ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 171, 2016-11-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח בחשוון תשע"ז, 29 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: להזכיר לכולנו – כ"ט בנובמבר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי חברת הכנסת מרב מיכאלי ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק האגודות העות'מאניות (רישום ופיקוח), התשע"ו–2016, שמספרה פ/3250/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם לנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, פתח, בבקשה, היום את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן אחריך.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי, למרות כל הביקורת, ראש הממשלה והקואליציה מעלים מחר להצבעה את חוק האד'אן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הקאדים השרעים ובתי-הדין השרעיים המוסלמיים הצטרפו היום בגדול לעמדה הנחרצת נגד החוק הזה.

מסעוד גנאים: הם הביעו היום את עמדתם והתנגדותם הברורה והנחרצת בישיבה אצל נשיא המדינה.

מסעוד גנאים: הם איימו שם שכל המואזינים יתפטרו אם החוק הזה יעבור ויחוקק.

מסעוד גנאים: במקביל, אדוני היושב-ראש, אלפי מכתבים הגיעו דרך המייל לכל חברי הכנסת מאזרחים יהודים וערבים שמבקשים להתנגד לחוק הזה.

מסעוד גנאים: אחד המכתבים האלה הוא מטל גונן.

מסעוד גנאים: היא כותבת ככה: שלום.

מסעוד גנאים: מטרתו של חוק המואזין היא לא לטפל במפגעי רעש, אלא למחוק את הנוכחות הערבית מהמרחב הציבורי.

מסעוד גנאים: זהו צעד גזעני וחמור שרק ילבה את השנאה בין קבוצות שונות בעם.

מסעוד גנאים: אני מצפה ממך כחבר כנסת ומחברי מפלגתך להצביע נגד החוק.

מסעוד גנאים: אני מתביישת לחיות במדינה שאלה החוקים שהיא מחוקקת.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברותי – יש לי פה רק חברים, אין לי חברות – חברי חברי הכנסת – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי תשמח להיות חברה שלך.

יעל גרמן: אנחנו חברות.

יעל גרמן: – – אתמול אנחנו ראינו מחקר מזעזע על ברית-מילה שמתנהלת בידי אנשים לא מוסמכים.

יעל גרמן: אני רוצה להזכיר לכולם שברית-מילה זאת למעשה פרוצדורה כירורגית בילד קטן, שעלולה לגרום גם לנכות, שלא נדע.

יעל גרמן: לא יכול להיות שהנושא הזה יתנהל בצורה כזאת.

יעל גרמן: אני יודעת שהרבנות הראשית החלה לחקור את הנושא הספציפי הזה, אבל אני מכאן רוצה לקרוא גם לשר הבריאות וגם למנכ"ל משרד הבריאות, וכמובן גם לכל האנשים שאחראים לכך ברבנות הראשית – וזה נעשה ביחד – להקים קודם כול ועדה, מיידית.

יעל גרמן: לא ועדת חקירה; ועדה שתראה באיזו דרך אפשר באמת לפקח על אותם מוהלים, שעושים פרוצדורה כירורגית.

יעל גרמן: אני קוראת מכאן למשרד הבריאות לפקח על המוהלים ולהגיש לנו, לכנסת, דוח כמה מוהלים ישנם, כמה מקרים שבהם באמת יש פגיעה קורים ואיך אפשר למנוע את המקרים הנוראים שראינו אתמול בתחקיר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר היום על כפר דרוזי בשם עין-אל-אסד, כפר שנמצא בגליל העליון, בשטח השיפוט של המועצה מרום-הגליל.

אכרם חסון: חיות בו כ-1,000 נפשות.

אכרם חסון: כפי שאמרתי, הכפר הזה הוא כפר דרוזי, והוא הוקם בשנת 1889 על-ידי דרוזים מבית-ג'ן.

אכרם חסון: אני רוצה לבשר שאתמול ישבתי עם גברת שירה ברנד, הממונה על התכנון בארץ, והיא אישרה את תוכנית המתאר של עין-אל-אסד.

אכרם חסון: כך, גם כאשר יש דברים טובים אנחנו חייבים לפרסם ולהגיד.

אכרם חסון: במקביל, גם תוכנית המתאר של חורפיש תאושר בעוד שבועיים, ואותו דבר תוכנית המתאר של בית-ג'ן, ויש עוד שמונה תוכניות של שאר היישובים שנמצאות בקנה.

אכרם חסון: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות לכל מי שעזר ועשה, ובמיוחד לשר האוצר, שהקציב 97 מיליון שקל לתכנון.

אכרם חסון: צריכים לתכנן ולתת תקווה לצעירים, ואנחנו מודים לו על כך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אחרי השרפות אנחנו מצפים להצפות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההצפות באופק, בימים הקרובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה הנשאלת: השרפה של הכרמל – היו מסקנות, ובשרפות האחרונות פתאום הופתענו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם שוב נופתע בהצפות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשנה שעברה היו הצפות, היו נזקים, היו הפסקות חשמל, היו נזקים גדולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: האם המדינה מוכנה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם רשות הניקוז ביצעה את המוטל עליה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הרשויות המקומיות כבר הכינו את מערכות הניקוז ביישובים שלהן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם המדינה – משרד הפנים, כבוד השר שנמצא פה – האם שאר הרשויות ומשרדי הממשלה כבר מוכנים, או שגם החורף יגיע אלינו בהפתעה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי אנחנו יודעים שבכל שנה יש חורף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם נהיה מוכנים גם לחורף הזה או שנופתע, כרגיל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, השר, חברי הכנסת והאורחים מהצפון, הכנסת הקדישה היום חלק מהזמן שלה ליום הגליל והצפון.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שמתוקף תפקידך, ובצדק, אתה דואג לאמינות של הבית הזה ואיך הוא משתקף בעיני הציבור.

איתן ברושי: יש כאן מבחן גדול לכנסת ולממשלה: האם אנחנו מבצעים את מה שהוחלט ואת מה שהתחייבו, או שיש פה תרגיל בהתחמקות וויתור על העיקרון של נאמנות להבטחות.

איתן ברושי: אבל לא רק שאין פה נאמנות להבטחות – יש כאן מחדל כמעט, הייתי אומר, של שנים רבות של החלשת הצפון; עד כדי כך שהשר דרעי ושרים אחרים אמרו היום בפורום רחב, לא בחדר סגור, שהגיע זמן הצפון.

איתן ברושי: הצפון חלש אפילו לעומת הדרום, ובוודאי לעומת המרכז.

איתן ברושי: לכן אני חושב שמה שנחוץ היום – בהתערבות שלך ועל דעת חברי הכנסת מכל המפלגות –זה שתקציב 2017–2018 צריך לבטא את העדיפות.

איתן ברושי: הרי המספרים הם לא סתם צירוף מקרים; הם ביטוי לתוכנית ולסדר עדיפויות של המדינה.

איתן ברושי: אם יש הסכמה שהצפון נפגע, אם יש הסכמה שצריך לחזק אותו – זה חייב לבוא לידי ביטוי.

איתן ברושי: מה שמונח פה על כף המאזניים הוא גם איך נראה השלטון בעיני הציבור.

איתן ברושי: משפט אחרון.

איתן ברושי: למדתי בשנים האחרונות, גם מתפקידי וגם כאן, אדוני היושב-ראש, שככל שאתה רחוק ממוקדי קבלת ההחלטות אתה יותר מושפע מהם.

איתן ברושי: ומה לעשות שהם באים ממרחק של שעות גם בדרום?

איתן ברושי: אין להם מספיק נציגות במקומות שבהם מתקבלות ההחלטות.

איתן ברושי: לא אחת הציבור שיושב כאן נשפט על-ידי מי שהוא רואה בשישי-שבת בבתי-הכנסת או במפגש חברתי.

איתן ברושי: אני חוזר ואומר: הכנסת והממשלה הן של כולם.

איתן ברושי: ככל שאתה רחוק ממקומות שבהם מתקבלות ההכרעות אתה יותר מושפע מהן.

איתן ברושי: לכן צריך לצאת להגנת הצפון ולעמוד בהתחייבות.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, היום צוין בכנסת יום הגליל.

חמד עמאר: קודם כול, אני רוצה להודות לכל מי שיזם את היום המיוחד הזה: לחברי הכנסת, לראשי הערים שהגיעו מהגליל ומהצפון ולראשי המועצות.

חמד עמאר: השתתפתי בישיבת ועדת הכלכלה וגם בישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חמד עמאר: בוועדת הכלכלה דנו בנושא התעסוקה, אדוני היושב-ראש, ונאמר שם על-ידי ראשי הערים, שהרבה צעירים עוזבים את הצפון – ובצדק – בגלל מחסור באזורי תעשייה ובתעסוקה.

חמד עמאר: אני הדגשתי את נושא הצעיר הדרוזי שמשתחרר מהצבא.

חמד עמאר: הוא נשאר בכפר שלו, כי אנחנו לא רגילים לעזוב את הבתים שגדלנו בהם.

חמד עמאר: נעבוד בכל מקום, ובסופו של יום או בסופו של שבוע נחזור ליישוב שלנו, לבית שלנו, למקום שגדלנו בו.

חמד עמאר: ואני אתן לך דוגמה: אזור התעשייה כסרא–סמיע–פקיעין.

חמד עמאר: מדינת ישראל השקיעה יותר מ-20 מיליון שקל בהקמת אזור התעשייה, והמקום עומד ריק, אפילו לא מפעל אחד.

חמד עמאר: השקענו באדמה שם – ואני אמרתי את זה – אבל לא השקענו בלהביא מפעלים לשם, ולא השקענו באיזה אופן לפתח את אזור התעשייה כדי שתהיה תעסוקה לבני-אדם.

חמד עמאר: שמנו את הכסף באדמה, וחבל.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יהודה גליק.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על אירוע שהיה לי בשבוע שעבר, שהגעתי אליו עם חבר טוב שלי, שהוא נכה.

מירב בן ארי: הוא פצוע מלחמה.

מירב בן ארי: הוא נכה בשתי הרגליים.

מירב בן ארי: הגענו למקום מסוים שהיו בו חניות נכים.

מירב בן ארי: ניסינו לתפוס מקום בחניית הנכים, ופשוט לא הצלחנו.

מירב בן ארי: היו שם לפחות חמישה–שישה מקומות, ובכל מקום – לפחות בחצי מהמכוניות היו אנשים בתוך האוטו שחיכו ואמרו שהם רק חמש דקות מחכים למישהו, אוספים.

מירב בן ארי: אנחנו כמובן חנינו בצד, על המדרכה, במקום שיכול להיות קרוב לכניסה לאותו אזור.

מירב בן ארי: אבל כל אותם אנשים שישבו באוטו – אני הלכתי אליהם אישית אחד-אחד וביקשתי מהם להפסיק עם ההרגל הזה.

מירב בן ארי: אני מבקשת מכל מי ששומע: אם אתה לא נכה, פשוט אל תחנה – לא לחמש דקות, לא לדקה, לא לשנייה, כי באותו רגע הנכה מגיע עם הרכב שלו ופשוט אין לו איפה להחנות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: צודקת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יהודה גליק: תודה רבה לך, אדוני יושב-ראש הכנסת.

יהודה גליק: חברותי וחברי המתוקות והמתוקים מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברים יקרים, אני פונה אליכם.

יהודה גליק: מחר הכנסת תדון בשני חוקים הנתונים במחלוקת.

יהודה גליק: הדיונים בהחלט צפויים להיות טעונים.

יהודה גליק: בשבוע האחרון ראינו את ארץ-ישראל היפה – מראה מקסים בעיני, שיתוף פעולה של יהודים וערבים בכל מה שקשור למלחמה נגד השרפה.

יהודה גליק: בין השאר, למשל, יעלה מחר חוק המואזין.

יהודה גליק: אני, כפי ששוחחתי עם חברי חבר הכנסת עבד חכים חאג' יחיא, בהחלט קורא לבחון מחדש, למצוא דרך, אולי להקים ועדה ציבורית בראשות קאדי, לנסות לפתור את הבעיה הזאת באמצעות הידברות.

יהודה גליק: הרי אלה שרוצים לחוקק את החוק לא שונאים את המוסלמים, ואלה שרוצים להפעיל את המואזין לא עושים את זה דווקא.

יהודה גליק: נדמה לי שבהידברות אפשר להגיע לפתרון – אולי בראשות קאדי – שיתחשב בשכנים.

איתן ברושי: – – –

יהודה גליק: חבר הכנסת ברושי, תן לי בבקשה – – –

איתן ברושי: – – – כן, אבל למי אתה אומר את זה?

יהודה גליק: אני פונה אליכם.

יהודה גליק: אני פונה לציבור.

איתן ברושי: למי אתה אומר, לנו?

איתן ברושי: לאופוזיציה?

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אני פונה אל הכנסת.

יהודה גליק: יושבים פה לא רק – – –

איתן ברושי: נשיא המדינה התערב – – – דיברתי אתו היום.

איתן ברושי: תפנה אל הציבור שלך ותגיד: תרדו מזה.

איתן ברושי: זה מה שחסר פה במדינת ישראל?

איתן ברושי: – – – החוק הזה?

איתן ברושי: מה, אתם השתגעתם?

יהודה גליק: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: אתם החלטתם להדליק את המזרח התיכון.

יהודה גליק: לא החלטנו – – –

איתן ברושי: זה מה שאתם עושים.

איתן ברושי: פירומנים אתם, מדליקים כל מדורה שאפשר.

איתן ברושי: מה זה דחוף עכשיו, החוק הזה?

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי, למה כאשר נשמעים פה דברי פיוס בכנסת, אז זה תמיד נגמר במחלוקת?

איתן ברושי: זה מתחיל במתוקים ונגמר במדורות.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא נגמר בשום מדורות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק ניסה להביע את דעתו, ותמיד זה נגמר במחלוקת.

יולי יואל אדלשטיין: איפה נגיד דברי טעם ודברי פיוס אם לא בכנסת?

יהודה גליק: קראתי גם – – –

יולי יואל אדלשטיין: באספות ברחוב?

יהודה גליק: עכשיו אני קורא אליכם, חברי באופוזיציה: מחר יידון גם חוק ההסדרה.

יהודה גליק: רבותי, אין לאף צד מונופול לא על הדמוקרטיה ולא על המוסר.

יהודה גליק: כל הצדדים בוויכוח הם לגיטימיים.

יהודה גליק: רבותי, כולנו פועלים מתוך מה שאנחנו חושבים שהוא מוסרי.

יהודה גליק: הבה ננהל את הוויכוח מחר בכבוד הדדי.

יהודה גליק: אני מבקש לציין לטובה את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שבוועדה אצלו היה קשב רב בין כל הצדדים.

יהודה גליק: הבה נאמץ את הדבר הזה גם כאן מחר.

יהודה גליק: הרגשות טעונים.

יהודה גליק: הבה נדע להקשיב איש לרעהו ולכבד, ולא להחליט שצד אחד הוא מוסרי ודמוקרטי, שצד אחד אוהב את בית-המשפט וצד אחד שונא אותו.

יהודה גליק: תודה רבה, חברי וחברותי המתוקות והמתוקים.

יהודה גליק: ברוכים הבאים, אנשי הגליל, שחיים בדו-קיום מצוין, יהודים וערבים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מברכים את תושבי הגליל.

יולי יואל אדלשטיין: מבקשים שלא למחוא כפיים בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא בהצגה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לפתוח בציטוט, ואני מצטט: אני נותן לך לחתוך אצל אתיופים.

עמר בר-לב: זה בשר תותחים, זה הכי טוב ללמוד.

עמר בר-לב: על הטיפוסים האלה אתה לומד הכי טוב, כי אין שם קהל, אין אנשים, רק אני ואתה – לא תיאוריה.

עמר בר-לב: בפועל.

עמר בר-לב: המילים המזעזעות האלה נחשפו אתמול בתחקיר.

עמר בר-לב: מילים מזעזעות, שפוגעות ביהדות, פוגעות ברבנות במדינת ישראל.

עמר בר-לב: מוהלים ותיקים עושים קופה על מתמחים, ומעל הכול – גזענות כלפי יוצאי העדה האתיופית.

עמר בר-לב: ישראלים, תינוקות ישראלים, שההורים שלהם, חלקם גם הם נולדו במדינת ישראל, שאולי הסבים שלהם עלו למדינת ישראל.

עמר בר-לב: אני חושב שאנחנו, כחברי הכנסת, אסור שניתן בשום פנים ואופן יד לגזענות הזאת.

עמר בר-לב: כל שבוע כמעט נחשף כאן טפח חדש בגזענות, וזה דבר בלתי מתקבל על הדעת.

עמר בר-לב: מילה אחרונה, עוד הערה קטנה: המקרה המצער הזה נחשף בתחקיר של תאגיד השידור הציבורי "כאן" שבהקמה, אותו תאגיד שראש הממשלה מנסה לחסל אותו עוד לפני שקם.

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, אני ממשיכה בסדרת הרצאותי על אודות השקרים הפלסטיניים, וציטוט: "אין מטרתה של אסטרטגיה זו לשבור את מפרקתה של המדינה הישראלית" – – –

מסעוד גנאים: – – –

ענת ברקו: חמודי, כ"ט בנובמבר, אתה מורה להיסטוריה, אני רוצה להזכיר לך.

ענת ברקו: "אין מטרתה של אסטרטגיה זו לשבור את מפרקתה של המדינה הישראלית בפעולה משמעותית מהירה שתגרור התערבות ארצות-הברית, אלא מטרתה לכרסם את המציאות המורלית הישראלית ברציפות ולהבטיח את הצטברותן של ההשפעות המורליות למכות נחרצות עד שתתמוטט ישראל על-ידי קמילתה ולא על-ידי שיסופה" – שיסופה, הכוונה בסכינים – "זאת משום שתהליך קמילה ארוך טווח הוא מצב שאין האימפריאליזם יכול לטפל בו למרות תמיכתו.

ענת ברקו: ובפרט כאשר יוכח לישראלי שהמדינה שבמסגרתה רצתה הציונות להעניק ביטחון ליהודי העולם, הפכה לאזור המסוכן ביותר בעולם ליהודים.

ענת ברקו: " מזל, לא קרה.

ענת ברקו: אבל בואו נאמר שעד כאן, המשפט הראשון שאמר בציטוט הזה – המטרה של האסטרטגיה הערבית החדשה.

ענת ברקו: אבל אין כאן שום דבר חדש.

ענת ברקו: זה נאמר ב-1974 בעיתון "שאון פלסטיניה", ומי שכתב אותו: הייתם אל-איובי, אחד האסטרטגים הבכירים של אש"ף בשנותיו הראשונות.

ענת ברקו: זה נכתב לפני למעלה מ-42 שנה.

ענת ברקו: הוא אמר שאפשר להכניע את ישראל, בעצם; להרגיש שאין טעם יותר בפרויקט הלאומי – להביא לחיסולה של המדינה הציונית.

ענת ברקו: תוכנית השלבים – מוכר לכם?

ענת ברקו: היום אנחנו מציינים 69 שנה להחלטת החלוקה, כ"ט בנובמבר, החלטת החלוקה של האו"ם.

ענת ברקו: עכשיו, מה השתנה מאז שהדברים הללו נכתבו?

ענת ברקו: ברשותך, אדוני, עוד משפט אחד.

ענת ברקו: נכון, מדינת ישראל התחזקה והיכולת להכריעה צבאית פחתה, אבל האם המוטיבציות בצד הפלסטיני השתנו כדי להגיע באמת לשלום?

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: רק התחזקו, ואנחנו רואים את זה גם במקום הזה, לצערי – בכנסת ישראל.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר אריה מכלוף דרעי, היום אכן צוין יום הגליל, ואני מקווה ורוצה שבשיא הדיונים על התקציב, שאכן נעשה שרירים.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו עושים שרירים כאן בתקציב.

עבדאללה אבו מערוף: חברי הקואליציה יעשו שרירים, ולא יאשרו תקציב, בלי תקציב ברור במיוחד לבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: דנו על זה הרבה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בהשתתפות נציגים של הצפון, של הגליל, כולל בתי-החולים, כולל ראש עיריית מעלות–תרשיחא.

עבדאללה אבו מערוף: הדברים ברורים לחלוטין.

עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, כל עוד הדברים הם רק לפרוטוקול, ודיונים, וכנס גדול באודיטוריום, זה טוב ויפה, ואני בטוח שהשר אריה מכלוף דרעי, שהוא איש עשייה – אבל חייבים שאכן יהיו תקציבים מיוחדים, צבועים, לבתי-חולים ולשיפור השירות הרפואי גם מבחינה מקצועית בגליל.

עבדאללה אבו מערוף: תוכנית לשנה, לשנתיים, שלוש – ולהתחיל לאלתר ליישם את דוח ועדת גרוטו בקשר להמלצות מבחינת הבריאות והפערים – לצמצם אותם.

עבדאללה אבו מערוף: אם הצעד הראשון יהיה, אז כמובן אנחנו נתחיל לעלות על הדרך הטובה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, בבקשה, תעשו שרירים כמו שצריך, ואכן בואו נראה איך זה התקדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, מחר הכנסת תדון בשני חוקים מיותרים, משתי סיבות מנוגדות.

אלעזר שטרן: האחד זה חוק המואזין, שפשוט לא תהיה לו שום השפעה מעשית בשטח, בגלל שכבר יש חוק כזה.

