ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 169, 2016-11-23 00:00

יצחק וקנין: צהריים טובים.

יצחק וקנין: היום יום רביעי, כ"ב בחשוון התשע"ז, 23 בנובמבר 2016.

יצחק וקנין: אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: כהרגלנו ביום רביעי, אנחנו פותחים בשאילתות דחופות.

יצחק וקנין: אני מזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן ולהשיב על שאילתה דחופה מס' 256 של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין בנושא: שכר הנשים במשרד האוצר.

יצחק וקנין: שואלת נוספת, עליזה לביא.

יצחק וקנין: תמתיני שנייה שסגן השר יגיע לדוכן הנואמים.

איילת נחמיאס ורבין: אני תמיד ממתינה לסגן השר.

יצחק וקנין: כולנו ממתינים לו.

איילת נחמיאס ורבין: זה נכון, והוא יודע את זה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, רשות הדיבור שלך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, בעקבות פרסום ב"דה-מרקר", כי אף שיש רוב של נשים במשרד האוצר, נשים עדיין משתכרות ב-17% פחות מעמיתיהן הגברים, ומכיוון שעל השירות הציבורי להיות דוגמה לצמצום הפערים המגדריים – רצוני לשאול: מה ייעשה לתיקון העיוות המגדרי ולצמצום פערי השכר בין גברים לנשים?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני הסגן, בכלל, לא רק במשרד האוצר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר ישיב.

יצחק כהן: א.

יצחק כהן: אני מתחבר מאוד למשפט האחרון, מכיוון שמשרד האוצר אינו שונה מהותית מיתר משרדי הממשלה בכל הנוגע לפערי שכר בין נשים לגברים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, יצוין כי לתפקיד ולדרגה יש השפעה משמעותית על השכר.

יצחק כהן: את זה ודאי אתה יודע, שכן שכרן הנמוך של נשים ביחס לגברים בשירות המדינה נובע מכך שמרבית הנשים בדירוגים המינהליים מועסקות בתפקידים מינהליים ובדרגות נמוכות יותר יחסית לגברים.

יצחק כהן: הסבר משמעותי נוסף לפערי השכר נובע מרכיבי העבודה הנוספת – מאחר שבממוצע גברים צוברים שעות נוספות יותר מנשים – וכן מפערים בהחזרי הוצאות בתפקיד.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, מבדיקתם של אנשי אגף השכר והסכמי העבודה, הנערכת מזה שנים ומפורסמת מדי שנה בדוח הממונה על השכר, עולה כי בהשוואת השכר של נשים וגברים בין ממוצעי השנים 1997 ל-2015 חל צמצום בפערי השכר בין גברים לנשים בשיעור 12% – –

איילת נחמיאס ורבין: עדיין יש פער כלל-משקי של 33%.

יצחק כהן: – – ברכיב השכר הפנסיוני, בשיעור של 13% בעבודה נוספת, ובשיעור של 33.5% בהחזר הוצאות, בשיעור של 3.2% מהשכר ברוטו.

יצחק כהן: זה כבר טוב.

יצחק כהן: בכיוון הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: כן, כן.

איילת נחמיאס ורבין: הכיוון הנכון הוא אפס.

יצחק כהן: בהמשך לדוח שטאובר, אשר בחן, בין היתר, את שכר הנשים והגברים בשירות המדינה, ואשר מסקנותיו אומצו על-ידי הממשלה, אדוני היושב-ראש, ב-8 ביולי 2014, מופעל כרגע פיילוט המאפשר עבודה בשעות נוספות מהבית – משהו חדש, לאפשר שעות נוספות, כיוון שאישה זה אימא גם – – –

איילת נחמיאס ורבין: כן, זה באמת דבר חשוב.

יצחק כהן: – – – מהבית לבעלי משרות הוריות אשר רובם נשים.

יצחק כהן: בנוסף, אציין כי בהסכמי המסגרת האחרונים ניתנה תשומת לב מיוחדת לאוכלוסיית ההורים לילדים בגילים צעירים.

יצחק כהן: הסכם מסגרת שנחתם ב-2011 קבע תשלום תוספת מעונות מוגדלת להורים לילדים עד גיל חמש.

יצחק כהן: הסכם מסגרת שנחתם לאחרונה העניק יום חופשה נוסף או קיצור שבוע העבודה בחודש אוגוסט לבעלי משרות הוריות.

יצחק כהן: בהסכם זה גם נקבע, בהנחיית שר האוצר מר משה כחלון, כי לפחות מחצית מתוספת השכר תינתן כתוספת שקלית, דבר התורם לצמצום פערי השכר; לדעתי, צעד חשוב ונכון, מכיוון שאם הייתה תוספת אחוזית, אז מי שמקבל בחברות הממשלתיות 50,000, אז זה עוד 10%, עוד 5,000, אבל לבעלי השכר הנמוך זה עוד 500 שקל.

יצחק כהן: אז הפער היה והוא החליט שהתוספת תהיה שקלית, וכך זה עוד צעד בצמצום הפערים.

איילת נחמיאס ורבין: מאוד חשוב שהמסר – – –

יצחק כהן: שאלה נוספת?

יצחק וקנין: שאלה נוספת, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; אם ברצונך, את לא חייבת.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך מאוד.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, אדוני סגן השר, אני מודה לך על התשובה המלומדת.

איילת נחמיאס ורבין: אחת המורכבויות שאנחנו ערות להן יותר ויותר היא שבתפקידים זהים, בכירים, אפילו בכירים – זאת אומרת בכירות המשק וגם בכירות שירות המדינה מרוויחות עדיין פחות מהמקבילים שלהן.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, העניין הוא גם איזה מסר בסיסי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לכם, אגב.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבאמת אתם עושים צעדים בכיוון הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שיש פה איזה משהו עמוק יותר במסר החברתי, שגם יחייב, אני מקווה, את כל המשק להגיע למצב שבו הפערים הם לא 12%, כפי שצומצמו, אלא אפס אחוזים, כפי שראוי שיהיה.

איילת נחמיאס ורבין: כל יתר הדברים – בשבוע הבא אנחנו נציין כאן את יום המשפחה הישראלית, אז אני מקווה לעזרה גם בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: שואל נוסף – חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי סגן השר, ברשותך, אני מבקש להרחיב קצת את השאילתה הדחופה של חברת הכנסת נחמיאס ורבין, ולא לדבר על 17% פער, אלא לדבר על פער של 60%-50%; אבל לא לגבי העובדות הקבועות של המשרדים הממשלתיים, כפי שהיא ציינה – לא דווקא משרד האוצר – אלא לגבי עובדות קבלן, מה שנקרא עובדות מיקור חוץ, עובדות מיקור חוץ בעיקר בתחום המחשוב.

אורי מקלב: חברות התיווך, חברות הקבלן האלו, משלמות לעובדות מינוס 50% או 60% ממה שהן מקבלות בעבור אותה עובדת.

אורי מקלב: עובדת שהחברה מקבלת בעבורה 15,000 שקלים – העובדת עצמה מקבלת רק 7,000 ו-8,000 שקלים, והשאר נקרא תקורה.

אורי מקלב: תקורה אני מבין שזה 10%, 15%.

אורי מקלב: תקורה של 60%?

אורי מקלב: שם הפערים הרבה-הרבה יותר בולטים, במיוחד שרוב העובדים האלו הם נשים.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב גם לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וגם לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני קודם כול מודה לך על השאלה.

יצחק כהן: את פשוט התחברת לרעיונות שנמצאים כאן במשרד האוצר, גם בדוח שטאובר – וגם בוחנים וסורקים את זה כל הזמן, את הקשב הזה.

יצחק כהן: בעזרת השם, אנחנו מתקדמים בכיוון הנכון, עושים הכול בשביל להתקדם.

יצחק כהן: אני מתחבר רגע לשאלה שלך ולשאלה של הרב מקלב, כי אנחנו רואים פערים גם בין נשים, למשל נשים חרדיות שעובדות באותו מקצוע.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יצחק כהן: אפילו – לא נעים להגיד – הן לא פחות מוכשרות.

איילת נחמיאס ורבין: מנוצלות, אתה יכול להגיד.

יצחק כהן: מקבלות – כמה, יקירי?

יצחק כהן: – 50% מהשכר שאישה מקבילה מקבלת באותו מקצוע.

יצחק כהן: לא בקרב עובדי מדינה, אני מדבר – – –

אורי מקלב: עובדי קבלן.

איילת נחמיאס ורבין: עובדי קבלן.

יצחק כהן: כן, עובדי קבלן ובחברות שמפעילות מערכות די גדולות.

יצחק כהן: זה נורא מפריע, זה נורא מציק.

יצחק כהן: למה אישה חרדית, רק מפני שהיא חייבת לצאת לעבודה כי היא תומכת בבעלה שהוא בן-תורה, שתורתו אומנותו, והיא המפרנסת היחידה, והיא מבחינה מקצועית – כל המעסיקים, בלי יוצא מן הכלל, מעידים עליהן שהן – –

איילת נחמיאס ורבין: שהן יוצאות מגדר הרגיל.

יצחק כהן: – – יוצאות מגדר הרגיל.

יצחק כהן: גם מבחינת מוסר עבודה, גם מבחינת מקצועיות.

יצחק כהן: אז למה הן מקבלות חצי מהשכר שמקבילתן ברעננה או בגבעתיים או בתל-אביב מקבלת?

יצחק כהן: אותו מקצוע, אם תוכנה, אם מהנדסת תוכנה.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: זו שאלה שצריכים לשאול אותם.

יצחק כהן: הרב מקלב כל הזמן מעלה את זה ואנחנו שואלים את השאלות ומטפלים בהן.

יצחק כהן: זאת אומרת, לא ניתן לזה להמשיך להתרחש.

יצחק כהן: אנחנו מקווים ביחד, כולנו יחד, גם הממשלה, גם אתם, להתקדם בעניין הזה כמה שנוכל לעשות.

יצחק וקנין: אני חושב שהנושא הזה מאוד חשוב.

יצחק וקנין: גם אני העליתי אותו כמה פעמים.

יצחק וקנין: הבאתי דוגמאות אישיות ואמרתי שהפערים – – –

יצחק כהן: נכון, אני לא רציתי להזכיר את הבת שלך, שהיא מהנדסת תוכנה.

יצחק וקנין: לא משנה.

יצחק וקנין: היא מהנדסת תוכנה, עובדת ומרוויחה חצי מזו שחדר לידה, באותו מקום.

יצחק כהן: כתף אל כתף.

יצחק וקנין: חדר לידה.

יצחק וקנין: כתף ליד כתף.

יצחק כהן: אגב, שר האוצר עכשיו נמצא בחיפה – –

איילת נחמיאס ורבין: ברמב"ם.

איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד מרגש.

יצחק כהן: – – בבית-חולים רמב"ם, בקליטת עובדי קבלן בתוך המערכת.

יצחק כהן: הוא עשה את זה כבר בברזילי באשקלון, הוא עשה את זה בבאר-שבע.

יצחק כהן: הוא נודד מעיר לעיר כדי לקלוט את עובדי הקבלן, ומפה נשגר לו ברכה של יישר כוח.

יצחק כהן: אני חושב שכולכם מצטרפים לברכה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: גם ליושב-ראש ההסתדרות בעניין הזה.

יצחק כהן: כן.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר.

יצחק וקנין: הוא יישאר על הדוכן כיוון שיש שאלה נוספת אליו.

יצחק וקנין: אני מודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וגם לחבר הכנסת אורי מקלב שהעלו את הנושא החשוב הזה.

יצחק וקנין: שאילתה דחופה 258 של חבר הכנסת אורי מקלב: עיכוב בהפחתת מחירי הלחם.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת אורי מקלב, רשות הדיבור שלך.

אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי סגן השר, מ-17% ל-24%.

אורי מקלב: ב-10 באפריל 2016 המליצה ועדת המחירים להפחית את מחיר הלחם האחיד ב-24% ואת מחיר החלה ב-13%.

אורי מקלב: אף שחלפה יותר ממחצית שנה, לא הופחתו המחירים.

אורי מקלב: משמעות ההוזלה עבור רבים מהצרכנים היא משמעותית.

אורי מקלב: ולכן ברצוני לשאול, אדוני סגן השר: 1.

אורי מקלב: מדוע מתעכבת ההפחתה?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: מה ייעשה להתחלתה?

אורי מקלב: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אדוני ישיב.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת הרב אורי מקלב, אני מודה על השאלה.

יצחק כהן: הציבור שזקוק להנחה הזאת, הציבור שזו פת לחמו, אינו יכול לחכות עוד חצי שנה ועוד חצי שנה.

יצחק כהן: החלטות מהסוג הזה מתקבלות וצריכות לצאת מן הכוח אל הפועל בטווח הסביר והמיידי.

יצחק כהן: אני רוצה רק לרענן את זיכרונך:

יצחק כהן: ב-10 באפריל הוחלט בוועדת המחירים על יציאה לשימוע.

יצחק כהן: ככלל, אחרי היציאה לשימוע הוועדה שומעת – אתה מכיר את זה – את כל בעלי העניין.

יצחק כהן: רק לאחר מכן היא מגבשת את דעתה בנושא.

יצחק כהן: בשבועות האחרונים ערכה ועדת המחירים שימועים למאפיות המייצרות את הלחמים המפוקחים.

יצחק כהן: בהתאם להערות שעלו בשימוע ולנתונים שבידי הוועדה, תתכנס הוועדה בקרוב, חבר הכנסת הרב אורי מקלב, לקבל החלטה.

יצחק כהן: לטעמי, אתה צודק – זה ארוך מדי, מעט מדי וזה לא בקצב הנכון והמתאים, מכיוון שמדובר בלחם.

יצחק כהן: אני מאמין שאוכלוסייה שלמה שגרה באזורים שלא זקוקים להנחה הזאת – אנחנו מכירים שנינו אוכלוסיות שזקוקות להנחה הזאת, מפני שזאת פת לחמם.

יצחק כהן: תודה על השאלה, אנחנו נעשה הכול כדי לדחוף את העניין כמה שיותר מהר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, שאילתה נוספת?

יצחק וקנין: שאלה נוספת לאורי מקלב, ואם יש מי מחברי הכנסת שירצה – נאפשר לו.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני סגן השר.

אורי מקלב: על-פי רוב, תשובות קצרות גם מבשרות טוב ותודה על הבשורה הטובה, שאתה אומר "בקרוב".

יצחק כהן: אתה צודק, יקירי.

יצחק כהן: אתה צודק.

יצחק כהן: זה פשוט מקומם – – –

אורי מקלב: כשמאריכים זה סימן שלא כל כך טוב – כשהתשובה ארוכה.

אורי מקלב: כשהתשובה קצרה: בקרוב – זה בסדר.

אורי מקלב: אבל ביידיש אומרים: אחרי שבת.

אורי מקלב: אבל תלוי איזו שבת.

אורי מקלב: זה יכול להיות בקרוב הרבה זמן.

יצחק וקנין: יש כאלה שאומרים, אדוני חבר הכנסת אורי מקלב: תכף ומייד ממש.

אורי מקלב: תכף ומייד וממש, ואנחנו עדיין מחכים.

אורי מקלב: תכף ומייד ממש וזה עדיין לא קורה.

יצחק כהן: זה המשיח.

יצחק כהן: זה המשיח.

אורי מקלב: המשמעות, אדוני – אני לא צריך להגיד לך מפני שאתה אמרת את זה בעצמך, אבל זה נראה פער של 1.20 היום.

אורי מקלב: ההחלטה היא להוריד ב-1.20 שקל את מחיר הלחם הפרוס.

אורי מקלב: בחשבון שאנחנו עשינו, וגם מה שמתפרסם, מדובר בכמיליון כיכרות לחם בחודש.

אורי מקלב: מיליון כיכרות לחם בחודש.

אורי מקלב: הפירוש הוא שב-1.20 שקל – תכפיל את זה – מיליון כיכרות לחם ביום; בחודש 30 מיליון.

אורי מקלב: ככה שהיום, כבר היום, כרבע מיליארד שקל הציבור יכול היה להרוויח, ומי שקיבל את השכר ומי שהרוויח זה המאפיות.

אורי מקלב: זו לא המדינה.

אורי מקלב: המאפיות היו צריכות להוריד את מחיר הלחם האחיד ב-1.20 שקל, גוררים כבר למעלה, עוד מעט שנה – שימוע, חופש, החלטה של שימוע, ועדיין הם לא מבצעים את זה.

אורי מקלב: משמעות של עשרות מיליונים לחודש, לכן גם הזריזות הנדרשת בעניין הזה.

אורי מקלב: אני גם שואל איך אנחנו נגרום לכך שמה שהם הרוויחו – לא ניתן להם להרוויח.

אורי מקלב: הם צריכים להוריד הרבה יותר.

אורי מקלב: דהיינו, לגלם את כל מה שהם בחודשים האלה גררו רגליים ולא הורידו את זה.

אורי מקלב: רק הם הרוויחו מעצם זה שהם לא הורידו – להחזיר את זה לציבור, זה מה שצריך לעשות.

אורי מקלב: שלא יהיה מי שחוטא וגם מרוויח מזה.

אורי מקלב: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר.

יצחק וקנין: שאלה נוספת?

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד סגן השר, כבוד היושב-ראש, כבוד חבר הכנסת הרב אורי מקלב, מה שאומר הרב מקלב, למשל, על המחירים של הלחם – אני מניח שלא רק אני לא ידעתי את הדבר הזה שאמרת.

ישראל אייכלר: וזה מביא אותי למשהו ששמעתי במשרד האוצר, שהציבור הישראלי – אם אפשר להכליל ציבור כקניין, כצרכן – לא שואל על מחירים.

ישראל אייכלר: הוא סיפר לי שהוא הגיע לאיזה קניון גדול של רשת גדולה שמוכרת מותגים, והוא אמר לו: למה אתה לוקח מחירים פה, בתל-אביב, יותר ביוקר מאשר בבריטניה, של אותו מותג בבריטניה, בארצות-הברית ובכל מקום אחר?

ישראל אייכלר: אז הוא אומר: כי הציבור הישראלי לא שואל.

ישראל אייכלר: הוא קונה באיזה מחיר שרוצים.

ישראל אייכלר: היות שמדברים הרבה על יוקר המחיה, הרבה פעמים ביקשנו לעשות פיקוח, לפחות על מצרכי יסוד – לא על מותגים, על מצרכי יסוד – אולי הגיע הזמן, אדוני סגן שר האוצר, שאתם באמת תקבעו מקסימום פיקוח על מצרכי יסוד, בתחום המזון בעיקר, אבל לא רק.

ישראל אייכלר: האם אפשר?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר ישיב.

יצחק כהן: השאלה של חברי הרב אייכלר היא שאלה כללית יותר ונוגעת בכלל לכל נושא יוקר המחיה.

יצחק כהן: אבל השאלה של הרב מקלב היא נקודתית וכואבת: מדוע, אם כבר מחליטים, זה לוקח כל כך הרבה זמן?

יצחק כהן: והוא צודק.

יצחק כהן: הרב מקלב, אנחנו נטפל בזה במלוא החומרה ובמלוא המהירות.

יצחק וקנין: אדוני סיים?

יצחק כהן: הוא רוצה שאלה, תן לו.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: אם סגן השר מבקש, אני לא יכול לסרב.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת באסל גטאס, זה לפנים משורת הדין.

יצחק וקנין: אני מאפשר לך.

באסל גטאס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

באסל גטאס: אדוני סגן השר, אתה, אני מבין, בתפקידך סגן שר האוצר, נכון?

באסל גטאס: שר האוצר במדינת ישראל ריכז בידיו סמכויות של כמה גופים ממשרדים שונים, החשוב בהם זה מינהל התכנון הארצי וועדות התכנון.

יצחק כהן: מי שורק?

יצחק כהן: מי שורק?

באסל גטאס: עד כה נכון מה שאני אומר?

מאיר כהן: מישהו שורק.

יצחק כהן: לא, יש לך פידבק.

יצחק כהן: אתה שורק?

יצחק כהן: אז בוא נשיר יחד אתך.

יצחק כהן: בוא נעשה קריוקי.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: יש שיר שאני אוהב לשרוק, של אריק איינשטיין.

יצחק כהן: אז תן קטע פתיחה.

אופיר אקוניס: אני שומע פה איזה מוזיקה – – –

יצחק וקנין: חשבנו שזה השרפה באזור ירושלים, זה הרעש שלה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן קיבל הרבה מאוד נקודות זכות על שזיהה את השיר.

באסל גטאס: הכוונה היחידה של השר הייתה להפריע לי.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך את השאלה.

יצחק וקנין: בבקשה.

באסל גטאס: אז אני אומר, אתה סגן של שר שיש בידיו כל כך הרבה סמכויות והרבה כוח.

באסל גטאס: אנחנו יודעים כבר מאז שלשום שהכפר אום-אלחיראן, שכונה שלמה מתוכו – 15 בתים עם ארבע חוות – עומדת בפני הריסה.

באסל גטאס: בית-המשפט העליון קבע ב-2015 שאכן זכותה של המדינה להחזיר את הקרקע לידיה, אבל אמר בעניין ההריסה שלא צריך להרוס לפני שיהיה פתרון מתאים לאנשים האלה.

באסל גטאס: אי-אפשר, פשוט, בשנת 2016, אדוני סגן השר, לזרוק משפחות למדבר; ילדים, משפחות, תינוקות – למדבר.

באסל גטאס: אי-אפשר.

באסל גטאס: אי-אפשר.

באסל גטאס: מבחינת עוצמת הפשע הזה, אפשר להשוות אותו רק לפשעים שהיו בהיסטוריה שאני לא אוהב להיזכר בהם.

באסל גטאס: ולמה?

באסל גטאס: למה עושים את זה?

באסל גטאס: כי יש שישה חודשים הבדל במשא-ומתן בין מינהלת הבדואים לבין התושבים.

באסל גטאס: אפשר לסיים את המשא-ומתן הזה – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

באסל גטאס: – – ולהסכים על פתרון, ריבונו של עולם.

באסל גטאס: מה כל כך ממהרים ללכת להרוס?

יצחק וקנין: תודה.

באסל גטאס: אם ככה כחלון מתייחס אלינו, מה נגיד?

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק כהן: אני חושב, חבר הכנסת גטאס, אתה קצת – בשאלה שלך יש חוסר הגינות כלפי כחלון, כי אתה יודע בדיוק שזה בית-המשפט העליון, וכשהפסיקות שלו נוחות לכם אתם מרוצים, כשהן לא נוחות לכם אתם כועסים.

יצחק כהן: ככה גם, אגב, כשפינו – – –

באסל גטאס: אמרתי שקבע שהקרקע תוחזר.

יצחק כהן: רגע, רגע.

יצחק כהן: אני לא מאמין שהממשלה – – –

באסל גטאס: אבל הוא לא אמר לכם ללכת להרוס.

יצחק כהן: קודם כול, זה לא קשור לכחלון.

יצחק וקנין: אדוני, אני אפשרתי לך לשאול, אבל לא להפריע לו באמצע.

יצחק וקנין: הוא עונה לך.

יצחק וקנין: אתה לא מאפשר לו, אז למה שאלת?

יצחק כהן: חבר הכנסת גטאס, קודם כול, זה לא קשור לכחלון.

יצחק כהן: זה קשור בערכאות משפטיות, בית-המשפט העליון.

יצחק כהן: אני מאמין שממשלת ישראל אינה עושה דבר וחצי דבר בניגוד לפסיקות בית-המשפט העליון.

יצחק כהן: זה נכון לגבי הכפר שהזכרת, זה נכון לגבי עמונה.

יצחק כהן: אני זוכר שפינו את עמונה עם הרבה דם, יזע ודמעות וגופרית ואש.

יצחק כהן: זה היה בעקבות פסיקת בית-המשפט העליון, ודווקא זה כפר של מתנחלים ולא כפר של בדואים.

יצחק כהן: על כל פנים, אין לך פה טענה לשר כחלון, הטענה שלך – אם יש טענה בכלל – זה בית-המשפט העליון.

יצחק כהן: שם מתדיינים ושם הדברים נחתכים.

יצחק כהן: הממשלה, כרשות מבצעת, שומה עליה לעשות מה שהרשות המחוקקת אומרת לה.

באסל גטאס: סגן השר, אתה מוכן לדבר עם השר היום, מחר, על פתרון אנושי?

יצחק כהן: זה לא קשור לשר.

יצחק כהן: אדבר אתך אחרי זה.

באסל גטאס: לא למהר להרוס.

יצחק כהן: נשב מאחורי הקלעים ונדבר על זה.

יצחק וקנין: אדוני סיים?

יצחק וקנין: אני מודה לך ומודה לשואלים.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן, תודה לבאסל גטאס ולאורי מקלב.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה, אדוני.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 25) (פטור מבחינת רישוי), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת אלי אלאלוף.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3471/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות עובד שבן-זוגו משרת שירות מילואים בנסיבות חירום), התשע"ז–2016, הצעת חוק של חבר הכנסת איל בן ראובן וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איל בן ראובן, הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת, אתה יכול לשאול.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אתם מפריעים לשואל.