אלעזר שטרן: ומהצד השני חוק ההסדרה, שלא תהיה לו שום השפעה מעשית בשטח, בגלל שהוא בסוף לא יהיה, לא משנה מי יפסול אותו – בית-המשפט העליון או ראש ממשלת ישראל.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, מה שאני רוצה לבכות כאן, זה מה כן נרוויח מזה – שהקיצונים בשני הצדדים ירוויחו.

אלעזר שטרן: אלה יגידו: מדינת ישראל מסיתה נגד האסלאם, ואלה יגידו: הנה המתיישבים, תראו מה שהם עושים למדינת ישראל בעולם ולבית-המשפט העליון, רק נזק.

אלעזר שטרן: אני חושב שתפקידנו כאן לשמור על הדברים האלה.

אלעזר שטרן: ולך, אדוני היושב-ראש, אם אני יכול להגיד תודה, לפחות נכון לעכשיו, זה שלא יהיו דיונים בשבת.

אלעזר שטרן: בגלל שבהיסטריה הזאת של מה אנחנו עושים פה בשביל לדון בחוק ההסדרה, מה אנחנו דורסים, אני מתפלא שזה עוד לא פיקוח נפש שדוחה שבת.

יהודה גליק: חכה, חכה.

אלעזר שטרן: ואני רציתי להודות לך על זה.

אלעזר שטרן: תודה.

יהודה גליק: חכה, חכה, אתה עוד לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להתחייב, בלי נדר, לפני הכנסת, שלא יהיו דיונים בשבת על חוק ההסדרה.

אריה מכלוף דרעי: אל תיתן להם רעיונות פה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הגליל

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא: ציון יום הגליל – הצעות לסדר-היום מס' 4410, 5133, 5176, 5194, 5198, 5199 ו-5206.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מעלים היום על נס חבל ארץ ייחודי בעל מעמד היסטורי וחשיבות עליונה למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: הגליל, על חלקיו, הוא יותר מחמישית שטחה של ישראל – 21% – ומתגוררים בו כמיליון ו-300,000 איש, יהודים, מוסלמים, דרוזים ונוצרים.

יולי יואל אדלשטיין: במרחב הגליל לא פחות מ-16 ערים ו-15 מועצות אזוריות.

יולי יואל אדלשטיין: אזור הגליל משופע בנופים מרהיבים, באתרי עתיקות ובמבנים המלמדים על התיישבות קדומה באזור.

יולי יואל אדלשטיין: בימי בית שני, בתקופת התנאים ולאחר מרד בר-כוכבא, הייתה בו פריחה של יישובים יהודיים והוא הפך מוקד גם לפעילות שלטונית, בין היתר בציפורי, בפקיעין ובבית-שערים.

יולי יואל אדלשטיין: חשיבותו של הגליל הייתה ונותרה משמעותית לדופק החיים הישראלי.

יולי יואל אדלשטיין: אף שהורגלנו שהגליל הוא פריפריה ומרוחק ממרכז הארץ, גיאוגרפית ותודעתית, במרוצת השנים הוא הלך והתקרב הודות לפיתוח מואץ של כבישים ומחלפים, לצד רכבות מתוכננות.

יולי יואל אדלשטיין: אולי אין זו יד המקרה שאנחנו מציינים יום זה דווקא בכ"ט בנובמבר.

יולי יואל אדלשטיין: היום לפני 69 שנים החליטה עצרת האומות המאוחדות, בהצבעה דרמטית, על סיום המנדט הבריטי בארץ-ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תוכנית החלוקה המפורסמת של ועדת אונסקו"פ הציעה לחלק את הארץ למדינה יהודית, למדינה ערבית ולשטח בשליטה בין-לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: גורלו המיועד של אזור הגליל, על-פי אותה תוכנית, משקף את המורכבות של החלטה כזו בעבור הציבור היהודי והציבור הערבי.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה, נזכיר, הייתה להקצות את חלקו המזרחי, מעפולה וטבריה עד צפת ומטולה למדינה היהודית, ואת חלקו המרכזי, מנצרת ועד תרשיחא, וכן המערבי, מעכו עד נהריה, למדינה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: קשה להעריך כיצד היו חיות בשלום שתי מדינות כאלו זו לצד זו בשטח כה קטן בתוך המרחב הלא-גדול של הגליל.

יולי יואל אדלשטיין: ממרחק הזמן נראה הפיצול הטריטוריאלי והמדיני שהציע האו"ם אולי כהצעה סבירה והוגנת לשעתה, אבל קשה מאוד ליישום.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי מעלה גדולה כאשר כולם חוסים תחת קורת-גג שלטונית אחת, אך זוהי גם אחריותנו להוסיף לצמצם את הפערים בין האוכלוסיות ובין כל תושבי הגליל לתושבי המרכז, בכל התחומים.

יולי יואל אדלשטיין: נתן אלתרמן כתב את אחד משירי ההלל הנודעים על הגליל: "מעלי שמי מרום / לרגלי מי מרום / ערפל בגיא שוכן / רד דודי אל הירדן / ליל גליל, ליל גליל / רוח בא, קל קליל".

יולי יואל אדלשטיין: מי ייתן ותשרה על הגליל רוח טובה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מחזקים כאן היום את תושבי הגליל – חלק נמצאים אתנו, כולל חלק מראשי הציבור בגליל – את ראשי הרשויות, את המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל שבראשו עומד השר אריה דרעי, שעוד מעט ישיב על הצעות לסדר-היום בנושא, ואת כל העוסקים במלאכה החשובה של פיתוח חבל ארץ חשוב זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחברי הכנסת שהציעו הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו שינוי פה בסדר הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: יפתח את הדיונים חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני, אתה תהיה ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשות אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תחילה אני מברך את כל היוזמים של היום המיוחד והחשוב הזה; לא רק כי גם אני מהגליל, אלא מפני שהנושא הוא חשוב.

מסעוד גנאים: אני מברך גם כל האורחים שבאו מהגליל ביום המיוחד הזה כדי לחזק אותו.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, היום היו דיונים בוועדות בכל הנוגע לכל התחומים בגליל: בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות היה דיון על המצב הבריאותי והדוח של הוועדה לשיפור שירותי הרפואה בצפון.

מסעוד גנאים: אז אמרתי, אדוני היושב-ראש, שלא צריך להסתפק בססמאות או להשביע אותנו בססמאות שהצפון במרכז.

מסעוד גנאים: צריך מעשים.

מסעוד גנאים: צריך עובדות בשטח.

מסעוד גנאים: עובדות כדי לשפר את המצב באזור, שכולנו מתגאים בו: טבע יפה, נוף יפה, ירק, מים.

מסעוד גנאים: אבל מה עם האדם שם?

מסעוד גנאים: מה עם הבן-אדם שחי שם?

מסעוד גנאים: מה הם תנאי מחייתו?

מסעוד גנאים: ואם באים לדבר על האדם, אדוני היושב-ראש – וזה חשוב – צריך לחשוב שבגליל עדיין הרוב הוא ערבי.

מסעוד גנאים: כ-52%, נדמה לי, משהו כזה, 53%, הם ערבים, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: לכן, כאשר מדברים על פיתוח הגליל, על שיפור המצב שם, צריך לדאוג לשפר ולהשקיע באלה שזקוקים מאוד לשיפור הזה, זקוקים מאוד לפיתוח הזה.

מסעוד גנאים: למה אני אומר את זה, אדוני היושב-ראש?

מסעוד גנאים: משום שעברו ימים ושנים, התייחסו לפיתוח הגליל כאל דבר אסטרטגי-דמוגרפי, ויש שרים שאמרו בגלוי שב"פיתוח" – אנחנו מתכוונים לייהוד הגליל; הכוונה לעשות הכול כדי שיהיה רוב יהודי בגליל.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מדיניות כזאת היא מדיניות גזענית.

מסעוד גנאים: אם אתה רוצה לשפר מצב באזור גיאוגרפי, אז לכל תושביו, בלי הבדל, באופן שוויוני; לערבים וליהודים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני עוד זוכר משנות ה-70, כילד קטן – אולי גם אתה זוכר, אני לא יודע – היה בגליל הממונה על מחוז צפון, ישראל קניג.

מסעוד גנאים: היו ימים שהתייחסו לגליל כך שהערבים הם איום: אולי יעשו איזה מדינה, יכריזו על מדינה פלסטינית בגליל; לא יודע.

מסעוד גנאים: היה השיא של הפקעת אדמות של ערבים בשנות ה-70.

מסעוד גנאים: אז הזכירו לי הזקנים של ג'בל-אל-כמאנה, מהבדואים של הסועאד, שכאשר הלכו לממונה על המחוז, ישראל קניג, לנצרת, שעשה למען הפקעת האדמות בג'בל-אל-כמאנה והעברתם לוואדי-סלאמה, אמרו לו: מה קרה לך?

מסעוד גנאים: אנחנו פה מאות שנים.

מסעוד גנאים: האבות שלנו, המחיה שלנו.

מסעוד גנאים: הוא אמר להם את המשפט האדנותי, המשפט שאנחנו לא רוצים שיימשך כמדיניות; הוא אמר להם על הר, ג'בל-אל-כמאנה, הר-אל-כמאנה הגבוה: ההר הזה יותר מדי יפה בשביל ערבים.

מסעוד גנאים: זה מצוטט.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הנתונים על המצב בגליל – שהוא פריפריה, אבל פריפריית הפריפריה בגליל זה הערבים בגלל המצב הסוציו-אקונומי הירוד שלהם – הם נתונים מדאיגים; אם זה בתעסוקה, אבטלה, עוני, אם זה בבריאות.

מסעוד גנאים: בבריאות, אדוני היושב-ראש, לפי הדוח של משרד הבריאות, של הוועדה לשיפור הבריאות במחוז צפון, בגליל, אדוני היושב-ראש, מחסור ברופאים, מחסור באחיות, מחסור בחדרים, מחסור במיטות, מחסור במומחים.

מסעוד גנאים: מחסור, מחסור, מחסור.

מסעוד גנאים: מה העודף?

מסעוד גנאים: מה הדבר שאין בו מחסור?

מסעוד גנאים: מה הם הדברים שהם בעלייה?

מסעוד גנאים: פחות מיטות, פחות בריאות, יותר תמותה, יותר תחלואה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, את המצב הזה – צריך החלטה אסטרטגית של הממשלה שאנחנו משפרים את המצב בגליל.

מסעוד גנאים: מתקנים אותו.

מסעוד גנאים: תומכים שם באדם ובתושבים ללא הבדל בלאום – לערבים וליהודים.

מסעוד גנאים: והערבים, בגלל מצבם הירוד ביותר, הם זקוקים יותר לתמיכה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יגאל גואטה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, האורחים המדהימים, החבר'ה הצעירים מהגליל, אנחנו מציינים היום בכנסת את יום הגליל, ואני רוצה לדבר עליו קצת מזווית אישית; מהזווית של מי שנולד בקריית-שמונה שבגליל ומצא את עצמו מתבגר ונאלץ לעבור למרכז הארץ לצורכי פרנסה.

יגאל גואטה: קרוב למרכזי התעסוקה, או הייתי אומר אפילו: קרוב למדינת ישראל.

יגאל גואטה: כי לפי ההתנהלות עד הרגע, לא נראה שהגליל הוא חלק ממרכז מדינת ישראל.

יגאל גואטה: לצערי הרב, הצפון והגליל סובלים מהגירה שלילית גבוהה במיוחד.

יגאל גואטה: צעירים רבים מהגרים למרכז הארץ, מי בשל מוסד הלימודים האקדמי ומי לצורכי תעסוקה, או גם וגם.

יגאל גואטה: רבות דובר על הצורך בפיתוח הגליל, והממשלה אף הכריזה לפני כשנה וחצי על תוכנית בעלות כ-18 מיליארד שקלים, הכוללת רשימת פרויקטים ומיזמי ענק בתחומי התשתיות, הבריאות, התעסוקה, התחבורה, החינוך, הדיור ועוד.

יגאל גואטה: המטרה היא לצמצם את הפערים בין הצפון למרכז, וכיום – לצערנו ולשמחתנו –צריך כבר לצמצם את הפערים בין הצפון לבין הדרום.

יגאל גואטה: לצערי הרב, התקציב לתוכנית לפיתוח הצפון הוסר מסדר-היום, וכך הממשלה התנתקה מהגליל, וממשיכה את המדיניות של לא לתקצב תוכניות משמעותיות לגליל.

יגאל גואטה: ברור שאם זה לא ייכנס לתקציב המדינה לשנים 2017–2018, לא יהיה תקציב משמעותי לפיתוח הגליל, לצערנו, ודאי עד לאחר הבחירות הבאות.

יגאל גואטה: אומנם השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל הרב אריה דרעי – שנמצא כאן אתנו – עושה רבות למען הגליל והפריפריה, אבל עדיין מדובר ביכולת מוגבלת של משרדו, כאשר כל תקציב המשרד עומד על סכום צנוע של 300 מיליון שקלים, והרי כדי ליצור שינוי משמעותי – גם הממשלה הבינה – צריך תקציב במיליארדים.

יגאל גואטה: יתרה מזו, בכנס שהתקיים כאן היום במסגרת יום הגליל בנוכחות החבר'ה הצעירים המדהימים הללו – שמזכירים לי את תקופת צעירותי בקריית-שמונה, הייתי כמוהם, עומד על פרשת דרכים – הבטיח השר דרעי כי הוא ייאבק ככל שיידרש כדי שהתוכנית לפיתוח הצפון תיכנס לתקציב 2017–2018, וכבר בימים הקרובים תתקבל החלטה על הוספת תקציבים בסך מאות-מיליוני שקלים כדי שהתוכנית סוף-סוף תצא לדרך.

יגאל גואטה: אגב, חברים, אגיד לכם את האמת, אני לא מופתע מכך שהאוצר הסיר את התוכנית מסדר-היום, ולמה אני מתכוון?

יגאל גואטה: בעוד אנחנו נאבקים על תוכנית לפיתוח הצפון – – –

יפעת שאשא ביטון: בשם השם, תדייק.

יגאל גואטה: לא, כתוכנית.

יגאל גואטה: כתוכנית.

יפעת שאשא ביטון: בשם השם, תדייק.

יגאל גואטה: מה שהיה – לפני כמה ימים פורסם כי בכוונת הממשלה לבטל את המענק שיינתן לרופאים שיעשו את התמחותם בפריפריה.

יגאל גואטה: אנחנו כל היום מדברים פה על איך פותרים את הבעיות של הצפון, ועם היד השנייה פוגעים בצפון.

יגאל גואטה: ברור לכולם כי ביטול המענק יכול ליצור מצוקה ומחסור ברופאים בפריפריה.

יגאל גואטה: אבל פריפריה – למי בכלל זה אכפת?

יגאל גואטה: אז כן, רבותי, זה אכפת לנו.

יגאל גואטה: לכן אני קורא מכאן לשר האוצר – ולכל הנוגעים בדבר – שיודע מהי פריפריה, ומהו מחסור, אל תיתן את ידך למסמוס התוכנית להצלת הגליל, ובשיתוף המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, ביחד, תצעידו את הגליל קדימה.

יגאל גואטה: אני יכול להבטיח דבר אחד לשר האוצר – יפעת – השר דרעי ייתן לו את כל הקרדיט.

יגאל גואטה: מבטיח.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: בחייך, אתם לא עושים ישיבות סיעה, משהו, לתאם?

יפעת שאשא ביטון: הוא לא סומך עליך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: ברוכים הבאים, אנשינו מהגליל.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גואטה, גם נציג מקריית-שמונה – בואו נודה, אף פעם בכנסת לא הייתה נציגות כזו חזקה, לא של הגליל ולא של קריית-שמונה, זה בהחלט מרגש כשלעצמו – אבל קצת עדכונים: דבר עם ראש הסיעה שלך, אתה יודע, כשאתה עולה לפה, לפחות הדברים יהיו מדויקים.

יגאל גואטה: מה לא מדויק?

יפעת שאשא ביטון: אני אפרט.

יפעת שאשא ביטון: אני, ברשותכם, רוצה דווקא ביום החגיגי הזה לדבר גם על החוזקות של הגליל, ואני אדבר בנימה אישית, כמי שמגיעה משם, כמי שעדיין גרה שם.

יפעת שאשא ביטון: גרה שם לא כי אין ברירה – יש לי ברירה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני שם כי אני אוהבת את המקום, ואני אוהבת לחזור אליו בסוף כל יום.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שאפשר רק לקנא בי שאני נמצאת במקום כל כך שפוי בסופי שבוע.

יפעת שאשא ביטון: ונכון, לצד כל החוזקות, אם זה מבחינת נופים, ומבחינת האנשים המקסימים שיש שם, והאנשים החזקים – אגב, כל הזמן מדברים על להביא הון אנושי חזק לגליל.

יפעת שאשא ביטון: יש הון אנושי חזק לגליל.

יפעת שאשא ביטון: יש חינוך טוב בגליל.

יפעת שאשא ביטון: יש אקדמיה טובה בגליל.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת את זה לא כדי להמעיט בחשיבות תוכנית גליל, אלא להפך, כי אם אנחנו בכוחותינו שלנו, ללא סיוע, במשך כל כך הרבה שנים, הצלחנו להגיע בחלק מהמקומות בגליל להישגים גבוהים, סימן שבמעט השקעה מצד המדינה, תחשבו לאן אנחנו עוד יכולים לצמוח.

יפעת שאשא ביטון: ועל כן אנחנו עושים את המאבק בחודשים האחרונים, כדי שהגליל כן יקבל את מה שמגיע לו בזכות, ולא בחסד, כעוד חבל ארץ של מדינת ישראל, וביחד אנחנו נוכל להחזיר את הצעירים שלנו הביתה, ולתת לכל הילדים שלנו הזדמנות שווה לכל ילד אחר במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו הרבה פעמים אומרים: לקרב את הצפון למרכז, או להביא את הצפון למרכז.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חושבת.

יפעת שאשא ביטון: ברמה האישית אני אומרת שאני רוצה את הצפון בצפון, ושהמרכז יהיה במרכז, אבל שלשניהם, לילדים שגרים באותם מקומות ולאזרחים שנמצאים באותם מקומות, תהיה הזדמנות שווה – בחינוך, בבריאות, בהשכלה גבוהה, בתעסוקה ובכל הפרמטרים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: כאן אני רוצה להיכנס לנושא של תוכנית הגליל.

יפעת שאשא ביטון: אז נכון שהיה שיח שלם סביב תוכנית הצפון בכלל, שכפי שיצא לי לומר כאן לפני שבוע או שבועיים, לא בדיוק נגעה בגליל כפי שהיינו רוצים שיקרה.

יפעת שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו מתכנסים, ושר האוצר כחלון בליל התקציב אמר:

יפעת שאשא ביטון: אני מוכן לקחת אחריות ולהוביל את זה יחד עם השר דרעי, שיושב כאן, והוא שותף מלא בהובלה של התוכנית, ויחד עם השר ליברמן ושרים נוספים שהצטרפו, וביחד עם ראשי הרשויות, הכניסו נופך ייחודי, שקשור לעומק הפריפריה, לעומק הגליל.

יפעת שאשא ביטון: כי משום מה, בכנסת, לפחות עד לפני שנתיים, הצפון היה עד חיפה, והגליל – אם היו מאוד לארג'ים אתנו, הגיעו עד נצרת ועפולה – שהן חשובות, וצריך להשקיע בכולן.

יפעת שאשא ביטון: אבל, חברים, הגיע הזמן שאנחנו ניכנס לעומק הגליל ונדאג גם בציפורן שם, בקצה, לאותם התנאים ולאותן ההשקעות.

יפעת שאשא ביטון: ועל זה אנחנו עמלנו במהלך החודשים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: יפרט על כך אחר כך השר דרעי.

יפעת שאשא ביטון: לילות כימים, צוותים של המשרדים השונים, שישבו ודקדקו בפרטים כדי שאנחנו נוכל להביא תוכנית שמוסכמת על כולם, עם החוזקות שאנחנו מבקשים לקדם בשנתיים הקרובות.

יפעת שאשא ביטון: כמובן, לצד זה גם תוכנית שתתנהל לטווח הארוך, כי, כפי שאתם יודעים, אי-אפשר לבנות את העולם ביום אחד.

יפעת שאשא ביטון: התוכנית לא תסתיים בשנתיים, אלא באמת נצטרך להמשיך אותה לטווח הארוך.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לראות בזה מופע חד-פעמי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות בזה מדיניות שנמשכת, שהגליל הוא חלק ממדינת ישראל ושאנחנו נמשיך להשקיע בו כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברך את חברי השדולה ואת יושבי-ראש השדולה לקידום הגליל על היום הנפלא הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לברך את עמותת "לב בגליל", שהייתה שותפה בהכנה שלו, את הארגונים השונים ואת החבר'ה הנפלאים שהגיעו לכאן וצופים בנו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהרוח הגבית, השיח הציבורי שהתעורר בחודשים האחרונים הוא שיח חשוב.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שהקול של הגליל יישמע, וזה בעצם מחזק אותנו, העוסקים במלאכה, כדי שנוכל להמשיך ולעשות.

יפעת שאשא ביטון: בעזרת השם, לכל הסקפטיים, לא נשאר עוד הרבה זמן לחכות.