קריאה: זו לא שאלה, זו הצעת חוק.

יצחק וקנין: ודאי, ודאי שזו הצעת חוק.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, החוק שאני מעלה כאן צמוד ומקביל לחוק שהעביר לפני שבוע חברי איתן כבל, ולכן אקצר מאוד בדברי.

איל בן ראובן: מרכיב עליון במושג "צבא העם" שלנו – שהוא מושג מכונן בחברה הישראלית – הוא צבא המילואים.

איל בן ראובן: פיקדתי על מאות-אלפים של חיילי מילואים בשגרה ובחירום.

איל בן ראובן: הם מתייצבים לדגל בכל רגע שבו אנחנו צריכים אותם, בלי לשאול שאלות.

איל בן ראובן: הם מגיעים, ותמיד יותר מכפי שצריך.

איל בן ראובן: הרוח הזאת איננה מובנת מאליה, ובהסתכלות קדימה צריך כל הזמן לטפח, לטפל ולקדם אותם ואת הרוח שלנו כלפיהם.

איל בן ראובן: החוק שלנו עוסק במרכיב אולי החשוב ביותר של איש המילואים – משפחתו:

איל בן ראובן: מתן שעה נוספת לילדים ולמשפחה כשהבעל או האישה נמצאים במילואים בשעת חירום.

איל בן ראובן: בהרגשתי, זה מסוג החוקים שאי-אפשר לעמוד מולם, ולשמחתי, גם בוועדת השרים וגם הכנסת הצביעו כבר בעד, ואני מודה לכם מראש על העברת החוק החשוב הזה.

איל בן ראובן: אני מבטיח שאמשיך לבוא עם חוקים שייטיבו עם אנשי המילואים, החיילים הסדירים ואנשי הקבע.

איל בן ראובן: הם כל כך חשובים לביטחוננו, הם ילדינו, הם משפחותינו, ואנחנו אתם.

איל בן ראובן: אני מבקש להעביר את החוק – שיעבור לוועדת הכנסת כדי שתחליט לאן הוא עובר.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3288/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: כאמור, להצעת חוק זו הוצמדה הצעת חוק של חבר הכנסת מרדכי יוגב וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת יוגב, נא לנמק את הצעת החוק.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יציאה למילואים – איך אומרים, תמיד היא בזמן לא נוח.

מרדכי יוגב: אנשי המילואים יוצאים, קמים, אני רק הלילה ראיתי אנשי מילואים – כבאים במילואים, במקרה הזה, שיוצאים כדי לכבות שרפות לאורך כל הלילה – אבל אנשי המילואים יוצאים אל החזית או להיכן שהם צריכים גם לפעמים לסכן את חייהם.

מרדכי יוגב: תמיד הדבר לא נוח ותמיד ובדרך כלל הם מותירים מאחוריהם את בני משפחותיהם, את הילדים ואת האישה, שלמחרת בבוקר תמיד צריכה לקום, צריכה לקחת את הילדים, והפעם אין ההסדר עם הבעל או אין ההסדר של האישה שיוצאת למילואים עם הבעל שנותר מאחור – גם זה יכול להיות הפוך.

מרדכי יוגב: חייל שנקרא לשירות מילואים בשעת חירום ללא יכולת תכנונית מראש – באמצע הלילה ובאמצע היום, ממקום עבודתו – יוצא למילואים, הרי שהיינו רוצים לסייע בידו, כפי שאמר קודמי, חבר הכנסת איל בן ראובן.

מרדכי יוגב: היינו רוצים לזכות אותו או את בת-זוגו בתגמול בשל ההיעדרות; לאפשר דרכים נוחות יותר, כדי שיציאת איש המילואים שכרוכה בהתמודדויות רבות מאוד מול מעגלי החיים המרכזיים, ביניהם פרנסה, עבודה, לימודים ודברים אחרים – שהמדינה, אנחנו, נסייע לו ונתגמל אותו, ונגיד לו: אנחנו מאחוריך, כגב לאותה התמודדות.

מרדכי יוגב: אם כן, אני מבקש להצמיד את הצעת החוק שלנו לאותה הצעת חוק של איל בן ראובן, לתקן את הזכויות בת-הזוג או בן-הזוג של החייל המשרתים במילואים ולסייע להם.

מרדכי יוגב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

יצחק וקנין: כאמור, הצעה זו כבר הוצמדה; אתה לא צריך אפילו לבקש.

יצחק וקנין: ישיב במשולב על שתי הצעות החוק סגן שר הביטחון חבר הכנסת הרב אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: אדוני יושב-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, הרשו לי לפתוח בבשורה.

אלי בן-דהן: שר הביטחון ואני פועלים בתקופה האחרונה לגיבוש הצעת חוק ממשלתית בנושא חיילי המילואים.

אלי בן-דהן: מטרתה של הצעת החוק, בראש ובראשונה, היא לומר תודה לאנשי המילואים ולבנות-זוגם.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם, כרב-סרן במילואים ואב לתשעה ילדים: שירתי שירות מילואים פעיל ומלא, עם כמות נכבדה של ימי מילואים, בכל שנה ושנה.

אלי בן-דהן: אין ספק שלהיות בת-זוג או בן-זוג של משרת או משרתת במילואים זה דבר לא פשוט.

אלי בן-דהן: עלינו, כממשלת ישראל, לבטא את ההערכה הזאת לא רק במילים אלא גם בחקיקה, בקביעת מדיניות – זו מטרתה של הצעת החוק הממשלתית.

אלי בן-דהן: אני רוצה לספר לכם אנקדוטה אישית שלי, משירות המילואים שלי.

אלי בן-דהן: יום אחד הייתי צריך לצאת לשירות מילואים ארוך.

אלי בן-דהן: אני כבר לובש את המדים והתרמיל מוכן, ואשתי אומרת לי: אלי, היום אתה לא תלך למילואים.

אלי בן-דהן: אמרתי: מה קרה?

אלי בן-דהן: היא אומרת: אני מרגישה צירים, אני עומדת ללדת.

אלי בן-דהן: שעות מספר אחרי זה נולדה בתי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת אחמד טיבי וידידי חבר הכנסת מסעוד גנאים ויושב-ראש ועדת הכספים, אם תשבו יהיה יותר – אפשר לדבר גם בישיבה.

אלי בן-דהן: מובן שלאותם מילואים לא יצאתי.

אלי בן-דהן: אבל הסיפור הזה ממחיש – לא רק לי אלא גם לכל אחד מאתנו – ולו במעט את המורכבות שבניהול חיי משפחה כאשר אתה קצין במילואים, או אפילו חייל במילואים.

אלי בן-דהן: המחויבות של חיילי המילואים ושל משפחותיהם למטרה היא אכן גדולה ואמיתית, ולכן גם חשוב שנפעל למענם ונרים את קרנם בחקיקה ובקביעת מדיניות.

אלי בן-דהן: לעניין עצמו, כיוון שהצעת החוק הממשלתית טרם הושלמה וכיוון שהצעות החוק המובאות בנושא מילואים הן חשובות מאוד, הממשלה החליטה לתמוך בקריאה טרומית הן בהצעת החוק של חבר הכנסת איל בן ראובן והן בהצעת החוק של חבר הכנסת מוטי יוגב, ובלבד שהן תוצמדנה להצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של בן-הזוג), הצעת החוק של חבר הכנסת איתן כבל, בנוסח שהוסכם בין חבר הכנסת כבל לבין הממשלה, והמשך החקיקה ייעשה בתיאום מלא עם משרדי הביטחון והעבודה ומשרדי הממשלה הרלוונטיים הנוספים.

אלי בן-דהן: נוסף על כך, כיוון שהצעת החוק של חבר הכנסת יוגב לא נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה, ההצבעה בעד הצעת החוק אינה הסכמה מלאה לכל סעיפיה, וגם בה נדון בוועדה שתכין אותה לקריאות הבאות במליאת הכנסת.

אלי בן-דהן: אשר על כן, אני מציע כי מליאת הכנסת תאשר את הצעות החוק ותעביר אותן להמשך הליכי החקיקה, בכפוף להסכמה שהמשך החקיקה ייעשה בתיאום עם משרד הביטחון והמשרדים הרלוונטיים האחרים.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר הרב אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסכים לבקשה שהעלה פה סגן השר?

יצחק וקנין: וגם אדוני, חבר הכנסת מרדכי יוגב?

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו נצביע במפוצל – על כל הצעה בנפרד.

יצחק וקנין: הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות עובד שבן-זוגו משרת שירות מילואים בנסיבות חירום), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת איל בן ראובן וקבוצת חברי כנסת, קריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 29 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אני מוסיף את קולו של עמר בר-לב לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות בת-הזוג של חייל המשרת במילואים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מרדכי יוגב וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: קריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 32 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעה זו עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: לפרוטוקול אני יכול להוסיף אותך.

יצחק וקנין: את חברת הכנסת סתיו שפיר – לפרוטוקול.

יצחק וקנין: [פ/814/20; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ד, עמ' 9041.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול האפשרות לצוות על עיכוב יציאה מהארץ בגין חוב כספי נמוך), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: תשובת שרת המשפטים, השרה איילת שקד.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול האפשרות לצוות על עיכוב יציאה מהארץ בגין חוב כספי נמוך), של חבר הכנסת ישראל אייכלר, מבקשת לתקן את חוק ההוצאה לפועל ולקבוע כי הרשם לא יוכל לצוות על עיכוב יציאה מהארץ כשיש לו יסוד סביר להניח שהחייב עומד לצאת את הארץ מבלי לפרוע את חובו, או להבטיח את פירעונו, במקרה שבו קרן החוב קטנה מ-40,000 שקלים, למעט אם מדובר בחוב מזונות.

איילת שקד: הצעת החוק מנומקת בכך שבעת טיסות מעוכבי היציאה לא מסדירים את חובם בזמן באופן שמאפשר להסדיר את הצו, וכתוצאה מכך משובש לוח זמני הטיסות.

איילת שקד: אני סבורה שחבר הכנסת העלה בעיה אמיתית, אך הפתרון שמבקש המציע לעגן בחקיקה אינו הפתרון הנכון.

איילת שקד: לגישתי, אם ניתן לפתור את הבעיה באמצעות נהלים פנימיים או חקיקת משנה, זו הדרך האופטימלית.

איילת שקד: כמענה על שיבוש זמני הטיסות פועל משרדי, בהובלת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה אבי ליכט, לקידום פתרון מינהלי בדמות מערכת מידע שתתריע כבר במעמד הבידוק הביטחוני הראשוני על עצם קיומו של צו עיכוב יציאה מהארץ.

איילת שקד: כך תיעצר התקדמותו של הנוסע בטרם שלב ה"צ'ק אין" ותימנע העברת כבודתו וייחסך העיכוב במועד הטיסה.

איילת שקד: מטבע הדברים, פתרון זה דורש תיאום בין יחידות ממשלתיות שונות.

איילת שקד: לפיכך החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה כי הממשלה תתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית בלבד.

איילת שקד: במקביל, הנושא יוסדר באופן מינהלי באמצעות תיאום בין משרדי הממשלה, והחקיקה לא תתקדם.

איילת שקד: לכן, אדוני היושב-ראש, הממשלה תומכת בקריאה טרומית בלבד.

יצחק וקנין: תודה לשרת המשפטים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: אני מבין שבהסכמות – אתה מסכים למה שהציגה פה השרה, שתצטרך להתקדם, או שאין הסכמות?

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: גברתי השרה – יצאה.

ישראל אייכלר: צריך להצביע.

יצחק וקנין: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – ביטול האפשרות לצוות על עיכוב יציאה מהארץ בגין חוב כספי נמוך), התשע"ה–2015, קריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36

יצחק וקנין: נמנעים – אין

עליזה לביא: לא הספקתי.

יצחק וקנין: בעד – 36, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

עליזה לביא: אדוני, אני יכולה להוסיף את עצמי?

טלי פלוסקוב: בבקשה להוסיף אותי.

יצחק וקנין: אני מוסיף את חברת הכנסת טלי פלוסקוב, סגנית יושב-ראש הכנסת – –

עליזה לביא: גם אני.

יצחק וקנין: – – גם את חברת הכנסת עליזה לביא, לפרוטוקול.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1322/20;"דברי הכנסת", מושב שני, חוב' י"ג, עמ' 8706.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית וטיפול התביעה בתיק החקירה עד להגשת כתב אישום), התשע"ו–2016 [הצעת חוק פ/3041/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – משך החקירה), התשע"ה–2015.

יצחק וקנין: טלב אבו עראר כבר נימק, וזה בתמיכת הממשלה, אני מבין.

יצחק וקנין: אבל יש הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית וטיפול התביעה בתיק החקירה עד להגשת כתב אישום), של חבר הכנסת יאיר לפיד, שמאיר כהן יעלה לנמק.

יצחק וקנין: להצעה זו הוצמדה הצעת חוק של דב חנין, וגם הוא יעלה מייד אחרי כן.

יצחק וקנין: אדוני, עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מנמק בשמו של חבר הכנסת יאיר לפיד.

מאיר כהן: וכך מנמק חבר הכנסת לפיד: אני מאמין באכיפת החוק.

מאיר כהן: זכויות אזרח זה חשוב, אבל לחיות במדינה שבה יש חוק וסדר – גם זה חלק מזכויות אזרח: ללכת ברחוב בלי לפחד; לדעת שעבריין לא יתחמק בתרגילים משפטיים.

מאיר כהן: אדם שנפתחת נגדו חקירה גלויה הוא אדם שחייו הקודמים הסתיימו.

מאיר כהן: הוא "האיש בחקירה".

מאיר כהן: מי יעשה אתו עסקים?

מאיר כהן: מי ייקח אותו למקום עבודה?

מאיר כהן: מי ייתן לו הלוואה?

מאיר כהן: מה אומרים לילדים שלו בבית-הספר?

מאיר כהן: ומי יחזיר לו את הזמן הזה?

מאיר כהן: העינוי הגדול – ואת זה כבר קבע היועץ המשפטי לממשלה בשנת 2010 – הוא האי-ידיעה; זה שהרשויות יכולות להחזיק אותו תלוי ועומד כמה זמן שבא להן.

מאיר כהן: המשטרה לא אשמה בדבר.

מאיר כהן: אני מאמין גם שהמשטרה צריכה הרבה יותר כסף ומשאבים.

מאיר כהן: יש שני ניצבים ביש עתיד.

מאיר כהן: אנחנו בעד המשטרה.

מאיר כהן: ועדיין, לא יכול להיות שחיי אנשים ייהרסו מפני שאין מספיק שוטרים ואין למשטרה מספיק אמצעים.

מאיר כהן: המדינה צריכה לתת משאבים למשטרה, ולא להגיד לה לשים תיקים על המדף.

מאיר כהן: זו מהות החוק.

מאיר כהן: נפתחה חקירה גלויה – היא תהיה קצובה בזמן.

מאיר כהן: לא יהיה אפשר למשוך אותה לנצח, כי חיים נהרסים.

מאיר כהן: הסכמנו להצמיד את ההצעה הפרטית להצעה הממשלתית.

מאיר כהן: חבר הכנסת יאיר לפיד מודה לשותפים לחוק – לניסן סלומינסקי, לשרה איילת שקד, לשר גלעד ארדן; גם למפכ״ל, שישב עם יאיר, שמע וגילה הבנה.

מאיר כהן: ואנחנו קוראים לכנסת לאשר את החוק.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה.

אוסאמה סעדי: מאיר, גם לטלב אבו עראר.

יצחק וקנין: גם לטלב אבו עראר, ודאי.

יצחק וקנין: אני מאפשר לך לחזור – – –

מאיר כהן: לא, נדמה לי שטלב – יש לו גם הצעת חוק.

יצחק וקנין: הצעה נפרדת.

יצחק וקנין: הוא נימק אותה, ולכן ההצבעה תהיה על כל הצעה בנפרד.

יצחק וקנין: אני מודה לחבר הכנסת מאיר כהן, סגן יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/693/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת דב חנין לנמק גם הוא את אותה הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית וטיפול התביעה בתיק החקירה עד להגשת כתב אישום).

יצחק וקנין: אדוני, לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, אני שמח לעמוד כאן היום ולנמק פעם נוספת הצעת חוק שיש מאחוריה דרך ארוכה.

דב חנין: העליתי אותה כבר בכנסת השבע-עשרה, שבתי והעליתי אותה בכנסת השמונה-עשרה, בכנסת התשע-עשרה, ומשמח אותי, אדוני היושב-ראש, שהנה הנה היא הולכת לעבור בכנסת העשרים.

דב חנין: אכן, הגיע הזמן לעשות סדר.

דב חנין: כולנו בעד שהמשטרה תעשה את עבודתה, אבל גם עבודת המשטרה חייבת להיעשות בלוחות זמנים.

דב חנין: אי-אפשר להשאיר אנשים תלויים בין שמים וארץ; אי-אפשר להשאיר אנשים שנים חיים בצלה של חקירה משטרתית.

דב חנין: זו מציאות בלתי נסבלת, זו מציאות בלתי אפשרית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לאורך השנים קיבלנו נתונים ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לגבי תיקים פתוחים של המשטרה.

דב חנין: הנתונים האלה מראים שיש יותר מדי תיקים פתוחים.

דב חנין: יש יותר מדי מקרים שבהם נפתחה חקירה, התחילו פעולות חקירה, ומשום מה התיק לא סיים את דרכו, נשאר פתוח, עבר משולחן לשולחן, צובר אבק.

דב חנין: אבל אותו אדם שנגדו נפתחה החקירה לא ישן בלילות, כי הוא יודע שיש תיק משטרתי פתוח כלפיו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מציאות של תיקי חקירה פתוחים היא מציאות בעייתית.

דב חנין: היא פוגעת בזכויות האדם הבסיסיות, היא פוגעת בעיקרון שאומר שאנשים חפים מפשע כל עוד לא הוכחה אשמתם, והיא נותנת למשטרה, לגופי המשטרה, לגופי הפרקליטות, סמכות וכוח מוגזמים על אנשים, כי כאשר אדם יודע שיש תיק פתוח כנגדו במשטרה או יש תיק פתוח כנגדו בפרקליטות, הוא בוודאי יהיה מאוד זהיר במה שיש לו להגיד על המשטרה ועל הפרקליטות.

דב חנין: הצעת החוק שלי, עמיתי חברי הכנסת, מציעה מערכת מאוד מאוד ברורה של מדרג לוחות-זמנים.

דב חנין: בעבירות קלות יותר, מסוג חטא, לוחות הזמנים מצומצמים יותר; בעבירות קשות, עבירות שדינן מאסר עשר שנים ומעלה, לוחות הזמנים כמובן הרבה יותר רחבים.

דב חנין: זה הגיוני, זה טבעי.

דב חנין: יש תיקים שצריכים להיחקר מייד, והחקירה שלהם פשוטה וקצרה; יש תיקים מסובכים, שבהם לוקח יותר זמן.

דב חנין: לכן גם הגדרנו בחוק מנגנון שמאפשר ליועץ המשפטי לממשלה, בנסיבות מיוחדות, למשל כאשר יש חקירה מחוץ לשטח ישראל, או חקירה שיש בה עניין מיוחד לציבור – במצבים כאלה אנחנו מאפשרים ליועץ המשפטי לממשלה לבצע החרגות ללוחות-זמנים קבועים.

דב חנין: אני מודה לשרים בממשלה שאישרו את ההצעה הזאת ומקווה שנסיים אותה במהירות ונצביע עליה בקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אני מבין שהשרה איננה, שרת המשפטים.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, בתמיכת הממשלה נעבור להצבעה.

יצחק וקנין: אין צורך בתשובת הממשלה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – משך החקירה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת טלב אבו עראר וקבוצת חברי כנסת – מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 42 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: אני מוסיף את קולותיהם של חבר הכנסת רוברט אילטוב וחבר הכנסת אכרם חסון וחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: עוד מישהו?

באסל גטאס: גם אני.

יצחק וקנין: גם את קולו של חבר הכנסת באסל גטאס, גם לפרוטוקול.

יצחק וקנין: הצעה זו עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: עוד הצעות דומות שנצביע עליהן כרגע: הצעת חוק סדר הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית וטיפול התביעה בתיק החקירה עד להגשת כתב אישום), של חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ויאיר לפיד.

יצחק וקנין: מי בעד, מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 45 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: גם הצעה זו עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אני מוסיף לפרוטוקול את קולה של חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית וטיפול התביעה בתיק החקירה עד להגשת כתב אישום), של חבר הכנסת דב חנין, שגם היא הוצמדה להצעות החוק הקודמות.

יצחק וקנין: מי בעד ומי נגד?

יצחק וקנין: קריאה טרומית.

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 46 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1398/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (הסרת חיסיון), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יש יותר מדי רעש באולם.

יצחק וקנין: עליזה בראשי, אני מבקש, יותר מדי רעש, יותר מדי טלפונים.

יצחק וקנין: אני מבקש לשמור על השקט.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קארין אלהרר, רשות הדיבור שלך.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברות וחברי הכנסת, במדינת ישראל של 2016 ילדים שנפגעים מינית וחווים אלימות – יש כזה דבר.

קארין אלהרר: כל ילד מקבל טיפול נפשי חינם משירותי הרווחה.

קארין אלהרר: הטיפולים הללו הם מה שמציל את נפשו של הילד, לעתים זה מה שמציל גם את בני משפחתו.

קארין אלהרר: הם מאפשרים לילד או לילדה לשוחח עם גורם מקצועי חיצוני, להתמודד עם המשברים שהוא עובר ולהצליח להרים את עצמו למעלה מהמצב שנגזר עליו שלא באשמתו.

קארין אלהרר: המדינה מכירה כיום בצורך לתת טיפול, אך היא לא נתנה מענה על העובדה שפרטיו האינטימיים – – –

יצחק וקנין: מירב בן ארי, קולך נשמע עד אלי.

יצחק וקנין: בחוזקה אפילו, הייתי אומר.

יצחק וקנין: תודה.

קארין אלהרר: – – – היא לא נתנה מענה על העובדה שפרטיו האינטימיים ביותר של הילד המקבל הטיפול נחשפים בבית-המשפט.

קארין אלהרר: ברגע שמעבירים את התיק הרפואי או הפסיכיאטרי של הקטין לנאשם או למי שלכאורה פגע בו, קשה לאותו הילד לחזור לתהליך המשקם ולהציל את חייו.

קארין אלהרר: היום אני מביאה בפני כנסת ישראל תיקון קטן לחוק גדול.

קארין אלהרר: דמיינו לעצמכם נער צעיר שחווה אלימות מינית מצד בן משפחה, התהליך המשפטי שהוא נאלץ לעבור מול התוקף, תהליך שמאלץ אותו לחזור ולהתמודד עם הטראומה, עם הפרטים האינטימיים – המצב החוקי כיום מאפשר לבית-המשפט לחשוף במסגרת ההליך המשפטי את הסודות הכמוסים ביותר, להסיר את החיסיון לבקשת ההגנה, לחשוף תהליכים שעבר הקטין מול גורמי המקצוע – הליכים רפואיים ונפשיים.

קארין אלהרר: כל זאת מבלי שהקטין או מישהו מטעמו הציגו בבית-המשפט או הופיעו בו.

קארין אלהרר: התיקון מבקש, שבכל פעם שיידרש הצד שכנגד – או יידרש בית-המשפט – לשאלה האם לחשוף את הפרטים האינטימיים, תינתן זכות לקטין, לנפגע, או למי מטעמו להתמודד, להשיב ולהיות חלק מהעניין.

קארין אלהרר: אי-אפשר לעשות את התהליך הזה מעל לראשם של הנפגעים.

קארין אלהרר: אני מפצירה בכנסת ישראל לתמוך בהצעת החוק.

קארין אלהרר: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות לשרת המשפטים איילת שקד, שתומכת בהצעה, לממשלת ישראל ולוועדת השרים, וכמובן למועצה לשלום הילד שהביאה את הנושא לפתחי וסייעה בכתיבת הצעת החוק.

קארין אלהרר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1724/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעה דומה, הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (הסרת חיסיון), התשע"ה–2015, שהוצמדה להצעת החוק, של חבר הכנסת איימן עודה – גם אתה, הנמקה מהמקום.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מברך את חברתי קארין אלהרר על הצעת החוק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן יושב-ראש הקואליציה וחברות הכנסת, זה מפריע לדיון, אתם עומדים באמצע המליאה ומדברים.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כולי הערכה לחברתי קארין אלהרר על ההצעה הזאת שגם אני הצעתי, ולכן הצמדתי את ההצעה שלי.

איימן עודה: הצעה פשוטה מאוד, האומרת שיש זכות לקטין שישמעו אותו קודם, שיקשיבו לו קודם, שהוא יסביר, ואחרי זה יחליטו אם להסיר את החיסיון.