יפעת שאשא ביטון: בסך הכול בעוד שבוע-שבועיים, שתוכלו לראות את התוכנית על פרטי פרטיה, עם התקציב שלצדה, ואני מקווה שגם תעמדו במילה שלכם, כל חברי הבית, אופוזיציה וקואליציה, ותצביעו על התקציב שיכלול את תוכנית הגליל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר, חמש דקות, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא חושב שיש הרבה נושאים שיש עליהם הסכמה כל כך רחבה בבית הזה, אבל בטח שפיתוח הגליל הוא אחד מהנושאים עם הסכמה כזאת.

עודד פורר: אבל אני תמיד נדהם מהמנעד, הפער בין ההסכמה הרחבה שקיימת בכנסת – ולא רק בכנסת הזאת, אלא בכל הכנסות שהיו – למציאות בשטח.

עודד פורר: והמציאות בשטח היא לא פשוטה, והיא קשה, ואני חושב שהיא מחייבת באמת חשיבה וחזון מחודש.

עודד פורר: אני שמח לשמוע – גם מהדברים שנאמרו כאן קודם וגם מהדברים שאמר השר דרעי בכינוס באודיטוריום – שיש תוכנית ויש חשיבה, והיא חשיבה אמיתית, חשיבה כדי לייצר פתרונות.

עודד פורר: אבל אני רוצה לפנות אליך, אדוני השר: אתה יודע, זה יום הגליל, אבל זה לא פחות חשוב מפיתוח הנגב.

עודד פורר: בסוף, כשאנחנו מדברים – זה הפריפריה; זה לקחת את המקומות שלא משקיעים בהם בדרך כלל ולהשקיע בהם.

עודד פורר: ואת זה עושים עם דיפרנציאציה; את זה עושים עם זה שעבודה מועדפת בגליל לא תהיה כמו עבודה מועדפת בתל-אביב, כי בסוף, כשמתחרים על אותם צעירים – אם אני רוצה לתת לו לעבוד במסעדה בגליל, כדי שהוא יישאר שם אני צריך להכיר לו בזה כעבודה מועדפת, ולמי שעושה את זה בתל-אביב – לא להכיר לו בזה כעבודה מועדפת; כן להרחיב, אולי, את מגוון הפתרונות שנותנים לאותם הצעירים.

עודד פורר: חשוב לי, וחשוב שתשמע את זה, אדוני השר – סליחה, חבר הכנסת גפני – כשאתם בממשלה הולכים לייצר פתרונות לגליל, אני חייב לומר – אמר את זה שר החקלאות בזמנו, וזה עולה לפעמים – העתקה של מכון וולקני צפונה.

עודד פורר: אני חושב שראוי להקים מכון מחקר חקלאי בגליל.

עודד פורר: זה חשוב.

עודד פורר: זאת הדרך לפתח את הגליל.

עודד פורר: זה לא צריך לבוא על חשבון מקומות אחרים ותוך כדי זה שהורסים משהו קיים.

עודד פורר: היתרונות של מכון וולקני הם, בין היתר, גם בגלל הקרבה שלו לכל מיני מקומות אחרים.

עודד פורר: תקימו מכון מחקר חדש בגליל.

עודד פורר: ראוי.

עודד פורר: אפשר לתקצב את העניין הזה.

עודד פורר: אגב, אני חושב שזה יעלה פחות מההעתקה, עם פחות מריבות, והרבה יותר מהר, כי בסוף תכלו את זמנכם במריבות על מכון וולקני, וכשתגמר הקדנציה לא יהיה שם מכון, ובינתיים גם במכון וולקני נהרוס את מה שהיה.

עודד פורר: לסיכום, אני כן רוצה לתת נקודה אחת שלדעתי היא המפתח לפתרון לגבי הצמיחה של הגליל, וגם של הנגב והפריפריה בכלל, וזה עלייה וקליטה.

עודד פורר: לפני שבוע או שבועיים ציינו פה בכנסת את יום העלייה, וכולנו דיברנו על החשיבות של זה.

עודד פורר: כשאתה רוצה להביא ציבור גדול יותר, מספר רב יותר של מתיישבים, בהחלט הפוטנציאל של העלייה והפוטנציאל של לתת דווקא לעולים את אותן הטבות כדי להתיישב שם הוא הרבה יותר גדול.

עודד פורר: לשיטתי, עם תוכנית מיוחדת – ויש תוכניות כאלה, משותפות, של משרדך, של המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל יחד עם משרד העלייה והקליטה, אבל הן קטנות מדי, הן מינוריות מדי; נותנים פה ושם בסוף ל-50 זכאים או ל-100 זכאים.

עודד פורר: כדי לעשות שינוי צריך לתת ל-5,000 זכאים ול-10,000 זכאים בכל שנה, ואפשר לעשות את זה, בטח היום, בגלי העלייה שצפויים, אם מצרפת או ממקומות אחרים באירופה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אדוני השר, זה אכן נושא אופי של חג בכנסת, יום הגליל, אבל אני מודה שקשה לי להצטרף לחגיגה הזאת.

אלעזר שטרן: אבל לפני זה, תראו: הגליל הוא אכן מודל למדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אנחנו חיים שם יחד, יהודים וערבים, ואני חושב שזה סוג של חממה לפיתוח יחסים.

אלעזר שטרן: דיברנו הבוקר בוועדת הרווחה על מה שקורה בבתי-החולים – איך מאושפזים, אנשי צוות, רופאים, מנהלי בתי-חולים, יהודים, דרוזים, ערבים; ואיך אמר לי – חבר הכנסת איימן עודה, שפגשתי אותו שם – איך אמר לי ד"ר פאיד חכים?

אלעזר שטרן: תגיד, אם סומכים עלי שנפתח לכם את הבטן, למה לא סומכים שאפשר לחיות ביחד?

אלעזר שטרן: ואני בטוח שאפשר לחיות יחד.

אלעזר שטרן: אני, להבדיל מעמיתי מהסיעה המשותפת, באתי לגליל בגלל ייהוד הגליל.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד את האמת, ואני לא מתבייש בזה, ואני לא חושב שזה עומד באיזושהי סתירה לדו-קיום, לשיתוף פעולה, לשוויון הזכויות המלא שצריך להיות לבני כל העדות והדתות – ויש לנו מה להשתפר בזה.

אלעזר שטרן: אבל יחד עם זאת, מותר לנו שלא לחשוב על המושג ייהוד הגליל כאמירה גזענית, אלא כאתגר ציוני, ובשביל גם זה באנו למדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה עם כל הכבוד.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אני חושב שכל עמיתי שדיברו פה קודם נולדו בגליל.

אלעזר שטרן: אני בחרתי לבוא לשם, ואני לא מצטער על זה אפילו לרגע.

אלעזר שטרן: אני אומר לעמיתי, שהלוואי שהיינו זוכים לתשומת הלב שזוכות לה 40 או 50 משפחות בעמונה.

אלעזר שטרן: הלוואי שראש הממשלה, ויושבי-ראש הסיעות, ויושב-ראש הקואליציה, וכל האטרף הזה – סליחה על הביטוי – שאנחנו מקדישים בכנסת לעמונה, עם כל החשיבות שלה, היינו יכולים לייחס אותה או להקדיש אותה לגליל.

אלעזר שטרן: אבל אני אומר את זה בכאב.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: בגלל שזה לא הבדל של יומיים בכנסת, זה הבדל של 20 ו-30 שנה.

אלעזר שטרן: כשבאנו לגליל עם קרוונים, עשינו טעות אחת: אמרנו שבאנו להקים יישוב קהילתי, ולא אמרנו התנחלות; אמרנו שבאנו להתיישב בגליל, ולא אמרנו: להתנחל בגליל.

אלעזר שטרן: בגלל שיכול להיות שאם היו קוראים לנו מתנחלים – דרך אגב, זה שם מפרגן מאוד.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, אצל חלק מהאוכלוסייה בישראל הוא הפך קצת גם לסימנים של אי-נחת, אבל בעיני, התנחלות זאת מילה יפה; גם התיישבות היא מילה יפה.

אלעזר שטרן: ואני חשבתי שאולי עשינו טעות באמת שלא קראנו לזה ככה.

אלעזר שטרן: בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת דיברנו היום על שירותי הבריאות, ואני חושב שזה אכן נדבך בתוכנית הכללית.

אלעזר שטרן: אני לא אומר שממשלת ישראל, גם זאת הנוכחית, לא עושה שום דבר בגליל; עושים, מקדמים.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו לא צריכים צעדים קטנים ועוד צעד ועוד צעד.

אלעזר שטרן: יהיה לנו מאוחר.

אלעזר שטרן: אין עיר בגליל שיש אליה או ממנה הגירה חיובית.

אלעזר שטרן: ערי הגליל תופסות את המקומות המובילים בהגירה שלילית בקרב הערים בארץ, מהמקום הראשון – עם קצת הפרשים אחר כך – עד המקום התשיעי.

אלעזר שטרן: אני חושב שאם באמת כנים דברינו וכנים דבריהם של מי שעומדים מאחורי ארגון היום הזה בכנסת – אני מדבר כרגע דווקא לחברי מהקואליציה – שיקדישו את אותם מאמצים שמקדישים בימים האלה לחוק ההסדרה, לגליל.

אלעזר שטרן: רק את אותה תשומת לב.

אלעזר שטרן: אני כבר ביכיתי קודם.

אלעזר שטרן: אני לא ראיתי הסכם קואליציוני אחד – אנחנו קוראים לזה באמת "כספים קואליציוניים", למרות שכאילו אסור להשתמש במונח הזה, אבל לצערי הרב יש כספים קואליציוניים – אבל אני לא ראיתי אף מפלגה שיכלה לדרוש או דורשת כספים קואליציוניים בהסכם הקואליציוני לגליל.

אלעזר שטרן: אחרי זה אנחנו יכולים לבוא לפה ולהגיד את כל מה שאנחנו רוצים, אבל אין את הדברים האלה.

אלעזר שטרן: מכון וולקני, כפי שחברי עודד פורר ציין פה, הוא דוגמה לעניין הזה, באמת.

אלעזר שטרן: כמה סיבות למה לא – אני, יש לי ניסיון ממערכות אחרות – אז אני מסיים, אדוני, אני מבין סימנים כאלה.

אלעזר שטרן: למה לא?

אלעזר שטרן: בדרך כלל יש 950 סיבות; למה כן?

אלעזר שטרן: שתיים אולי, אבל הן הצודקות.

אלעזר שטרן: ואני חושב שבהקשר הזה, העברה של תעסוקה, בריאות והתקציב הזה של 18 מיליארד – שהוא יבוא על חשבון דברים אחרים, זה ברור – אם באמת, כמו שאמרתי, כנים דבריכם, אז תחליטו על התוכנית הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברות הכנסת, חוגגים את יום הגליל, אבל באירוע המרכזי של יום הגליל, שבו היו אמורים לנאום גם ראש הממשלה ושר האוצר – משום מה הם לא הגיעו.

אראל מרגלית: ואני אומר: זה נחמד שכולם מלטפים פה אחד את השני, קואליציה ואופוזיציה.

אראל מרגלית: גם קואליציה וגם אופוזיציית מחמד זה נחמד, אבל אני אומר לכם שמה שצריך זה תוכנית הרבה יותר חדה, הרבה יותר אמיצה, הרבה יותר – –

יפעת שאשא ביטון: אתה לא יודע מה יש.

אראל מרגלית: יודע יותר טוב ממך.

אראל מרגלית: – – הרבה יותר חדה, הרבה יותר אמיצה והרבה יותר נועזת.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: אתה לא יודע מה אתה מדבר.

יחיאל חיליק בר: זה חלק מהבעיה.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: ועל כמה דברים אנחנו מדברים: 1.

אראל מרגלית: שירותי הבריאות בגליל מתחת לכל ביקורת – רופאי משפחה חסרים, רופאי נשים חסרים, רופאי ילדים, גריאטריה, נוירולוגיה.

אראל מרגלית: הרבה מאוד מהשירותים הרפואיים – היום דיברו על זה בוועדת העבודה והרווחה – מתחת לכל ביקורת.

אראל מרגלית: ורבותי, כולם אוהבים את הגליל, אבל תעסוקה.

אראל מרגלית: הממשלה הזאת נותנת פירורים, ואנחנו מבקשים הטבות מרחיקות לכת לתעסוקה.

אראל מרגלית: שתתחיל בקריית-שמונה, בגולן, בצפת, במסר אחד גדול של תעסוקה שמחברת חקלאות, מזון ורפואה.

אראל מרגלית: בגליל המערבי – במעלות, בתפן, בכפר-ורדים, בנהריה, בעכו, סביב תיירות ותעשייה בסיסית, שזה מתכות מרוכבות, זה פלסטיקה, זה רובוטיקה, זה דברים ענקיים שישראל כבר בונה בקטן ויכולה לבנות בגדול, סביב "אורט בראודה".

אראל מרגלית: ואז אנחנו באים לכרמיאל.

אראל מרגלית: כרמיאל צריכה לגדול מ-50,000 איש – אני גדלתי בכרמיאל – ל-100,000 איש בשבע השנים הקרובות.

אראל מרגלית: הדרך היחידה היא אם העיר הזאת, יחד עם התעשיות הביטחוניות שיש בגוש-שגב, תעשה אזרוח של תעשיות, תיקח את הנושאים של "אורט בראודה", ויחד עם אוניברסיטת חיפה תהפוך למוקד אזורי סביב מה שנקרא Industry 4.0 – תעשייה עם טכנולוגיה ביחד, באיזשהו מסר חדש.

אראל מרגלית: ועוד דבר מאוד מאוד חשוב; אני יודע שאין לי הרבה זמן אז אני אומר את זה בצורה מאוד פשוטה: רבותי, גם תרבות ומרכזי ערים.

אראל מרגלית: המרחב הכפרי בגליל בהרבה מאוד מקומות מפותח; המרחב העירוני מוזנח.

אראל מרגלית: קריית-שמונה, חצור-הגלילית, צפת – הרבה מאוד מהערים צריכות כוח, הן צריכות מרכזי עיר, הן צריכות מקום עם תרבות, הן צריכות מקום עם קולנוע, הן צריכות מקום עם בילוי.

אראל מרגלית: חבר'ה הם לא סוסים שעובדים וישנים; הם צריכים לבנות את החיים שלהם באופן יצירתי.

אראל מרגלית: והאוכלוסייה הדרוזית – האוכלוסייה הדרוזית היא אוכלוסייה שכולנו יודעים לבקש, וכולנו יודעים לראות כמה ולהודות להם על ההקרבה, אבל מעט מאוד מאתנו יודעים גם לתת להם בחזרה, השקעה.

אראל מרגלית: האנשים האלה חוזרים הביתה, והם רוצים מקומות עבודה גם לאקדמאים, גם לעסקים קטנים, גם לנשים, גם לגברים.

אראל מרגלית: יש תוכניות ממשלתיות שבלעדיהן העסק הזה לא יזוז בגדול.

אראל מרגלית: יש אזור תעשייה ענק ליד תפן, של 300 דונם, שהיה מיועד למגזר הדרוזי, אבל צריך תוכנית גדולה, וצריך השקעות וצריך הטבות.

אראל מרגלית: המגזר הערבי – רבותי, מעולם לא היה כישרון כל כך גדול כמו של הערבים הצעירים שנמצאים היום ומוכנים להיכנס, יחד עם החבר'ה הדרוזים הצעירים, למעגל הכלכלה החדשה במדינת ישראל.

אראל מרגלית: "באבקום" היא מין תוכנית של היי-טק התחלתי, אבל 3,000 העובדים שעובדים שם מראים שאפשר.

אראל מרגלית: הם התחילו ב-3,000–4,000 שקל לחודש, במה שנקרא "משהו בסיסי"; היום חלק מהם מרוויחים 15,000, 16,000, 17,000.

אראל מרגלית: זה אותו דבר כמו במגזר החרדי במרכז הארץ – אנשים שנותנים להם את הדרך להתחיל, ובתוך שנתיים–שלוש מוכיחים שאפשר.

אראל מרגלית: אז אנחנו אומרים את הדבר הבא: תראו, יש עכשיו את תוכנית ה-BEPS, של הטבות המס של 6% לחברות הענק.

אראל מרגלית: אני ביקשתי דבר אחד – מחר אני אבקש את זה בוועדת הכספים בחוק לעידוד השקעות הון: ביקשתי שתהיה עוד מדרגת מס אחת, מעבר לכביש עכו–צפת צפונה ומעבר לבאר-שבע דרומה.

אראל מרגלית: כלומר, אם נותנים במרכז הארץ 6% לחברות הענק ו-12% לחברות שמתחת ל-10 מיליארד, בואו ניתן עוד מדרגת הטבה אחת.

אראל מרגלית: לא יבואו – לא יעלה למדינה; יבואו – זה יעלה.

אראל מרגלית: אני אומר, באוצר יש היום אנשים שלדעתי מבינים את זה ומוכנים ללכת על זה.

אראל מרגלית: זה דבר פשוט.

אראל מרגלית: זה ייתן לנו אתגר להביא גם את החברות הגדולות ולהגיד להן: תראו, אם אתם באים לכפר-סבא אתם מקבלים 6%, אם אתם שמים את ה-IP בארץ; אבל אם אתם באים לקריית-שמונה, או אם אתם באים לתפן, או אם אתם באים לצפת, שם אתם מקבלים – אני ביקשתי חצי, 3%.

אראל מרגלית: אני מוכן שזה יהיה גם אפס, אבל תנו לנו משהו, תנו לנו כלי.

חמד עמאר: תודה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא משרד האוצר בכלל.

אראל מרגלית: זה יהיה כלי – לא כלי לעניים אלא כלי למצליחים.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים להצליח שם ואנחנו יכולים להצליח שם – –

חמד עמאר: תודה.

אראל מרגלית: – – והעתיד הכלכלי הבא של מדינת ישראל יבוא מהצפון, בהכוונה נכונה.

קריאה: יישר כוח.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אראל מרגלית.

חמד עמאר: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, ברשות שר הפנים, הפריפריה, הנגב והגליל, חברי חברי הכנסת והאורחים היקרים מהצפון, הצעירים מקריית-שמונה, תל-חי, "שינוי כיוון", "אוהלו" וגורמים נוספים מהצפון שנמצאים פה, ובראשם אני רוצה לציין את עמותת "לב בגליל", אופיר שיק וחבורתו, שלקחו על עצמם את דחיפת כולנו, יושבי-ראש שדולת הגליל.

מרדכי יוגב: אבל אני מניח שכל מי מחברי הכנסת שנמצא פה, מכל המפלגות שנמצאות פה – לא אומר שמות, יש קריית-שמונאית אחת – אז כולם אכפת להם.

מרדכי יוגב: כולם פשוט אכפת להם מהגליל, ולכן הם פה.

מרדכי יוגב: קיימנו היום את יום הגליל, שנדחף על-ידי השדולה ועמותת "לב בגליל", וקיימנו אותו משום החשש.

מרדכי יוגב: כבר אמרתי שאני זכיתי להיות בחיפה ברחוב הגליל ולהסתכל צפונה, לצפות – הוא נקרא כך משום שהוא צופה – לצפות על הנופים היפים וגם לעשות הרבה משנותי בצפון, בגליל.

מרדכי יוגב: שמונה מילדי, הסתבר לי כשספרתי, למדו בגליל; שניים מהם גם גרו בגליל, ולצערי לא נשארו בגליל.

מרדכי יוגב: את החשבון הזה עשיתי עכשיו; חשבתי שבעה, פתאום ראיתי – שמונה.

מרדכי יוגב: לא נשארו בגליל.

מרדכי יוגב: וההסתכלות שלנו והצפייה שלנו מרחוב הגליל היא על גליל יפה, אבל גליל שאמרתי שנמצא כרגע בסיכון, בהתמעטות יושביו, בחוסר תעסוקתי – כבר הזכירו קודמי – בקשיי בריאות.

מרדכי יוגב: ואם הזכרתי פיזיותרפיה – אז שיקום.

מרדכי יוגב: ונער או ילד או ילדה שזקוקים לשיקום בקריית-שמונה, צריכים לנסוע עד רמב"ם, או לכל היותר אם יש משהו, חלק מהמחלקות, בצפת או בפוריה.

מרדכי יוגב: וגם לא נשארה חברה, או מהמקום שאני בא, גם בחלק מבתי-הכנסת בערים מסוימות פשוט לא נותר מניין.

מרדכי יוגב: מכיר סיפור בנצרת-עילית, הלכו לחפש את רב ספיר והוא היה חולה, אז היו רק תשעה.

מרדכי יוגב: וכך סיפור אחר סיפור.

מרדכי יוגב: מטרת היום הזה הייתה לעורר את כולנו.

מרדכי יוגב: אני שמח שבאמת בישיבות הוועדות שנערכו מהבוקר – ועדת החוץ והביטחון שעסקה בקידום העברת מפעלים של מערכת הביטחון לצפון; ועדת הכלכלה שעסקה בקידום תעסוקתי; וועדת העבודה והרווחה שעסקה בקידום הרפואי, בתוכנית של פרופסור גרוטו; וועדת השוויון החברתי.

מרדכי יוגב: וכך באודיטוריום באירוע שאני חושב – ונמצא פה שר הפנים ופיתוח הפריפריה, הנגב והגליל – אני חושב שמהיום הזה יצאו פירות.

מרדכי יוגב: זה לא שאנחנו – "אשרי אדם מפחד תמיד" אומרים, אבל אנחנו כן רואים בו גם את הברכה.

מרדכי יוגב: התבשרנו בימים האחרונים ממש, גם בעבודה אל מול האוצר ואל מול משרד נגב-גליל, שיש פה רצון משותף לצוותים משותפים.

מרדכי יוגב: אנקוב בשמות.