איימן עודה: אני שמח שהממשלה אכן תומכת.

איימן עודה: אני מקווה שבקרוב ההצעה הזאת גם תעבור את הקריאה השנייה והשלישית.

איימן עודה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: תשיב, במשולב, על שתי הצעות החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

יצחק וקנין: גברתי השרה, בבקשה.

איילת שקד: יש פה איזה חוסר הבנה בקואליציה.

יצחק וקנין: את חוסר ההבנה יסיימו בצד, בינתיים אנחנו צריכים להתקדם.

יצחק וקנין: גברתי השרה, רשות הדיבור שלך.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ועדת השרים עבדה גם על הצעת חוק ממשלתית שעוד לא הגיעה לקריאה ראשונה, והצעת החוק של קארין אלהרר תוצמד אליה.

איילת שקד: לפי פקודת הראיות, יש חיסיון על עדות רופא, פסיכולוג או עובד סוציאלי, אלא אם כן האדם שאליו נוגע החיסיון ויתר על החיסיון, או שבית-המשפט מצא כי הצורך לגלות את הראיה לשם עשיית צדק עדיף על העניין שיש לא לגלותה.

איילת שקד: מוצע לקבוע כי במקרים אלה לא יחליט בית-המשפט להסיר את החיסיון לפני שישמע את בעל החיסיון עצמו וכי תינתן לבעל החיסיון זכות ערר על ההחלטה.

איילת שקד: נוסף על כך, מוצע לקבוע כי גם אם הוחלט להסיר את החיסיון, תישמע העדות בדלתיים סגורות, אך בית-המשפט רשאי להתיר לאדם להיות נוכח בדיון או במקצתו.

איילת שקד: אני רוצה להגיד לכם שכשרת המשפטים אני כל הזמן מנסה למצוא דרכים לצמצם דיונים ולהקטין ביקושים, כי המערכת נמצאת בעומס חסר תקדים.

איילת שקד: פה זה מקרה חריג, ולמרות הדרישה לעוד דיונים, אנחנו חושבים שהמטרה כל כך חשובה כך שהחלטנו באמת לאשר את זה.

איילת שקד: תודה רבה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שולי מועלם.

איילת שקד: הממשלה החליטה לתמוך בהצעה של קארין אלהרר, והבנתי, להתנגד להצעה של איימן עודה.

יצחק וקנין: תודה לשרת המשפטים.

יצחק וקנין: אני מבין שהדברים ברורים, השרה אמרה את שלה.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (הסרת חיסיון), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת קארין אלהרר וקבוצת חברי הכנסת – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה טרומית.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, בלי הרבה מהומות.

יצחק וקנין: אני אעשה סדר.

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: זו הייתה ההצעה הכי – – –

אוסאמה סעדי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 71

אוסאמה סעדי: נמנעים – אין

יצחק וקנין: רבותי, רבותי, איימן עודה.

יצחק וקנין: יש – – – רבותי, תנו לי להקריא את התוצאות קודם: 71 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: איימן עודה, מאחר שהממשלה – הודיעה השרה שהיא מתנגדת, רבותי – – –

איילת שקד: לא, לא, לא – – – בעד.

יצחק וקנין: בעד.

יצחק וקנין: אם כן, אתה יכול לשבת.

קריאות: – – –

איימן עודה: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה – –

איימן עודה: זו בושה וחרפה.

איימן עודה: בושה – – –

יצחק וקנין: – – הממשלה בעד החוק.

יצחק וקנין: אין צורך להאריך בדברים.

יצחק וקנין: אני עובר להצבעה: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (הסרת חיסיון), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי הכנסת, קריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 74

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 74 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן, מאחר שאני כבר הכרזתי ועברתי להצעה הבאה, לא אוכל לשנות.

יצחק וקנין: אני מצטער.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: רבותי, חברי הכנסת, מאחר שחלק מהצעות החוק ירדו מסדר-היום, אז נא לשים לב, כדי שלא – חברי כנסת שלא יהיו באולם בזמן שנקריא את שמם להציג את ההצעה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1344/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק סיוע למוסדות התרבות והאמנות בנצרת, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת חנין זועבי וקבוצת חברי הכנסת.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אי-אפשר לנהל את המליאה.

יצחק וקנין: אדוני שר החקלאות, אדוני שר הבינוי והשיכון, נא – שר הבינוי והשיכון ושר החקלאות, שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי, סיעת כולנו, אתם לקחתם היום בבוקר כנראה משהו שממריץ אתכם יותר מדי.

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל את המליאה ככה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, אני לא אוכל להמשיך לנהל את המליאה בצורה כזאת.

יצחק וקנין: אי-אפשר.

דוד ביטן: אני אשם – – –?

יצחק וקנין: אנחנו נמצאים בחקיקה.

יצחק וקנין: פה קבוצות ופה קבוצות.

דוד ביטן: הם באו לדבר אתי, מה אתה רוצה – – –

יצחק וקנין: בא לדבר, אז תעשו את זה בצד.

דוד ביטן: – – –

יצחק וקנין: לא יכול להיות שאתם עושים את זה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, נא להציג את הצעת החוק.

קריאה: – – – מסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק הכשרות המשפטית, של חבר הכנסת יואב קיש, ירדה מסדר-היום.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, לרשותך עשר דקות.

חנין זועבי: כן, תודה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, החוק שלי מדבר על תמיכה במוסדות התרבות והאמנות בעיר שלי, העיר הערבית הכי גדולה עכשיו, שהיא נצרת.

חנין זועבי: עם תרבות אפשר להתעלות, להיחשף לצדדים הכי יפים וגם הכי מכוערים באנושות, אבל בצורה יצירתית.

חנין זועבי: אפשר להיות יותר אמינים, אפשר להיות יותר אותנטיים – העיקר שהיצירה תיהנה מחופש: חופש יצירה, חופש ביטוי.

חנין זועבי: חברי המחנה הציוני, כמעט בכל יישוב יהודי יש תיאטרון.

חנין זועבי: גם במועצות האזוריות, גם בהתנחלויות.

חנין זועבי: כמעט 300 תיאטראות ל-80% מהאוכלוסייה; בואו נגיד: מאות.

חנין זועבי: לחמישית מהאוכלוסייה יש שני תיאטראות.

חנין זועבי: לערבים יש שני תיאטראות, אחד בחיפה ואחד ביפו, שניהם במצבי גסיסה מתמידים.

חנין זועבי: בתי-קולנוע אין בשום יישוב ערבי.

חנין זועבי: סינמטק – יש אחד בנצרת, עם תקציב של מאות-אלפי שקלים, והוא במצב של גסיסה מתמדת.

חנין זועבי: אין אף מוזיאון ביישובים הערביים; אין אף אולם קונצרטים.

חנין זועבי: יש ארבעה אולמות עלובים בלי אקוסטיקה מתאימה וגם בלי לוגיסטיקה מתאימה.

חנין זועבי: בכל הערים היהודיות המרכזיות יש מוזיאון ברמה בין-לאומית, או לפחות גלריה רצינית.

חנין זועבי: קונסרבטואר יש כמעט בכל ישוב יהודי.

חנין זועבי: יש בחברה הערבית רק אחד, בשפרעם, וכמעט כולו מבוסס על תשלומי הורים, כאשר בחברה היהודית, הממסד מממן את מרבית התקציב.

חנין זועבי: המדינה תומכת, בצדק, בתזמורת הערבית האנדלוסית, היחידה במדינה, אבל תזמורת זו נמצאת באשדוד.

חנין זועבי: אין חוגים לאמנות בחינוך הבלתי-פורמלי.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

חנין זועבי: היום אנחנו – – –

יצחק וקנין: קסניה.

חנין זועבי: ביפו, לפני הנכבה, היו כ-20 בתי הוצאה לאור.

חנין זועבי: ביפו של היום אין אפילו חנות ספרים המוכרת ספרים בערבית.

חנין זועבי: יפו הייתה מרכז תרבות לכל האזור.

חנין זועבי: היה בה תיאטרון מפואר – "אל-חמרא"; ארבעה בתי-קולנוע; מועדוני תרבות, שכל יום ראשון היו מקריאים בהם שירה.

חנין זועבי: מכיוון שלא היה מספיק מקום, היו מוציאים רמקול – שעכשיו מחוקקים לגביו חוק מיוחד – היו מוציאים רמקול במועדי התרבות ביפו, מפני שלא היה מספיק מקום בפנים.

חנין זועבי: זה לא קיים יותר; זה נחרב.

חנין זועבי: התרבות נהרסה וגם נשדדה.

חנין זועבי: פרויקט שלם של הספרייה הלאומית בירושלים מוקם על שוד של יותר מ-8,000 ספרים שנשדדו מבעליהם הפלסטינים.

חנין זועבי: הם לא מועברים לספריות הלאומיות הערביות מפני שאין, והם לא מוחזרים לבעלים המקוריים שלהם.

חנין זועבי: ח'ליל ראאד, הצלם הפלסטיני הראשון, צלם חשוב, צילם מתחילת שנות ה-20 במאה הקודמת ועד הנכבה.

חנין זועבי: העבודה שלו היא אבן יסוד בצילום הפלסטיני.

חנין זועבי: הסטודיו שלו היה במערב ירושלים, בירושלים המערבית, ברחוב יפו.

חנין זועבי: הוא תיעד גם יהודים וגם פלסטינים.

חנין זועבי: אלפי צילומים.

חנין זועבי: איפה הם נמצאים עכשיו?

חנין זועבי: באוספים פרטיים של אספנים ישראלים.

חנין זועבי: אוצרת ישראלית מפורסמת החליטה לעשות לצילומים האלה תערוכה.

חנין זועבי: היא עשתה תערוכה מעניינת במוזיאון גוטמן.

חנין זועבי: היא אספה את העבודות שלו, הכינה קטלוג מרשים, אבל הייתה התניה של האספנים: לא לחשוף את זהותם.

חנין זועבי: מה העוול השני, אחרי שוד התרבות?

חנין זועבי: שהנוער הפלסטיני לא יכול להיחשף לצילומים האלה, לא יכול להיחשף לעבודה האמנותית הזאת.

חנין זועבי: למה?

חנין זועבי: מפני שאין גלריה.

חנין זועבי: אין גלריה באף יישוב ערבי שהצילומים האלה – שמוצגים בהרצליה, מוצגים בתל-אביב – יכולים לעבור אליה.

חנין זועבי: אז הנוער הפלסטיני לא יכול ליהנות מהתוצרת התרבותית שנשדדה ממנו.

חנין זועבי: באירופה שדדו יצירות אמנות מיוצרים יהודים, והיום, אף מוזיאון בכל העולם לא יכול להציג עבודות אלה, כי קיימת תפיסת עולם מוסרית שיש להחזיר את אותן עבודות שנשדדו ליורשים המקוריים.

חנין זועבי: כאן לא רק שלא מחזירים, אלא גם לא נותנים ליצירות אלה להיחשף בפני הפלסטינים, כי אין גלריה באף יישוב ערבי.

חנין זועבי: לתוך המציאות העקורה הזאת אנחנו נולדנו.

חנין זועבי: לסביבה של מדבר תרבותי.

חנין זועבי: לסביבה ריקה מהתרבות שלנו ועם ניתוק מהעולם התרבותי הערבי.

חנין זועבי: אי-אפשר לצמוח באווירה של מדבר.

חנין זועבי: בשביל שגאון אמנותי יצמח, הוא חייב להיכשל פעם אחרי פעם.

חנין זועבי: אנחנו צריכים אמנים ברמה הבינונית כדי להצמיח אמנים בעלי רמה אמנותית גבוהה.

חנין זועבי: אמן טוב לא צומח במדבר.

חנין זועבי: בערים המעורבות יש אפשרות – היכן שהייתה אליטה פלסטינית וגורשה – קיימת אפשרות עכשיו שייחשף שיח תרבותי-אמנותי, ומשם יש אמנים פלסטינים שיוצרים, אבל איפה הם?

חנין זועבי: איפה מופיעה העבודה שלהם?

חנין זועבי: היא מוצגת במוזיאון בהרצליה או במוזיאון בתל-אביב.

חנין זועבי: לא בנצרת, לא באום-אלפחם, לא בתרשיחא.

חנין זועבי: התערוכה המדהימה "גברים בשמש" היא תערוכה מצטיינת של אמנים פלסטינים מקומיים שהוצגו אי-פעם אך הגלריה הזאת לא נחשפה בפני מכיוון שאני לא נמצאת בתל-אביב מדי יום.

חנין זועבי: זה אי בודד של הצמיחה התרבותית שלנו.

חנין זועבי: בלי תרבות חזקה יותר מאידיאולוגיה, אנחנו לא יכולים להציג את הבעיות שלנו, את המציאות שלנו.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים לחשוף את הדילמות של המציאות שלנו.

חנין זועבי: מי פוחד מתרבות?

חנין זועבי: מי פוחד מיצירה אמנותית?

חנין זועבי: – הוא אדם שאינו יכול להתעמת עם המציאות שלנו.

חנין זועבי: התקציב שלנו, החלוקה שלנו – החלק שלנו בתקציב התרבות הוא פחות מ-2%.

חנין זועבי: אנחנו משלמים מסים ואנחנו מקבלים פחות מ-2% של תקציב התרבות, בלי שום אפשרות לצריכה אמנותית נכונה וראויה וליצירה תרבותית.

חנין זועבי: אמנות היא מעבר לביקורת.

חנין זועבי: היא שפעה רב-ממדית שיכולה לגעת ישירות בנפש האדם.

חנין זועבי: אותה יש לטפח.

חנין זועבי: אני לא יודעת למה גם היהודים הערבים לא מעריכים את החשיבות של האמנות הערבית.

חנין זועבי: חבר הכנסת יואל חסון דן אתמול בוועדת החינוך על ממצאי ועדת ביטון, לתת את הערך ליהודים הערבים.

חנין זועבי: אומנם קוראים להם יהודי המזרח, אבל המזרח הוא מושג גיאוגרפי נטול ערך, נטול משמעות.

חנין זועבי: מה זה מזרח?

חנין זועבי: מרוקו נמצאת ממערב למולדת הזאת.

חנין זועבי: הערבים היהודים הם גם כן חלק מהתרבות הזאת, ולהם גם נעשה עוול גדול.

חנין זועבי: יותר מחצי מהאוכלוסייה במדינת הזאת שייכת לתרבות הערבית, שייכת לאמנות הערבית, שהיא חלק מהמולדת הזאת, היא חלק מההיסטוריה הזאת, וההתכחשות לתרבות הזאת היא התכחשות להיסטוריה של המולדת.

חנין זועבי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: תשיב שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה לך, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מבקשת לחזק את תושבי מדינת ישראל, אותם אזרחים שבתיהם נשרפו בשרפות הקשות במהלך השבוע האחרון.

מירי רגב: אתמול ערך השר ארדן הערכת מצב בזיכרון-יעקב.

מירי רגב: בלילה הגעתי אני גם כן לבקר שם, לחזק את ידי ראש העיר, חברי צוות הנהלת העיר, לחזק את התושבים.

מירי רגב: קשה מאוד-מאוד לראות שהבית נשרף לך מול העיניים; תושבים שמוציאים את הדברים האחרונים כדי לעזוב את הבית שלהם.

מירי רגב: אני רוצה בהזדמנות הזאת, א.

מירי רגב: לחזק את התושבים ולהודות לכוחות הביטחון, לכבאים שלנו, שמסכנים את נפשם ואת חייהם למען הציבור; להודות לשוטרים, להודות למד"א, לזק"א, לכל מי שלוקח חלק בשמירה על חיי אדם.

מירי רגב: הצעת החוק של חברת הכנסת זועבי ואחרים מבקשת לקבוע באמצעות חקיקה סיוע למוסדות תרבות ואמנות בעיר נצרת.

מירי רגב: זו איננה הצעת חוק, זו הצעת צחוק.

מירי רגב: הממשלה לא זקוקה לך, חברת הכנסת זועבי, להצעת חוק ייחודית כדי להשקיע בחיים האזרחיים של הציבור הישראלי בכלל, הערבי בישראל בכלל ובנצרת בפרט.

מירי רגב: ההשקעה של ממשלת ישראל הנוכחית במגזר הערבי היא חסרת תקדים ביחס לכל ממשלות ישראל.

מירי רגב: בתחומים שבאחריותי, בתחום התרבות והספורט, ההשקעה עלתה במאות אחוזים מאז כניסתי לתפקיד ומגיעה לעשרות מיליונים.

מירי רגב: ההשקעה בתרבות לבדה מגיעה ל-28 מיליון שקלים.

מירי רגב: כשנכנסתי לתפקידי, חברי חברי הכנסת הערבים, הסכום עמד על 11 מיליון בלבד.

מירי רגב: אני מבינה אותך, חברת הכנסת זועבי.

מירי רגב: היה לך קשה לשמוע לפני שבועיים שקיימתי סיור בעיר נצרת, בעיר שמוקיעה אותך – ואת תושבת שם.

מירי רגב: ביקרתי בעיר נצרת יחד עם חברי ראש העיר עלי סלאם, יחד עם כל חברי מוסדות התרבות הערביים בעיר נצרת.

מירי רגב: תוך כדי הסיור הלכת והבאת את הצעת החוק הבזויה הזאת.

מירי רגב: אני שמחה להודיע לך ולחברי הכנסת הערבים שהיה לנו סיור מצוין בעיר נצרת, יחד עם כל הצוות המקצועי של המשרד.

מירי רגב: ערכתי ביקור בספרייה, במתקני הספורט.

מירי רגב: קיימנו ישיבת עבודה מצוינת, ארוכה, עם הצוותים המקצועיים של המשרד ושל עיריית נצרת.

מירי רגב: התרשמתי מאוד מפעילותו של ראש העיר עלי סלאם למען תושבי העיר.

מירי רגב: רק בשבוע שעבר פגשתי בכנס מוסדות תרבות את עורך-דין עבאס עבאס מספריית "אל-מנאר", והבטחתי לו שאבוא לבקר אותו.

מירי רגב: אותה ספרייה קיבלה אות הוקרה על הנגשה של חומרי לימוד וקריאה לאוכלוסיית לקויי ראייה במגזר הערבי.

מירי רגב: כמו כן, סיכמתי עם ראש העיר עלי סלאם על הפיכת פסטיבל ה"כריסמס מרקט" לפסטיבל בין-לאומי ראשון במדינת ישראל שייתן ביטוי לחגים ולמנהגים של המגזר הערבי – דבר שמעולם לא היה בתרבות הישראלית.

מירי רגב: אז את באה להגיד לי מה לא עושים בתרבות הערבית?

מירי רגב: את, שלא יודעת מה נעשה.

מירי רגב: עשרות פסטיבלים נעשו בשנה האחרונה בכל היישובים הערביים.

מירי רגב: עוגני תרבות הוקמו בעיר הערבית – – –

חנין זועבי: – – –

מירי רגב: את לא עשית כלום, את רק מדברת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: – – –

מירי רגב: כמו שאמרתי לך בעבר – – –

חנין זועבי: את לא מבינה מה זאת תרבות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי.

מירי רגב: בנוסף, תיקנו את כל מבחני התמיכה במוסדות התרבות, כך שמוסדות תרבות סמי-מקצועיים במגזר הערבי, הנתמכים באמצעות מבחני תמיכה בתרבות הערבית, יוכלו לקבל תמיכה נוספת באמצעות המשרד.

מירי רגב: עד היום היו צריכים למלא קריטריונים וקולות קוראים.

מירי רגב: כמובן, במשרד הזה, בעבר, היו צריכים למלא קריטריונים, דוקטורים באוניברסיטה.

מירי רגב: היום הכול שונה, אבל למה שתדעי?

מירי רגב: הרי את לא שותפה למה שקורה בעיר עצמה, שבה את גרה, בנצרת.

מירי רגב: אז למה שתדעי מה קורה בתרבות הערבית?

מירי רגב: מתי ביקרת ברהט?

מירי רגב: מתי ביקרת ביישובים אחרים?

מירי רגב: לא ביקרת – אז לכן את מדברת.

מירי רגב: טוב שלפחות הציבור הערבי יודע להעריך את זה.

מירי רגב: ואני רוצה להגיד לכם, חברי, ולך בעיקר, שהמספרים מספרים יותר מכול, אבל אני אגיד לכם גם למה אני עושה את זה – משום שאני מאמינה שמדינת ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי, והיא צריכה לכבד את המיעוטים שחיים בה ולהעניק שוויון אזרחי מלא לכולם.

מירי רגב: אבל מכיוון שהערבים חיים פה, באותה מידה הם חייבים להיות נאמנים למדינה הזאת, ולהיות שווי זכויות וחובות כחלק מהמדינה הזאת.

מירי רגב: רק ככה נצליח לקדם את המגזר הערבי בחברה הישראלית; ועם מנהיגות כמו שאת מנסה להוביל, לא נגיע לשיתוף פעולה.

מירי רגב: עם מנהיגות כמו שאני וחלק מחברי הכנסת הערבים מובילים, נגיע לשיתוף פעולה מלא, ונגיע לכך שהמגזר הערבי יהיה שותף מלא בחברה הישראלית.

מירי רגב: ולכן, כל מי שיחתור נגד מדינת ישראל ולא יעבוד אתנו יחד, כאזרחים נאמנים שווים במדינה, באמת לא יוכל לקבל כלום, אבל השאר מקבלים ועושים, ותודה לאל, הציבור הערבי, בשונה ממך, רואה את מה שאנחנו עושים, הוא גם משתף פעולה, והוא גם בא ותומך, ואנחנו נמשיך לעשות במגזר הערבי, בלעדייך, כמו שעשינו עד היום.

יצחק וקנין: תודה לשרת התרבות והספורט, השרה מירי רגב.

יצחק וקנין: ביקש את רשות הדיבור חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, הוא אחד המציעים של הצעת החוק.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, כאשר שר עולה לענות על הצעת חוק, הוא צריך להתייחס להצעת החוק, להסביר מדוע הוא תומך או מדוע הוא מתנגד.

ג'מאל זחאלקה: אני הקשבתי טוב מאוד לדבריה של השרה רגב, והיא לא אמרה מילה אחת – לא התייחסה במשפט אחד להצעת החוק.

ג'מאל זחאלקה: הכול הפכה לאישי.

מירי רגב: – – –

ג'מאל זחאלקה: היא הפכה את זה לבמה להסתה נגד המציע – המציעה במקרה זה – ולא נגד החוק עצמו.

ג'מאל זחאלקה: במקום לדבר על החוק, היא דיברה על חברת הכנסת חנין זועבי, ובמקום לדבר על חובת המדינה, היא דיברה על כך שהיא – איך אומרים – עושה טובה לאזרחים הערבים, והיא, בנדיבותה הרבה, כאדון, כפריץ, היא נותנת לנתינים כל מיני דברים, ושיגידו תודה.

ג'מאל זחאלקה: ככה אי-אפשר לנהל דיון.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, אני מציע לחייב שרים – לחייב שרים – לענות על הצעות החוק לגופן.

יצחק וקנין: האם כבודו מציע שרק השרים ייצמדו – –

ג'מאל זחאלקה: לא, אני מדבר על הצעת החוק.

יצחק וקנין: – – לנושא בסדר-היום, או שגם חברי כנסת – שעולים ומדברים על מה שהם רוצים?

יצחק וקנין: אני לא יכול למנוע, לא מהשר ולא מחבר כנסת, לומר את מה שהוא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מציע לסתום את הפה לשר או לשרה כלשהי, אני מציע – הם מחויבים לענות על הצעת החוק, למה?

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שהיא תשכנע אותי, או תשכנע חברי כנסת אחרים, להצביע נגד החוק.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו חברי הכנסת שיצביעו נגד החוק עושים את זה ללא כל הסבר.

עודד פורר: אותי היא שכנעה.

ג'מאל זחאלקה: מי?

ג'מאל זחאלקה: שיצביע נגד החוק, והוא לא שמע אף טענה נגד החוק.

ג'מאל זחאלקה: איך יכול להיות דיון תרבותי בצורה הזאת?

ג'מאל זחאלקה: במיוחד כאשר מדובר בחוק הנוגע לתרבות, במיוחד כשמי שדיברה טוענת שהיא שרת התרבות.

ג'מאל זחאלקה: בארץ אף אחד לא מכיר בכך שהיא שרת התרבות, כי היא מדברת בצורה לא תרבותית.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים אני מתבייש לרדת לרמה שהיא מדברת בה.

ג'מאל זחאלקה: צריך להיות כאן ויכוח ענייני.

ג'מאל זחאלקה: היא יכולה להגיד מה שהיא רוצה, אבל לפחות שתתייחס להצעת החוק גופה.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק לא מתייחסת לשרה עצמה, אלא לחובת המדינה.