מרדכי יוגב: ראינו פה היום גם את האלוף במילואים איתן דנגוט.

מרדכי יוגב: כשאתה רואה אדם שמינה אותו השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, וכשאתה רואה אנשים שאתה יכול לסמוך עליהם, וכשאתה שומע מהאוצר שאכן נעשים מהלכים בעניין, אז אני מקווה שיהיה שינוי משמעותי, כפי שנאמר גם באודיטוריום, ובין ספר התקציב הראשון לספר התקציב הסופי יהיו שורות תקציביות שמבטאות כבר תהליך רב-שנתי, ששם את כל מה שאפשר ומאגם את משרדי הממשלה, ויוצר עוד תעסוקה והרבה, עוד רפואה והרבה, עוד תחבורה, עוד חינוך, עוד דיור.

מרדכי יוגב: ובסוף זה עוד קהילה וחברה וצעירים הרוצים להישאר בצפון.

מרדכי יוגב: אינני רוצה להאריך, אבל אני יכול להתחייב בפניכם, יחד עם עוד חברים מהקואליציה, ושר נמצא פה, שנרצה לראות שורות תקציביות כאלה, ומשמעותיות.

מרדכי יוגב: ולא באנו להירדם, אלא באנו לראות איך הדברים יוצאים אל הפועל, ואיך הדברים נכתבים בספר התקציב, ואיך נזכה להיות בגליל ולהתגורר בגליל, ולראות שצעירים חוזרים ונשארים ובאים לגליל.

מרדכי יוגב: צפון עכשיו.

מרדכי יוגב: חיזוק הגליל – זאת המשימה של היום הזה.

מרדכי יוגב: ואני שמח שהתבשרנו בו גם בבשורות.

מרדכי יוגב: אני מקווה שנראה גם את התוצאות בהתקדמות ובפיתוח הגליל.

מרדכי יוגב: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל חבר הכנסת אריה מכלוף דרעי.

חמד עמאר: השר – תיקנו אותי – לא חבר הכנסת, השר.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי, חברותי, חברי הכנסת, היינו היום בכנס, והיו שם הרבה צעירים וצעירות, ושמחתי לראות כמה הם לוהטים וכמה חשוב להם נושא הגליל.

אריה מכלוף דרעי: יש תקווה.

אריה מכלוף דרעי: כשיש מי שנלחם על הבית ועל האזור, סימן שבאמת יש עם מי לעבוד, ואני שמח מאוד.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה, שתכנן לבוא גם לכנס באודיטוריום – אני מאחל לו בריאות, קצת נח כמה שעות, גם לו מותר, יש לו שפעת קלה.

אריה מכלוף דרעי: שר האוצר, שהיה אמור להיות גם בדיון הזה וגם בדיון באודיטוריום, נקרא למשימת קודש, הוא נמצא בחיפה ביחד עם מנכ"ל משרדו, מטפלים בכל הסידורים כדי להקל על האזרחים שם.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שבאמת היום הזה, מי שארגן אותו – כל המארגנים, ציינו את שמותיהם, כל מי שהשתדל למען היום הזה – זה אירוע חשוב ביותר.

אריה מכלוף דרעי: מתחילת כינונה של הממשלה אני רואה חשיבות עליונה בשימת דגש על אזור הגליל כאזור שטעון התייחסות מיוחדת של כלל משרדי הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נושא למשרד ממשלתי אחד.

אריה מכלוף דרעי: אם לא יהיה כאן טיפול מערכתי של כל משרדי הממשלה בתוכנית מסודרת לכמה שנים, אנחנו לא נצליח לקדם את האזור היפה והאדיר הזה שקוראים לו הגליל.

אריה מכלוף דרעי: משכך, אני אומר:

אריה מכלוף דרעי: גם נאה דורש ונאה מקיים.

אריה מכלוף דרעי: המשרדים שבראשם אני עומד משקיעים תשומת זמן, ממש תשומות זמן אדירות, כדי להבטיח השקעה וטיפוח של אזור הגליל.

אריה מכלוף דרעי: עם כניסתי לתפקיד שר הכלכלה מצאתי שם תוכנית – אמצעיתה של תוכנית – שקידם השר בנט ואחרים, והמשרד קידם את התוכנית הזאת.

אריה מכלוף דרעי: והמשכתי לקדם אותה, עד שהבאנו את זה להחלטת ממשלה, וזה גם אירוע בפני עצמו, דבר שלא נעשה במשך עשרות שנים.

אריה מכלוף דרעי: הבאנו החלטת ממשלה שאומרת שתהיה תוכנית אסטרטגית רבת-היקף לגליל, והממשלה הטילה את זה עלי.

אריה מכלוף דרעי: באמת בסייעתא דשמיא הצלחתי לגייס את האלוף איתן דנגוט להירתם למשימה הזאת.

אריה מכלוף דרעי: לא פשוט.

אריה מכלוף דרעי: הוא רואה בזה גם שליחות ציונית.

אריה מכלוף דרעי: ועם כל הקשיים הביורוקרטיים, במהלך חודשים ספורים, בישיבות ארוכות מאוד, עם כל משרדי הממשלה הרלוונטיים, כדי להכניס אותם לתוכנית, כדי להתאים אתם את התוכנית, אכן התגבשה תוכנית טובה.

אריה מכלוף דרעי: נכון, התוכנית – כולם מכנים אותה 18 מיליארד שקל – זו באמת תוכנית גדולה.

אריה מכלוף דרעי: אבל צריך גם להבין, כדי לא להשלות אף אחד, כשאנחנו מדברים על תוכנית גדולה, למשל כשמדובר להעביר את המש"אות, שזה מרכזי התחזוקה של הצבא, לאזור התעשייה ציפורי ולמקומות אחרים – זה לבד קרוב ל-9 מיליארד שקל.

אריה מכלוף דרעי: המימון של זה אמור להיות מהקרקע היקרה מאוד שהם יפנו במרכז הארץ.

אריה מכלוף דרעי: ועוד שורה של דברים, של תשתיות ואחרים.

אריה מכלוף דרעי: וכדי להניע את התוכנית הגדולה הזאת – זה שנים, להזיז את המש"אות האלה, במקרה הטוב זה ייקח, הכי קצר זה ייקח שש-שבע שנים – כדי להניע מיידית יש תוכנית מסודרת, את חלקה הזכירו חבר הכנסת מרגלית וחברת הכנסת ביטון.

אריה מכלוף דרעי: כשמדובר על תוכנית לתעסוקה, למשל, זה דברים מיידיים, שבתקציב של 2017 אתה מניע מייד, אתה רואה מייד.

אריה מכלוף דרעי: למשל, אתה מגדיל את המענקים ל"כעומק הפריפריה כך עומק המענק" – למשל – 30%.

אריה מכלוף דרעי: הטבות מס – הייתי הולך אפילו רחוק יותר.

אריה מכלוף דרעי: 3% גם נסתפק.

אריה מכלוף דרעי: אבל המדינה לא תפסיד, כיוון שכמו שאמר חבר הכנסת מרגלית: ממה נפשך?

אריה מכלוף דרעי: אם הם לא יבואו לשם, לא הפסדנו שום דבר.

אריה מכלוף דרעי: ואם הם יבואו לשם, זה לא בצד ההוצאה, זה בצד ההכנסה.

אריה מכלוף דרעי: ועם כל הכבוד, אתם יודעים מה שזה יניע?

אריה מכלוף דרעי: כמה אנשים יעבדו שם, כמה ישלמו מס, כמה אנשים ישלמו ארנונה, כמה יתווספו שם?

אריה מכלוף דרעי: לכן זה דברים שמיידית צריך לראות אותם ב-2017.

אריה מכלוף דרעי: ואני יכול לבשר היום, על דעת שר האוצר ועל דעת מנכ"ל משרדו, כיוון שהקמנו צוות של מנכ"ל משרד האוצר והאלוף איתן דנגוט, שיושבים עם שאר משרדי הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: בנושא אחד התקדמנו, חבר הכנסת מרגלית, פחות או יותר סיכמנו אותו: בנושא התעסוקה.

אריה מכלוף דרעי: זה תוספת של מאות-מיליוני שקלים.

איתן ברושי: איזה אחוז מענק, השר דרעי, ייתנו למפעלים באזור עדיפות לאומית?

אריה מכלוף דרעי: למה כבודו לא הקשיב?

אריה מכלוף דרעי: 30% אמרתי.

אריה מכלוף דרעי: אבל אני רוצה גם את הטבת המס – מה שדיבר חבר הכנסת מרגלית – את ההטבה הזאת, שזה צריך להיות שילוב ביחד, או שני מסלולים או מסלול אחד.

אריה מכלוף דרעי: חייבים להביא את המפעלים הגדולים הללו, לתת להם – כמו שאמרנו, אנחנו מדברים על הקו הרחוק, על קריית-שמונה, על הגולן, על מעלות, על המקומות האלה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו לא מדברים עכשיו, אני לא מדבר לא על עפולה ולא על מגדל-העמק ולא על יקנעם – שהם מקומות חשובים – אלה, ברוך השם – – –

אראל מרגלית: – – – אוטו אוטומטי בהרצליה זה 200 עובדים.

אראל מרגלית: אם הוא עושה את זה בקריית-שמונה או בתפן, זה תעשייה שלמה.

אריה מכלוף דרעי: תעשייה שלמה שמתפתחת מסביב.

אריה מכלוף דרעי: בזה אין ספק.

אראל מרגלית: זה הסיפור.

אראל מרגלית: בשביל זה אנחנו דורשים את ה-3%.

אריה מכלוף דרעי: אז אני אומר: בנושא התעסוקה, שזה דברים מיידיים, זה דברים מיידיים, ולמשל הפרק הזה סוכם.

אריה מכלוף דרעי: ואני באמת כבר יותר אופטימי.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו פרקים אחרים שאנחנו עכשיו בשלבי סיכום בהם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יודעים שבתחום הבריאות יש תוכניות יפות, שכבר עשינו השנה.

אריה מכלוף דרעי: חברים, זה לא שהכוס ריקה ואנחנו עכשיו מנסים למלא אותה.

אריה מכלוף דרעי: קחו – מי שהשתתף, אני לא יודע, מוטי, אם היית אתי ביחד – בטקס שבו הכתרנו עשרות רופאים בפקולטה לרפואה בצפת.

אריה מכלוף דרעי: מי האמין שיהיה מחזה כזה?

אריה מכלוף דרעי: חברים, ויש שם תוכנית מיוחדת.

אריה מכלוף דרעי: החזרנו ישראלים וישראליות שלמדו בחוץ-לארץ, ועשינו תוכנית מיוחדת, שהם יוכלו כאן לקבל דיפלומה של רפואה, תוכנית מיוחדת בצפת.

אריה מכלוף דרעי: מי שראה שם – אני לא זוכר כמה, עשרות – ראה אותם שם עם הלבוש היפה והמיוחד, מקבלים את הדיפלומה בצפת – מי האמין שיהיה כזה דבר?

אריה מכלוף דרעי: אז, רבותי, הפקולטה לרפואה עשתה כבר שינוי גדול ברפואה בגליל.

אריה מכלוף דרעי: לא מספיק: אנחנו צריכים לבנות את מבנה הקבע, אנחנו צריכים עוד להשקיע בדברים – את בית-החולים השיקומי.

אריה מכלוף דרעי: יש לנו תוכנית לגבי כל אזור ואזור שמנית, מה הייחודיות שלו שם – אחד בסרטן, אחד במעבדות, הדברים האלה.

אריה מכלוף דרעי: אבל יש גם דברים שצריך לעשות מיידית – תוספת מיטות ותוספת תקנים – כדי כבר עכשיו לשפר.

אריה מכלוף דרעי: לא יכול להיות שאנחנו נתמודד עם נתון – שהוא אמיתי, לצערי הרב – שתוחלת החיים בצפון קטנה יותר מתוחלת החיים במרכז.

אריה מכלוף דרעי: זה פיקוח נפש.

אריה מכלוף דרעי: ואתה יודע שבכסף אתה משנה את הדבר הזה – ברופאים, במתמחים, באחיות, בתוספת מיטות.

אריה מכלוף דרעי: אין מה לעשות, אנחנו חייבים לעשות את הדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אז יש עוד כמה פרקים שלא סיימנו.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שנסיים אותם בימים הקרובים.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לומר, זו לא תוכנית שלי, חברים, זו תוכנית של כל משרדי הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: האוצר מוביל.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו כולנו נרתמים למשימה הזאת, כדי שכל משרדי הממשלה, במנגינה אחת, בשנים הקרובות, כולם – המבט והדחיפה יהיו כלפי הצפון, כלפי הגליל.

אריה מכלוף דרעי: רק כך אפשר להביא תקווה לאזור הזה ולהתחיל להעלות את המדדים, לעצור את ההגירה השלילית, להתחיל להשאיר את הצעירים שם, להביא עוד אוכלוסיות ולתת.

אריה מכלוף דרעי: יש שם גיוון מדהים, בגליל, של קהילות מדהימות.

אריה מכלוף דרעי: לכל אחד יש את הייחודיות שלו.

אריה מכלוף דרעי: לכל אחד יש את הדברים המיוחדים שצריכים – והתוכנית מדברת על כל אזור, וגם על כל קהילה, ועל כל אחד ואחד, לגוון לו.

אריה מכלוף דרעי: אם זה בתיירות, או אם זה בתעשייה, כמו שהוא אמר, לנשים ערביות, לעסקים קטנים מקומיים במסגרת הקהילה.

אריה מכלוף דרעי: שורה שלמה של דברים שאני מקווה – אני לא רוצה לפרט אותם כיוון שאני מעדיף שבתקציב המדינה, כשאתם תצביעו, תראו שם את הסעיפים הללו, תראו את הנושאים הללו ותראו שבאמת ובתמים לראשונה, היסטורית, ממשלת ישראל הזו עשתה מאמץ גדול מאוד והכניסה – והולכת באמת לתוכנית שתעזור, ויפרח האזור היפה הזה עם האנשים הנפלאים שנמצאים בו.

אריה מכלוף דרעי: ולמען השקיפות אני חייב להגיד, אני נמצא שם הרבה, כולל השבת האחרונה שם.

אריה מכלוף דרעי: כל הזדמנות שיש לי אני ומשפחתי נמצאים שם.

אריה מכלוף דרעי: זה אזור יוצא מן הכלל, אבל הוא חייב, הוא חייב, הוא חייב, את העזרה ואת הדחיפה הגדולה.

אריה מכלוף דרעי: ואני מקווה – חבר הכנסת חיליק בר, פה אני מתנצל שחשדתי בו וכיניתי אותו חבר הכנסת גוטמן, וראיתי כמה שזה פוגע בו – אז אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: לא פגע, זה פשוט לא השם שלי.

אריה מכלוף דרעי: אז, אם כך, תעשה עוד צעד.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע.

אריה מכלוף דרעי: תפתח את ה"בר" הזה.

אריה מכלוף דרעי: תחזיר אותו, תחזיר עטרה ליושנה, אבוקרט, תחזיר עטרה ליושנה.

אריה מכלוף דרעי: תפסיק עם ה"בר" הזה, תחזור חזרה.

אריה מכלוף דרעי: ראיתי את הלהט שלהם, של אראל, שלו, של איל בן ראובן, של ברושי, כל חברי הכנסת, באמת.

אריה מכלוף דרעי: הנה, חברים, אני מציע לכם, בעזרת השם, שכשאתם תראו שכל מה שאמרתי אכן מתגשם, תצביעו בעד התקציב, כהזדהות עם תושבי הגליל.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

אריה מכלוף דרעי: מה שרוצים.

חמד עמאר: ועדה?

חמד עמאר: להוריד מסדר-היום?

אריה מכלוף דרעי: מה שרוצים, מה שרוצים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מסתפקים.

חמד עמאר: או שאתם מסתפקים בדברי השר?

יפעת שאשא ביטון: מסתפקים.

אראל מרגלית: אנחנו מבטיחים לכם שבקרוב אנחנו נוביל את הממשלה ונעשה – – –

אריה מכלוף דרעי: מה אתם רוצים עכשיו?

אריה מכלוף דרעי: מה אתם רוצים עכשיו?

חמד עמאר: מה אתם רוצים?

חמד עמאר: אנחנו קיימנו היום דיונים בכל הוועדות בנושא.

עודד פורר: מסתפקים בדברי השר.

חמד עמאר: מסתפקים בדברי השר, תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה לכולם.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: ציון יום המשפחה הישראלית.

חמד עמאר: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא יום המשפחה הישראלית, שיזמה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

חמד עמאר: המסגרת הקרויה משפחה עוברת שינויים משמעותיים בשנים האחרונות – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, סליחה, אני ביקשתי לדבר.

יהודה גליק: חיליק, אמרו שאתה גוטמן, מה אתה רוצה – – –

יחיאל חיליק בר: רשמתם אותי.

חמד עמאר: תסתפקו בתשובת השר.

חמד עמאר: ברגע שמסתפקים בתשובת השר, אין – – –

יחיאל חיליק בר: אישרתם לי, מה?

יחיאל חיליק בר: ההפך, מה?

חמד עמאר: אנחנו לא יכולנו לדעת מה השר אומר, חיליק.

יהודה גליק: חיליק, אמרו לך שאתה גוטמן.

יהודה גליק: מה אתה – – –?

יחיאל חיליק בר: רגע, אז אם נסתפק בתשובת השר – מה, בגלל זה אני לא יכול לדבר?

יחיאל חיליק בר: אני דורש הצבעה.

יחיאל חיליק בר: תן לי דקה, התחייבת.

חמד עמאר: אני באמצע הנאום, אבל עם כל זה, אתה סגן יושב-ראש הכנסת, ואני מאפשר לך דקה להבעת דעה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה, דקה יש לך.

חמד עמאר: חבר'ה, אנחנו רוצים לשמוע את חברנו חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: ברושי, אתה מפריע לשר להקשיב לי.

יחיאל חיליק בר: רגע, אל תתחיל לי את הזמן, היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש, היושב-ראש חמד, תאפס לי את הזמן, אני ביקשתי את תשומת לב השר.

חמד עמאר: אני מאפס לך את הזמן ואני נותן לך דקה, בבקשה.

אראל מרגלית: זו מצווה.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, אני באמת רוצה להגיד לך, אנחנו שמענו פה היום הרבה הרבה רצון טוב והרבה הרבה מילים תומכות – אני אומר את זה גם ליפעת – ואגב, אני לא חושד בך שאין לך רצון טוב ואין לך מילים תומכות, ושמענו הרבה דיבורים של תמיכה.

יחיאל חיליק בר: אבל אני אומר לכם כחבר אופוזיציה שיתמוך בכל צעד שלכם למען הצפון, את יודעת, יפעת, ואתה יודע, אדוני השר דרעי, עם מילים טובות ועם רצון טוב לא הולכים למכולת, לא מצמצמים 40 תלמידים בכיתה, לא מוסיפים מכשירי CT לבתי-חולים בצפון, לא בונים אוניברסיטה בגליל ולא מפתחים אפשרויות תחבורה לאנשים שצריכים לקחת טרמפים.

יחיאל חיליק בר: ולכן אני שב ומזהיר: אותם ראשי ערים, ופעילים ותנועות מחאה – שזה דבר אחד שלפחות צומח בצפון בשנים האחרונות – עלו לכנסת חזור ועלה בגלל שכבר היו שרים שהבטיחו, בגלל שכבר היו חברי כנסת שאמרו שיקרה ובגלל שכבר הייתה התחייבות ממשלתית לתוכניות בצפון ופיתוח וזה לא קרה, והם יודעים את זה.

יחיאל חיליק בר: ולכן, אדוני השר, אני מאמין שיש לך רצון טוב.

יחיאל חיליק בר: אני דורש ממך, אני שמעתי אותך היום באודיטוריום – –

אריה מכלוף דרעי: מבקש.

יחיאל חיליק בר: – – תעמדו על זה שתקציב 2017–2018 לא יעבור בלי אותם 18 מיליארד שקלים – שאתה יודע שהרבה מהם הרי זה לא כסף שהתושבים ירגישו.

יחיאל חיליק בר: אז לפחות השאר.

יחיאל חיליק בר: אם אתם את ההתחייבות הזאת לצפון תעשו, אתם תראו לא-מעט אנשים מהאופוזיציה תומכים בכם ומהללים אתכם.

יחיאל חיליק בר: אבל יש לי חשש שימצאו את הסיבה – –

אריה מכלוף דרעי: תסיים פה, תסיים.

יחיאל חיליק בר: – – שימצאו את הסיבה שלא לעשות כן.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: הרב דרעי, השר דרעי, אני מבקש ממך לא לסגת מההתחייבות שלך לצפון, אנחנו נתמוך בך אם כן – –

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: – – ואם לא – גם לזה יש מחירים.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: ציון יום המשפחה הישראלית

חמד עמאר: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא: ציון יום המשפחה הישראלית, שיזמה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – הצעות לסדר-היום מס' 4280, 5124, 5157, 5175 ו-5195.

חמד עמאר: המסגרת הקרויה משפחה עוברת תמורות משמעותיות בשנים האחרונות; ואלו לא רק גיל הנישואין המתאחר ושיעורי הגירושין הגבוהים, אלא גם ההרכב המשפחתי המתגוון והולך.

חמד עמאר: אם בעבר הלא-רחוק היה ברור למה מתכוון מי שאומר "משפחה", כלומר, לתא משפחתי ובו שני הורים משני המינים, עם או בלי ילדים, היום הפך הביטוי הזה לכינוי מאוד כללי, שקשה לדעת מה עומד מאחוריו – אבא ואימא?