ג'מאל זחאלקה: תעבור השרה, יבוא מישהו אחר, ואז הוא יהיה מחויב לתת תמיכה למוסדות תרבות בנצרת על-פי חוק, זה כל העניין, ועל זה לא קיבלנו תשובה.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד החוק, לאות מחאה וכתגובה על כך שהשרה לא התייחסה אל החוק בכלל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק סיוע למוסדות התרבות והאמנות בנצרת, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת חנין זועבי וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

ג'מאל זחאלקה: – – – אתם לא שמעתם מילה.

יואב קיש: גם החברים שלך שם מצביעים נגד, מה אתה רוצה מהקואליציה?

יואב קיש: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 17

יואב קיש: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 67 מתנגדים, 17 בעד.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק לא נתקבלה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

ג'מאל זחאלקה: [הצעת חוק פ/893/20; נספחות.

ג'מאל זחאלקה: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק קביעת מועדי בחינות (אי-קיום בחינות במועדים מסוימים) – –

ג'מאל זחאלקה: – – – קואליציה – – –

יצחק וקנין: – – (תיקוני חקיקה), התשע"ה–2015 – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יצחק וקנין: – – הצעת חבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת איימן עודה, עשר דקות.

יצחק וקנין: ישיב על הצעת החוק השר אופיר אקוניס במקום שר החינוך נפתלי בנט.

איימן עודה: מכובדי היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, תרשו לי להתחיל ולפנות אליכם בשאלה: מה שווה החג ללא השמחה שבאה יחד אתו?

איימן עודה: לכל חג יש שני מרכיבים: המרכיב הראשון – של טקסים, מסורות ופולחן דתי, והמרכיב השני הוא של שמחה וששון.

איימן עודה: לפעמים מדובר במחויבויות עבודה, פעמים אחרות מדובר בימי לימודים, ובמקרים אחרים מדובר במועדי מבחנים.

איימן עודה: השנה, כמו בשנים קודמות, נקבעה הבחינה הפסיכומטרית באותו יום שמציינים את חג המולד, ב-25 בדצמבר.

איימן עודה: אז בחינת הפסיכומטרי נקבעה ל-25 בדצמבר, ביום חג המולד.

איימן עודה: לצערי הרב, מדינת ישראל עדיין לא מכירה בחגים הלא-יהודיים באופן רשמי; לא בחגים הנוצריים ולא בחגים המוסלמיים, ואל תשאלו על הדרוזיים – או שמעוותים, כמו הביקור של הנביא שועייב, והופכים אותו לחג, או שמבטלים את חג אל-פיטר.

איימן עודה: ועוד מצער שעובדה זו משפיעה על מאות-אלפי אזרחים במדינה וגורעת משמחת החג של מאות-אלפי ילדים וצעירים שמצפים לחגוג את חגם.

איימן עודה: הנוצרים ברחבי הארץ, וכך גם הנוצרים במדינה, מתכוונים בחודש דצמבר לחגוג את לידת התינוק בבית-לחם – טקסים, פסטיבלים, אירועים, מזמורים ותפילות נערכים כל החודש כהכנה ליום החשוב, כדי לחגוג את חג המולד.

איימן עודה: אגב, אני מזמין את כלל הציבור לבקר בערים ובכפרים הערביים בתקופה החגיגית הזאת, כדי לחוות את החוויה ולקחת חלק בחגיגה המשותפת לאזרחים הערבים, בני הדת הנוצרית והמוסלמית יחד, בנצרת, חיפה, שפרעם ובכפרי הצפון – אלג'ש, גוש-חלב, מעיליא, תרשיחא, פסוטה ומקומות רבים אחרים.

איימן עודה: העובדה שמבחנים גורליים בקנה מידה ארצי נקבעים באותו יום שחלק משמעותי מהאוכלוסייה מציין חג קדוש היא לא מקובלת, ומה שעוד יותר לא מקובל הוא העובדה שהתנגשות כזו קורית לא בפעם הראשונה, ואם לא נמצא פתרון היום – גם לא בפעם האחרונה.

איימן עודה: דמיינו לכם, חברים נחמדים, כי מדובר בערב חג.

איימן עודה: בואו נדמיין לעצמנו, למשל, בחג החשוב לאותה עדה, נניח כמו ליל הסדר בפסח, ליל הסדר בפסח.

איימן עודה: כל המשפחה המורחבת מכונסת סביב שולחן החג, אוכלים, שותים, שרים, משחקים וחוגגים, ואילו נער או נערה, אדוני היושב-ראש, מסתגר בחדר, לומד משעות הבוקר ועד הלילה, והולך לישון מוקדם כדי להתעורר ביום למחרת כדי לגשת למבחן החשוב ביותר בחייו, אולי; מבחן שיסכם חודשים של למידה מפרכת, השקעה כספית ענקית, מבחן שיחרוץ את גורלו האקדמי והתעסוקתי של אותו נער או נערה.

איימן עודה: ביום למחרת המשפחה הולכת לקיים את המצוות והטקסים הדתיים של אותו החג, ביקורי קרובי משפחה מגיעים לשיאם, ולבסוף היא יושבת לארוחת צהריים כדי לחגוג ולסכם את תקופת החגים.

איימן עודה: ואותו נער, או נערה, לא יכול להשתתף ולקיים את מצוות החג וגם לא להשתתף בארוחת החג עצמה, משום שבאותה שעה הוא יהיה עסוק בלפתור את אותה בחינה גורלית.

איימן עודה: זה לא תסריט דמיוני.

איימן עודה: זה לא תסריט דמיוני.

איימן עודה: זה מה שהולך לעבור על אלפי נערים ונערות נוצרים בערב 24 בדצמבר, בעוד כחודש.

איימן עודה: ואני שואל: האם זה הגיוני, האם זה דמוקרטי, האם זה שוויוני, האם זה רב-תרבותי, או שזה כל כך לאומני וצר?

איימן עודה: (אומר דברים בערבית ומתרגמם:) "לך אכֹל בשמחה לחמך", כך נאמר, אדוני היושב-ראש, בספר קהלת, פרק ט'; "זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו" – תהילים פרק קי"ח; והיה היום הזה לכם לזכרון, וחגֹתם אותו חג לה'" – כך נאמר, אדוני היושב-ראש, מסיעת ש"ס, בשמות פרק י"ב.

איימן עודה: וחג ישמח לבב אנוש.

איימן עודה: החג, כמו שאמרתי, כולל בתוכו שני מרכיבים.

איימן עודה: ואיך אפשר להסכים למנוע מצעירים רבים את הזכות לשמחה, לאושר ולציון – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מקלב, חבר הכנסת מקלב, הוא לא יכול להגיד את – – –

איימן עודה: וחג ישמח לבב אנוש.

איימן עודה: החג, כמו שאמרתי, כולל בתוכו שני מרכיבים, ואיך אפשר להסכים למנוע מצעירים רבים את הזכות לשמחה, לאושר ולציון חגיגי של החג?

איימן עודה: איך אפשר לתת יד לפגיעה בזכות לפולחן דתי, להתקיימותה והמשכיותה של מסורת בת אלפיים שנה בארץ הזו?

איימן עודה: למרות ההתקדמות היחסית שחלה בשנים האחרונות, שבמהלכן מוסדות אקדמיים או מוסדות רשמיים בודדים התחילו לאפשר הקלות המכירות בעצם זכותם של תלמידים לציין ולחגוג את חגיהם – עד עכשיו מדובר ביוזמות פרטיות של גופים מסוימים.

איימן עודה: אותם אני מברך, כמובן, אבל הגיע העת לעגן זאת בחקיקה ולהפוך את ההנחיות להסדרה רשמית – דבר אשר יעשה צדק, ישפיע על יחסי ערבים ויהודים ויתרום לכיוון של בניית חברה משותפת.

איימן עודה: אני הגשתי את הצעת החוק הזאת, ובצורה אוטומטית הקואליציה דחתה את ההצעה.

איימן עודה: דיברתי עם כמה חברי כנסת מש"ס ויהדות התורה, והם אמרו לי: אתה יודע מה?

איימן עודה: אנחנו מתביישים.

איימן עודה: לא נוח לנו להצביע נגד.

איימן עודה: אז דיברתי עם יושב-ראש הקואליציה ביטן, והוא אמר לי: אתה יודע מה?

איימן עודה: בוא לא נצביע היום, נשב בשבוע הבא ונחליט יחד בשבוע הבא.

איימן עודה: לכן אנחנו לא נצביע הפעם אלא במועד אחר.

איימן עודה: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה, שאומר דברי טעם.

יצחק וקנין: אני חושב שיש למצוא פתרון להצעה שלו.

יצחק וקנין: כאמור, לא תתקיים הצבעה – ההצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2999/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (משך זמן חניה בחניון שגבה דמי חניה כוללים בעד יום), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אני אומר מראש שגם פה יש הסכמה על תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: אדוני, עשר דקות לרשותך להציג את הצעת חוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי, שאני מגיש, קיבלה גם הסכמה והצטרפות של הרבה חברי כנסת, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הצעה כל כך פשוטה: חניון שמצהיר שהוא גובה עבור חניה של יום והתשלום הוא לפי יום – מה שקורה בפועל זה שמכונות התשלום מכוילות לשעה 24:00, עד חצות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מי שנכנס רבע שעה לפני חצות ויוצא רבע שעה אחרי חצות משלם פעמיים, משלם עבור יומיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב הקיים היום, וזה במיוחד בבתי-חולים, בחניונים של בתי-חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כזה אבסורד – אם זה ליום חניה, אז מי שנכנס לחניה, 24 שעות יעברו ואז זה ייקרא יום אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שנגבה ממנו עבור יומיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נשאל את עצמנו: אנשים שנמצאים אחרי חצות בבתי-חולים – מי אלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כך שאנחנו נדע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי אלה שנשארים, שהרכב שלהם נשאר בחניה אחרי חצות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה אנשים שמלווים קרוב משפחה חולה שלהם, יכול להיות שהוא חולה סופני שצריך מישהו צמוד, כשבתי-חולים לא נותנים את השירות הצמוד הזה, בגלל תקציבים או סיבות אחרות שאני לא אכנס אליהן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בעצמי עברתי את זה – הייתי מלווה של אימא שלי, זיכרונה לברכה, לפני שנה וחצי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שאלה אנשים שנמצאים שם, והם לא צריכים לשלם על יומיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה מקרה שראינו וגם הצגנו – והוצאתי את זה גם בפייסבוק – של מישהו שנכנס לאבא שלו כמלווה שלו ובבוקר הוא יצא ושילם 138 שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה ייתכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה יכול להיות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שיש לו חולה מהמשפחה שהוא צריך ללוות, או אימא ואבא שמחליפים משמרת, שהתינוק שלהם, שהבן הקטן שלהם לא יכול להיות לבד והם נשארים אתו בבית-החולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז על זה הוא צריך לשלם פעמיים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפחות אחד משניהם מפסיד יום עבודה אם הם נשארים, אז לא מספיק המצב שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב כזה לא יכול להיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, האם זה עולה לנו כסף, למדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה עולה לחניונים כסף?

יצחק וקנין: זאת פשוט קופה רושמת של החניונים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אבל החניונים – הם לא יפסידו, רק שיהיה יום.

יצחק וקנין: אתה צודק לחלוטין.

יצחק וקנין: הצעת החוק שלך נכונה וצודקת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, מה שאני חושב, שגם לחניונים עצמם – כי יש אנשים שחשבו שיבואו וישנו את המחשוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא צריך רק לכייל את עמדת התשלום; המכונה של התשלום – הוא רק מכייל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום לקבוע 24 שעות שזה עושה cut, עושה את המעבר אחרי חצות, הוא צריך לחשב את 24 השעות מרגע הכניסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המכונה יודעת לעשות את זה יפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לעשות את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולכן, אני אומר, הצעה כזאת חברתית, כזאת צודקת, שאנשים שמגיעים לשם – – –

יצחק וקנין: הצעת חוק צרכנית ממדרגה ראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני, כשראיתי שהממשלה לא הסכימה, לא תמכה בה, כאילו התנגדה לה, אני לא הבנתי, ולכן באתי בדיבורים עם יושב-ראש הקואליציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והוא אמר: אני לא הספקתי לבדוק, תן לנו אפשרות לבדוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני חושב שבזה שאני דוחה ואולי מציל את הקואליציה מבושה, כי להתנגד להצעת חוק כזו זה בושה, זה מבייש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מדברים על יוקר המחיה ועל החלשים ולעזור לזה ולעזור לזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי לאנשים כאלה – תבדקו, לרובם אין רכב, והוא לקח אותו מחבר או משכן או מקרוב משפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם במצב כזה שהם צריכים את העזרה, והם לא צריכים לשלם כפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כבוד היושב-ראש, אני לא רוצה להאריך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסכים שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר, ואני מקווה שאנשים שמעו את מה שאמרתי פה ושיקראו את זה שוב, ואז נקבל את התמיכה, כי זה לא לאוכלוסייה מסוימת – זה לכולם, וכל החלשים ייהנו מזה, וזו מצווה לתמוך בחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2753/20; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ג, עמ' 15273.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק ליורשי נפטר).

יצחק וקנין: מאחר שהצעת החוק הזו כבר נומקה על-ידי חבר הכנסת מיקי לוי – תשובה בלבד והצבעה.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר יעלה לדוכן להשיב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי כבר נימק את הצעת החוק – תשובה והצבעה.

דוד ביטן: כמה זמן יש לו?

יצחק וקנין: כמה שהוא – שניים מקרא ואחד תרגום.

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר, הזמן ורשות הדיבור שלך.

יצחק כהן: ידידי חבר הכנסת מיקי לוי, אתה מתכוון – – –

מיקי לוי: לא.

יצחק כהן: הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) – לחוק הזה התכוונת, כן?

יצחק כהן: – (תיקון – מענק ליורשי נפטר), של ידידי חבר הכנסת מיקי לוי, פ/2753.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת שרים לענייני חקיקה החליטה בישיבתה ב-30 באוקטובר לדחות בחודש את המשך הדיון בהצעת החוק.

יצחק כהן: בטרם קבעה ועדת השרים את עמדתה, הממשלה – דוד ביטן – הממשלה מתנגדת לחוק הזה.

יצחק כהן: בהצעת החוק מוצע לקבוע כי יורשיו של עובד או עצמאי שהיה זכאי ערב פטירתו למענק עבודה מכוח החוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה לצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי), יהיו זכאים לקבל מענק זה.

יצחק כהן: כן מוצע כי שר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, יהיה רשאי לקבוע הוראות לעניין אופן ומועד התשלום ליורש.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש הקואליציה, היינו אמורים לבקש מחברי הכנסת להסיר את הצעת החוק מסדר-היום מהנימוקים שנימקתי והודעתי.

יצחק כהן: אבל אם חבר הכנסת מיקי לוי חברי – –

מיקי לוי: רוצה להגיב.

יצחק כהן: – – ידחה את זה, יכול להיות שהדברים שהוא אומר הם דברי טעם, וב-30 יום, כן?

יצחק כהן: בחודש ימים סך הכול, מיקי.

מיקי לוי: עייפתי מההבטחות, עייפתי.

יצחק כהן: גלעד, אתה מצביע?

גלעד ארדן: – – –

יצחק כהן: 30 יום זה מספיק זמן לשבת יחד עם חברי מיקי לוי – – –

יעל גרמן: היה כל כך הרבה זמן עד עכשיו.

יצחק כהן: כן, אבל זה היה ב-30 באוקטובר.

יצחק כהן: את צודקת, אבל זה היה לא מזמן, ממש לא מזמן.

יצחק כהן: אדוני יושב-ראש הישיבה, חבר הכנסת הרב יצחק וקנין, אני חושב שאנחנו צריכים לומר איזו מילה טובה לאזרחים שמתמודדים כרגע עם אסון השרפות בכמה מוקדים בכל הארץ.

יצחק כהן: זה הזמן לציין לשבח את כוחות הביטחון ואת לוחמי האש, שעושים עבודה יוצאת מן הכלל.

יצחק כהן: אומנם, לצערי, זאת הפקת לקחים מהשרפה הנוראה שהייתה בכרמל, אבל כשזה מגיע לשעת מבחן, אנחנו רואים שגם השרפה בהרי ירושלים, גם השרפה בנטף וגם השרפה בזיכרון-יעקב, ובעוד מוקדים – כיצד המערכות עובדות במשולב: מטות משותפים של לוחמי אש, משטרת ישראל, מגן-דוד-אדום, הרשויות המקומיות, משרד הפנים.

יעל גרמן: – – –

יצחק כהן: תספרי בשבילי, אני אודה לך.

יצחק כהן: זה לא פשוט.

יצחק כהן: זה לא פשוט, מכיוון שבצפון יש בית אחד, של משפחה אחת – שמעתי את האימא מדברת הבוקר, שזאת פעם שנייה שהיא מאבדת, לא עלינו ולא עליכם, את הבית; פעם אחת במלחמת לבנון השנייה, בפגיעה ישירה, ובפעם השנייה באירועים האחרונים כשביתה עלה באש.

יצחק כהן: מכאן אנחנו רוצים לשלוח חיזוק לכל המשפחות, וברכת יישר כוח לכל כוחות הביטחון, העושים מלאכת קודש ונלחמים בתופעה שאין לי שום ספק שתיבדק ותיחקר, כי באופן מוזר, בכמה מוקדים, כאילו בצורה מתוזמנת, ובלי שמזג האוויר יהיה פה משפיע באופן קיצוני, עולים באש שדות ובתים.

יצחק כהן: אין לי ספק שאחרי שהאש תשכך ויתגברו על השרפה הנוראה, תיפתח פה בדיקה מאוד יסודית ורצינית לברר מה קרה, כיצד בכמה מוקדים פרצה שרפה כל כך קשה.

יצחק כהן: על כל פנים – חבר הכנסת ביטן – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, כדי ששר נוסף ידבר צריך את הסכמתו של המציע.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: הוא רוצה עוד זמן.

יצחק כהן: הוא רוצה ששר נוסף ידבר, אבל זה רק בתנאי שהמציע מסכים.

יצחק כהן: אם המציע לא מסכים, זה בלתי אפשרי.

יצחק כהן: מה קרה?

יצחק כהן: אני לא מבין, מה הסיפור שלהם?

אופיר אקוניס: ביטן, הוא לא מסכים ששר אחר ידבר.

יצחק וקנין: אין אפשרות, רק אם המציע מסכים.

יצחק וקנין: מציע ההצעה לא מסכים.

יצחק וקנין: הוא לא מסכים, אז ודאי שזה בלתי אפשרי.

מיקי לוי: הזמן אזל.

יצחק כהן: לא, הזמן לא אזל, הוא רק התחיל לאזול.

יצחק כהן: האמת שהוא אזל מזמן.

יצחק וקנין: אמרתי לו שבינתיים שניים מקרא ואחד תרגום – יכול להסתדר שלוש הדקות וחצי.

יצחק כהן: לא, אבל היה משהו מעניין בהפטרה של שבוע שעבר.

יצחק כהן: הפטרה על האישה השונמית.

יצחק וקנין: אישה גדולה.

יצחק כהן: אישה שהתפלל בעבורה ונולד לה בן.

יצחק כהן: בשלב מסוים, אחרי תקופה מסוימת, הבן חלה – – –

יצחק וקנין: וילך אל אביו אל השדה ויאמר: ראשי, ראשי.

יצחק כהן: הלך לאימא חזרה, ישב על ברכיה עד הצהריים, ומת.

יצחק כהן: אז היא, כמובן – מה עושים במקרה כזה?

יצחק וקנין: הולכים לאיש האלוקים.

יצחק כהן: חוזרים לאיש האלוקים.

יצחק כהן: ביקשה והתארגנה, רצה במהירות לאיש האלוקים.

יצחק כהן: בעלה שואל אותה: לאן?

יצחק כהן: לא חודש ולא שבת?

יצחק כהן: אז היא אומרת לו: שלום.

יצחק כהן: פה הספרדים מפסיקים.

יצחק כהן: בשיא המתח, הספרדים מפסיקים.

יצחק וקנין: כן, והאשכנזים ממשיכים.

יצחק כהן: הרב לוין, עליו השלום, שואל: למה דווקא בשיא המתח הם מפסיקים?

יצחק כהן: למה לא, כמו האשכנזים, ממשיכים לראות את סוף העלילה, את סוף הפרשה?

יצחק כהן: אשתו הרבנית אומרת לו: לספרדים יש אמונה תמימה: ברגע שהלכה אל הנביא, הם מאמינים שהכול בסדר.

יצחק כהן: הם כבר יודעים שיהיה בסדר, הם לא צריכים לדעת.

יצחק כהן: האשכנזים עדיין רוצים לדעת, הם רוצים לחקור ולראות מה קרה.

יצחק וקנין: צריכים עובדות, עובדות.

יצחק כהן: רוצים עובדות.

יצחק כהן: אז הרב לוין מאוד אהב את הוורט של אשתו, ולמחרת הוא אמר את זה בדרשה.

יצחק כהן: על כל פנים, חבר הכנסת ביטן, אני חושב שיש לך הודעה.

יצחק וקנין: כן, אדוני.

יצחק כהן: תשאל אותי שאלות.

יצחק וקנין: בסוף ההפטרה כתוב שהנביא אומר לגיחזי: הנה האישה השונמית הלז – –

יצחק כהן: זה השם האורגינלי.

יצחק וקנין: – – אומר: השלום לך?

יצחק וקנין: השלום לאישך?

יצחק וקנין: השלום לילד?

יצחק וקנין: ותאמר: שלום.

יצחק כהן: על מה הוויכוח?

יצחק כהן: על מה הוויכוח?

יצחק וקנין: זה פשוט שאין רוב.

יצחק וקנין: אם היה רוב – – –

יצחק כהן: כן, מתארגנים להצבעה.

יצחק כהן: כבר.

יצחק כהן: שמעתי את סתיו שפיר מנגנת פרק תהילים קכ"א: "שיר למעלות.

יצחק כהן: אשא עיני אל הרים מאין יבֹא עזרי".

יצחק וקנין: במקרה הזה – "מאין יבֹא עזרי" – הוא צודק.

יצחק כהן: "עזרי מעם ה'" – חבל שאני לא יכול לנגן כמו שהיא מנגנת – "עושה שמים וארץ".

מנואל טרכטנברג: בוא נשיר את זה.

יצחק כהן: יאללה, בכבוד.

יצחק כהן: שמעת את סתיו?

יצחק כהן: שמעת אותה?

יצחק כהן: עם הגיטרה?

יצחק כהן: "עזרי מעם ה' עושה שמים וארץ.

יצחק כהן: אל יתן למוט רגלך, אל ינום שמרך.

יצחק כהן: הנה לא ינום ולא יישן שמר ישראל.

יצחק כהן: ה' שמרך, ה' צלך על יד ימינך.

יצחק כהן: יומם השמש לא יַכֶּכָּה, וירח בלילה.

יצחק כהן: "

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק כהן: "ה' ישמרך מכל רע, ישמֹר את נפשך.

יצחק כהן: ה' ישמֹר צאתך ובואך מעתה ועד עולם.

יצחק כהן: "

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: הזמן הסתיים.

קריאה: – – –

יצחק כהן: הוא רוצה עוד פרק תהילים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק כהן: הוא רוצה עוד פרק.

יצחק כהן: מיקי, בוא תגיד את ההצעה שלך.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, אנא ממך.

יצחק וקנין: חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק ליורשי נפטר), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מיקי לוי – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 51 מתנגדים, 40 בעד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק לא נתקבלה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אחרי ההצבעה אתה רוצה לעלות?

יצחק וקנין: אדוני, תם ונשלם, מה שנקרא – חיותה של הצעת החוק.

יצחק וקנין: הצעת חוק זו ירדה מסדר-היום.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3134/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת אמצעי הצללה בגני-שעשועים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: עשר דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אתן שכולם ישמעו את ביטן – זה חשוב – את יושב-ראש הקואליציה, אומר – – –

יהודה גליק: – – –

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חבר הכנסת גליק.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני חושבת שלפחות להורים, וגם לסבים ולסבתות שבינינו, מה שאני הולכת לדבר עליו יהיה מוכר, כי בהצעת החוק הזאת יהיה הרבה אור – יהיה אור טבעי, אדוני, אור שמש.

איילת נחמיאס ורבין: תמיד עברתי ליד גני משחקים נטולי טיפת צל, בין בהצללה טבעית ובין בצליות מלאכותיות, ושאלתי את עצמי איך ההורים, הסבים והסבתות, הגננות והמטפלות יכולים לעמוד כאן בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: לא בכדי, בשעות אחר-הצהריים, שהיו אמורות להיות שוקקות חיים אפילו בעונות החמות, עומדים שוממים, כמו בשיר גן סגור: "הנדנדות עומדות בין העצים הגבוהים / והפרחים כאלה נמוכים ובלי צבעים".

איילת נחמיאס ורבין: מאז כוננה הכנסת הנוכחית חברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון ואנוכי עוסקות באופן אינטנסיבי בבטיחותם ובבריאותם של ילדי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כשגילינו שחלק גדול מהפגיעות של הילדים הן בגני משחקים, כשהמתקנים מתחממים עד כדי רתיחה והילדים נכווים, היה לנו ברור שאנחנו חייבות לעשות משהו.

איילת נחמיאס ורבין: במבט מרוחק, חברי וחברותי, זאת נראית הצעת חוק קטנה, קטנטנה.

איילת נחמיאס ורבין: אפילו היה רצוי שיבינו לבד שאי-אפשר להותיר את גני המשחקים כאן ללא צל – כי הרי בשלב מסוים גם על הצל הטבעי ויתרו, אדוני היושב-ראש, בשל עלויות המים.

איילת נחמיאס ורבין: כשהיינו ילדים היו עצים, ממש עצים מסביב.

איילת נחמיאס ורבין: ודווקא היום, במציאות שבה השמש קופחת הרבה יותר, לא רק שוויתרנו על איכות החיים שהצללה מייצרת, אלא גם על הרפואה המונעת החיונית כל כך בהקשר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ישראל, חברי וחברותי, למי שלא ידע, היא אחת המדינות עם השיעור הגבוה ביותר של מלנומה.

איילת נחמיאס ורבין: מלנומה היא סרטן עור גרורתי ששיעורי התמותה ממנו גבוהים בעיקר בשל העובדה שהוא מתגלה, במקרים רבים, מאוחר מדי.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2015 אובחנו בישראל 1,834 חולים חדשים עם מלנומה ממאירה של העור.

איילת נחמיאס ורבין: בשנת 2015 מלנומה ממאירה של העור הייתה 8.5% מכל המקרים החדשים המחייבים דיווח לרישום הסרטן בישראל, כלומר שיעור הסרטן הזה בקרב חולי סרטן הוא בלתי נתפס.

איילת נחמיאס ורבין: רק בשנת 2013, אדוני היושב-ראש, נפטרו בישראל 214 אנשים ממלנומה ממאירה – התמותה מהמחלה.

איילת נחמיאס ורבין: גברים בישראל מדורגים במקום השמיני, ונשים בישראל מדורגות במקום העשירי בקרב 20 המדינות עם השיעורים הגבוהים בעולם עם סרטן.

איילת נחמיאס ורבין: הישראלים סופגים שמש באופן רצוני, כמובן, אבל הבעיה היא עם צריכת השמש הבלתי-רצונית, שלא כולנו מודעים אליה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו הולכות ברחוב בשמש משמעותית, גם בקיץ וגם בחורף.

איילת נחמיאס ורבין: בישראל, למי שלא ידע, יש כ-300 ימי שמש בשנה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני אומנם מאוד שמחה שחבר הכנסת ביטן בעד הצעת החוק שלי, אבל הוא מדבר מאוד חזק.

יצחק וקנין: כנראה הוא מנסה למצוא פתרון גם להצעות החוק הבאות.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: אז אסלח לו.

איילת נחמיאס ורבין: מבקר המדינה הצביע על היעדר ההצללה בגני המשחקים כבר בשנת 2008.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, יש כל כך הרבה דברים במדינה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לומר שאני גאה בזה שמבקר המדינה נדרש גם לסוגיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: והוא הצביע על כך שלא רק שההצללה נדחית מפאת סדרי עדיפויות לא מובנים – אפילו לא נקבעה לה תקינה.

איילת נחמיאס ורבין: והוא אמר: לדעת משרד מבקר המדינה, בהצללה לכל תחום במרחב הציבורי יש צרכים משלו.

איילת נחמיאס ורבין: כיוון שמכון התקנים מכיר בחשיבות ההצללה של גני משחקים, והתקן שעוסק בנושא מתקני משחקים כבר קיים, חשוב לקבוע הוראות שמחייבות הצללה, ולא להסתפק בהערה בלבד.

איילת נחמיאס ורבין: משרד הבריאות – שרק השבוע, אגב, קיבל השר, שלא נמצא אתנו, הנחיות מרתקות בנושא מזון בריאות – גם הוא קרא כבר מזמן להצליל את הגינות, בהבינו את המשמעות של היעדר הצללה לאורך שנים.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו ניגשים לטפל ברפואה מונעת, אדוני היושב בראש, אלה הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר שהפתיע אותי בשנה החולפת שבה עסקתי בנושא הזה היה רמת העניין הציבורי והדאגה הרבה של הורים ומשפחות להצללה.

איילת נחמיאס ורבין: קיבלתי אין-ספור טלפונים, באמת, ותגובות ממקומות שונים ברחבי הארץ, אדוני היושב-ראש, במיוחד בפריפריה, אני מוכרחה לומר, וכולם עודדו אותי להמשיך במשימה הזאת – הקטנה, אולי, בעיני חלק, אולם בשבילם היא איכות החיים, היא שעות הפנאי עם הילדים, שיהיה טיפה פחות לוהט, קצת פחות מתיש וקצת פחות מסוכן.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו עוסקים בשוויון הזדמנויות, הוא נמצא גם במקום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ביקשתי מאנשים ברחבי הארץ לשלוח לי תמונות של הגינות הבלתי-מוצללות, ואני מניחה שלא תופתעו – באמת, כפי שאמרתי – מכך שבפריפריה יש פחות הצללה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבטיחה לכולם, לכל מי שיושב כאן, לשרים ולחברי הכנסת, שההורים והילדים לא מרגישים כשיש מתקן אחד פחות, אבל על בשרם הם מרגישים מצוין כשאין צל.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, חברתי?

איילת נחמיאס ורבין: אגב, ברור שלא הכול חייב להיות מוצלל – לא בגינות, בבתי-ספר או במעונות.

איילת נחמיאס ורבין: גם הרחובות אינם מרובי צל.

איילת נחמיאס ורבין: צריך שמש.

איילת נחמיאס ורבין: השאלה היא, כמו בכל דבר, המידתיות.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו בכלל לא בכיוון בשלב זה, צריך לומר.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע הבא אציין כאן במליאה ובוועדות את יום המשפחה הישראלית, ובכנס מיוחד שבו תשתתף חברתי – חשבתי שראיתי את השרה גילה גמליאל – נעניק תעודות הוקרה לסבים וסבתות שבאמת מעניקים כיום את רשת הביטחון למשפחות.

איילת נחמיאס ורבין: המשפחה הישראלית זקוקה לנו, והיא זקוקה גם לקצת צל.

איילת נחמיאס ורבין: אני מרגישה חובה לומר משהו בנושא החקיקה הפרטית האינטנסיבית.

איילת נחמיאס ורבין: יש הרבה מאוד דברים שיכולים לבוא לעולם בזכות רגולציה עצמית, ולא בחקיקה שהכנסת כופה.

איילת נחמיאס ורבין: זוהי, לכל המנחשים, הצעת החוק השנייה, בסך הכול, שאני מציגה למליאה מאז כוננה הכנסת הנוכחית.

איילת נחמיאס ורבין: אני ניגשת לחקיקה בזהירות גדולה, אפילו בחרדת קודש, אף שבצדה של החקיקה יש לא אחת אמירה ציבורית בעלת משמעות.

איילת נחמיאס ורבין: בשנה וחצי האחרונות הועלו בפני וועדת השרים לענייני חקיקה 1,500 הצעות חוק.

איילת נחמיאס ורבין: שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד כתבה במאמרה כי "מסילת החקיקה התעקמה בשנים האחרונות וצברה חלודה רבה מאוד".

איילת נחמיאס ורבין: יש בזה מידה מסוימת של אמת, אני מוכרחה לומר, אבל לצד זה חשוב לראות כיצד אנו מציידים את חברי הכנסת בכלים אחרים ונוספים כדי שמטוטלת הרגולציה תהיה מאוזנת ונכונה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עדים פה במליאה לשעת השאלות לשרים שיזמנו בוועדת הכנסת לפני קצת פחות משנה – היא דוגמה מעולה של כלי פרלמנטרי שכולנו, אני חושבת, גם השרים, גם מקבלים בו במה וגם נהנים ממנו.

איילת נחמיאס ורבין: יש 100 חוקים, אדוני היושב-ראש, בכנסת, שממתינים לתקנות.

איילת נחמיאס ורבין: נכון תעשה הממשלה אם תידרש לעניין בהקדם ואולי תיצור מנגנונים של שיתוף פעולה בין השרים לחברי הכנסת, שיאפשרו להתקין תקנות בנושאים חשובים וקרובים ללבם, כמו התקנות שמקדמת חברתי שאשא ביטון בנושא גידור בריכות שחייה בשל טביעת יותר ויותר פעוטות בשנים האחרונות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח לעזרה משר הפנים אם יתקין תקנות שיחייבו התקנת מעצורים בחלונות בשל נפילת ילדים רבים מחלונות רק בשנה החולפת, או עזרה משר התחבורה בחיוב התקנת חיישן שימנע שכחת ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לאפשר לנו לקדם נושאים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, זה עניין של בני-אדם, וכאן אני מוכרחה להגיד לכם, באמת, אני רואה 120 בני-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לאפשר לנו לקדם נושאים, יש יותר דרכים מאשר חקיקה בלבד, אבל את הכלים האלה אנחנו חייבים ליצור יחד.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות לרבים שליוו אותנו בתהליך זה: ראשית – הזכרתי אותה כבר, אבל שוב – לחברתי חברת הכנסת שאשא ביטון, שותפה אמיתית לנושאים האלה, אני מוכרחה לומר; לעמותה הישראלית למלנומה, שציידה אותי בנתונים הקשים וליוותה אותי בסבלנות בתהליך; לשר הפנים והצוות שלו, לשר האוצר והצוות שלו, לשר העבודה וצוותו, ולשרת המשפטים, באמת, תודה מקרב לב, לצוותה ולה; ליושב-ראש הקואליציה, על הקשב וההבנה שחשוב לעשות משהו בנושא זה; למרכז השלטון המקומי, שעבד אתי יד ביד כדי ליצור סביבת חיים טובה יותר לציבור כולו, לחיים ביבס, היושב-ראש, לשלמה דולברג, המנכ"ל, ולרות דיין, שאתם יכולים לראות אותה מסתובבת בכנסת ובודקת, ולפיני קבלו כמובן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה לצוות שלי – לרפי, סתיו והילה, שאומנם עדיין אין להם ילדים, אבל הם פתאום התחילו להסתכל בעניין על כל גינת משחקים בדרך והצטרפו למאמץ לצלם גינות לא מוצללות, ובעיקר לאזרחים שפנו אלי – דני מיבנה, ועוד רבים רבים שעודדו להמשיך במאמץ.

איילת נחמיאס ורבין: קצת צל, מה בסך הכול ביקשנו?

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: אני מבין שהממשלה בעד הצעת החוק.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת אמצעי הצללה בגני-שעשועים), התשע"ו–2016, קריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 37 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה ראשונה.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: מי שלא היה פה – אני כבר אמרתי את זה השבוע – – –

קסניה סבטלובה: היינו פה.

יצחק וקנין: מי שהיה באולם, אני אוסיף אותו.

יצחק וקנין: אבל חבר הכנסת בר-לב, אתה נכנסת – אני לא יודע אם אני יכול לצרף אותך, זה משהו מעוות.

יצחק וקנין: אז אני לא יכול לצרף, אבל אני יכול לצרף את קסניה סבטלובה ואת יעל כהן-פארן שהיו במליאה אבל לא הספיקו להצביע.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2102/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת חקלאית, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: השלישית מוצמדת.

יצחק וקנין: לרשותך עשר דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, תרשו לי לפתוח דווקא בברכה לנשיא המדינה.

איתן ברושי: נשיא המדינה חזר אתמול מסיור ארוך ומוצלח בהודו, בהודו הגדולה.

יצחק וקנין: אם אפשר לקרוא לשר החקלאות שייכנס לאולם, הוא צריך להשיב על הצעה.

איתן ברושי: להתחיל, או שאתה עצרת את השעון?

יצחק וקנין: כן כן, אדוני.

יצחק וקנין: אתה יכול להמשיך, אני אתן לך את כל הזמן שאתה צריך.

איתן ברושי: אז אני חוזר: אני רוצה לקדם בברכה את נשיא המדינה שחזר מסיור מוצלח וממושך בהודו הגדולה.

איתן ברושי: חלק גדול מהסיור הוקדש להסכמים ולשיתוף פעולה בענף החקלאות.

איתן ברושי: אנו כבר יודעים ורגילים זה זמן רב כיצד כולם משבחים ומפארים את החקלאות הישראלית בחו"ל, בזמן שבארץ כנראה מישהו החליט לחסל אותה.

איתן ברושי: איילת, אני מדבר גם בשבילך.

יצחק וקנין: איילת, את מפריעה לחברך מהסיעה, וקולך נשמע יותר חזק – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, אני מתרגשת – – –

איתן ברושי: אנחנו מברכים על הצל ודואגים לאדמה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שמה שמאפיין – ובטח נשמע את זה גם מהממשלה – מצד אחד מאשרים ייבוא ללא גבולות, מצד שני, אין מדיניות, אין ודאות ואין יציבות, לא מוגדרת המטרה, ואדוני היושב-ראש, אתה חלק מהשדולה, אתה מכיר את חוסר הוודאות והיציבות.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שתוצרת חקלאית מתאפיינת בחיי מדף קצרים ומושפעת מתנאי אקלים משתנים ודרישות שוק תקופתיות.

איתן ברושי: האופי הזה של המוצר ומה שקיים סביבו מאפשרים לסוחרים להשפיע על מחירי הקנייה מהיצרן ועל המחירים לצרכן.

איתן ברושי: ההתנהלות הזאת מורידה את המחיר שמקבל היצרן-החקלאי ומעלה את המחיר לצרכן הסופי.

איתן ברושי: מטרת התיקון שאנחנו מביאים, וימשיכו חברי גם אחרי, היא להוזיל את התוצרת החקלאית לצרכן הסופי, בשל הצורך בהורדת יוקר המחיה בישראל, בשל התועלת הבריאותית בהגברת הצריכה של תוצרת זו ובמטרה לצמצם את הגורמים לחלוקה לא צודקת של מרווח השיווק בין היצרנים ושאר הגורמים בשרשרת השיווק.

איתן ברושי: מדובר בהצעת חוק אשר נולדה בשיתוף פעולה בין הצרכנים לחקלאים באמצעות התאחדות האיכרים והחקלאים בישראל והמועצה הישראלית לצרכנות, כדי לאפשר מחירים הוגנים לצרכן מחד גיסא ואפשרות לחקלאים להתפרנס בכבוד מאידך גיסא.

איתן ברושי: במחקר שנערך לבקשתנו על-ידי מחלקת המחקר והמידע של הכנסת לרגל יום החקלאות וההתיישבות נמצא כי פערי התיווך בשיווק פירות וירקות מגיעים לעשרות אחוזים בין המחיר המשולם לחקלאי למחיר שהצרכן משלם.

איתן ברושי: בשנים האחרונות האמיר מחירם של פירות וירקות בצורה דרסטית, בין היתר בשל התנהלותן של רשתות השיווק, כך שנוצר מצב אבסורדי שהחקלאי-יצרן מקבל סכומים זעומים בגין תוצרת חקלאית, עד כדי חוסר יכולת להתקיים, לעומת המכירה ברשתות השיווק במחירים מופקעים.

איתן ברושי: נראה שהממשלה מסייעת יותר למשווקים, ליבואנים – משהו התהפך כאן במדינה – לעומת החקלאים והיצרנים.

איתן ברושי: מנגד – החקלאי שלא נרכשת מספיק תוצרת שלו, בשל מחירה ברשתות השיווק, ואנחנו יודעים את מצבו.

איתן ברושי: הממשלה חייבת להבין שפער התיווך הוא הגורם האמיתי ליוקר המחיה, יחד עם עלויות הייצור, בעיקר מים ועובדים.

איתן ברושי: מדובר בכשל שוק חמור, שמחלחל לכולם, וגם השווקים שאמורים להיות זולים יותר כבר הבינו שבישראל, כמו בישראל, גוזרים את הקופון על חשבון הצרכן, ובדרך מחסלים את החקלאים.

איתן ברושי: למרות הממצאים שלא מפתיעים אף אחד, אתם, הממשלה, הולכים שוב להפיל את הצעת החוק הזאת, שבסך הכול מבקשת להשיג שקיפות של המסחר בפירות וירקות, כדי שהצרכן ידע בזמן הרכישה כמה ממחיר העגבנייה נשאר ברשת השיווק וכמה שולם לחקלאי.

איתן ברושי: המדינה מסתפקת בהכנסת השיווק הסיטונאי לצו פיקוח – איזה מין "גילו את אמריקה", שר האוצר והחקלאות – שעל-פיו על הסיטונאים לדווח למשרד על העסקאות והרווחיות שלהם; פתרון לא שלם, מעין פלסטר על בעיה גדולה – נחכה שנתיים, אולי יותר, לשמוע על בעיה שכבר ידועה היום.

איתן ברושי: ההתחמקות של הממשלה מלהתמודד עם הבעיה מעלה שאלות קשות.

איתן ברושי: אנחנו כבר עדים למצב שהיבואנים מסתובבים בלשכות, האוניות עוגנות בנמלים לפני שהתקבלו ההחלטות.

איתן ברושי: הצעות החוק האלה, שבהן הממשלה נלחמת, הן לא בסתירה ליוזמות שהממשלה יוזמת.

איתן ברושי: היה אפשר לומר כאן: אחוז בזה, וגם מזה אל תנח ידך.

איתן ברושי: ההתנגדות של הממשלה להצעות החוק היא עוד מסמר בארון הקבורה שהיא בונה לחקלאות הישראלית.

איתן ברושי: יוקר המחיה הוא חשוב, אבל הוא לא הדבר היחידי ולא חזות הכול.

איתן ברושי: בניסיונה להציג הצלחות במאבק ביוקר המחיה מוותרת הממשלה על יעדים וערכים כמו ביטחון תזונתי, הגנה על הגבולות והקרקע, פיזור אוכלוסייה וכל מה שאנחנו אומרים פה ללא גבולות.

איתן ברושי: פרופסור אבי שמחון הוא האיש הכי בכיר בלשכת ראש הממשלה.

איתן ברושי: הוא בכלל עובר על גדותיו במדיניות שהוא מנסה לחולל פה.

איתן ברושי: הוא אומר: אומרים שהחקלאות מאוד חשובה, לא רק לאספקת מזון, אלא גם לשמירה על אדמות מדינה ועל נוף ירוק – אבל אפשר לטעת חורשות במקום; ציטוט.

איתן ברושי: הדברים האלו לא רק מדאיגים את כל מי שהציונות היא ערך נעלה מבחינתו, אלא מעלים הרבה סימני שאלה.

יצחק וקנין: ומה יאכלו האנשים אם ייטעו חורשות?

יצחק וקנין: מה יאכלו האנשים?

יצחק וקנין: נוטעים חורשות, הוא אמר, לא?

איתן ברושי: אבל אבי שמחון – הוא בלשכת ראש הממשלה.

איתן ברושי: הדעות שלו היו ידועות עוד לפני שקיבלו אותו לתפקיד הזה, ולכן כל כך חמור שהוא יושב במקום כל כך חשוב עם דעות כל כך משונות.

איתן ברושי: אבל בישראל אין גבול, המציאות עולה על כל דמיון.

איתן ברושי: היו לא פעם גם חורשות, לצערי, חלק נשרפו עכשיו, וצריך לאחל לכבאים שישתלטו מהר, ולנפגעים – שיחלימו.

איתן ברושי: אבל בכל זאת, מעולם לא נאמר על-ידי דמות מרכזית של הממשלה, שהחורשות הן החלופה לשמירת הקרקעות על-ידי החקלאות.

איתן ברושי: הדברים האלה מדאיגים מאוד ומעלים סימני שאלה דווקא כשהם נאמרים מפי דמות בכירה כזאת.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהיה לנו ניסיון של ייבוא בפסח.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שהיבוא הזה לא תרם להורדת המחירים אבל הוא תרם להתעשרותם של היבואנים והסוחרים.

איתן ברושי: הפעלנו את מבקר המדינה, התקיים דיון חשוב בהשתתפות המבקר והצוות שלו, ואני רוצה לומר לכם שבדקתי את זה רק השבוע: משרד האוצר עוד לא השיב על שאלות המבקר.

איתן ברושי: כנראה שהוא מודאג מאוד מהדיון הזה.

איתן ברושי: ואנחנו לא נרפה, נדרוש תשובות, ואם יהיה צורך נביא אותם גם לכאן כדי לומר: עד כאן.

איתן ברושי: גם בימים האחרונים מביאים עוד עגבניות, אף שזה מוצר ישראלי.

איתן ברושי: אנחנו יודעים על התרת הרסן בייבוא נוסף, כמו של בשר וגם שמן זית.

איתן ברושי: אנחנו חושבים שצריך לשמור על התקינה, צריך לשמור על המחיר, אבל לשמור על האיזונים.

איתן ברושי: גם התחייב לכך ראש הממשלה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהחקלאות וההתיישבות נמצאות במצוקה גדולה.

איתן ברושי: דווקא ממשלה שמדברת על ההתיישבות מהים עד הנהר, יש לה חלק בהקפאתה ובחיסולה של ההתיישבות במה שביניהם.

איתן ברושי: ואני רוצה לומר שההתיישבות ופיתוח הקרקע מגדירים את גבולותיה הפיזיים של המדינה.

איתן ברושי: מדינה שאיננה מיישבת את גבולותיה ואיננה מעבדת את שדותיה, תאבד בסופו של דבר את אחיזתה בקרקע.

איתן ברושי: חקלאות היא מימוש הריבונות ושמירת השטחים הירוקים והפתוחים במדינה.

איתן ברושי: אמרנו את זה אין-סוף פעמים.

איתן ברושי: אבל תראו, ממשלה שרובה לא כאן.

איתן ברושי: שר האוצר, יש לו סמכות גדולה ובלעדית להחליט על הורדת מסים ומכסים ולהחליט על ייבוא ללא התייעצות.

איתן ברושי: הוא גם לא חייב לקבל את עמדת שר החקלאות, בוודאי לא את אישור ועדת הכספים.

איתן ברושי: הרי זה לא הגיוני.

איתן ברושי: זה לא קיים בשום תחום אחר.

איתן ברושי: תראו, חברי הכנסת, גם אלה שדואגים להתיישבות ולחקלאות: המציאות היא בלתי אפשרית, ותקציב 2017–2018 חייב לחולל תפנית.

איתן ברושי: התקציב של משרד החקלאות – יכול לאשר את זה השר – קטן במאות מיליונים ממה שאנחנו חושבים שצריך להיות בתקציב, לרבות פיתוח והשקעות בעתיד, כדי להמשיך להשתבח בהישגים.

איתן ברושי: אנחנו בעצם נמצאים בימים אלה במאבק שמובילה הנהגה שהתאחדה סביב כל המגזר ההתיישבותי והחקלאי.

איתן ברושי: כבר בימים אלה מתקיימים כנסים.

איתן ברושי: ביום ראשון ייחסמו צמתים, ובהמשך תהיה צעדה לביתו של ראש הממשלה מכל קצות הארץ, וריכוז בלטרון, עד ירושלים.

איתן ברושי: אנחנו לא נוכל להסכים, ואם לא תהיה ברירה גם ננקוט צעדים יותר חמורים.

איתן ברושי: תראו, רק אתמול הגיעו להסכם על הפנסיה אחרי שהממשלה – בכלל, שר האוצר כנראה נבהל מכוח.

איתן ברושי: כשכל לילה מפגינים ליד ביתו, זה עושה לו חררה.

איתן ברושי: בצדק – מי אוהב הפגנות כל לילה ליד הבית?

איתן ברושי: וכל לילה מפגינים ליד ביתו עד שהמשטרה מפנה אותם.

איתן ברושי: אנחנו מבינים בישראל ששום דבר לא מגיע בגרביטציה, הכול בכוח המשיכה.

איתן ברושי: אם אתה לא מאיים ואתה לא יוצר משבר, לא מתייחסים אליך, ועובדה שמזכיר ההסתדרות מצליח לא רע.

איתן ברושי: הוא יודע להשבית את המשק, האוצר נבהל – מגיע לפשרה.

איתן ברושי: אפשר היה להגיע לפשרה בלי האיומים האלה, אבל המגזר ההתיישבותי-חקלאי חלש ומפוצל.

חמד עמאר: תודה רבה.

איתן ברושי: משפט אחרון.

איתן ברושי: אם לא יהיה מנוס, תהיה פה השבתת מזון – דבר שלא היה, לפי דעתי, מאז הקמת המדינה, ואולי עוד קודם לכן.

איתן ברושי: זה האמצעי האחרון שנשאר בידי 7%–9% מהאוכלוסייה, שמייצרים את כל המזון הטרי בישראל.

איתן ברושי: הממשלה מכריחה אותנו, בהיעדר דיון מסודר, להשתמש באמצעים שעומדים לרשותנו.