חמד עמאר: אב או אם לבד?

חמד עמאר: שני אבות או אולי שתי אימהות?

חמד עמאר: גם המעמד הזוגי כבר איננו בהכרח הנשוי, הקלאסי, כדת משה וישראל, אלא כולל אופציות נוספות כמו ידועים בציבור או נשואים בטקסים חלופיים לסוגיהם.

חמד עמאר: בעידן הרבגוני, מבחינת שוק הדעות ושוק העבודה, נדמה שכך גם ב"שוק" המשפחות: כל אחד ואחת מוצא לעצמו את סוג המשפחה ואת אופן ההתקשרות המתאים לו על-פי השקפתו והעדפותיו האישיות.

חמד עמאר: יום המשפחה לא נועד, כמובן, כדי שמי מאתנו יתייחס בשיפוטיות כלפי תפיסת המשפחה של האחר או כלפי העדפותיו, גם אם באופן טבעי לכולנו יש העדפות כאלו ואחרות לגבי המבנה המשפחה הרצוי.

חמד עמאר: יום המשפחה הישראלית נועד, למיטב הכרתי, לשתי מטרות: האחת – חיזוק המסגרת המשפחתית, שנדמה כי קרנה הולכת ויורדת בעולם המערבי כולו.

חמד עמאר: ביום זה ראוי לעודד את כל מי שעוסקים בטיפוח משפחתם, במה שנתפס כשגרת החיים, בגידול הילדים ובטיפול בהם, בשימור הזוגיות ובטיפוחה, בדאגה בלתי פוסקת לשימור הבית במובנו העמוק.

חמד עמאר: בעידן שבו מסגרות באשר הן – המדינה, הקהילה והמשפחה – הולכות ונעלמות לטובת אינדיבידואלים, ומפנות את מקומן לאינטרסים אישיים, חשוב שנעלה היום על נס את ערך המשפחתיות ונוקיר את המרץ שרבים מאתנו משקיעים בשימור ובטיפוח מסגרת זו.

חמד עמאר: המסר השני שחשוב כי יצא מכאן היום הוא ברכת הדרך וחיזוק המסגרת המשותפת.

חמד עמאר: אנחנו אומנם ממוקדים במשפחה, אבל זה גם מודל להתאגדות, לשיתוף, לחיים בצוותא, לאחריות ולערבות הדדית.

חמד עמאר: אלה ערכים שכבר אינם מובנים מאליהם ויש לרומם גם אותם בהזדמנות זו.

חמד עמאר: יישר כוח ליוזמי הדיון.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין תפתח את היום הזה.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לך על קיום היום הזה.

יהודה גליק: אין פה אף שר?

חמד עמאר: יש שר.

חמד עמאר: השר ביקש חמש דקות, ואני אישרתי.

חמד עמאר: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אודה לך מאוד מאוד מאוד אם יהיה שר בזמן שמי שיזם את הדיון – – –

חמד עמאר: עכשיו השר מתפלל.

חמד עמאר: ביקש ממני חמש דקות – אני אאפשר לו.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה?

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אני אדבר ללא נוכחות השר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד מצטערת שהוא לא במליאה, אבל אני מבינה את הצרכים של המתפללים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא אפריע למאמינים לממש את אמונתם.

איילת נחמיאס ורבין: ככה אני רוצה שינהגו בי, אז אני נוהגת כך באחרים, בהתחשבות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, זה באמת היה יום מאוד מאוד מרגש – תוך כדי חוק ההסדרים, תוך כדי יום הגליל, כנסים נוספים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל היה לי מאוד מאוד חשוב להעלות את נושא המשפחה והאינטגרציה של מה שצריכה משפחה ישראלית ב-2016.

איילת נחמיאס ורבין: כי ממשפחתי אני באה כל בוקר ואל משפחתי אני חוזרת, ואני חושבת שכל מי שיושב פה באולם ממשפחתו הוא בא ואל משפחתו הוא חוזר.

איילת נחמיאס ורבין: עברי, יונתן, אסף ואלמה, שזו המשפחה הגרעינית שלי, ואימא שלי, נחמה, כי בלעדיה אי-אפשר; וגם אח שלי יואב ואשתו שירה, כי גם בלעדיהם אי-אפשר, ובלי ילדיהם, רותם, גל ואלעד.

איילת נחמיאס ורבין: וזאת באמת המשפחה שלי, כי ממנה אני באה ואליה אני חוזרת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לשותפים שלי ליום הזה, למרכז להורות משמעותית באשדוד – פרויקט מדהים, באמת מדהים – ולוועדי ההורים מאשדוד שליוו אותי בכל היום הזה בכל הדיונים, בוועדת הכלכלה, בוועדת החינוך, בוועדה לשוויון מגדרי וגם בוועדת הקליטה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לבית-הספר למדעי ההתנהגות במכללה למינהל, לפרופסור רחל פסטרנק.

איילת נחמיאס ורבין: כאמור, אני הודיתי מרוב בלבול למרכז להורות משמעותית אבל לא הודיתי לסימונה מורלי, ליחיאל מלכה ולגילית אבטליון, שיושבים ביציע, וכאמור, לפרופסור רחל פסטרנק ולכל התלמידים המדהימים שלומדים מהי משפחה ישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: דייקת מאוד, חבר הכנסת עמאר, בתיאור המשפחה הישראלית, המשפחה הנורמלית.

איילת נחמיאס ורבין: כבר אין דבר כזה – משפחה נורמלית.

איילת נחמיאס ורבין: פעם זה היה גבר, אישה, ילד וילדה וכלב.

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן צוחקת, כל היום אני צוחקת – חתול אפילו לא נכנס לשם, זה היה תמיד כלב.

איילת נחמיאס ורבין: כבר אין משפחות כאלה.

חמד עמאר: יש, יש.

חמד עמאר: למה אין?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת: אין כבר – –

חמד עמאר: יש, יש.

יהודה גליק: יש – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – רק משפחות כאלה.

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: יש משפחות כאלה.

חמד עמאר: יש לי משפחה כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אין כבר רק משפחות כאלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאני צריכה להוסיף כמחווה את הנאום הזה במיוחד לחברתי חברת הכנסת מירב בן ארי.

איילת נחמיאס ורבין: היכולת לבחור איזו משפחה אתה מקים היא השינוי הגדול, היא השינוי הדרמטי של 2016.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לומר לכם דבר מדהים, מעבר לצורך לדון בשאלה מהו המעמד המשפטי של המשפחות – אני לא יכולה להגיד לא "שונות" ולא "אחרות" – המשפחות בישראל שאינן משפחה כפי שההיא הייתה מאז ומעולם: המשפחה החד-הורית, המשפחה הלהט"בית.

איילת נחמיאס ורבין: מעבר לדיון החיוני מאוד במעמד המשפטי שלהן, יש דבר אחד משותף לכל משפחה בישראל, וזהו חוסר השקט, כי זה באמת הדבר היציב ביותר בחייהן של משפחות בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כל יום בשעה 14:00 אני נהפכת לאדם אחר, מתפעלת בשלט-רחוק את המשפחה: מי מחכה ליונתן מחוץ לבית-הספר – ליקליק?

איילת נחמיאס ורבין: רוני?

איילת נחמיאס ורבין: הוא הגיע כבר לחוג?

איילת נחמיאס ורבין: אה, רגע, אולי אימא שלי?

איילת נחמיאס ורבין: אולי מישהו יקפיץ אותו?

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אבל אם יורד גשם ויש חוג כדורסל, אז מה עושים?

איילת נחמיאס ורבין: אולי הוא ילך לחבר?

איילת נחמיאס ורבין: למה הוא לא עונה לי לטלפון?

איילת נחמיאס ורבין: ואז, כשהתאומים חוזרים, מתחיל כל הדפוס הזה מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: שעת המעברים מרגע סיום בית-הספר ועד הגעתו של הילד ליעד הבא היא הקושי הגדול ביותר של כל הורה.

איילת נחמיאס ורבין: והאמת צריכה להיאמר: בלי הסבא והסבתא מזמן היינו קורסים.

איילת נחמיאס ורבין: במסגרת היום המיוחד, חבר הכנסת עמאר, ערכנו כנס הוקרה מיוחד לסבים וסבתות, במעמד השרה גילה גמליאל, וחילקנו תעודות הצטיינות לשלושה ארגונים מדהימים על תרומה לחיזוק המשפחה הישראלית ועל רוח ההתנדבות והנתינה: לפרויקט "סבא בא" מאשדוד, שמגן על סבים וסבתות כשהם הולכים להוציא את הקצבה שלהם; תוכנית "אם לאם", שהיא פרויקט התנדבותי של ביקורי בית שאימהות, סבתות, בתורן, עוזרות לאימהות צעירות; סיירת תיקונים "אור לקשיש" – אנשי מקצוע שמבצעים בהתנדבות מלאה תיקונים קלים; וגם להסתדרות הגמלאים בישראל, לשמוליק מזרחי ורות אהרן.

איילת נחמיאס ורבין: יוקר המחיה, חברות וחברים, לא נמצא במילקי ולא בקוטג' אלא בתשלום למטפלת ובניהול המעברים מהגן לבית ולחוגים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: כשאני גדלתי, אפשר היה באמת לעשות הכול.

איילת נחמיאס ורבין: היה הורה אחד שעבד.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי פה במליאה כבר יותר מפעם אחת:

איילת נחמיאס ורבין: אפשר היה לסיים את החודש בכבוד, אפשר היה לרכוש דירה, אפשר היה לחסוך לפנסיה ואפילו לעזור לילדים בתורך.

איילת נחמיאס ורבין: היום אנחנו אפילו לא יכולים לחלום על זה, ואנחנו יודעים שחינוך חינם אין במדינת ישראל, לא מגיל לידה וגם לא מגיל שלוש, והאמת צריכה להיאמר.

איילת נחמיאס ורבין: במדינות רבות באירופה מצאו פתרונות לדברים האלה, ואנחנו, עוד פעם, כפי שהזכיר חברי חבר הכנסת יעקב מרגי בדיון שערכנו אצלו בנושא מאבק החופשות, שוב נדחה יישום חוק יום לימודים ארוך, וזאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: אם החוק לא מתאים לכם, רבותי בממשלה, אם החוק לא נכון ולא משרת את הציבור, בואו נמצא חוק אחר, בואו נבטל אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש אין-ספור דוגמאות מהעולם כיצד נותנים להורים רשת ביטחון כלכלית אמיתית, והילדים חוזרים הביתה ב-17:30 ולפעמים ב-18:00.

איילת נחמיאס ורבין: מובן שאנחנו רוצים שהילדים יהיו גם בבית.

איילת נחמיאס ורבין: אין פה שאלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אתן לכם עוד דוגמה: לפני כמה חודשים פנה אלי שמעון פרץ ממפעל "ארמונות הנגב" – מפעל קטן שמספק 10,000 ארוחות חמות לילדים בחברה הבדואית.

איילת נחמיאס ורבין: הוא רוצה להקים מעון-יום לעובדות ולעובדים שלו, הבדואיות והיהודיות, היהודים ובדואים.

איילת נחמיאס ורבין: הוא רוצה להקים להם מעון, אבל אין לו שום תמריץ.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להיות מסוגלים להיות אלה שמתווים את המדיניות ואומרים: בואו, אנא, הקימו מעון-יום במקום העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: זה אינסנטיב למשק כולו, זה תמריץ למשק כולו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בשביל זה צריך מדיניות.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני יודעת שאתה מאוד עסוק בעניינים נוספים, אבל אני רוצה לומר לכם שמה שחשוב זה קביעת מדיניות.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי חבר שהוא בעל חברת סטרט-אפ והוא הודיע לשתי עובדות שלו, מצטיינות, שהוא יממן עבורן את הבייביסיטר; שתיהן חד-הוריות, והוא יממן עבורן את הבייביסיטר.

איילת נחמיאס ורבין: זה גאוני.

איילת נחמיאס ורבין: הוא פשוט יזם חכם.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מבין שרמת המחויבות שלהן למקום העבודה הזה תהיה הרבה יותר גבוהה.

איילת נחמיאס ורבין: ועל כן, אני פונה לממשלה ומבקשת מכם: כמו בהרבה מקומות בעולם, אנא מכם – שר או שרה לענייני משפחה.

איילת נחמיאס ורבין: בבקשה, עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: זה הדבר היחיד שיכול לקבוע, יכול ליישם ולייצר מדיניות טובה יותר, שרואה את המשפחה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים במשהו אישי, אם מותר לי, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: לעברי בעלי ולי זה ממש לא היה טריוויאלי להפוך למשפחה.

איילת נחמיאס ורבין: את הילדים שלנו אנחנו הבאנו במאמץ מאוד גדול ומתוך רצון עמוק להיות הורים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו איננו אותם אנשים שהיינו לפני שנולדו יונתן, אסף ואלמה, אבל אני רוצה שנהיה מסוגלים לגדל אותם לתפארת המשפחה הישראלית, לתפארת מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה גם על היוזמה שלך ליום החשוב הזה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק.

חמד עמאר: עכשיו זה מתאים, עם המתוקים והמתוקות.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת חמד עמאר המתוק, גברתי המזכירה היקרה והמתוקה, חברותי וחברי חברי וחברות הכנסת המתוקים והיקרים והאהובים – –

מירב בן ארי: – – –

יהודה גליק: – – אני רוצה להגיד לך, איילת, קודם כול, כל כך תודה על שיזמת את הדיון הזה; כל כך תודה על שדיברת על הדברים האלה מתוך הנקודה האישית.

יהודה גליק: באמת, גם אני הייתי שמח להזכיר פה, ברוך השם, את אבי ואמי המתוקים והיקרים, שיהיו בריאים, הייתי שמח להזכיר את כל הצאצאים, אבל 50 נכדים ו-70 נינים זה טיפה מסובך, אז אנחנו נאחל לכולם בריאות טובה, ומעל כולם – לאישה המדהימה בתבל, אשתי היקרה יפי, אימא לשמונת ילדינו וסבתא לשבעת נכדינו, שיהיו בריאים כולם, ובאמת ברכות לך על היוזמה, וגם על הדברים שאמרת.

יהודה גליק: אין ספק, כמו שאמרת, שיש מבנים שונים למשפחה – וגם אני מצטרף לברכות שלך מכל הלב לחברה היקרה.

יהודה גליק: תמשיכי בטלפון, אני רק רוצה להגיד לך שאת יקרה לכולנו – – –

מירב בן ארי: – – – להצטרף לברכות, אמרתי – – –

יהודה גליק: אנחנו מאחלים שבאמת – כולנו שותפים.

חמד עמאר: כולנו מצטרפים לברכות.

יהודה גליק: כולנו שותפים לברכות האלה.

יהודה גליק: באמת יש מבנים שונים של משפחה, ואנחנו, כמו שאמר פה חבר הכנסת חמד עמאר, היושב-ראש, לא צריכים לנהוג בשיפוטיות.

יהודה גליק: אבל אנחנו כן צריכים לשים לנגד עינינו ולנסות להאדיר את המבנה הבסיסי של המשפחה.

יהודה גליק: "על כן יעזב איש את אביו ואת אמו ודבק באשתו והיו לבשר אחד" – איזה פסוק יפה, איזה פסוק נפלא.

יהודה גליק: אדם עוזב את הקשר הטבעי שלו, את אביו ואמו, ובונה קהילה חדשה, ששלושה מרכיבים לה.

יהודה גליק: המרכיב הראשון הוא הזוגיות החדשה עם האישה החדשה שהוא בונה, והתורה באמת מלמדת אותנו על הלגיטימיות לוותר על כיבוד אב ואם לטובת הזוגיות.

יהודה גליק: היסוד השני, לא פחות חשוב, "ודבק באשתו".

יהודה גליק: כן, המיניות היא ערך חשוב.

יהודה גליק: הייתה פה עכשיו סדרה של כתבות בערוץ 10, של רועי שרון, על המיניות.

יהודה גליק: כן, היהדות רואה במיניות ערך חשוב מאוד.

יהודה גליק: והדבר השלישי – חוה הייתה אם כל חי, "והיו לבשר אחד", ויוצרים יצירה חדשה.

יהודה גליק: העקרונות הבסיסיים של המשפחה מבוססים על שלושת הדברים האלה – על הזוגיות, המיניות והילודה.

יהודה גליק: צריך לדעת שיש לנו משבר קשה מאוד.

יהודה גליק: רק לאחרונה סיירנו עם חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון וחברת הכנסת עליזה לביא, ראינו את נושא הזנות, שיש אנשים שרואים בזה דבר לגיטימי.

יהודה גליק: מותר לנו לבוא ולהגיד ששימוש בשירותי מין בתשלום הוא דבר לא לגיטימי.

יהודה גליק: כל עוד החוק להפללת הלקוח עוד לא עבר, מותר לנו להגיד אמירה מוסרית: לא, זה לא מוסרי.

יהודה גליק: מותר לנו לומר שמצב הריבוי של הגירושין, וחוסר האמון, והניאוף – והמשבר הזה הוא משבר.

יהודה גליק: לא צריך על כל דבר להגיד שהכול אותו דבר.

יהודה גליק: מותר לנו לומר שאנחנו, ככנסת ישראל, רוצים להאדיר את המשפחה, מה שקראנו אלפי שנים "המשפוחה".

יהודה גליק: מותר לנו להעריך ולהעריץ את אותם אבות ואימהות מדהימים, שמצליחים, וגם להיות זוג זה לא פשוט, כל אחד מאתנו יודע.

יהודה גליק: מורי ורבותי, מותר לנו ככנסת לומר שאנחנו רוצים להילחם במשבר הזה של הגירושין.

יהודה גליק: כמובן, ללוות את אותם אבות ואותן אימהות שנמצאים במשבר הזה ולתת להם את כל הסיוע, וכן לתת את כל הסיוע לכל המבנים האחרים.

יהודה גליק: אבל מותר לנו לומר שאנחנו רוצים לחזק את אותו תא משפחתי ושאנחנו רואים בו ערך חשוב.

יהודה גליק: אנחנו רואים בו ערך חשוב, כי אנחנו רואים היום בעולם זוגיות בלי מיניות, מיניות בלי זוגיות, מיניות וזוגיות, זוג שמתחתן ולא רוצה ילדים.

יהודה גליק: הדברים האלה – אנחנו, כערך, מותר לנו לשים כאידיאל, מותר לנו לומר שיש לנו אידיאל שהמשפחה הישראלית תהיה המשפחה המבוססת והרגילה.

יהודה גליק: מי שלא מסוגל – ידידתי מירב הייתה שמחה לבנות זוגיות עם ילדים; לא הלך, ואנחנו ניתן לה את כל הלגיטימציה ואת כל האהבה שתצליח לעשות בבחירה שלה, הטובה והלגיטימית.

יהודה גליק: אבל מותר לנו להאדיר ולומר שהמשפחה הישראלית האידיאלית – אגב, גם המוסלמית; אני משוכנע שעבד אל חכים חאג' יחיא, שידבר אחרי; גם המשפחה המוסלמית – שותפות של זוגיות היא שותפות חשובה.

יהודה גליק: ואני רוצה לומר שביהדות יש עוד שותף: הקדוש-ברוך-הוא.

יהודה גליק: כולנו זקוקים לו, ולכן קשר הנישואין מבוסס על קדושה ועל טהרה.

יהודה גליק: אנחנו אומרים: הרי את מקודשת.

יהודה גליק: קידושין, וזה בדיוק העניין.

יהודה גליק: אני רוצה לסיים רק במילה אחת על שני ארגונים שהיום פגשתי, "חבל הצלה" ו"לצדכם" – שני גופים שעוזרים ומקדמים בנושא של גברים בגירושין, שנמצאים במצוקה, שבאמת חוו חוויות כל כך קשות, לצד אותם ארגוני נשים, שעוזרים לנשים.

יהודה גליק: אנחנו צריכים לחזק את כל מי שנמצא במשבר הזה.

יהודה גליק: תודה רבה לך, איילת נחמיאס.

חמד עמאר: תודה רבה.

יהודה גליק: החיוך שלך נוגע לי עד ללב, תודה רבה.

יהודה גליק: ובעזרת השם, לכולנו, בריאות לכל המשפחות.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת יהודה גליק.

חמד עמאר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יחיאל חיליק בר: אתה מתוק, מתוק אמיתי.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כל חברה מורכבת ממשפחות, ואין חוסן לחברה אם המשפחות, אם המצב במשפחות מפורר ורעוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וכשרוצים לדבר על חברה שהיא מיוחדת, מלוכדת, טובה, אומרים: כל החברה הזאת, כל העיר הזאת, כל היישוב הזה – כמו משפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המשפחה היא האתגר, אם היא במצב שהיא מגובשת או לא מגובשת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כשמדברים על משפחה צריכים לדבר על קדושת המשפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואיך היא תהיה מקודשת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם נותנים את הזכויות, נותנים את האהבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנביא מוחמד אמר: (אומר דברים בשפה בערבית ומתרגמם:) הטוב בכם הוא הטוב למשפחתו, ואני הטוב ביניכם למשפחתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו האמירה של הנביא מוחמד.

מירב בן ארי: יפה מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, צריך לתת כבוד לאימא ולאבא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברים, לפני מספר שנים, כנראה מספר רב של שנים, כשאתה פנית לאבא פנית בכבוד ואמרת "אבא"; פנית לאימא ואמרת "אימא".