איתן ברושי: אני פונה לחברי הכנסת ופונה לשר החקלאות לעצור את השיגעון.

חמד עמאר: תודה, תודה.

איתן ברושי: לעצם העניין, את ההצעה הזאת אנחנו רוצים להעביר כהצעה לסדר-היום לוועדת הכלכלה.

איתן ברושי: אולי שם יהיה יותר ניסיון להגיע להבנה מאשר בכוח הרוב הדורסני להוריד את זה מסדר-היום.

איתן ברושי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/2503/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת החקלאית, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: גם אתה רוצה להעביר את זה לוועדת הכלכלה?

חיים ילין: לא, אני רוצה לשמוע את השר.

חמד עמאר: בסדר.

חיים ילין: מה אנחנו פה?

חיים ילין: לשר יש עבודה, לי יש עבודה, בוא נזיע קצת.

חיים ילין: נעבוד.

חמד עמאר: לא, לא.

חמד עמאר: שאלתי אותך שאלה בשביל להודיע.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: אני אשמח לשמוע את השר.

חמד עמאר: גם אני מאוד אשמח לשמוע את השר.

חיים ילין: ואחרי זה ניתן את התשובה.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

חמד עמאר: נא לדייק בזמן.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, את הדקה הראשונה אני מקדיש לאיש צוות שעוזב אותי היום, שהיה שותף אתי לאורך כל הדרך, מהיום הראשון שאני בכנסת, ועזר לי בחקיקה.

חיים ילין: את כל מה שאתם רואים בתקשורת – הוא אחראי, אף שזה אני, הפושע.

חיים ילין: קוראים לו דוד אנוליק, ואני מאחל לו באמת באמת באמת הצלחה בדרך.

חיים ילין: זה לא דבר של מה בכך שבחור צעיר יכול להכניס חבר כנסת טירון לתוך המליאה והעשייה הפוליטית.

חיים ילין: ואני מאלה שתמיד לומדים, ואם אני יכול ללמוד מאחרים, אז מה טוב.

חמד עמאר: גם אני רוצה לאחל לו הצלחה.

חיים ילין: אני מאחל לו הצלחה.

חיים ילין: דרך אגב, זה אחד הנאומים שהוא כתב – האחרון לדעתי.

יחיאל חיליק בר: היינו בטוחים שאתה מאלתר עד עכשיו.

חיים ילין: אין לי בעיה לאלתר.

חיים ילין: ב-21 באוקטובר 2015 העליתי במליאה את הצעת חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת חקלאית.

חיים ילין: כבוד השר היה פה, והוא אמר שלדעתו צריכות להיות תקנות, ולא חקיקה.

חיים ילין: ואני רוצה להגיד משהו.

חיים ילין: אני שמעתי גם את שרת המשפטים, ואני אומר לכם את זה: אני נגד עודף החקיקה שקיים במליאת הכנסת, אבל החקיקה מגיעה כי השרים לא תמיד עושים את עבודתם ולא מביאים את התקנות.

חיים ילין: אם היו מאשרים בזמן את התקנות – תאמינו לי, אנחנו בעצמנו היינו מורידים חלק גדול מהחקיקה.

חיים ילין: זאת הערה בכלל לכולנו.

חיים ילין: ולכן, בהיעדר תקנות כמו שהובטח, אני מעלה את החוק הזה עוד פעם.

חיים ילין: אני חושב שכששר האוצר וראש הממשלה וממשלת ישראל מדברים על יוקר המחיה וכל הזמן על יוקר המחיה, אז אנחנו כחברי כנסת משתמשים בכל הכלים הפרלמנטריים בשביל ללחוץ על הממשלה שיוקר המחיה לא יהיה כותרת, אלא בסופו של דבר זה יתבטא בחשבון הבנק, זה יתבטא במחיר העגבנייה, במחיר הלחם, החלב והרבה מאוד דברים.

חיים ילין: אלא מה ההבדל במה שאמרתי?

חיים ילין: כי אף אחד לא תיקן אותי.

חיים ילין: שלחם וחלב יש עליהם פיקוח, ועל עגבנייה אין פיקוח; על מלפפון אין פיקוח.

חיים ילין: ומישהו משתולל פה על-חשבוננו ועל-חשבון האוכלוסיות העניות.

חיים ילין: ומעל לכול – גם מאשימים בזה את החקלאים, שבקושי יש להם מה לאכול לפעמים, כי הם נמצאים בחובות אדירים.

חיים ילין: כבוד השר, אני רוצה לפתוח גם משהו שמעבר לחוק, כי יש לי עשר דקות.

חיים ילין: אני מאוד מכבד אותך ואת המלחמה שלך בעד עמונה, ושל כל המפלגה שלך.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד לך למה אני אומר את זה, אני אסביר את זה – לא בגלל עמונה.

חיים ילין: במטולה ובראש-פינה ובצפון, חקלאים שם מפסיקים להיות חקלאים ופושטים רגל, מוכרים את הקרקעות הפרטיות לערבים.

חיים ילין: אין לי שום דבר נגד זה, אבל מוכרים את הקרקעות הפרטיות שהברון רוטשילד רכש היסטורית למדינת ישראל, נתן אותן בתמורה, ומוכרים אותן.

חיים ילין: עם כסף סעודי.

חיים ילין: אף אחד לא רוצה לדבר על זה פה בכנסת, כי לא רוצים להעליב את המפלגות, ואף אחד לא רוצה לבוא ולהביא את זה, וחס וחלילה, אבל זאת האמת.

חיים ילין: לא באתי לנגח אף אחד, באתי לשים את האמת על השולחן.

חיים ילין: זאת מציאות הזויה, זאת מציאות שמצד אחד נלחמים על כל שעל, על כל פיסת אדמה, ועל ארץ-ישראל הגדולה.

חיים ילין: בתוך מדינת ישראל, בתוך הקו הירוק, קרקעות פרטיות נמכרות.

חיים ילין: וקרקעות פרטיות של חקלאים, גם בבנימינה.

אורי אריאל: מה אתה מציע?

חיים ילין: מה?

אורי אריאל: העלות – – –

חיים ילין: לא אמרתי מה אני מציע.

חיים ילין: אני בא, שם עובדות.

חיים ילין: יש לי הרבה מה לדבר אתך ומה להציע.

חיים ילין: אם החקלאים היו יודעים שלאורך שנים הם יכולים להתפרנס מחקלאות ולא היו נכנסים לחובות, ולא היו פותחים ייבוא, ולא לא – אז הכול היה נראה אחרת, הם לא היו צריכים למכור את הקרקעות האלה, והבנים שלהם והנכדים שלהם היו ממשיכים בחקלאות.

חיים ילין: אף ילד שלי, אני כרפתן, אף אחד מהילדים שלי, כנראה, לא הולך להיות חקלאי.

חיים ילין: כואב לי הלב, כי אני חושב שהחיבור לאדמה, החיבור למדינת ישראל והחקלאות הוא ביחד.

חיים ילין: אני מהזן – מה לעשות – של אחדות העבודה.

חיים ילין: אני הזן שמבחינתו התיישבות, חקלאות, זה ביטחון.

חיים ילין: מה לעשות, החריש קובע את גבולות מדינת ישראל והחריש גם קובע איפה צה"ל יעמוד ויגן עלינו.

חיים ילין: מי שלא ראה בעוטף-עזה איך מוציאים צנוניות ואיך קוצרים את החיטה כאשר מסוקים וטנקים באים ומאבטחים בתוך גבולות מדינת ישראל מול עזה, אז הוא לא מבין מה זה חקלאות וביטחון.

חיים ילין: זה שיעור שכולם צריכים לעבור.

חיים ילין: חברים יקרים, אני רוצה לקרוא לכם סקר שנעשה בשבוע שעבר – כי בשבוע שעבר החוק היה צריך לעלות – ולהסביר לכם למה החוק הזה עולה ומה המשמעות של פערי תיווך, ולמה אני גם מפחד שהתקנות לא יצליחו, אבל אני צריך לתת צ'אנס גם לתקנות.

חיים ילין: אף אחד לא הולך לבדוק את החברות הפרטיות.

חיים ילין: מגדל עגבניות מקבל 3 שקלים לקילו – במצב טוב – ואנחנו רואים את זה בשווקים ב-7.90.

חיים ילין: פער של 263%; תפוחי אדמה – 2 שקלים מול 5.90 – פער של 300%; בצל – 1.75 שקל מקבל החקלאי מול 2.90 ו-5.90 – 340%; 2.45 מקבל על מלפפון, 5.90 נמכר – פער של 240%; 2 שקלים מקבל על גזר, 5.90 נמכר הגזר – ואני מדבר אתכם על פריפריה, לא על המרכז – פער של 300%; פלפל, 3.60 במצב טוב מקבל החקלאי, נמכר ב-10 שקלים – פער של 275%; אפרסמון, שהיום מנסים לאכול, 5 שקלים מקבל החקלאי, נמכר ב-20 שקלים – פער של 400%; תפוח עץ – 4.20 שקל, נמכר ב-14.

חיים ילין: 90 – 350%; אבוקדו – מקבל החקלאי במצב טוב 3.50 שקל לקילו, הוא נמכר ב-18 שקל בשווקים – פער של 500%.

חיים ילין: אלה פערי התיווך, כבוד היושב-ראש, לזה אני מתכוון.

חיים ילין: החקלאי מקבל את המחיר הזה, בקושי שורד.

חיים ילין: מישהו שהוא לא חקלאי, שכל מה שמעניין אותו זה להרוויח, גוזר פה קופון על-חשבון החקלאים.

חיים ילין: אלה פערי תיווך, וזה נדרש.

חיים ילין: החקיקה באה ואומרת: די, נגמר.

חיים ילין: עכשיו כולם ידעו את האמת – כמה מקבל החקלאי ובכמה מוכרים את זה.

חיים ילין: זה הכול.

חיים ילין: ואז כל אחד יוכל לבחור.

חיים ילין: כל כך פשוט.

חיים ילין: כאשר אנחנו עובדים היום על פערים, ועל תחרות במערכת הבנקאית, וכולנו רוצים תחרות, וכולנו רוצים להוריד את המחירים, הדבר הזה הוא במהות.

חיים ילין: כשאני שומע משפחות עניות, ואנחנו רואים מכל הסקרים שעושים בתקופה האחרונה והמחקרים שעושים, שלא מסוגלים לתת לילדים שלהם ירקות ולא מסוגלים לתת להם פירות בגלל המחירים, במיוחד בתחילת העונה כשהמחירים גבוהים מאוד, לי באופן אישי כואב הלב, כי מישהו עשיר הופך להיות יותר עשיר.

חיים ילין: אין לי שום בעיה עם זה, אבל כמה חזירות יכולה להיות ברווחים?

חיים ילין: כמה גם אפשר להאשים את החקלאים ביוקר המחיה?

חיים ילין: כמה אפשר להאשים אותם?

חיים ילין: לכן, כבוד היושב-ראש וכבוד השר, אם תהיה חקיקה, מה טוב; אם יהיו תקנות ונשמע את התשובה, מה טוב.

חיים ילין: אבל כל מה שנדרש זה שכולנו ביחד נבין שאנחנו רוצים להוריד את העלויות ואנחנו רוצים שהמשפחות העניות, אלה שזקוקות הכי הרבה, יוכלו לצרוך.

חיים ילין: עגבנייה שעולה 15 שקל לא יכולה להופיע – כתכשיט – רק בצפון תל-אביב.

חיים ילין: זה צריך להיות בכל מקום, כמשהו בסיסי, בדיוק כמו תפוחי האדמה, בדיוק כמו הלחם ובדיוק כמו החלב.

חיים ילין: אין שום סיבה בעולם שזה לא יהיה תחת פיקוח.

חיים ילין: אני יודע שיהיה הרבה מאוד לחץ על האוצר ועל שר החקלאות ועל כולנו מהחברות הגדולות ומהטייקונים ומכל החברים של שר האוצר, אבל אני אומר לכם, יש לנו תפקיד אחד: לעמוד איתן ולהבין שאנחנו לא משרתים את הטייקונים, אנחנו משרתים את העם – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: – – ואנחנו רוצים או שהמחיר יהיה מסובסד על-ידי הממשלה או שהחקלאי יקבל את מה שמגיע לו בלי פערי תיווך.

חיים ילין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/1/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: הצעה מוצמדת של חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: ב-2015 נערכה בדיקה מדגמית של רווחיות המקטע של פירות וירקות ברשתות השיווק.

עמר בר-לב: התברר שהיא גבוהה ב-10% מאשר ביתר המוצרים – 34%, 35%, לעומת 25%.

עמר בר-לב: רשתות השיווק הגדולות משתמשות במוצרים החקלאיים הטריים בשתי דרכים: האחת, באופן דורסני, כאשר הן מעלות – כפי שאמר חבר הכנסת חיים ילין לפני – את המחירים של המוצרים החקלאיים ב-200%–300%, ולפעמים יותר, והשנייה, אולי גרועה יותר, בצורה מונופולטיבית – – –

שלי יחימוביץ': איך קוראים למילה הזאת?

עמר בר-לב: מוניפולציה.

עמר בר-לב: עושות מוניפולציה.

קריאה: מניפולציה.

עמר בר-לב: כאשר הן מורידות – עושות dumping, מה שנקרא, מחירי היצף – מורידות מחיר של עגבנייה או של מוצר אחר, מתוך כוונה למשוך את הלקוחות, את הצרכנים, אל אותו סופר, אל אותה רשת שיווק; ובהזדמנות זו, על גבם של החקלאים, למכור להם מוצרים אחרים.

עמר בר-לב: הדבר הזה לא בא בחשבון והוא חייב להיפסק.

עמר בר-לב: את הצעת החוק הזאת הגשתי כבר בכנסת התשע-עשרה, ולשמחתי, בכנסת התשע-עשרה היא עברה אישור טרומי.

עמר בר-לב: בכנסת הזאת, הכנסת העשרים, זו הייתה הצעת החוק הראשונה שהגשתי.

עמר בר-לב: ואז בדברים אתך, שר החקלאות, אמרת לי: בוא, אל תגיש את ההצעה, ועד סוף מושב הקיץ של 2015 אתה תביא הצעת חוק ממשלתית או צווים כאלה או אחרים.

עמר בר-לב: לצערי, זה לא קרה.

עמר בר-לב: במושב החורף של 15'–16' דיברנו שוב.

עמר בר-לב: שוב אמרת את הדברים האלה, ולצערי – אני רוצה לומר אפילו שאני מאמין שגם לצערך – –

אורי אריאל: לצערנו.

עמר בר-לב: – – זה לא קרה.

עמר בר-לב: באפריל 2016 המליצה ועדת מחירים משותפת למשרדי החקלאות והאוצר להתחיל בפיקוח על מחירי הפירות והירקות.

עמר בר-לב: בוקר טוב, בשביל זה צריך ועדה משותפת?

עמר בר-לב: טוב מאוד.

עמר בר-לב: עברה עוד חצי שנה, כמעט שנה וחצי אחרי ההצעה הראשונה שאני הגשתי, ואז לפני חודשיים, עד כמה שאני מבין, השר, חתמת על צו שמחייב את הרשתות לדווח על רווחיות.

עמר בר-לב: אבל בעיני זה לתת לחתול לשמור על השמנת.

עמר בר-לב: מה זה רווחיות?

עמר בר-לב: רווח גולמי, רווח תפעולי, רווח לפני מס, רווח אחרי מס?

עמר בר-לב: לתת לרשתות השיווק לדווח על הרווחיות שלהן – אפשר לעשות שם מניפולציות מפה עד להודעה חדשה.

עמר בר-לב: לכן, הגישה הזאת ממש לא מתקבלת על הדעת.

עמר בר-לב: אני לא יודע איפה הדברים האלה עומדים, אדוני השר.

עמר בר-לב: אני רואה גם שהזמן שלי נגמר.

עמר בר-לב: אני מקווה לשמוע ממך.

עמר בר-לב: מה שאני יודע היום – ואני מקווה שאתה תזים את זה ותעדכן – הוא שלגבי הצו שבו חייבת את רשתות השיווק, הבדיקה אמורה להסתיים רק ב-2017, ואם היא אמורה להסתיים ב-2017, מובן שאנחנו במצב קשה מאוד.

עמר בר-לב: אני אשמח לשמוע מה שאתה אומר, ואם יש בשורות טובות – – –

חמד עמאר: השאלה היא מתי ב-2017.

עמר בר-לב: בסוף 2017.

עמר בר-לב: אני אשמח לשמוע ממך, אדוני השר, אם יש בשורות טובות.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני השר.

חמד עמאר: ישיב שר החקלאות אורי אריאל.

חמד עמאר: בבקשה.

אורי אריאל: מכובדי היושב בראש, חברי חברי הכנסת, הנושא:

אורי אריאל: הצעות חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת חקלאית, של ידידי חברי הכנסת מהלובי החקלאי בכנסת איתן ברושי, חיים ילין ועמר בר-לב; הן מיותרות לפי הבנתי, הבנתנו, אבל אני אחזור לזה בסוף.

אורי אריאל: אני אסביר, כמובן, את השתלשלות הדברים, אענה על שאלותיך ועל הערות של החברים האחרים.

אורי אריאל: ראשית, אומר לחברי חבר הכנסת ברושי, כמו גם לאחרים: השימוש במילים חיסול, ייאוש – יש לי הצעה בשבילכם, ואמרתי את זה לכם בעבר: א.

אורי אריאל: זה לא נכון; ב.

אורי אריאל: אתם לא מסייעים לחקלאות בעניין הזה.

חיים ילין: אל תדבר בלשון רבים.

חיים ילין: אני לא אמרתי את זה.

אורי אריאל: בסדר.

אורי אריאל: אני מדבר אל חבר הכנסת ברושי.

חיים ילין: אתה מדבר ברבים – – –

אורי אריאל: אבל, חיים, אני מבהיר.

אורי אריאל: בסדר?

אורי אריאל: לא צריכים פה להתווכח שלא לצורך.

אורי אריאל: העמדת המצב בקטסטרופה, בייאוש ובכל מיני מילים דומות, ואת חלקן השמעת פה ולא בפעם הראשונה, לעניות דעתי לא רק שלא מסייעת לחקלאים – היא פוגעת בהם.

אורי אריאל: החקלאות בישראל מצוינת.

אורי אריאל: החקלאים יוצאים מן הכלל.

אורי אריאל: יש במה להתגאות.

אורי אריאל: אל תהפכו את זה למסכנים חבוטים.

אורי אריאל: אני אומר לכם: אף אחד לא אוהב לעזור למסכנים בשום תחום.

אורי אריאל: בדרך כלל, משתדלים להידבק להצלחות.

אורי אריאל: יש בעיות?

אורי אריאל: בטח שיש בעיות, ואני לא מתכוון להכחיש אותן.

אורי אריאל: אני מתכוון לדבר עליהן גם עכשיו, גם היום, ואתם יודעים את זה.

אורי אריאל: אבל לא רק לדבר עליהן, אלא באחריותי, כשר, לטפל בהן.

אורי אריאל: אבל להגיד: לא מטפלים בכלום – אז אני שואל אותך, חבר הכנסת ברושי: להוריד את המיסוי על עובדים זרים, זה אלפי שקלים לכל חקלאי בכיס – –

איתן ברושי: אתה חוזר על זה.

איתן ברושי: זה לא – – –

אורי אריאל: – – זה נקרא כלום?

אורי אריאל: – – –

איתן ברושי: – – –

אורי אריאל: איתן, אנחנו נאמר את זה ככה – – –

איתן ברושי: – – – לא הייתה לכם ברירה.

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: זה כן קשור – –

איתן ברושי: לא הייתה לכם ברירה.

אורי אריאל: – – כי כשאתה מציג חוסר עשייה מוחלט ומדבר בצורה שהיא לא נכונה, קודם כול עובדתית – ביום ראשון הקרוב הממשלה תאשר להאריך את הסיוע לעוטף-עזה, שרובו ככולו חקלאי, בשנתיים נוספות – זו תוכנית בהיקף של מאות-מיליוני שקלים.

אורי אריאל: נו, חברים, זה נקרא לא לעזור לחקלאות?

אורי אריאל: לפני שמונה שנים, החקלאים – ולא אנקוב בשמות – חתמו על הסכם המים עם האוצר, בלי משרד החקלאות.

אורי אריאל: אני לא הייתי שם.

אורי אריאל: בדקתי.

אורי אריאל: זה היה לפני שמונה שנים.

אורי אריאל: מחיר המים, 2.52 שקלים לקוב מים "מקורות", שפירים, ולא משנה איך קוראים לזה – חברים, אתם חתמתם על זה, ולא הממשלה ולא אף אחד.

אורי אריאל: עכשיו באים באיזה "עליהום", כאילו שבאים מפלגה, שר או ממשלה שלא היה לה מה לעשות ואז היא העלתה את מחיר המים לחקלאים.

אורי אריאל: לא, חברים.

אורי אריאל: תגידו את כל האמת.

אורי אריאל: הרי הציבור שמאזין לנו, רואה אותנו, לא יודע לרדת לפרטים האלה.

אורי אריאל: אני חתמתי על הסכם המים שהתאחדות חקלאי ישראל חתמה לפני שמונה שנים?

עמר בר-לב: לא טענו את זה כנגדך, אדוני השר.

אורי אריאל: לא, לא.

אורי אריאל: תקשיב רגע.

אורי אריאל: מדברים על מחיר המים כאילו בא לפני שנה; או על פער התיווך כאילו הגיע לפני חודשיים.

אורי אריאל: אז אני לא אמרתי: טענתם.

אורי אריאל: אתה יודע מה?

אורי אריאל: אני בכלל לא נמצא בוויכוח.

עמר בר-לב: לפעמים, אתה צודק.

אורי אריאל: עמר, הרי אני מסכים אתך ששנינו – דרך אגב כולנו ולא רק שנינו, לא רק כולנו פה – כולנו רוצים להוריד את פערי התיווך.

אורי אריאל: אנחנו לא בוויכוח.

אורי אריאל: עכשיו השאלה היא איך עושים את זה.

אורי אריאל: זו אחריותי.

אורי אריאל: אני לא בורח.

אורי אריאל: אני אחראי, כשר – אחד האחראים ולא היחיד.

אורי אריאל: יש לי הכלכלה, האוצר והמשפטים, וזאת חגיגה.

אורי אריאל: כשמתחילים ארבעה משרדים לטפל במשהו, זו חגיגה במדינת ישראל, מה לעשות.

חיים ילין: – – – אותו אדם.

אורי אריאל: שנייה.

אורי אריאל: חיים, אני אתן לך.

חיים ילין: – – –

אורי אריאל: חיים, שנייה אחת.

אורי אריאל: אני לא בא כדי להתווכח.

אורי אריאל: אנחנו רוצים את אותו הדבר.

אורי אריאל: בעניין הזה שיהיה ברור: אנחנו לא נמצאים בשני צדי המתרס.

אורי אריאל: אבל אני אומר: בואו ונעמיד את הדברים באיזו פרופורציה ונטפל – נמשיך לטפל בדברים.

אורי אריאל: עכשיו, אני אומר לכם על מחירי המים.

אורי אריאל: אחרי שמונה שנים, כשנגיע בינואר לקרוב ל-2.60 נטו, ובאמת זה 3 שקלים, כי יש קבלנים וכו', אנחנו, מדינת ישראל, ממשלת ישראל, שר האוצר ואנוכי, ב-2017 נוריד את מחירי המים השפירים.

אורי אריאל: אני מודיע לכם, ואני עומד מאחורי זה.

אורי אריאל: אני לא רוצה להגיד עכשיו באיזה חודש, כי אחרי זה זה מתעכב ואז זה יוצא כאילו – אני אומר לכם: בחציון הראשון של 2017 מחירי המים לחקלאים בישראל ירדו בצורה משמעותית.

אורי אריאל: האם אנחנו הולכים לעודד חקלאים צעירים מתוך ההכרה שבאים מעט חקלאים צעירים ורוצים להצטרף למשק?

אורי אריאל: אנחנו נעשה עידוד במכסות ובדברים אחרים לחקלאים צעירים.

אורי אריאל: כבר במכסת החלב הקרובה, ל-2017, שתגיע למיליארד וחצי ליטר – זה המספר – אנחנו ניתן עדיפות לחקלאים צעירים, ולא רק לאלה שנמצאים בשוק, וננסה להחזיר אותם למשק ולעבודה.

אורי אריאל: לא אמשיך למנות את הדברים שאנחנו מטפלים בהם, ואני מגיע להצעות החוק שלכם.

אורי אריאל: המטרות של החוק רצויות, הכוונה רצויה – אני מכיר בזה, ואכן אנחנו מדברים על זה מאז שהתמניתי פחות או יותר, ולצערי הרב – – –

חמד עמאר: אדוני השר, אתה יכול לברר עם מציעי החוקים האם הם העבירו את זה להצעה לסדר-היום או שרוצים להצביע כעל הצעת חוק?

חמד עמאר: אחד הודיע שזה עובר כהצעה לסדר-היום.