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי זה הגענו לזה שקראנו להם בשמות שלהם, פלוני-אלמוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיום אומרים: הוא והיא, הלו, את, אתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה הכבוד של האבא והאימא ואיך יכולה להתבסס משפחה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא יכול להיות; משפחה לא תיבנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וגם אנחנו, האבות והאימהות, אחראים לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו צריכים לחזור ולחנך בשיטה אחרת, ומגיל אפס להתחיל לחנך לכבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, איך משפחה תהיה מלוכדת אם הבעל לא ייתן כבוד לאשתו ולהורים ולמשפחה של אשתו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי היא גם משפחה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה הדדי – גם האישה צריכה לתת כבוד לבעלה ולמשפחה של בעלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, הבית הזה, אין לו זכות קיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם הוא התקיים הרבה שנים, סופו של דבר שהמשפחה הזאת תתפרק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אנחנו צריכים לחנך את הילדים שלנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל השיטה של ללכת לחוקים, חוקים, חוקים, לשמור על הילד, לשמור על זכויות הילד – אנחנו שומרים על זכויות הילד, אבל חינוך צריך להיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והנביא מוחמד הדריך אותנו איך לחנך את הילדים שלנו, ותשמעו ותלמדו: (אומר דברים בשפה בערבית ומתרגמם:) אני אתרגם, כך שמי שלא הבין יבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לשחק אתם, לתת להם לשחק עד גיל שבע, שיעשו מה שנוח להם, שירגישו בנוח, ואז מתחילים לחנך עוד שבע שנים, עד גיל 14, גיל ההתבגרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחר כך, מ-14 עד 21, ללכת אתם כחברים; להפסיק את הנחתת ההוראות, ללכת כמו חברים, ואז הוא כבר מוכן להיות פעיל באוכלוסייה, פעיל בחברה, ואז הוא יכול להיות רק תורם ורק חיובי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אנחנו צריכים לחנך לאהבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האבא – יש אנשים, אבא או אימא, שקשה להם להגיד לבן שלהם: אני אוהב אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אח לא אומר לאח שלו: אני אוהב אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המילה "אני אוהב אותך" בתוך המשפחה – יש לה ערך נוסף גדול מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המילה הזאת צריכה להיות בלקסיקון שלנו; צריכים לדבר עליה בתוך המשפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקשרים החמים, המפגש של המשפחה אפילו אחרי שהתבגרו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יכול לספר, אני מכיר הרבה משפחות אצלנו, והמשפחה שלי אחת מהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היינו נפגשים אצל אימא שלי, זיכרונה לברכה, ואנחנו ממשיכים להיפגש כל שבוע באותו בית של אימא שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובהרבה משפחות באוכלוסייה שלנו – אני מכיר אותן – המפגש הזה, הקירוב הזה בין האחים, בין האחיות, בין הנכדים, בין הבנים של האחים, הוא ערך גדול מאוד בהקמת המשפחה ובמבנה המשפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אנחנו צריכים לבדוק גם את המקרים שהם מזעזעים ולא מקובלים של גירושין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חלק מהטבע, חלק מהחיים; אנחנו לא יכולים להוריד את זה לאפס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל במקרה של גירושין – איך להתנהג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האסלאם קבע, אלוהים בקוראן אמר: (אומר דברים בשפה בערבית ומתרגמם:) המשמעות: או שאתם חיים בטוב או שאתם נפרדים בטוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתם הולכים להיפרד, אסור שתהיה מלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הולכים להיפרד, המלחמה אסורה, כי מי שיסבול, נוסף לאבא ואימא, נוסף לבעל ואשתו – גם הילדים יסבלו רבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם זה יהיה בהסכמה, בטוב, גם הילדים יכולים ליהנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אלוהים אמר: (אומר דברים בשפה בערבית ומתרגמם:) חייתכם ביחד, יש ביניכם הרבה דברים חיוביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אם הגעתם לקץ של המשך החיים המשותפים, אסור לשכוח את הטוב שביניכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואחד הדברים הטובים זה הילדים שלכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כדי לקיים משפחה, כדי לדאוג למשפחה, צריך לקבוע כללים, ואני חושב שהעליתי פה חלק קטן מהכללים שצריך עליהם לבסס משפחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם נלך לפי זה, אני חושב שאנחנו נגיע למצב שיש לנו משפחות ואוכלוסייה וחברה יותר טובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שכאן המקום להודות לה על הובלת היום הנפלא הזה, יום המשפחה הישראלית, ועדת החינוך קיימה דיון, נדרשה לסוגיה זאת מההיבט של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אחד הנושאים שמעסיקים את מערכת החינוך ואת ועדת החינוך לא מהיום הוא נושא ההתאמות הנדרשות של מערכת החינוך לצרכים של המשפחה הישראלית.

יעקב מרגי: נקודות מספר, ככה על רגל אחת: סוגיית אורך יום הלימודים, לעומת אורך יום העבודה; סוגיית חופשות בתי-הספר אל מול חופשות מהעבודה; סוגיית המסגרות החינוכיות המשלימות.

יעקב מרגי: בעקבות צרכים אלה נוצרו מסגרות נוספות.

יעקב מרגי: תחילה, כפי שאמרתי בוועדה, חברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואת יודעת את זה, מעונות-היום נוצרו בגלל הצורך להוציא את האימהות לשוק העבודה.

יעקב מרגי: אבל מי שראה את ההגדרה בחוק שם, או בתקנות עד לפני שנתיים – אני מקווה שתוקן – ההגדרה והייעוד היה בהגדרה מבישה: "אחסון", למטרות אחסון ילדים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יעקב מרגי: אני מקווה שזה כבר לא מופיע בהגדרה.

יעקב מרגי: כיום פותחו תוכניות נוספות בגלל הצורך הזה – מסגרות ציל"ה, מיל"ת, "בתי-הספר של החופש הגדול".

יעקב מרגי: ובמסגרת הניסיון של משרד החינוך והממשלה להילחם בפערים, נחקק גם חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה.

יעקב מרגי: עקב אילוצי תקציב, חוק זה, לצערנו הרב, יושם באופן חלקי; יושם באמצעות צו של השר, והיישום נדחה פעם אחר פעם בחוק ההסדרים, וגם השנה אנחנו בוועדה ניאלץ לדחות את יישום חוק יום חינוך ארוך בעוד שנים אחדות, בגלל אילוצי תקציב.

יעקב מרגי: רק אמש שודרה כתבה בדבר הנחיצות של שיעורי הבית הגוזלים זמן איכות של ההורים וילדיהם מחיי משפחה משותפים.

יעקב מרגי: ברור שבכתבה היו דעות חלוקות על הנחיצות של שיעורי הבית, אבל גם כאן הורים נדרשים להשקיע שעות, ושוב הפערים מככבים.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: כי מי שיש לו את האמצעים, יביא מורה לשיעורי הבית.

יעקב מרגי: ככל שהיכולת גדולה יותר, אז איכות המורה לשיעורי בית תהיה גדולה יותר, והתשלום יהיה.

יעקב מרגי: כאן אנחנו מנציחים פערים.

יעקב מרגי: אין לנו עניין, כפי שאמרתי, בסוגיה זו של התאמת ימי החופשה – אין לנו עניין להוביל מהלך חד-צדדי מול ארגוני המורים.

יעקב מרגי: אנחנו כן דורשים ממשרד החינוך, מההורים, מארגוני ההורים ומארגוני המורים להיכנס לשולחן עגול.

יעקב מרגי: כן, לערוך התאמות – אנחנו כן נדרוש זאת.

יעקב מרגי: נוביל בהסכמה.

יעקב מרגי: אני סבור כי על המורים מוטלת חובה להטות אוזן ולהיות קשובים לצורכי המשפחה הישראלית והחברה בישראל.

יעקב מרגי: גם צורכי המשק בישראל הם קטר וצורך חשוב מאוד.

יעקב מרגי: באחת החלופות נבחנה האפשרות כי יבוטלו הלימודים בימי שישי, כפי שהזכרנו בדיון בוועדה, ובתמורה תקוצר החופשה השנתית הגדולה.

יעקב מרגי: אין חולק כי צריך לערוך התאמות.

יעקב מרגי: אני שומע את זה כמעט מכל מי שנוגע בדבר.

יעקב מרגי: לא עולה על הדעת כי תקנות שהיו נכונות ומתאימות למצב בתקופת המנדט הבריטי – ועוד לפניו – אשר ממנה טובת אריכות החופשה הגדולה בקיץ, וכל זה בא אז בזמנו כדי לסייע במשק העזר ובמשק הבית.

יעקב מרגי: לא ייתכן שהן יהיו נכונות גם לימינו אנו, עם כל השינויים שעברו החברה, המשק, הכלכלה הגלובלית, אנחנו תקועים עם אותם הסדרים ואותן תקנות.

יעקב מרגי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, עלינו לשאוף לשיפור ניכר בתקציב, אשר יביא ליישום מלא של יום חינוך ארוך, ולאו דווקא באשכולות סוציו-אקונומיים נמוכים.

יעקב מרגי: צריך להחיל את זה על כל שדרת החברה בישראל.

יעקב מרגי: אני חושב שזה צריך להיכנס, צריך למצוא את מקורות המימון לכך, וקורא מכאן לשר האוצר, לשר החינוך, לתקצב את יוח"א, ולא לדחות את יישומו כל שנה.

יעקב מרגי: אני יודע שזה עניין של תקציב, אני יודע שזה עניין של תקציב גדול ורב, אבל הכול עניין – כפי שאומרים לנו – עניין של סדרי עדיפויות.

יעקב מרגי: ובחינוך אני מוכן להשתמש בתירוץ הזה – הכול עניין של סדרי עדיפויות, ואני מעתיק זאת מהאוצר.

יעקב מרגי: כמו כן, אני קורא, כפי שאמרתי קודם, לשלב ידיים עם ארגוני המורים וההורים לביצוע התאמות של ימי הלימודים אל מול ימי חופשה.

יעקב מרגי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אסור שתהיה התנגשות בין מערכת החינוך לצורכי המשפחה הישראלית, כי ברור לי שצורכי המשפחה יגברו על צורכי התלמיד ומערכת החינוך, ומצב זה יגרום לכך שהחזקים ישרדו וימצאו להם ערוצים ונתיבים להשלים את החסר, ויחד אנחנו, לצערי הרב, ננציח, נמשיך להנציח את הפערים ואף להעצים אותם, ולזה אנחנו לא רוצים להגיע.

יעקב מרגי: לכן, גברתי, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, תודה רבה לך על היום הנפלא הזה.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך להמשיך – לא להסתפק ביום הזה, אלא להמשיך להוביל את המגמה הזו של התאמת ימי הלימודים ומערכת החינוך לצורכי המשפחה בישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

חמד עמאר: אני מזמין את חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

איילת נחמיאס ורבין: היושב-ראש אמר – לחבר הכנסת מרגי יש גם יום הולדת – – –

חמד עמאר: עד מאה-ועשרים כעשרים.

חמד עמאר: בבקשה, חמש דקות.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מברכת את חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין על היום החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר את האמת: לא מפתיע שאת שמקדמת יום שכזה.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שהמשפחה הישראלית מתמודדת עם הרבה מאוד אתגרים, במיוחד בעידן זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל ככל שאנחנו מתקדמים – אני חושבת שגם בוועדה לזכויות הילד יוצא לנו, כחוט השני, מוועדה לוועדה, מדיון לדיון, לדבר על החשיבות ועל המשמעות של המשפחה ושל ההורות דווקא בעידן ובמציאות הכל-כך מורכבים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני אתחיל במשהו אישי, איזשהו וידוי.

יפעת שאשא ביטון: כשסיפרתי לבת שלי, כאשר עדכנתי אותה, שהיום אני אשאר כאן עד מאוחר, ואולי לא נתראה, כי אנחנו מציינים את יום המשפחה, היא אמרה לי: אולי תגידי להם בכנסת שביום המשפחה את צריכה להיות עם הילדים שלך ולא בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: זה מעין בוקס בבטן, וזה, אני חושבת, ממחיש הכי הרבה, כבוד היושב-ראש, את המורכבות שבה אנחנו נמצאים, את הקונפליקט שבו אנחנו נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: מצד אחד, אנחנו באמת רוצים, אני גם כאישה, להראות שאנחנו מתפתחים, ושאנחנו קרייריסטים – –

קריאה: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – ושאנחנו יכולות, כן.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו גם עושות את זה – בואי נודה, חברתי איילת נחמיאס ורבין – הרבה פעמים גם כדי שנוכל להעניק לילדים שלנו כמה שיותר, ובאמת, לא נחסיר כלום, ובדרך איפשהו אנחנו משלמים מחיר כולנו, גם אנחנו כהורים וגם הם כילדים.

יפעת שאשא ביטון: התחושה שלי היא שאנחנו נמצאים בתוך איזשהו מירוץ שאולי זה הזמן – דווקא אפילו ביום מיוחד שכזה – לעצור רגע ולנסות לראות איפה אנחנו יכולים כן למצוא את האיזונים.

יפעת שאשא ביטון: אני משוכנעת שבמחשבה נכונה אנחנו באמת נוכל למצוא גם את שביל הזהב הזה, וזה אולי יסביר להרבה אנשים שתוהים למה אני עושה את הדרך כל לילה לקריית-שמונה רק בשביל הנשיקה הקטנה שאני נותנת להם בלילה ובבוקר, רגע לפני שאני יוצאת, בשביל להבין את משמעות המשפחה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני רוצה לדבר גם על העניין של האחריות ההורית והאחריות של המשפחה בעידן הטכנולוגיה.

יפעת שאשא ביטון: התחושה היא שאנחנו צריכים להחזיר חזרה את ההורות, ואת הנוכחות ואת זמן האיכות, לא רק בהקשר של להיות פיזית עם הילדים, אלא גם במובן של לדאוג להם במרחבים החדשים שנוצרו; כי מאוד קל לנו לצורך העניין, כי אנחנו נמצאים פיזית לידם, לראות שהם בסדר, שהם אכלו, שהם שתו, שהם בטוחים, שאין שום סכנה שאורבת להם.

יפעת שאשא ביטון: אבל כשהם נמצאים במרחב הווירטואלי – ואנחנו ככה מתמוגגים כשהם מול המסך ומצליחים לשלוט בכול – אנחנו לא באמת יודעים מה נמצא במרחב החדש שבו הם גולשים.

יפעת שאשא ביטון: ופה, אני חושבת שזאת הזדמנות מצוינת לקרוא לכל ההורים להיות נוכחים לא רק פיזית, עם כל הקושי והמורכבות, אלא גם להיות נוכחים במרחב הווירטואלי, המרחב החדש של הילדים, כי שם הם זקוקים להגנה שלנו לא פחות מבכל מרחב אחר.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף שאני רוצה להציע כאן ביום המיוחד הזה, זה התמיכה בהורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מתמודדים באמת עם הרבה מאוד אתגרים בעידן החדש.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו עוברים הכשרה כמעט לכל דבר.

יפעת שאשא ביטון: נכון שהורות זה דבר שהוא טבעי, ואולי אינטואיטיבי, ובכל זאת יש אתגרים חדשים שאני חושבת שהם מזמנים לנו הזדמנות כן להדרכה הורית, כן למרכזים שייתנו תמיכה להורות, שמי שמרגיש שהוא לא מספיק בטוח או שהוא רוצה להתייעץ, או שהוא רוצה לבוא ולראות איך להתמודד בעצמו עם כל מה שמזמנת לנו המציאות הזו, יוכל למצוא את זה במקום אחד שמרכז בעצם את כל הנושא של הדרכת הורים.

יפעת שאשא ביטון: יש מרכז כזה באשדוד, יש מרכזים נוספים ברחבי הארץ, ואני אשמח מאוד אם הממשלה או הוועדות השונות באמת ירימו את הכפפה ויגידו: אנחנו כאן עכשיו כדי לקדם את המשפחה, כדי לקדם את נושא ההורות, וניתן תמיכה ורוח גבית להורים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: נשארו לי 50 שניות – דיברו פה על הסבים והסבתות.

יפעת שאשא ביטון: ואני מוכרחה לומר שככה נצבט לי הלב ששתי הסבתות שלי לא זכו לראות שאני כאן, שתי סבתות מאוד מאוד מיוחדות בעבורי.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה, אתם יודעים, שמשם, מלמעלה, הן כן מרגישות וגאות בי.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לכולכם.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

חמד עמאר: ישיב השר אריה מכלוף דרעי, בשם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני משיב בשם השר חיים כץ, שביקש ממני.

אריה מכלוף דרעי: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ממונה על שלומם ועל רווחתם הפיזית והנפשית של יחידים, משפחות וקהילות במצבי שגרה ובמצבי חירום ופועל נמרצות כדי לטפל, לשקם וליצור מענים הולמים למגוון האוכלוסיות שבטיפולו.

אריה מכלוף דרעי: המשרד מפעיל ברחבי הארץ כ-200 מרכזי טיפול לילדים ולהוריהם וב"נתיבים להורות", שהם מודל מוקטן למרכזי טיפול שמותאמים לרשויות מקומיות קטנות.

אריה מכלוף דרעי: המרכזים עוסקים ביחסים שבין ילדים להוריהם בגילים שונים: הגיל הרך, גיל בית-הספר היסודי ומתבגרים.

אריה מכלוף דרעי: המרכזים מטפלים בסוגיות שונות, כגון קשיים בסמכות הורית, תפקוד הורי לקוי, תקשורת בין ילדים להוריהם ובניית מערכת משפחתית תקינה.

אריה מכלוף דרעי: נוסף על כך, באחריות משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים כעשרה מרכזים בארץ – המפעילים גם שלוחות – שעוסקים בטיפול בילדים ובהוריהם, והמיקוד במרכזים הללו הוא במשפחות הנמצאות על קצה הרצף, משפחות המתעללות או מזניחות את ילדיהן הזנחה קשה, ולעומת זאת, יש סכנה בהוצאת הילדים מהבית.

אריה מכלוף דרעי: ההתמחות במרכזים אלה היא במצבי קיצון טרם הוצאת הילדים מהבית.

אריה מכלוף דרעי: נוסף על כך, המשרד מפעיל כ-80 תחנות לטיפול משפחתי, המתמקדות ביחסים זוגיים, ביחסי הורים וילדים ובראייה של כלל המערכת המשפחתית.

אריה מכלוף דרעי: כמו כן, מופעלים מרכזי משפחה לאוכלוסייה עם צרכים מיוחדים באמצעות אגף השיקום במשרד.

אריה מכלוף דרעי: בנוגע למסגרות מעונות-היום, כרבע מאוכלוסיית ילדי ישראל מגיל לידה עד גיל שלוש שוהים במסגרות המפוקחות על-ידי משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

אריה מכלוף דרעי: השר – השר כץ, כמובן – פועל נמרצות להרחבת המסגרות המפוקחות ולטיוב הטיפול הניתן בהם.

אריה מכלוף דרעי: במסגרת זו כבר היום מבוצעים פרויקטים שונים, כגון שיפור ההדרכה והפיקוח במעונות, תוכנית "מסגרת תחילה" – ככה קוראים לזה – קשר עם ארגון "בטרם" להדרכה בנושא בטיחות והדרכות של המועצה לשלום הילד.

אריה מכלוף דרעי: המשרד סבור שנדרש להעמיק את איכות הטיפול הניתן בגיל הרך, וכחלק מכך אושר תקציב החל משנת 2017 להפעלת פיילוט בכמה יישובים.

אריה מכלוף דרעי: במסגרת הפיילוט יופעל מודל יישובי שבמסגרתו ירוכז כלל הטיפול לגיל הרך הניתן בתוך הרשות המקומית ויינתן דגש גם על הדרכות ההורים בתוך מערך תמיכה זה.

אריה מכלוף דרעי: במסגרת מבחני התמיכה המוענקים להורים של ילדים השוהים במסגרות המפוקחות של מעונות-היום, המשפחתונים והצהרונים, ניתן סבסוד לכל סוגי ההורים והמשפחות, לרבות משפחות חד-הוריות ואחרות.

אריה מכלוף דרעי: נוסף לכך אף ניתנת התייחסות ייחודית ביחס למבנה המשפחה, לדוגמה הפחתת מספר השעות המינימלי הנדרש מהורה עצמאי, הורה יחיד, במבחן התעסוקה והתאמת חישוב ההכנסה לנפש במשפחה זו.

אריה מכלוף דרעי: עד כאן דברי שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה להוסיף לחברת הכנסת ורבין גם באמת יישר כוח על היוזמה הזו.

אריה מכלוף דרעי: באמת.

אריה מכלוף דרעי: המונח משפחה לפעמים נשכח, וחשוב מאוד לזכור.

אריה מכלוף דרעי: ויש גם, את יודעת, מה שאנחנו קוראים לו הסגולות והתרופות של סבתא, שהן לפעמים הכי טובות.

אריה מכלוף דרעי: קצת להתכנס ביחד בחזרה, פעם בשבוע.

אריה מכלוף דרעי: מי חלם פעם שאפשר לאכול ארוחת בוקר, צהריים וערב בלי המשפחה יחד?

אריה מכלוף דרעי: כיום כל אחד תופס פינה, האייפון ביד שלו והסנדוויץ' ביד השנייה.

אריה מכלוף דרעי: אוי ואבוי מי שיפריע לו ומי שינסה.

אריה מכלוף דרעי: מזל שאצלנו בשבת אין אייפונים, אז לכל הפחות יש קשב, כן?

אריה מכלוף דרעי: אני מציע – עזבו עכשיו, לא עניין של דת ולא שום דבר אחר – עצם העובדה שמשפחה יושבת פעם בשבוע, מינימום, כל המשפחה ביחד, שמים את האייפונים בצד ומדברים אחד עם השני.

אריה מכלוף דרעי: זה יהיה קשה.

אריה מכלוף דרעי: אני אומר לכם, זה יהיה קשה.

אריה מכלוף דרעי: היום לא יודעים לדבר זה עם זה.

אריה מכלוף דרעי: אבל מתרגלים.

אריה מכלוף דרעי: מתעניינים מה עבר הילד כל השבוע, האבא יספר על העבודה, האימא תספר על החוויות.

אריה מכלוף דרעי: ידברו.

אריה מכלוף דרעי: יהיו צעקות, יהיו ויכוחים, אבל ככה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא מדבר עכשיו על זמירות ועל שירים ועל זה, אלא על עצם העובדה.

אריה מכלוף דרעי: האימא מבשלת או האבא – לא משנה.

אריה מכלוף דרעי: אוכלים ביחד, יושבים ביחד.

אריה מכלוף דרעי: הדבר הזה שלאט-לאט אנחנו מאבדים, חברים.

אריה מכלוף דרעי: זו לא רק חוויה משפחתית.

אריה מכלוף דרעי: זה משהו שיהיה חסר לילדים, לדור הבא.

אריה מכלוף דרעי: יהיה חסר להם המונח הזה של בכלל להקשיב זה לזה, לשמוע זה את זה, לקבל תמיכה וסעד.

אריה מכלוף דרעי: שישפוך את מה שיש לו בלב.

אריה מכלוף דרעי: למי הוא ישפוך היום?

אריה מכלוף דרעי: רק בקבוצות של פייסבוק?

אריה מכלוף דרעי: אחד יעביר לאחר?

אריה מכלוף דרעי: איפה הרגש?

אריה מכלוף דרעי: איפה להסתכל – מבט בעיניים?

אריה מכלוף דרעי: כל זה חסר היום.

אריה מכלוף דרעי: אלה הדברים החשובים ביותר.

אריה מכלוף דרעי: בשביל זה לא צריך תקציבים, בשביל זה לא צריך תוכניות.

אריה מכלוף דרעי: צריך רצון של האבא והאימא.

אריה מכלוף דרעי: להתעקש על זה: חברים, לא יעזור לכם שום דבר, אנחנו פעם בשבוע יושבים; אחר כך תצאו לתוכניות שלכם.

אריה מכלוף דרעי: שעתיים משפחתיות שחייבים לקיים אותן.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

אריה מכלוף דרעי: מה שרוצים המציעים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אודה מאוד על העברה לוועדת הכלכלה.

אריה מכלוף דרעי: בבקשה.

חמד עמאר: ועדת הכלכלה.

אריה מכלוף דרעי: כלכלה, בבקשה.

חמד עמאר: אז אנחנו נצביע על העברה לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: יפעת שאשא ביטון, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, את מסכימה לוועדת הכלכלה?

יפעת שאשא ביטון: כן, אין לי בעיה, אבל לפצל את הנושא של מרכזי הורות לוועדה לזכויות הילד.

איילת נחמיאס ורבין: מקובל עלי, מקובל עלי.

יפעת שאשא ביטון: בסדר – – –

איילת נחמיאס ורבין: מקובל, מקובל.

חמד עמאר: אז בואו נצביע.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: ומרכזי הורות – לוועדה לזכויות הילד.

חמד עמאר: ומרכזי הורות – יעבור לוועדת זכויות הילד.

חמד עמאר: ציון יום היציאה והגירוש של יהודי מדינות ערב ואיראן

חמד עמאר: חברי חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון בנושא ציון יום היציאה והגירוש של יהודי ארצות ערב ואיראן, הצעות לסדר-היום מס' 5162, 5174, 5201, 5208 ו-5211.

חמד עמאר: זאת, בהתאם לחוק שהתקבל כאן בכנסת לפני כשנתיים, הקובע כי מדי שנה, ב-30 בנובמבר – שיחול מחר – יצוין יום זה וכי הכנסת תקיים בו דיון במועד קרוב.

חמד עמאר: השנה, מועד זה הוא 29 בנובמבר, יום שהיה כידוע נקודת מפנה בעת החדשה, שבו קיבל העם היהודי מנדט רשמי מאומות העולם לשוב למולדתו.

חמד עמאר: שיבה זו הייתה כרוכה בהרבה חבלי לידה, במלחמות עקובות מדם, במאבקים בין-לאומיים שטרם פסקו וגם בעלייה מבורכת מכל קצות תבל – שחבלי קליטה בצדה.

חמד עמאר: יהדות ארצות האסלאם הייתה בעבר הלא-רחוק ענפה ומשמעותית.

חמד עמאר: היא מנתה עשרות קהילות מפוארות ומשגשגות, בין היתר במרוקו, באלג'יריה, בלוב, בתוניסיה, בעיראק, במצרים ובסוריה – שלפני קריסתן מנו כ-900,000 איש.

חמד עמאר: קהילות רבות במדינות אלו סבלו בראשית המאה הקודמת מהתנכלויות, מפרעות ומנישול.

חמד עמאר: רובן המוחלט התחסל ורק כשליש מחבריהן עלה לארץ.

חמד עמאר: במשך שנים רבות, סיפורם של פליטים יהודים אלה נשמע רק בקול ענות חלושה.

חמד עמאר: כמעט לא היה דיון ציבורי משמעותי על תלאותיהם ועל היקף הרכוש שהשאירו מאחוריהם, שערכו נאמד במיליארדים רבים.

חמד עמאר: בשנים האחרונות אנחנו עוסקים בכך גם כאן, מעל במה זו.

חמד עמאר: ממשלת ישראל קיבלה סדרות החלטות חשובות לטיפול בנושא, וגם הקונגרס בוושינגטון קיבל ב-2008 החלטה עקרונית המכירה בזכויותיהם.

חמד עמאר: ועדיין, נדמה שהוא אינו תופס את המקום הראוי לו בתודעה הציבורית ובטיפול בו.

חמד עמאר: לא אחת עולה סוגיית הפליטים הערבים שהתגוררו בתחומי ישראל ערב מלחמת העצמאות בהקשרים מדיניים ובדיונים בין ישראל לשכנותיה.

חמד עמאר: יש לשוב ולומר גם היום, כי לא ייתכן כל דיון רציני והוגן בסוגיות אלו של פליטים בלי שיכלול גם טיפול מעמיק וממשי בזכויותיהם של היהודים שהתגוררו ברבבותיהם במדינות ערב.

חמד עמאר: יום זה הוא הזדמנות פז להוסיף ולהעלות על סדר-היום הציבורי נושא חשוב זה.

חמד עמאר: תודה ליוזמי הדיון.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

חמד עמאר: שמעתי שגם השר דרעי התקשה להגיד מלכיאלי, אז אני יכול להרשות לעצמי גם לפעמים לטעות בשם – מלכיאלי.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני שר הפנים, היום הכנסת מציינת את יום היציאה והגירוש ממדינות ערב ומאיראן.

מיכאל מלכיאלי: אומרים שאין מקריות בעולם.

מיכאל מלכיאלי: המדפדף בלוח השנה היהודי יגלה שהיום זה יום ההילולה של אחד המצביאים הגדולים, אחד מהרבנים הגדולים ביותר של אותה קהילה מפוארת באיראן, ה"אור שרגא", שנפטר לפני 214 שנה.

מיכאל מלכיאלי: מסופר על אותו גאון שבכל דרשה שלו בשבת בקהילה – וככה זה נמשך עד שנות הדור האחרון, כך סיפר לי סבי, זכר צדיק לברכה – היה אומר להם: אתם כאן בארץ, אורחים במדינה הזאת.

מיכאל מלכיאלי: המדינה האמיתית שלכם היא שם, בארץ-ישראל.

מיכאל מלכיאלי: כבר לפני 214 שנה, שהיום ההילולה שלו, טרח בכל שבת לומר לתלמידים שלו: מי שיכול, שיעלה לארץ-ישראל.

מיכאל מלכיאלי: דובר רבות על גירוש היהודים משם.

מיכאל מלכיאלי: צריך להזכיר את חיי הרוח המפוארים של אותן קהילות; איך נראתה השבת של אותן קהילות – כל היהודים כולם היו מתאספים בבתי-הכנסת, שרים ביחד, שומעים דברי תורה.

מיכאל מלכיאלי: כך כל הקהילות של ארצות המזרח.

מיכאל מלכיאלי: גירשו את אותם יהודים מארץ מולדתם, אך לא גירשו את מורשתם.

מיכאל מלכיאלי: כשאנחנו באים לדבר על המורשת של אותם יהודים מארצות המזרח, הם הביאו אותה אתם ארצה, הקימו כאן קהילות, בתי-כנסת מפוארים, עם אותם מנהגים, אותם שירים.

מיכאל מלכיאלי: כשאני מדבר על אותם יהודים מאיראן, אי-אפשר להתעלם מאותו מכתב מפורסם שכתב מרן הרב עובדיה, זכר צדיק לברכה.

מיכאל מלכיאלי: והדפיס את זה בספר שלו "שו"ת חזון עובדיה – חלק א'".

מיכאל מלכיאלי: הוא דיבר על אותה קהילה מפוארת, עדינה, נוחה, מקשיבה, לא מתעמתת.

מיכאל מלכיאלי: לא לחינם קבע הרב עובדיה זצ"ל את השיעור הקבוע שלו, כ-50 שנה, בבית-הכנסת של אותה עדה, בית-כנסת היזדים בירושלים.

מיכאל מלכיאלי: ואף בנו, הראשון לציון, ממשיך שם את שיעוריו עד היום הזה.

מיכאל מלכיאלי: הם עלו ארצה, הביאו אתם יהדות מפוארת מאוד.

מיכאל מלכיאלי: הבוקר, בוועדת העלייה והקליטה, ביקשתי מנציגי משרד החינוך לציין את יום הגירוש, כי זה נכון לציין את העבר, אבל אי-אפשר בלי להשקיע במורשת הדתית, המורשת הרוחנית, השירה היהודית, דברים שנהוג להתעלם מהם.

מיכאל מלכיאלי: אני אסיים, אדוני היושב-ראש, בסיפור קצר.

מיכאל מלכיאלי: הגיע שד"ר – שד"ר אלה ראשי תיבות של שלוחא דרבנן – שליח מארץ-ישראל, שהסתובב בעיראק, והגיע אחרי זה ליהדות איראן.

מיכאל מלכיאלי: מנהגם היה שהיה מגיע בשבת לבית-הכנסת, אומר דברי תורה, ואחרי זה מספר לשם מה הוא הגיע.

מיכאל מלכיאלי: אחרי זה, כשהוא עלה לארץ-ישראל, הוא כתב ספר על המסע שלו.

מיכאל מלכיאלי: הוא אמר: כשהגעתי לשם גיליתי הקשבה, גיליתי הבנה – הוא אמר – גיליתי יהודים עם המסורת החמה והמורשת המיוחדת שלהם.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, כנסת נכבדה, אני רוצה לדבר על ה"פרהוד".

מירב בן ארי: אני רוצה קודם כול – לפני כן להודות לחברת הכנסת קסניה סבטלובה, שמהיום שהגעת לכנסת את עוסקת המון בנושא הזה, גם של יהדות ערב וגם של יהדות איראן, וזה ראוי לציון.

מירב בן ארי: שמעתי אותך הרבה פעמים מדברת על זה שאנשים מסתכלים עלייך ואומרים: איך את קשורה?

מירב בן ארי: אבל מי שמכיר את ההיסטוריה שלך יודע שבזה עסקת – במזרחנות ובנושא הזה.

מירב בן ארי: אז כל הכבוד.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר על ה"פרהוד" לא כי המשפחה שלי הגיעה מעיראק; כשאני מדברת על יוצאי לוב, אני מדברת על המשפחה שלי.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר על זה כי אנחנו כבר הרבה זמן מתעסקים בוועדת החינוך בדוח ביטון.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר לך – אני אומרת לך, אבל אני אומרת בכלל, למי שמקשיב – שאני קראתי על ה"פרהוד".

מירב בן ארי: קודם כול, אני לא למדתי את זה בכלל בהיסטוריה, ואני לא חושבת שילדים לומדים.

קסניה סבטלובה: אף אחד.

מירב בן ארי: קודם כול, זו בושה לנו שאנחנו לא יודעים מה זה ה"פרהוד", וזה כתם.

מירב בן ארי: זה כתם גם בהיסטוריה של העם היהודי, אבל בכלל, של האנושות.

מירב בן ארי: את יודעת, על פרעות קישינב אנחנו יודעים, ועל "ליל הבדולח" אנחנו יודעים, ואנחנו צריכים לדעת על ה"פרהוד".

מירב בן ארי: זה אירוע טראומטי.

מירב בן ארי: אנחנו לא יודעים ולא שומעים.

מירב בן ארי: אני מקווה מאוד שבאמצעות דוח ועדת ביטון אנחנו נדע מה שקרה ליהדות עיראק.

מירב בן ארי: אז רק כדי שגם מי שמקשיב לנו ידע, בשנת 1941, ב-1 ביוני, בחג השבועות, החלה תקיפה של קבוצה של יהודים מכובדים מהעיר.

מירב בן ארי: היו תקיפות נוספות, שהפכו למהומות.

מירב בן ארי: פקידי ממשלה, תלמידי בית-ספר, שוטרים ואזרחים תקפו את היהודים באותו יום.

מירב בן ארי: הם הוציאו אותם מהמכוניות, הכו אותם למוות, לאחר מכן גם עברו על גופותיהם בדריסה.

מירב בן ארי: חנויות ובתים של יהודים שסומנו באדום, נבזזו ונשרפו.

מירב בן ארי: ביום השני הם אפילו קיבלו נשקים מהמשטרה.

מירב בן ארי: בתי-כנסת נהרסו, ספרי תורה.

מירב בן ארי: היה שם אונס של נשים יהודיות.

מירב בן ארי: אירועים קשים מאוד.

מירב בן ארי: ילדים רבים שהושלכו לבארות מים ליד ההורים שלהם.

מירב בן ארי: רק לאחר יומיים הצבא העיראקי קיבל הנחיה לפזר את הפרעות.

מירב בן ארי: הפרעות האלה הסתיימו ברצח של לפחות 180 יהודים ובאלפי פצועים.

מירב בן ארי: מובן שזה לא קרה סתם – 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה.

מירב בן ארי: התעמולה האנטישמית הייתה בשיאה.

מירב בן ארי: השגריר של גרמניה נמצא בבגדאד ומשלם הרבה כסף.

מירב בן ארי: הוא גם רכש עיתון, והרבה חומרי תעמולה נאציים.

מירב בן ארי: האירוע הזה לא קרה בחלל ריק.

מירב בן ארי: כמובן, בעקבות זה יהודים פוטרו מהעבודות שלהם.

מירב בן ארי: אפילו את הילדים היהודים הוציאו מבתי-הספר, וכל בית של יהודי בעיראק סומן.

מירב בן ארי: מה שחשוב – לפחות מה שיצא מזה – שבאמצעות האירוע הטראומטי ליהדות עיראק נוצר מבצע "עזרא ונחמיה", ויהדות עיראק הגיעה לארץ-ישראל.

מירב בן ארי: כמובן שזה נתן דחיפה למחתרת הציונית העיראקית לעלות לארץ.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש בזה גם משהו חשוב מאוד, לציין זאת ביום כ"ט בנובמבר, כי הרבה מהם הגיעו מציונות מלאה אל מדינת ישראל, כמובן, אחרי הפרעות.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר שני דברים על העניין הזה.

מירב בן ארי: א.

מירב בן ארי: אמרתי את זה בהתחלה, ואני מדגישה את זה, אני חושבת שזה עצוב מאוד שאנשים לא יודעים על ההיסטוריה של יהדות ערב ואיראן.

מירב בן ארי: אנחנו תמיד מדברים על זה בדוח ביטון – שחשוב לדעת את מה שקרה במזרח-אירופה, בפולין, אבל חייבים לדעת גם את מה שקרה בארצות ערב.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שחצי מההיסטוריה של עם ישראל נמחקה.

מירב בן ארי: הדבר השני שאני רוצה לומר בעניין הזה הוא שסבי וסבתי גם הם הגיעו מארצות ערב.

מירב בן ארי: הם הגיעו מלוב.

מירב בן ארי: אני מדברת הרבה, אני גם מלווה את המוזיאון למורשת יהדות לוב.

מירב בן ארי: חשוב לומר שהיו הרבה יהודים שהגיעו לכאן מציונות בשנות ה-50, הגיעו על ספינות, עברו טלטלות לא פשוטות, אבל הגיעו לכאן מתוך אהבה לציון ומתוך מקום שהיה החלום.

מירב בן ארי: אגב, הם נטשו שם שכנות טובה עם המוסלמים, נטשו מקומות עבודה טובים, נטשו קהילה חזקה מאוד, והגיעו לארץ-ישראל מתוך ציונות ומתוך כמיהה לשיבת ציון – על מה שהם חלמו שנים רבות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, קודם כול, אני רוצה להודות לחברתי חברת הכנסת מירב בן ארי על הפרגון ועל המילים החמות.

קסניה סבטלובה: זה לא דבר כל כך נפוץ, לצערנו, בין כותלי הבית הזה, וזה מחמם את הלב.

קסניה סבטלובה: אני מאמינה שרק בשיתוף פעולה ורק באיחוד המאבקים אנחנו נוכל להגיע ליעד שכולנו שואפים להגיע אליו, שזה היעד של בנייה של חברה צודקת, חברה שוויונית, חברה שלא מדירה אף אחד ושום עדה, ולא מותירה חלקים מההיסטוריה הקולקטיבית שלנו, של העם היהודי, בשוליים או אפילו מחוץ לשוליים האלה, כמו שזה היה עד עכשיו.

קסניה סבטלובה: יש רק לברך על החוק שחוקק לפני שנתיים ובזכותו אנחנו נמצאים כאן עכשיו ומדברים לא רק כאן, אלא גם בבתי-ספר, במערכת החינוך במדינת ישראל, על יום הגירוש והיציאה של יהדות ארצות ערב ואיראן.

קסניה סבטלובה: אני יכולה להגיד שכמו במקרים רבים אחרים, עם עדות אחרות, הסיפור הכל-כך חשוב הזה של כל כך הרבה אנשים במדינת ישראל נותר מחוץ לשוליים, נותר מחוץ לתודעה.

קסניה סבטלובה: אפשר לדבר על הרבה סיבות, למה זה קרה ומה בעצם אירע, מדוע תלמידי ישראל לדורותיהם – כולל אותי, וגם אני למדתי במערכת החינוך בישראל, לפחות בתיכון, ואחרי זה גם המשכתי לאוניברסיטה – לא ידעו, לא שמעו, כמו שאמרה מירב, לא רק על ה"פרהוד" אלא גם על פרעות פאס, גם על מה שאירע בגירוש של יהדות מצרים, על כך שחברים רבים שאני נמצאת אתם בקשר שוטף, יש להם בבית – כמו לבנה זמיר, יושבת-ראש הפדרציות היהודיות של יהדות ארצות ערב והאסלאם, יש לה תעודת פליט בבית.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו מקלידים היום בגוגל את המילה פליטים, פליטים ו-1948, אז אנחנו מקבלים בעשרת העמודים הראשונים רק תוצאה אחת:

קסניה סבטלובה: אנחנו מקבלים אך ורק את התוצאה של הפליטים הערבים הפלסטינים, פליטי 1948.

קסניה סבטלובה: מה לגבי אותם מאות-אלפי פליטים יהודים?

קסניה סבטלובה: אז אם למישהו יש סבלנות – ובדרך כלל לאנשים אין סבלנות להגיע מעבר לעמוד העשירי של החיפושים בגוגל – אז אולי הוא והיא גם יקראו משהו על הגירוש הנוראי, על החורבן של אותן קהילות עתיקות ומפוארות שהתקיימו במרחבי המזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להגיד לכם, חברים, שבכך שלא לימדו את ההיסטוריה הזאת והתנערו ממנה, וניסו לדכא את אותם אנשים ואותן עדות, שחס וחלילה לא ישמעו אום כולתום, ולא ידברו ערבית, ולא ינגנו את המוזיקה היפהפייה הזאת, אתם בעצם שמתם טריז בינינו לבין האזור.

קסניה סבטלובה: אנחנו חיים במזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: עד כמה חכם היה הניסיון הזה לגרום לאנשים האלה פשוט לוותר על נדבך כל כך חשוב מהאישיות שלהם, מהחיים שלהם, מההיסטוריה שלהם, מתולדות העם היהודי?

קסניה סבטלובה: כן, התולדות שלנו הן גם תולדות המזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: אני יכולה להעיד, כמי שחרשה לעומק ולרוחב את המזרח התיכון בתור כתבת לענייני ערבים בערוץ 9, שאין מקום, לא קיים פיזית מקום כזה במזרח התיכון שבו אי-אפשר לאתר שרידים מפוארים, אבל עדיין שרידים, של תולדות העם שלנו, שנפוץ בכל רחבי האזור הזה; מקום נידח כמו בחריין, כמובן מקומות שהם לב-לבו של העולם הערבי, כמו מצרים.