חיים ילין: – – –

אורי אריאל: חבר הכנסת ילין, אני אגיד לך מניסיוני, ועכשיו זה עצה של חבר כנסת לחבר כנסת – –

חיים ילין: אני רוצה לשמוע – – –

אורי אריאל: – – יש חברי כנסת שרוצים ללכת לאכול.

אורי אריאל: זה לא תחסום שור בדישו.

אורי אריאל: אם אתה לא אומר, הם נשארים פה והם צריכים להצביע.

אורי אריאל: הם בכוננות.

חיים ילין: כבוד השר, הם צריכים להיות בכוננות.

חיים ילין: עד שאתה תגיד שיש תקנות שחופפות את החוק – –

אורי אריאל: אז בוא ואני אגיד – – –

חיים ילין: – – אם יש כאלה – – –

אורי אריאל: אני אגיע לזה.

אורי אריאל: אני אענה מייד על השאלה בלי כל ההקדמות, ואם תרצה תגיד מה עמדתך.

אורי אריאל: אני אגיד.

אורי אריאל: אנחנו אחרי באמת הרבה זמן, שלא ברצוני – אנחנו כבר מכירים יום-יומיים ואנחנו לא אוהבים את הסחבת – אבל היות שמעורבים פה לפחות ארבעה משרדים, אז אני לא רוצה להסביר.

אורי אריאל: בסדר?

אורי אריאל: או שאתה מצליח או שאתה – – – נכון?

קריאה: – – –

אורי אריאל: אבל, כן.

אורי אריאל: הרי אנחנו עכשיו אחרי.

אורי אריאל: חתמנו.

אורי אריאל: זה גם שר האוצר.

אורי אריאל: אני רוצה להגיד את זה ביושר.

אורי אריאל: אנחנו שותפים פה, שר האוצר ואני.

אורי אריאל: והנחינו את ועדת המחירים – שזו ועדה קבועה באוצר שמתעסקת במחירי סובסידיות וכו' – ואכן יצא צו שמחייב את הרשתות הגדולות, ויש הגדרה מה זה "גדול", לתת את כל הנתונים, לא מה שהם רוצים, את כל הנתונים שיידרשו על-ידי רואה-חשבון חיצוני.

אורי אריאל: זה לא האוצר.

אורי אריאל: זה לא פקידים של האוצר או שלי.

אורי אריאל: הם מלווים את זה, אבל זה עורכי-דין – – –

חיים ילין: זה כולל את החברות הפרטיות שאי-אפשר להיכנס אליהן?

אורי אריאל: אני לא זוכר עכשיו את ההגדרה.

אורי אריאל: זה מי שגדול.

חיים ילין: – – –

אורי אריאל: אני לא זוכר.

אורי אריאל: אתה שואל אותי שאלה – אני אענה לך, אבל לא עכשיו.

אורי אריאל: אני לא רוצה לטעות.

אורי אריאל: הם עשו סיורים והם נפגשו וכו', והוצא צו על-ידי שר האוצר ועל-ידי שמחייב אותם לתת את כל הנתונים עד סוף 16'.

אורי אריאל: ההערכה שלנו היא שזה ייקח כארבעה חודשים לבדוק ולהגיע להחלטה האם מה שראינו ומצאנו, בנתונים האלה, מחייב אותנו, מאפשר לנו להכניס מוצרים מסוימים לפיקוח על המחירים.

אורי אריאל: מדובר כמובן על מוצרי יסוד ולא על דברים אקזוטיים – לא אננס וכו', אבל תפוחי אדמה, גזר, מלפפון ותפוח עץ.

עמר בר-לב: אבל הצו הוא לאיסוף נתונים או שהצו הוא – – –?

אורי אריאל: הצו עכשיו, שנחתם, הוא לאיסוף נתונים עד סוף 2016, לעוד חודשיים, פחות – לא, חודש ושמונה ימים, בסדר?

אורי אריאל: זה נגמר.

אורי אריאל: אז יהיה לנו את כל החומר.

אורי אריאל: יושב על זה משרד רואי-חשבון, עורכי-דין, מנתחים את זה, מגישים לוועדה, ועדת המחירים, שהיא משותפת לנו, לכלכלה ולאוצר, את הנתונים.

אורי אריאל: מתוך זה נראה האם ואיזה מוצרים ראויים להיכנס לפיקוח על המחירים.

עמר בר-לב: יש לוח זמנים לתהליך?

אורי אריאל: אמרתי, בחציון הראשון, לפי דעתי עד סוף אפריל.

אורי אריאל: החציון הראשון של 2017, לפי דעתי עד סוף אפריל.

אורי אריאל: עכשיו אני שואל את חבר הכנסת ילין, אחרי שעניתי לו.

אורי אריאל: חיים, אני שואל אותך, אחרי שעניתי ואמרתי שזה לפי דעתי עד סוף אפריל, אם אתה רוצה להפוך את זה להצעה לסדר-היום?

אורי אריאל: זה ישחרר כמה אנשים לאכול צהריים, זה הכול, אבל אתה לא חייב לענות לי.

חיים ילין: אני מוכן לתת להם לאכול צהריים, בתנאי שפערי התיווך יהיו יותר נמוכים.

אורי אריאל: טוב, גמרנו.

אורי אריאל: אני מסיים את תשובתי.

אורי אריאל: בכל אופן, אנחנו נמשיך – נעזור לחקלאים, כולל בנושא פערי התיווך, וכמובן במקביל לסיוע לחקלאים בהורדת מחירי המים, עבודה וכו' וכו'.

אורי אריאל: אנחנו עם הפנים בהחלט ל-8 מיליון צרכנים שרוצים ומגיע להם הורדת יוקר המחיה.

אורי אריאל: אנחנו עושים את זה בפעולות רבות, נמשיך בזה יחד ונביא רווחה יותר גדולה לכל משקי הבית במדינת ישראל, ואני מקווה שנוכל להתקדם בדברים האלה בהקדם.

אורי אריאל: אני מבקש להגיד משפט אחר לגמרי, לנצל את ההזדמנות ולומר חזק ואמץ ויישר כוח ללוחמי האש ולמפקדים שלהם.

אורי אריאל: לוחמי האש שלנו, אפשר לראות בשלושת הימים האחרונים למה שינו את שמם ללוחמים.

אורי אריאל: נגיד להם יישר כוח גדול, אני מחזק את ידיהם, את ידי מפקדיהם ואת משטרת ישראל.

אורי אריאל: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, אולי אני צריך לציין פה שאנחנו לקחנו את החוק הזה מאיש יקר מאוד, שאני מאוד אוהב אותו, והוא דאג לנגב, חבר הכנסת לשעבר כלפה, שהוא במקרה – במקרה – גם מהמפלגה שלך, גם.

חיים ילין: אבל אני אומר לך עכשיו, אני מוכן לתת צ'אנס.

אורי אריאל: תזכיר את שמו, זבולון כלפה.

חיים ילין: זבולון כלפה, אמרתי.

חיים ילין: חבר הכנסת כלפה, אמרתי.

אורי אריאל: סליחה.

חיים ילין: סליחה, זבולון כלפה, ידידי מהנגב – –

חמד עמאר: איש יקר.

חיים ילין: – – איש יקר, שבאמת מחבר בין ימין לשמאל, הוא מחבר בין קיבוצים לעיירות פיתוח, הוא עושה כל כך הרבה דברים, שהלוואי שהוא היה בכנסת, תאמין לי, הלוואי-הלוואי, אבל אתם בחרתם שהוא לא יהיה.

חיים ילין: אני רוצה להודיע, שהרי החקיקה הזאת יכולה תמיד לעלות, ומכיוון שכבוד השר – כבוד השר, בבקשה, יש לי שלוש דקות.

חמד עמאר: חבר הכנסת אבו עראר, אתה מפריע לשר להקשיב ולהתרכז.

חמד עמאר: חבר הכנסת אבו עראר.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אבו עראר.

חמד עמאר: תודה.

חיים ילין: כבוד השר, כמו שאמרת, יש צו שאתם הולכים לקבל נתונים ולקבוע – עוד ארבעה חודשים, לפי הבנתי – – –

אורי אריאל: מאפריל 2017, עוד שישה חודשים.

חיים ילין: אוקיי, אפריל.

חיים ילין: הכוונה הייתה מסוף השנה עוד ארבעה חודשים – לקבוע האם יש הכרח, אם הפערים הם כאלה, ובדקת את הכול – האם יש דרישה מבחינת השוק או מה שאתם רואים – לתקנות.

חיים ילין: אוקיי.

חיים ילין: אז אני מוכן להפוך את החוק להצעה לסדר-היום; הדיון בוועדת הכלכלה.

חיים ילין: כבוד יושב-ראש ועדת הכלכלה, כבל, בוועדת הכלכלה.

חיים ילין: ואם יקבלו החלטה שאין תקנות, ולא נדרשות תקנות, אני אעלה בחזרה את החוק, לא קרה שום דבר.

חיים ילין: בסדר?

חיים ילין: אנחנו רוצים לתת צ'אנס.

חיים ילין: אמרתי, לא מחוקקים בכוח.

חיים ילין: הכוונה היא שבאמת יהיו תקנות שיורידו את המחירים.

חיים ילין: מבחינתי, כמו שנאמר בחדר האוכל השיתופי, כולם משוחררים ללכת לאכול.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב, יש לך שלוש דקות.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני חושב שכולנו מכירים את המשפט: הדרך לגיהינום רצופה כוונות טובות.

עמר בר-לב: בתור אחד שהעלה את הצעת החוק הזאת כבר בכנסת הקודמת, והיום אנחנו נמצאים כמעט שנתיים או שלוש אחרי זה, ועדיין הנושא הזה נמצא בדרך, למרות כל הכוונות הטובות, והנושא הוא כל כך חשוב, אני כן אדרוש הצבעה.

עמר בר-לב: אני רוצה הצבעה על החוק הזה, ואני מאמין שההצבעה הזאת תסביר ותבהיר לגורמים השונים במשרד האוצר ובמשרד החקלאות שאכן יש לנו כוונה להיאבק על הנושא הזה, אנחנו לא מתכוונים לעזוב אותו.

עמר בר-לב: אני חושב שחקיקה היא הרבה יותר טובה וחזקה מצווים, ואם יתברר שהפעם, לקראת החצי הראשון של השנה הבאה, באמת יהיו צווים, נראה מה לעשות אז, אבל בשלב זה אני מבקש להביא את הנושא להצבעה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: על הצעת החוק של איתן ברושי וחבר הכנסת חיים ילין – הם הפכו את זה להצעה לסדר-היום – נצביע יחד.

חמד עמאר: על ההצעה של חבר הכנסת עמר בר-לב, כְחוק, הממשלה ביקשה הצבעה שמית, לכן קודם כול נצביע על העברת הנושא לוועדת הכלכלה.

דוד ביטן: לא שמית.

זאב בנימין בגין: לא שמית.

חמד עמאר: בהצעה לסדר-היום, אבל בהצעת החוק אתה לא רוצה שמית?

דוד ביטן: הוא מתעקש?

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב ביקש להצביע.

דוד ביטן: זה הצבעה שמית.

חמד עמאר: זה מה שאמרתי, בדיוק.

חמד עמאר: אז בואו נצביע.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: הצעה לסדר-היום.

חמד עמאר: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 46

חמד עמאר: נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 46, מתנגד אחד, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעה עוברת כהצעה לסדר-היום לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: אנחנו עכשיו עוברים להצבעה שמית – – –

קריאה: – – –

חמד עמאר: אני מוסיף אותך, תוסיף אותו – 47.

חמד עמאר: להוסיף את כולם להצעה לסדר בעד, כל מי שביקש.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת חקלאית, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עמר בר-לב, הצבעה שמית.

חמד עמאר: נא להקריא את השמות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – אינו נוכח יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – אינו נכוח יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נכוח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

חמד עמאר: אבקש לקרוא את השמות שוב, של אלה שלא היו נוכחים.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח יעקב אשר – נגד נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח יוסף ג'בארין – בעד יהודה גליק – נגד מסעוד גנאים – בעד יעל גרמן – אינה נוכחת צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת מיקי לוי – בעד יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – אינה נוכחת יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת אורי מקלב – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח יעקב פרי – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

חמד עמאר: האם יש מישהו באולם שלא הצביע ורוצה להצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) נפתלי בנט – נגד יעל גרמן – בעד

חמד עמאר: תמה ההצבעה.

חמד עמאר: 51 נגד, 33 בעד.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה, והיא יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3217/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

חמד עמאר: הצעת חוק הפסקת שיטת ההעסקה הקבלנית, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עמיר פרץ.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות, בבקשה.

עמיר פרץ: אני לא יודע.

עמיר פרץ: נראה, נראה כמה אני אצליח – – –

חמד עמאר: עד עשר דקות.

חמד עמאר: לא חייבים.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לצערי, גם ביום ראשון האחרון ועדת השרים לחקיקה דחתה את הצעת החוק שהייתה מונחת לפניה.

עמיר פרץ: זה לא היה דבר בלתי צפוי, מכיוון שהצעת החוק שאני מעלה כאן בפניכם איננה תיקון של מה בכך, איננה איזה ניסיון לבוא ולמצוא הסדר כזה ואחר – זו מהפכה של ממש: לבוא היום למדינת ישראל ולומר שאחרי שהצעת החוק הזו תעבור, ייאסר – אבל ייאסר – להעסיק עובדי קבלן בישראל.

עמיר פרץ: ומדבר אליכם מי שכבר היה בכל ההסדרים מול עובדי הקבלן.

עמיר פרץ: אני ניסיתי לשפר את מעמדם של עובדי הקבלן בישראל דרך הסכמים קיבוציים; ניסינו לשפר זאת דרך חקיקת חוקי מגן.

עמיר פרץ: לצערי הרב, העובדה היא שהעסקת העובדים האלה גורמת לאנשים רבים, לקבוצות רבות, להתעשר ולשנות את היחס למעמדו של האדם העובד בישראל.

עמיר פרץ: ושימו לב מה קרה בשבועיים האחרונים: התחילו יושב-ראש ההסתדרות ושר האוצר לממש את אותו הסכם שנחתם על הכנסת כמה אלפי עובדי חברות כוח-אדם שנמצאים בשירות המדינה, לרבות במערכת הבריאות, ולהעביר אותם להעסקה ישירה.

עמיר פרץ: אנחנו רואים תמונות מדהימות.

עמיר פרץ: אדוני השר אקוניס, אני לא יודע אם אתה צפית בזה – אני בטוח שלא.

עמיר פרץ: ראינו בשבועיים האחרונים תמונות שבהן שר האוצר ויושב-ראש ההסתדרות באים לבית-חולים מסוים, קוראים ל-150 עובדי ניקיון ועובדי שמירה למיניהם, מודיעים להם: החל מהיום אינכם עובדי קבלן; היום אתם הופכים לעובדים שמועסקים ישירות על-ידי בית-החולים.

עמיר פרץ: ואתה רואה איזה קפיצות שמחה של האנשים, איך עיניהם בורקות, איך זולגות להם הדמעות כאילו שחררו אותם מעבדות – לא ממשהו אחר.

עמיר פרץ: כאילו האנשים האלה היו כלואים, מבוזים, מושפלים, עשוקים, ואם תרצו – שקופים.

עמיר פרץ: אולי זה יעזור למישהו להצביע, מי יודע.

עמיר פרץ: וזה כל יום מתרחש.

עמיר פרץ: עכשיו תגידו, מה צריך יותר כדי להוכיח, כדי להבין, שאם נחתם הסכם לגבי 10,000 או 12,000 או 20,000, אז באיזה זכות מישהו משאיר עוד 300,000 כאלה – שהם לא בהסדר?

עמיר פרץ: הייתכן?

עמיר פרץ: אם הייתי רואה שהאנשים שם מגיבים כפי שהממשלה והכלכלנים המאוד-מאוד, מה שנקרא, מומחים לצפות פני העתיד, מגיבים, הייתי אומר דיינו.

עמיר פרץ: כי מה אומרים הכלכלנים?

עמיר פרץ: אומרים: אוי ואבוי, תתפתח פה אבטלה; אוי ואבוי, העובדים האלה הם כל כך בלתי מיומנים, הם לא ימצאו את מקומם במשק.

עמיר פרץ: ואני חשבתי שברגע שיודיעו להם שהם הופכים להיות עובדים מן המניין הם ממש יבואו ויתחננו בפני שר האוצר שלא ישחרר אותם מהעבדות הזאת, שייתן להם להמשיך להיות עובדי קבלן, כי הרי כל כך טוב להיות עובדי קבלן; לשיטתכם.

עמיר פרץ: זה רק יכול להזכיר את המאבק על השחרור מעבדות באמריקה.

עמיר פרץ: מה קרה שם?

עמיר פרץ: קרה אותו דבר.

עמיר פרץ: לקראת סוף ה-1600 תחילת ה-1700, הגיעה איזו אונייה הולנדית עם איזה כמה מאות עבדים, שמה אותם שם.

עמיר פרץ: אחרי 150 שנה, מ-200–300 עבדים שהגיעו באותה אונייה נהיו 4 מיליון.

עמיר פרץ: 4 מיליון.

עמיר פרץ: גם בישראל זה התחיל כך: כמה אנשים בודדים, קצת גמישות בעבודה, פה ושם תיקון, סידור, עניינים.

עמיר פרץ: והנה, אנחנו במשק שמעסיק – יש כאלה אומרים 500,000, יש כאלה אומרים 400,000, הממעיטים אומרים בין 250,000 ל-300,000.

עמיר פרץ: אני הולך על המספר הנמוך – 250,000 איש במדינת ישראל, שהדבר הראשון שהממשלה צריכה לדעת, אדוני השר אקוניס – – – הממשלה, ברור לחלוטין, אינה אוכפת את החוק.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כי הרי מה הממשלה אומרת?

עמיר פרץ: זה יעלה מיליונים, זה יעלה מאות מיליונים.

עמיר פרץ: איך זה ייתכן?

עמיר פרץ: הרי ב-2004 העברתי פה בכנסת חוק שאומר: השוואת תנאים וזכויות לעובדי קבלן ולעובדים מן המניין.

עמיר פרץ: כלומר, אם זה אמור לעלות כל כך הרבה כסף, מישהו עובר על החוק.

עמיר פרץ: כי לכאורה, אם אתה מקיים את החוק, אותו עובד קבלן שנמצא באותו מקום עבודה, על-פי החוק אמור לקבל את אותם תנאים בדיוק, את אותן זכויות, גם את אותה מתנה לחג – הכול, הכול, הכול.

עמיר פרץ: הכול מכול כול.

עמיר פרץ: לצערי הרב, אנחנו רואים שיש כאלה שאומרים: זה יעלה מאות מיליונים, מיליארדים.

עמיר פרץ: איך זה יכול להיות?

עמיר פרץ: זאת אומרת, אתם עושקים את העובדים האלה במאות מיליונים, אולי במיליארדים, שלא כחוק.

עמיר פרץ: שלא כחוק.

עמיר פרץ: ואני רוצה לתת כמה נקודות.

עמיר פרץ: הרי לפעמים ההיסטוריה מצמררת.

עמיר פרץ: לא נעים לי לומר לכם, אבל זה מצמרר לראות איך בארצות-הברית, ערש הדמוקרטיה, איך הצליחו לעגן בחקיקה את העושק; איך היו שנים שהעבדות הייתה חלק מהחוקה; איך היו שנים שאדם שתפס עבד מחוץ למחוזו ולא החזיר אותו לבעליו היה עובר על החוק.

עמיר פרץ: אלה היו הימים החשוכים של אמריקה, ובתי-המשפט עיגנו את הדברים בחוק.

עמיר פרץ: רק מלחמת אזרחים עקובה מדם הצליחה להסביר לכולם שאי-אפשר להמשיך עם התופעה הזאת, שלא יכול להיות שחירותם של בני-אדם תהיה מוטלת בספק.

עמיר פרץ: ואני אומר היום לחברי שיושבים כאן:

עמיר פרץ: אנחנו מדברים על חוק החירות, חוק החירות של אזרחים בארץ-ישראל, במדינת ישראל, תחת חוקי מדינת ישראל.

עמיר פרץ: ואומר לכם זאת מישהו – אני חוזר על כך – שניסה הכול: ניסיתי הסכמים קיבוציים, ניסיתי חקיקת חוקי מגן – הכול.

עמיר פרץ: כנראה שרדיפת הבצע והדרך הקלה להתעשר על חשבונם של אותם חלשים מביאה – מה שנקרא פעם לא במחמאה – לכך שהראש היהודי ממציא פטנטים.

עמיר פרץ: כנראה שהראש היהודי ממציא פטנטים גם כיצד לעבור על החוק וכיצד לא לקיים אותו.

עמיר פרץ: אני בהחלט מצטער על כך שאכן באמת ועדת השרים לא תפסה את השור בקרניו ולא לקחה את החוק הזה ואמרה: בואו נעביר אותו ונתחיל לדון בו.

עמיר פרץ: אני רוצה להזכיר לכולם – דווקא ידידי אקוניס זוכר זאת.

עמיר פרץ: אקוניס אז היה אחד מהבכירים באוצר, בלשכתו של שר האוצר בנימין נתניהו, והוא היה יושב אתי בלילות כשהיינו מגיעים שם, לילה אחר לילה אחר לילה.

עמיר פרץ: הוא היה חלק מהחוויה, חלק מהחוויה.

עמיר פרץ: מה לא אמרו על שכר מינימום, כשאמרתי להעלות שכר מינימום?

עמיר פרץ: כל הפרשנים והכלכלנים כתבו שזה יהרוס את המשק, שזה יגרום לאבטלה, שאנשים יישארו מחוסרי כול.

עמיר פרץ: והיום – חבל על הזמן.

עמיר פרץ: כולם הפכו עמיר פרץ, כולם מתחרים מי יהיה יותר קרוב להעלאת שכר המינימום.

אופיר אקוניס: אבל לא בשיטה שלך.

עמיר פרץ: בשיטה שלי בדיוק.

אופיר אקוניס: בוא, אענה לך.

עמיר פרץ: בדיוק בשיטה שלי.

עמיר פרץ: לא בשיטה שלך – בשיטה שלי.

עמיר פרץ: רק מה, מאוחר מדי, תמיד.

עמיר פרץ: מה שהיה צריך לקרות ב-2008, לצערי נגרר עד 2014.

עמיר פרץ: זה כל העניין.

עמיר פרץ: מה אמרו על חוק פנסיה לכל עובד?

עמיר פרץ: אני זוכר איך שר האוצר אומר לי – בוא, אופיר, אזכיר, ברשותך, יש לנו עוד דקה.

עמיר פרץ: אתה זוכר מה אמרו על חוק פנסיה לכל עובד?

עמיר פרץ: אמרו שאני בולשביק; אמרו: איך אתה יכול להכריח אדם לחסוך מכספו?

עמיר פרץ: אולי הוא מעדיף 100 שקל מזומן; למה אתה מכריח אותו להעביר לקופה, בחוק?

עמיר פרץ: אומר לך – ובזה אסיים, אדוני היושב-ראש – כדי שחברי הכנסת מהקואליציה אולי ירגישו לפחות לא נוח כשהם מצביעים.

עמיר פרץ: אומר לך: אתה זוכר מה אמרתי לביבי?

עמיר פרץ: אגיד לך שוב, אזכיר.

עמיר פרץ: זה כל כך זכור לי.

עמיר פרץ: אמרתי לשר האוצר, שאבא שלי, זיכרונו לברכה, היה פועל פשוט.

עמיר פרץ: הגיע עם הרבה נכסים, אבל מה זה משנה בכלל?

עמיר פרץ: הפך לפועל פשוט בקיבוץ רוחמה, במפעל "המברשת".

עמיר פרץ: עבד, תאמינו לי, 30 שנה.

עמיר פרץ: יום חופש אחד, אולי יום מחלה אחד לא היה לו.

עמיר פרץ: עבד קשה.

עמיר פרץ: והכריחו אותו לחסוך לפנסיה.

עמיר פרץ: למזלו, מישהו הכריח אותו להפריש לפנסיה.

עמיר פרץ: עכשיו, אבא שלי, אחרי 30 שנה פרש עם 3,400 שקל פנסיה.

עמיר פרץ: זה מה שהיה לו.

עמיר פרץ: זה כל הפנסיה אחרי 30 שנות עבודה.

עמיר פרץ: קיבל עוד איזה 2,100 שקל מהביטוח הלאומי.

עמיר פרץ: אדוני השר אקוניס – ואני שמח לקרוא לך.

עמיר פרץ: אתה יודע, אני מאוד מעריך אנשים שמתקדמים, אין לי שום בעיה עם זה.

חמד עמאר: אני רואה שעשר דקות לא הספיקו.

אופיר אקוניס: לא, עם המחמאות הוא יכול להמשיך.

עמיר פרץ: תן לי רק להשלים את המשפט הזה.

אופיר אקוניס: את המחמאות הוא יכול להמשיך.