קסניה סבטלובה: כאשר הסתובבתי בקהיר אמרו לי, לפעמים נהגי מוניות: את יודעת מה זה הבניין היפה הזה?

קסניה סבטלובה: זה בניין של עומר אפנדי, זה היה שייך למשפחת ציקורל ולמשפחות יהודיות מפוארות אחרות.

קסניה סבטלובה: אז בזה שאנחנו שכחנו והעדפנו לשים בצד את העניינים האלה כל כך הרבה שנים לא עשינו טובה לאף אחד; לא עשינו טובה למדינה שלנו, בטח לא לעם שלנו ובטח לא למעמדנו לא בעולם ולא במזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: עדיף מאוחר מאשר אף פעם.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שזה מובן וברור שאם דברים כאלה מתרחשים היום – ואני רוצה להודות לשרה גילה גמליאל על הפרויקט היפהפה של הסרטונים, "והגדת לבנך", והפרויקט של איסוף החומרים שמתרחש בימים אלה ומופץ במערכת החינוך בישראל.

קסניה סבטלובה: אני מקווה שאנחנו נכנסים לשלב חדש שבו לשום עדה לא יגרמו להתבייש בעבר שלה, כי אין במה להתבייש אלא יש רק במה להתגאות.

קסניה סבטלובה: יש להתגאות בזה שכולנו כמו חלקים של פאזל, של מוזאיקה; כולנו חלק מהסיפור היהודי, כולנו חלק מהסיפור הציוני.

קסניה סבטלובה: הסיפור הציוני לא שייך רק לעדה אחת, הוא שייך גם לאותם אנשים שחיו במעברות ובנו את מדינת ישראל; הוא שייך גם לעדה שלי, שבאו מחבר המדינות וחיו פה בתנאים כאלה ואחרים ועבדו בעבודות שכיבדו את בעליהן, וגם הם בונים את מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: כל אחד מאתנו משקיע את מרצו ומשקיע את חייו ובעצם נמצא כאן, והוא והיא, אנחנו כולנו, בונים את הסיפור הציוני.

קסניה סבטלובה: זה לא נגמר, זה לא הסתיים, לא בעלייה השנייה ולא בעלייה השלישית, אלא זה סיפור שהולך ומתמשך.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להאמין שבעזרת כל החוקים שהתקבלו, הפרויקטים שמתרחשים, אני מקווה גם שבאמת יקום, גילה, כמו שאמרת, מרכז למורשת ותרבות היהודים מארצות ערב והאסלאם, ויבואו אליו תלמידים וידעו עוד לפני שהם באים לשם מה הם עומדים לפגוש שם: הם עומדים לפגוש שם את עצמם; הם עומדים לפגוש שם את הסבים שלהם, את הסבתות שלהם.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שזה המסר הכי חשוב: כולנו שותפים לסיפור הזה.

קסניה סבטלובה: אי-אפשר לומר אף פעם שהסיפור של יהדות לוב או יהדות עיראק הוא זר לי, למי שהיא יוצאת חבר המדינות.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להאמין שגם הסיפור שלי הוא חלק מאותה תודעה יהודית שכולנו שותפים לה, כותבים אותה ובונים אותה.

קסניה סבטלובה: חברי חברי הכנסת, אני מאוד מאוד רוצה לקוות שעכשיו אנחנו מתקדמים לעבר שלב חדש בחיים של מדינת ישראל, שבו אנחנו, בשיתוף כולם, לא מדירים אף אחד, לא משאירים אף אחד מאחור, וכותבים את התולדות שלנו, של העם שלנו, לתפארת מדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר – אחרון הדוברים.

חמד עמאר: תשיב השרה גילה גמליאל, אחרי חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, צר לי שהנוכחות במליאה, דווקא ביום הזה, היא לא מהעמוסות, למרות השעה.

עודד פורר: אבל הנושא הזה, דווקא הוא, הוא נושא שהייתי מצפה לראות פה קצת יותר חברי כנסת, משני הצדדים של המפה הפוליטית.

עודד פורר: התהליך שבגינו נאלצו פליטים יהודים לעזוב את מדינות ערב לא קרה בגלל מלחמת ששת הימים, או בגלל ששחררנו את יהודה ושומרון, או שאיחדנו את ירושלים.

עודד פורר: זה תהליך שהתחיל עוד לפני מלחמת השחרור, תהליך שהתחיל בשנות ה-30 של המאה הקודמת, התעצם כמובן סמוך למלחמת השחרור, והמשיך עוד בשנות ה-50, לאחר הקמת מדינת ישראל.

עודד פורר: ההיסטוריון פרופסור רוברט ויסטריך אפילו הגדיר את התהליך הזה, את אותו גירוש ממדינות ערב, טיהור אתני – טיהור אתני של האוכלוסייה היהודית במדינות המזרח התיכון; טיהור אתני שלמזלנו, בשלבים המאוחרים שלו, בשנות ה-50, כשהוא בוצע, אותו טיהור אתני, כבר היה להם לאן להגיע; כבר הייתה מדינת ישראל שיכלה, בכוחותיה הדלים, כשהיא עוד נאבקת על קיומה הראשוני, לקלוט ולהצליח להציל – מה שלא הצלחנו לגבי פליטים אחרים ממדינות אירופה.

עודד פורר: לכן, אני חושב שהחשיבות של החוק הזה, והקביעה שלו סמוך לכ"ט בנובמבר, יום ההכרזה באו"ם – וחודש נובמבר הוא גם החודש שבו ניתנה הצהרת בלפור, שאוששה, שנתנה גושפנקה בין-לאומית, על-פי המשפט הבין-לאומי, לזכותו של העם היהודי על ארץ-ישראל – חשובה.

עודד פורר: וכך, כשנכתב החוק על-ידי חברי חבר הכנסת לשעבר שמעון אוחיון מישראל ביתנו – שראוי לציין אותו, וגם את חבר הכנסת לשעבר נסים זאב מש"ס – נקבע כי היום תקיים מדינת ישראל פעילות להגברת המודעות – לא רק הישראלית אלא גם הבין-לאומית – לפליטים היהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן ולזכויותיהם לפיצוי.

עודד פורר: אני חושב שיש כאן חשיבות גם בהיכרות, כפי שציינה חברת הכנסת סבטלובה, ונכון ציינה, שאזרחי ישראל יכירו את ההיסטוריה הזאת, אבל גם בהכרה הבין-לאומית, בעיקר במאבק שאנחנו מנהלים היום, מה שנקרא על צדקת דרכנו.

עודד פורר: אני לא יכול שלא להתפלא שאני לא רואה כאן את כל אלה שמזדעקים חדשות לבקרים לגבי זכויותיהם של אותם ערבים שחיו בארץ-ישראל ועזבו במצוות ההנהגה שלהם, ובגלל מלחמה שהם פתחו עם הכרזת המדינה.

עודד פורר: הם מגינים על זכויותיהם ומדברים על גזל של קרקעות כאלה או קרקעות אחרות.

עודד פורר: איפה אתם היום כשמדברים על אותו טיהור אתני ועל אותו רצח עם שבוצע במדינות המזרח התיכון?

עודד פורר: אני חושב שזה גורם להרים גבה, והייתי מצפה מחלק מחברי הבית – יש פה מפלגות שאין אפילו נציג אחד מהן – לבוא ולציין את הנושא הזה.

מירב בן ארי: ישראל ביתנו זה חצי סיעה.

עודד פורר: זה לא חצי.

חמד עמאר: יותר מחצי סיעה.

חמד עמאר: יותר מחצי.

עודד פורר: יותר מחצי.

עודד פורר: אם תיקחי גם את המשקל, יכול להיות שאנחנו אפילו יותר מזה.

עודד פורר: אני חושב שיש פה חשיבות, וציינה את זה יפה חברת הכנסת סבטלובה, שהיא לא מהצד שלי של המפה הפוליטית ואני חולק על הרבה מאוד מעמדותיה בהרבה מאוד דברים אחרים: זה חלק מהמורשת שלנו, חלק בלתי נפרד, ולצערי, הרבה אנשים לא מכירים את המורשת הזאת.

עודד פורר: זה מפריע להם גם בדיון בתוך הבית וגם בדיון ברמה הבין-לאומית.

עודד פורר: ולכן, הייתי מצפה קצת שייקחו את הנושא הזה יותר ברצינות, בעיקר אלה שכל הזמן מגינים על אוכלוסייה ערבית, שלכאורה, שטוענת שהיא גורשה מכאן בעל כורחה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תשיב השרה גילה גמליאל.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים היום בכנסת ישראל יום בעל חשיבות היסטורית ראשונה במעלה; יום שכולו תיקון, יום שכולו בשורה; יום שבו אנו, כעם וכמדינה, נותנים קול לדורות על גבי דורות שהושתקו, שנדחקו, שכמעט נמחקו מהקנון ההיסטורי של מדינת ישראל – הוא יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן.

גילה גמליאל: הראשונים שנשאו את לפיד הבשורה של היום החשוב הזה היו חברי חברי הכנסת לשעבר ד"ר שמעון אוחיון והרב נסים זאב, וכולי תקווה שמתוקף חוק יהיה ניתן לבצע הרבה מאוד שינויים.

גילה גמליאל: אני בהחלט גאה לשאת, כנציגת הממשלה, את לפיד הבשורה ההיסטורית הזאת – בשורת כתיבת הפרק של יהודי המזרח בסיפור תולדות העם היהודי.

גילה גמליאל: כשרה לשוויון חברתי, הממונה על יישום החוק, חוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים ממדינות ערב ואיראן, ראיתי חשיבות ראשונה במעלה לציין את היום הזה בכמה שדרות מרכזיות בחיים הישראליים: בעם בכללותו, בממשלה ובבית-המחוקקים ובאו"ם.

גילה גמליאל: אני רוצה כאן לציין את השר לשעבר, השר סילבן שלום, שגם קידם את הנושא באו"ם.

גילה גמליאל: במסגרת זו, ומתוקף חוק, נקיים מחר בערב ב"בנייני האומה" את האירוע המרכזי לציון היום ברוב עם.

גילה גמליאל: אנחנו מציינים את היום החשוב הזה כיום מיוחד כאן, בכנסת, בבית-המחוקקים של מדינת ישראל, הבית שממנו יוצאת תורה והוראה לישראל, ובהמשך – גם בישיבת הממשלה.

גילה גמליאל: העם היהודי פוזר בארבע קצוות תבל, והעדות השונות ביטאו את תבנית נוף גלותן; שונות זו מזו בפרצופיהן, כמו בדעותיהן, במנהגיהן וטעמיהן, כמו בהלכותיהן ונוסחיהן.

גילה גמליאל: אך מעבר להיותם בנות ובנים לשלושה אבות וארבע אימהות, המשותף לכל היוצאים והמגורשים, בין ממזרח ובין ממערב, הוא שכולם, כולל כולם, פיתחו מערכות חיים שלמות של תרבות, של הלכה, של הנהגות, של מנהגים, של תפיסות ושל דעות; כולם, כולל כולם, חיו חיים שהיה בהם מן הטוב והיה בהם מן הרע, שהיה בהם מן התקווה ושהיה בהם מן האכזבה; כולם, כולל כולם, העמידו גדולי עולם בשירה, בהלכה ובתרבות, הן במזרח והן במערב.

גילה גמליאל: אבל החשוב מכול הוא שכולם, כולל כולם, חתמו אלפיים סדרי פסח במשפט: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה".

גילה גמליאל: והם אכן הגיעו בהמוניהם, ממזרח וממערב, מצפון ומים.

גילה גמליאל: יהודי כל העולם התאחדו, מי בגוף ומי ברוח, והקימו את מדינת היהודים, את המדינה היהודית הדמוקרטית, היא מדינת ישראל, בירושלים הבנויה, זו שהרים סביב לה, זו שחוברה לה יחדיו.

גילה גמליאל: והם כולם, כולל כולם, כתבו פרק בסיפור תולדות העם היהודי.

גילה גמליאל: במשך 68 שנה נפקד פרק אחד מסיפור תולדות העם היהודי: הפרק של יהודי המזרח – פרק אשר נדחק אל מחוץ לגבולות הקנון ההיסטורי שטופח במדינת ישראל בספרי ההיסטוריה, בערש התרבות ובשגרת התודעה והלשון.

גילה גמליאל: נדחק, כמעט נמחק; הושתק, נאלם, כמעט נעלם.

גילה גמליאל: זה לא נכון, זה לא צודק, ותכלית יום 30 בנובמבר היא לתקן את המעוות: לשמוע את הקולות, להשמיע את הקולות – לכתוב את הפרק של יהודי המזרח, על הקורות אותם שם, על הקורות אותם כאן, על המורשת והתרבות, על השירה וההלכה, על הקושי ועל התקווה.

גילה גמליאל: חברותי וחברי לכנסת, כבוד היושב-ראש, התיקון הנדרש אינו רק האינטרס של היהודים יוצאי המזרח; זהו אינטרס לאומי, יהודי וציוני.

גילה גמליאל: זכותו של העם היהודי לדעת את מורשתו, והיסטורית – זוהי גם חובתו.

גילה גמליאל: אני ניצבת לפניכם כאן היום לא רק כבת לאב יוצא תימן, שהגיע ארצה יתום, וכבת לניצולת שואה מלוב, כי סבה של אמי ואחותה נספו במחנה הריכוז ג'אדו, אלא בראש ובראשונה כשרה לשוויון חברתי שזוהי אחריותה ומחויבותה כלפי עם ישראל בשלמותו, על דורות העבר שלו ועל דורות העתיד שלו.

גילה גמליאל: זוהי חובתי כשרה לשוויון חברתי, וזוהי חובתנו, של כולנו, כרשות המחוקקת של מדינת ישראל, להבטיח שהפרק החשוב כל כך בסיפור תולדות העם היהודי, הפרק של יהודי המזרח, ייכתב, יילמד, יסופר וייזכר כחלק מהסיפור השלם של העם היהודי.

גילה גמליאל: בשנה החולפת נפל דבר חשוב מאוד בתולדות חיי האומה הישראלית.

גילה גמליאל: על רקע יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן הוקמה ועדת ביטון.

גילה גמליאל: אחת מהמלצותיה היותר-חשובות הייתה להכניס לתוכנית לימודי החובה את מורשת יהודי המזרח.

גילה גמליאל: רובנו בגרנו את מערכת החינוך הישראלית, ואנחנו יכולות ויכולים להעיד בעדות של כלי ראשון שנערה ונער ישראלים אשר סיימו 12 שנות לימוד בישראל כמעט לא ידעו לומר דבר וחצי דבר על ה"פרהוד" בעיראק; כמעט לא ידעו לומר דבר וחצי דבר על הכותאב, גם לא על ג'אדו וגם לא על גאבס; הם כמעט לא ידעו לומר דבר וחצי דבר על חכמי ג'רבה ועל קדושי תפילאלת; כמעט לא ידעו לומר דבר וחצי דבר על שירתו הציונית של רבי דוד בוזגלו, כמו גם על כתביו הציוניים של רבי משה כלפון הכהן, ועוד ועוד.

גילה גמליאל: נערה ונער ישראלים, בין שהם יוצאי המזרח ובין שהם יוצאי אשכנז, אינם מכירים את פרק החיים של יהודי המזרח כחלק מהסיפור השלם של העם היהודי.

גילה גמליאל: זוהי מציאות חיינו, ואותה חובה לתקן.

גילה גמליאל: הציבור בישראל רוצה לדעת.

גילה גמליאל: הציבור בישראל לא רק סבור שסיפור יהודי המזרח אינו מיוצג מספיק, אלא הוא רוצה ללמוד, הוא רוצה לדעת, לפני שיהיה מאוחר מדי, כשהדורות שהם עדיין בחיים יכולים לשתף ולספר לנו את כל החוויות שלהם, את כל מה שהם עברו, כבוד היושב-ראש, במהלך כל החיים: איך הם שימרו את היהדות שלהם במשך אלפיים שנה, איך הם התמודדו בכל מערך החיים, איך היו היחסים שלהם עם השכנים, מה גרם לשינויים, מה גרם לחלקם להיות מגורשים.

גילה גמליאל: אלה דברים שמבחינתי חובתנו לתקן.

גילה גמליאל: בקרוב אביא לאישור הממשלה תוכנית לאומית שעניינה תיעוד מורשת יהודי המזרח, מפעל כמעט חסר תקדים בהיקפו: גביית עדויות מצולמות וכתובות מאזרחים ותיקים יוצאי ארצות המזרח.

גילה גמליאל: כך נשמע מהם, בקולם-שלהם, כסובייקטים פעילים בהיסטוריה היהודית, על חייהם שם, על הסבל והרדיפה, על השכנות הטובה, כמו על ההשתלבות והתקווה, על המנהיגות ואורחות החיים; על צורת ההתיישבות, על קשרי המסחר, על שאיפות העלייה ועל העלייה בפועל; על המעברות, על ההתמודדות.

גילה גמליאל: נשמע ונשמיע את סיפורם – את הסיפור הפרטי שלהם כמו את סיפורם הקהילתי ואת סיפורם הלאומי.

גילה גמליאל: לשם כך אקצה תקציב ראשוני של 10 מיליון שקלים לשנים 2017 ו-2018, אשר יובילו להתנעת מפעל התיעוד הלאומי.

גילה גמליאל: זו בשורה דרמטית, כי מעבר לכתיבת הפרק החשוב של יהודי המזרח בסיפור תולדות העם היהודי, החידוש המשמעותי הוא שהפעם מדינת ישראל היא שעושה זאת.

גילה גמליאל: במשך עשרות שנים, מי שהביאו את סיפור יהודי המזרח היו חוקרים בודדים, כמעט אוונגרדיים, ותנועות מחאה – פעם היו אלה "הפנתרים השחורים", פעם תמ"י, פעם תנועת ש"ס ופעם "הקשת המזרחית".

גילה גמליאל: אלו תנועות חשובות מאוד, ששינו ומשנות סדרי חברה בישראל, אך הפעם תהיה זו המדינה שבקולה-שלה תודה בעוול ובקולה-שלה תורה על התיקון, והפה שאסר יהיה הפה שיתיר והיד שמחקה תהיה היד שתכתוב.

גילה גמליאל: וסיפור תולדות היהודים הוא סיפור תולדות כל היהודים – ממזרח וממערב.

גילה גמליאל: כתיבת הפרק המזרחי בתולדות ישראל איננו אינטרס מזרחי ייחודי.

גילה גמליאל: זהו אינטרס לאומי; זהו עניין של העם כולו, של החברה כולה.

גילה גמליאל: כשרה לשוויון חברתי, אבטיח שהאינטרס הזה ייושם הלכה למעשה.

גילה גמליאל: כבר בחודש הקרוב נעניק את פרס ראש הממשלה למחקרים בנושא.

גילה גמליאל: נקדם כמה שיותר מחקרים, נדאג לכתוב ביוגרפיות של אנשים שבאו ממדינות ערב ומאיראן וכיכבו כאן במערכת הפוליטית, שעשו הרבה מאוד דברים בתרבות, במערכת הביטחון, והיום אנחנו לא יודעים עליהם דבר – לא רק בעוד דורות ועשרות שנים, כי אם כבר בדורנו-שלנו, כבר בימי שנותינו-שלנו.

גילה גמליאל: מה"מיינסטרים" ולא מהשוליים; מהדלת הקדמית ולא מהשער האחורי.

גילה גמליאל: התיקון ייעשה, הקולות יישמעו, והפרק של יהודי המזרח יירשם בסיפור המלא של העם היהודי.

גילה גמליאל: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: מה את מציעה?

גילה גמליאל: אני מציעה מה שהמציעים מעוניינים.

חמד עמאר: מסתפקים בדברי השרה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

מירב בן ארי: עמדתה המנומקת של השרה מספיקה לנו.

חמד עמאר: לפי התקנון, אין צורך בהבעת דעה, אבל אתן לחבר הכנסת איציק שמולי הבעת דעה.

חמד עמאר: יש לך דקה.

חמד עמאר: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על נדיבותך.

איציק שמולי: אני רוצה לומר שאם יש נכבה כאובה במיוחד וקשה במיוחד בהיסטוריה, זו הנכבה היהודית.

איציק שמולי: רק שבניגוד לדברים אחרים ולאסונות לאומיים אחרים, אני חושב שהעם היהודי החליט שלא לעשות מזה איזשהו אתוס, אלא העדיף לבנות את המורשת שלו ואת העבר שלו על דברים אחרים לגמרי.

איציק שמולי: אבל האמת היא שבמדינות ערב, עוד לפני שהוכרזה הציונות והוכרה הציונות, היו מעשי טבח ופוגרומים והפקעת רכוש ושלילת זכויות המונית.

איציק שמולי: והמסכת הזאת, כפי שאמרה השרה, נותרה יותר מדי שנים בצל.

איציק שמולי: וכמה טוב שאתם עושים, גילה, את מה שאתם עושים, ושהחלטתם להוציא מהאפלה את הפרק החשוב הזה בתולדות העם היהודי.

איציק שמולי: ואני חושב שזה חשוב לא רק לטובת הזיכרון ההיסטורי, אלא גם כדי להזכיר לכולם כאן

איציק שמולי: באזור שגם לעם היהודי יש הרבה טרגדיות, גם העם היהודי סבל הרבה, אבל המטרה היא לא להתווכח מי סבל יותר ומי גורש יותר, אלא לנסות לחפש פתרון, ולא זיכרון.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ט בחשוון התשע"ז, 30 בנובמבר 2016, בשעה 11:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.