עמיר פרץ: זה מנהמת לבי.

חמד עמאר: בגלל זה לא הפסקתי אותך.

יוסי יונה: השר אקוניס אומר: תמשיך עכשיו, תן לו.

אופיר אקוניס: בדיוק.

אופיר אקוניס: עם המחמאות הוא יכול להמשיך.

עמיר פרץ: לא, אני באמת מדבר, כי אני יכול להעיד שמערכת היחסים בינינו הייתה מאוד עניינית במאבקים הכי קשים.

עמיר פרץ: אבל הנה אני חוזר על זה, כי הפסיק אותי היושב-ראש, ואני מדבר מנהמת לבי; אז אני אומר לך: אבא שלי קיבל 3,400 שקל פנסיה, ועוד כ-2,100 שקל קיבל אז מהביטוח הלאומי, קצבת זיקנה.

עמיר פרץ: אילו לא היו מכריחים אותו לחסוך לפנסיה, והיו אומרים לו בשנות ה-50, ה-60: שמע, קח עוד 200 לירות הביתה – מה, הוא היה חוסך לפנסיה?

עמיר פרץ: מה פתאום.

עמיר פרץ: תמיד חסרו 200 לירות לקנות עוד משהו פה ועוד משהו שם ועוד משהו שם.

עמיר פרץ: אבל ברגע שהכריחו אותו, לשיטתכם – הכריחו אותה, לכאורה – אתה יודע מה ההבדל אם הוא היה צריך לחיות רק מ-2,100 לעומת העובדה שנהיה לו כמעט 6,000 שקלים?

עמיר פרץ: ההבדל הוא פשוט: אם הוא היה חי רק מקצבת הזיקנה שלו, הוא היה מגיע כל חודש לסוף החודש עני, מושפל, מצלצל לילדיו שישלחו לו השלמה של ארוחת צהריים.

עמיר פרץ: אבל עם 3,400 השקל הקטנים האלה, גם היה לו להאכיל את עצמו וגם נשארו לו 50 שקלים לקנות מתנה לנכד ביום ההולדת.

עמיר פרץ: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב, בשם שר העבודה והרווחה, השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, לפני שאשיב בשמו של שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים – צדק חבר הכנסת עמיר פרץ: אכן היו לנו, כפי שכתב מנחם בגין, לילות לבנים.

אופיר אקוניס: הוא כתב את זה על מקום אחר, על תקופה אחרת, אבל נדמה לי ש-50 או 60 שנה לאחר מכן, בזמן הצגת התוכנית הכלכלית של 2003, נדמה לי, זה היה, חבר הכנסת פרץ כיהן גם כיושב-ראש ההסתדרות, ואני בתפקיד במשרד האוצר, ואכן, היו לילות לבנים אך מרתקים.

אופיר אקוניס: היו שם ויכוחים על שתי תפיסות כלכליות שונות לחלוטין, חבר הכנסת חנין: תפיסה שהביאה את התפיסה שאנחנו דגלנו בה ודוגלים בה – השוק החופשי, הכלכלה החופשית, שבעינינו היא שמביאה לצדק החברתי; והתפיסה של חבר הכנסת פרץ, הדוגלת בכלכלה סוציאליסטית.

יוסי יונה: השר אקוניס – – –

אופיר אקוניס: גם אתה היית שם – לא בהסתדרות, אבל בתקשורת הופעת כל הזמן נגד התוכנית הזאת, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: השר אקוניס, אני רוצה להעיר את תשומת לבך: מהפך מאוד חשוב ויפה קורה בשורות הליכוד.

יוסי יונה: ישנם כבר חברי וחברות כנסת שאני מאוד מעריך שנוטים לאחוז בעמדות שאנחנו מהצד הזה – – –

אופיר אקוניס: טוב, אז זה חבל.

אופיר אקוניס: זה חבל, כי כשאדם בא ומייצג מפלגה, טוב יעשה אם ייצג את העמדות של המפלגה שבשמה הוא נבחר.

אופיר אקוניס: ואני מאוד מעריך את העמדות שמציג, הציג פה – מעריך ולא מסכים לעמדות שהציג חבר הכנסת פרץ, או מציגים חברים אחרים בסיעת העבודה, באמונה הבסיסית ביותר שלהם, ולא בשם הרוח החולפת, האופנות החולפות, שהן רבות, לצערי, יותר מדי.

אופיר אקוניס: וגם ההתלהמויות, חבר הכנסת יונה – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: – – השפה האיומה שבה אנחנו לעתים נתקלים – בסוף תבוא, תביע את עמדותיך.

אופיר אקוניס: אם נבחרת בשם מפלגת העבודה, תביא לידי ביטוי את עמדותיה של מפלגת העבודה; אם נבחרת בשם הליכוד, תביא לידי ביטוי את העמדות של הליכוד ואת התפיסות הבסיסיות ביותר, גם בתחום המדיני וגם בתחום הכלכלי-חברתי.

אופיר אקוניס: ולכן הערכתי – ובזה אסיים את ההתייחסות ללילות הלבנים הללו – הערכתי לחבר הכנסת פרץ תמיד הייתה גדולה, תוך כדי מחלוקת.

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: סליחה?

אילן גילאון: שאלתי את כבודו אם הוא וראש הממשלה בנושא המדיני מציגים את אותה עמדה – – –

אופיר אקוניס: בנושא הכלכלי – בוודאי.

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: בנושא הכלכלי – בוודאי.

אופיר אקוניס: בנושא המדיני – על הדוכן הזה, בתחילת מרס 2009, בנאום הבכורה שלי, אמרתי שכל או רוב הדברים שאעשה שקשורים בעניין המדיני הם על בסיס התנגדות לשתי מדינות לשני עמים.

אילן גילאון: זו עמדת ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: לא שיניתי את עמדתי כהוא זה.

אילן גילאון: זו עמדת ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: מהעמדה לא זזתי, גם כאשר הרוב בציבור היה בעד.

אילן גילאון: אדוני, זו עמדת ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: כשראש הממשלה יבוא לשעת שאלות, תשאל אותו מה עמדתו לגבי שתי המדינות.

אילן גילאון: הוא מטיף – – –

אופיר אקוניס: אני לא מטיף בכלל.

אופיר אקוניס: בדיוק הפוך.

אופיר אקוניס: הבעתי הערכה לתפיסות תוך כדי המחלוקת.

אופיר אקוניס: אני יכול גם להביע הערכה לעמדותיך הכלכליות, חבר הכנסת גילאון, ולחלוק עליהן.

אופיר אקוניס: ולחלוק עליהן מחלוקת יסודית, מחלוקת יסודית.

אופיר אקוניס: ולעניין שתי המדינות – שאלת.

אופיר אקוניס: תודה לך.

אופיר אקוניס: התשובה היא: מתנגד לתפיסת שתי המדינות.

אופיר אקוניס: מי שלא רוצה – – –

אילן גילאון: – – –

אופיר אקוניס: מי שלא רוצה – שלא יצביע בשבילי.

יחיאל חיליק בר: בעד כמה מדינות אתה?

אופיר אקוניס: אני בעד מדינה אחת, יהודית ודמוקרטית.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: בין הים לבין הירדן לא תקום מדינה פלסטינית.

קסניה סבטלובה: כמו שלא יקום התאגיד?

קסניה סבטלובה: מה עם התאגיד?

אופיר אקוניס: מי שרוצה – יבחר בי; מי שלא רוצה – לא יבחר בי.

אופיר אקוניס: נורא פשוט.

אופיר אקוניס: דמוקרטיה במיטבה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: יהודית ודמוקרטית בין הים לירדן?

אופיר אקוניס: בוודאי יהודית ודמוקרטית בין הים לירדן.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תענה פעם אחת: כולל הפלסטינים?

אופיר אקוניס: הרי אתם המצאתם המצאה – אני עונה לך.

אופיר אקוניס: אני לא מתכוון – עוד לא עניתי לחבר הכנסת פרץ, אבל כיוון שאני מאותגר על-ידי ספסלי האופוזיציה, אענה לך.

אופיר אקוניס: כיוון שלא שמעת אותי פעם אחת אומר שאנחנו ניתן זכויות הצבעה לתושבים הפלסטינים, אז זאת אומרת שבמצב כזה לעולם לא יהיה שבו יהיה רוב פלסטיני בכנסת.

אופיר אקוניס: לעולם.

אופיר אקוניס: מדוע?

נחמן שי: אז איך יהיה?

יחיאל חיליק בר: – – – אז תפסיקו לעבוד על הציבור, באמת.

אופיר אקוניס: לא, אתן לזה תשובה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת חיליק בר.

חמד עמאר: תודה רבה.

אופיר אקוניס: אני חייב לו תשובה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אתה לא יכול להגיד שני דברים סותרים.

חמד עמאר: תודה.

אופיר אקוניס: זה ממש לא סותר.

חמד עמאר: תודה.

נחמן שי: מה הם יהיו?

חמד עמאר: סגן היושב-ראש חבר הכנסת חיליק בר, תודה רבה.

אופיר אקוניס: אגיד לך.

יחיאל חיליק בר: שיסביר.

אופיר אקוניס: אגיד לכם בדיוק.

חמד עמאר: אנחנו לא נחייב אותו מה להסביר.

אופיר אקוניס: לא, אני רוצה להסביר.

חמד עמאר: לשר יש את הזכות להגיד מה שהוא רוצה.

אופיר אקוניס: לא, אני רוצה.

חמד עמאר: תודה.

אופיר אקוניס: אסביר.

אופיר אקוניס: משום ש-90% מן הישראלים – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – 90%, חברת הכנסת יחימוביץ, בחתך גס, אינם יודעים שלפלסטינים כבר יש זכויות הצבעה לפרלמנט הפלסטיני, על בסיס הסכמי אוסלו – שהתנגדתי להם, אבל קיבלנו את ההכרעה הדמוקרטית.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: 90% מהם יכולים להצביע לפרלמנט הפלסטיני.

אופיר אקוניס: 97% – – –

שלי יחימוביץ': למה ויתרת על שתי גדות לירדן?

אופיר אקוניס: לא לא, אתן לכם תשובה.

אופיר אקוניס: 97% מן הפלסטינים אינם חיים תחת כיבוש ישראלי – –

חמד עמאר: אדוני השר, היית צריך לעלות – אדוני השר – – –

אופיר אקוניס: – – אלא חיים תחת שליטה של הרשות הפלסטינית.

יחיאל חיליק בר: פרלמנט יש למדינה.

אופיר אקוניס: אני מתנגד למדינה.

אופיר אקוניס: מה אני יכול לעשות?

נחמן שי: יהיה פרלמנט – – –

אופיר אקוניס: אני מניח שחבר הכנסת בר – חבר הכנסת בר וחבר הכנסת גילאון לא יצביעו בשבילי, על רקע עמדותי.

אופיר אקוניס: אבל אמשיך לדבוק בהן.

נחמן שי: זה חדש במדע המדינה.

נחמן שי: אתה המצאת מדינה חדשה: פרלמנט בלי מדינה ומדינה בלי פרלמנט.

אופיר אקוניס: לא המצאתי.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי – סליחה, אדוני היושב-ראש, בכל הכבוד, אני נשאל שאלות, ואשיב.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, אני מציע לך לקרוא היטב שני דברים, וגם לך, חברת הכנסת קסניה, גם לך: א.

אופיר אקוניס: את הסכמי אוסלו; וב.

אופיר אקוניס: לזכור מה אמר ראש מפלגת העבודה יצחק רבין, עליו השלום.

אופיר אקוניס: תהיה להם בסוף, תקשיב טוב – – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: בוודאי, למה לא? הם מהמנהיגים הגדולים של מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: הוא התנגד למדינה פלסטינית.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כדאי לתומכי מפלגת העבודה לדעת שיושב-ראש מפלגת העבודה, שהוביל את הסכמי אוסלו, התנגד למדינה פלסטינית.

אופיר אקוניס: הוא אמר את זה – – –

איציק שמולי: ובגין תמך, בבית-המשפט העליון.

איציק שמולי: ובגין תמך בדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אפילו הוא התנגד.

יחיאל חיליק בר: זה יצחק שמיר.

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: אתה טועה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה יודע את האמת.

אופיר אקוניס: טוב, אדוני, יש פה, לצערי, חוסר ידע, אני מצטער – – –

יחיאל חיליק בר: אז תלמד – – – לונדון – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן, כי – – – על-ידי חברי המערך, כן?

אופיר אקוניס: סיעת העבודה.

יחיאל חיליק בר: מפא"י, מפא"י.

אופיר אקוניס: המחנה הציוני, מפא"י, אחדות העבודה, אינני יודע מי – לדורותיה, כדאי לכם ללמוד.

אופיר אקוניס: ללמוד, לא סתם לזרוק ססמאות.

אופיר אקוניס: אז נזרקה הססמה, איך זה הולך?

אופיר אקוניס: שתי ססמאות לשני עמים, כן – שתי מדינות לשני עמים.

אופיר אקוניס: לא, אני בטוח שחבר הכנסת הרצוג יודע.

אופיר אקוניס: כך אמר יצחק רבין, וכדאי לכם ללמוד משהו.

אופיר אקוניס: הוא עשה הרבה דברים חשובים, וגם דברים שחלקתי עליהם, כמובן.

אופיר אקוניס: רבים.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני, לעניין הצעת החוק.

אופיר אקוניס: ובכן, בשם שר העבודה והרווחה – זוהי התשובה, חבר הכנסת פרץ.

אופיר אקוניס: הצעת החוק כפי שהצגת, מבקשת לבטל את שיטת ההעסקה של עובדים באמצעות קבלני כוח-אדם ולקבוע עבירה פלילית למי שמעסיק בשיטה קבלנית ולמי שמנהל חברה קבלנית.

אופיר אקוניס: משרד העבודה והרווחה מציין שלכך עשויה להיות השפעה על התנהלות של ענפים שלמים במשק שמבצעים פעילות כלכלית לגיטימית וחוקית.

אופיר אקוניס: נכון שהמחקרים הראו כבר שעובדים המועסקים בידי קבלן הם עובדים יותר פגיעים, כפי שאמרת בצדק, חבר הכנסת פרץ, מבחינת שכרם והביטחון התעסוקתי.

אופיר אקוניס: יחד עם זאת, במהלך שני העשורים האחרונים ובעיקר בשנים האחרונות מתבצעות פעילויות להבטחת העסקה הוגנת של עובדי קבלן בעיקר בכל הקשור לעובדים הפגיעים ביותר במשק, וביניהן מונים אנשי משרד העבודה והרווחה את הצעדים הבאים: חוק הגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011, הקובע, בין השאר, אחריות פלילית או אזרחית של מזמין השירות בתנאים המפורטים בחוק; חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בענפי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים מ-2013, שקובע את התנאים להעסקת עובדים בענפי השמירה והניקיון ומרחיב את זכויותיהם בהתאם לצווי ההרחבה הקיימים בענפים אלו.

אופיר אקוניס: עוד התקבלו החלטות ממשלה הקשורות לחיזוק זכויותיהם של עובדים בתחומי השמירה והניקיון במסגרת התקשרויות של הממשלה, והוקצו משאבים נוספים למינהל ההסדרה ואכיפת חוקי העבודה.

אופיר אקוניס: כמו כן, חבר הכנסת פרץ, נעשים צעדים מכוח חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, 1996, כמו ביטול רישיונות של קבלני כוח-אדם וקבלני שירות וחילוט הערובה שמופקדת במסגרת רישיונות אלה במקרים שבהם מופרות זכויות האדם.

אופיר אקוניס: בנוסף, מכוח אותו חוק עובד קבלן כוח-אדם המועסק תשעה חודשים לפחות אצל אותו מעסיק, בפועל, חבר הכנסת פרץ, הופך להיות עובד של המעסיק, בפועל.

אופיר אקוניס: בוועדת השרים לחקיקה, כפי שאתה בעצמך אמרת, הוחלט לדחות את הדיון בארבעה חודשים.

אופיר אקוניס: שים לב שזו איננה התנגדות מיידית, אלא החלטה על דחייה בארבעה חודשים.

אופיר אקוניס: גילוי נאות – אני לא הייתי בישיבה הזאת, לא הבעתי שם עמדה; כמובן, חלות עלי, כמו על כל שרי הממשלה, החלטותיה של ועדת השרים לענייני חקיקה, ולכן אני אבקש מהמליאה להצביע בהתאם לתקנון הממשלה נגד.

אופיר אקוניס: אבל דבר אחד, גברתי המזכירה, אדוני היושב-ראש:

אופיר אקוניס: כיוון שחבר הכנסת פרץ התייחס ואני חייב לו תשובה – לא, לא, אני חייב תשובה לחבר הכנסת פרץ.

אופיר אקוניס: לעניין שכר המינימום, אתה הצעת בזמנו בשמה של מפלגת העבודה, אשר עמדת בראשה ערב הבחירות לכנסת השבע-עשרה, שכר מינימום של 1,000 דולר.

אופיר אקוניס: זו הייתה הצעתך, ואנחנו אמרנו לך – לכך התנגדנו, משום שחשבנו ששער הדולר עלול לרדת בצורה כזו שהראשונים שייפגעו – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, אני מבקש להשיב ברצינות.

אופיר אקוניס: כן?

אופיר אקוניס: פעם אחת תקשיב.

אופיר אקוניס: תלמד.

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: אנחנו אמרנו שהצעת ה-1,000 דולר – אפילו השתמשנו במילה "פופוליסטית".

אופיר אקוניס: מדוע?

אופיר אקוניס: משום שעלול היה הדבר, עם ירידת ערך הדולר והתחזקות המטבע הישראלי, כפי שבדיוק קרה – הוא ירד עד ל-3 שקלים ו-22 אגורות בשפל שלו.

אופיר אקוניס: ואז, מה שהיה קורה, אם הוא היה 1,000 דולר, פרופסור טרכטנברג, כפי שהציעה העבודה בראשות פרץ – שכר מינימום של 3,220 שקלים.

אופיר אקוניס: אנחנו, בשלוש הממשלות האחרונות, בשלושתן, העלינו את שכר המינימום לשיא של כל הזמנים, ולראשונה בתולדות המדינה הוא יחצה את קו 5,000 השקלים, בפעימה הבאה.

אופיר אקוניס: זוהי האמת, אדוני היושב-ראש, על שכר המינימום, וכדאי שמליאת הכנסת, לפחות הפרוטוקול – וגם אתה, חבר הכנסת בר, תלמד שיעור קצר בתולדות הוויכוח על שכר המינימום.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אני עוד מחכה לתשובות שלך בעניין – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת עמיר פרץ, יש לך שלוש דקות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, השר אקוניס.

עמיר פרץ: אני מאוד מצטער, אני מאוד מעריך את המקצועיות שלך, באמת.

עמיר פרץ: הפעם אתה פשוט פישלת בגדול.

עמיר פרץ: אני אסביר לך למה.

עמיר פרץ: אתה יודע, אתה יכול לזלזל בהרבה דברים.

אופיר אקוניס: לא זלזלתי בכלום.

עמיר פרץ: שנייה, תן לי רגע.

עמיר פרץ: להקל ראש, סליחה, אנחנו מדברים בשפה יפה – להקל ראש בהרבה דברים, בסדר?

עמיר פרץ: בדבר אחד אל תקל ראש: ביכולת שלי לשלב הסכמים עם קמפיין.

עמיר פרץ: ובכן, סלח לי, כדאי שתבין: מה שנחתם בהסכם הקואליציוני לא היה לרגע אחד קשור לדולרים.

עמיר פרץ: 1,000 דולר, נחתם, והיה כתוב:

עמיר פרץ: 1,000 דולר או 4,600 שקל עד 2008, הגבוה ביניהם.

עמיר פרץ: מה הבעיה שאתה לא יודע?

עמיר פרץ: אתה לא יכול, הרי, זה כתוב, זה כתוב בממשלה, כתוב בהסכמים.

עמיר פרץ: תבדוק את זה.

עמיר פרץ: לכן, אתה יודע, בהסכמים שאני כתבתי, לא הייתי צריך שום רשת ביטחון, לא מביבי כשר אוצר ולא מאף אחד אחר.

עמיר פרץ: תבדוק את ההסכם, תראה שאתם רחוקים מאוד, לצערי הרב, מכיוון שהשאיפה שלנו היא להגיע בסוף לזה ששכר המינימום יהיה לפחות 60% מהשכר הממוצע במשק, שייקבע לא על-ידי איזה הסכם כזה או אחר אלא יהיה חלק מהתפיסה שתוביל את מדינת ישראל.

עמיר פרץ: אבל אני רוצה משפט אחד לומר לך.

עמיר פרץ: תשמע, לא יודע, סחבתם את הדיון הזה, הוא כל כך חשוב מבחינה חברתית, ונגררתם לעניין של שתי מדינות לשני עמים.

עמיר פרץ: אתה יודע את עמדתי, אני בעד שתי מדינות לשני עמים, אבל אני מוכן ללכת לקראתך.

עמיר פרץ: אני מוכן ללכת, לבטל את העניין של שתי מדינות לשני עמים, הנה, אני מוכן.

עמיר פרץ: אתה יודע למה אני מוכן?

עמיר פרץ: כי הגיע הזמן שבנושאים החברתיים, שבהם אתם מנציחים את שתי המדינות, שיש מדינה אחת לעשירים ומדינה אחת לעניים – פה אני מוכן ללכת אתך ולבטל את הקונספציה של שתי מדינות.

עמיר פרץ: די למדינה אחת של עובדי כוח-אדם ומדינה אחרת שהיא מדינה של בעלי חברות כוח-אדם, שאותם אתם מחזקים ומנציחים.

מירי רגב: – – –

עמיר פרץ: אני רוצה רק להגיד לחברי ביטן, דוד ביטן.

עמיר פרץ: ביטן, הפעם המודיעין שלך לא עבד טוב.

דוד ביטן: למה?

עמיר פרץ: כי לפיד אתך.

עמיר פרץ: למה התאמצת כל כך?

דוד ביטן: אני מתאמץ תמיד.

דוד ביטן: הוא יכול להתהפך באותו רגע, מה אני אעשה?

עמיר פרץ: הבנתי, הבנתי.

קריאות: – – –

דוד ביטן: לא, זו המציאות, הוא יכול להתהפך.

עמיר פרץ: בסדר, אתה יודע מה?

עמיר פרץ: אבל אני דווקא מאמין ללפיד.

עמיר פרץ: סלח לי, אקוניס, אני דווקא מאמין ליאיר לפיד שהוא לא מתכוון להתהפך, כי זו תפיסת עולמו.

עמיר פרץ: הוא אומר שהוא בעד המשך העסקת עובדי חברות כוח-אדם.

עמיר פרץ: שכל הציבור, שהיום פתאום חושב שהוא יציל את הזוגות הצעירים – הנה, יש לנו פה את אחד המפתחות החשובים ביותר לצמצום הפערים בישראל, ושידע העם, שתדע המדינה, שבעניין הזה חברנו יאיר לפיד הוא חלק מהקואליציה.

חמד עמאר: תודה רבה.

עמיר פרץ: והמשפט האחרון, אני אומר לחברי הכנסת והשרים: אני אמשיך ואביא את החוק הזה, כי שבע פעמים ייפול צדיק, אבל בסוף-בסוף אני אנצח.

עמיר פרץ: עובדי חברות כוח-האדם הם חלק מהחברה הישראלית.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לשבת, כל חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אני מפעיל את ההצבעה – נא להצביע.

חמד עמאר: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32

חמד עמאר: נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 32, נגד – 46.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: כל מי שלא הצליח ללחוץ, נא להוסיף אותו, וניתן תוצאה סופית.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון נגד; היא לא הצליחה להפעיל.

חמד עמאר: מי עוד לא הצליח להפעיל?

חמד עמאר: היית בחוץ.

קריאה: חמד – – –

חמד עמאר: רק מי שלא הצליח להפעיל.

חמד עמאר: לא, היא לא הצליחה להפעיל את ההצבעה.

חמד עמאר: גם מועלם לא הצליחה להפעיל.

חמד עמאר: אז אני מתקן: בעד – 33, נגד – 47.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3010/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

חמד עמאר: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (החלת חובת הדלקת פנסים בכבישים בין-עירוניים בתקופה שבה חל שעון חורף), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת זוהיר בהלול וחבר הכנסת יעקב פרי.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

חמד עמאר: עשר דקות, בבקשה.

חמד עמאר: נא לדייק.

זוהיר בהלול: עוד לא התחלנו, חמד, מה אתה מאיים עלי?

זוהיר בהלול: עוד לא התחלנו.

חמד עמאר: אני לא רוצה שתעמוד הרבה זמן, בגלל הרגל שלך.

חמד עמאר: לכן אני אומר לך לדייק.

חמד עמאר: אפילו לקצר.

זוהיר בהלול: חברות וחברי הכנסת, זו אחת מן ההצעות הטריוויאליות ביותר שכנסת ישראל יכולה להניח על שולחנה ולאשר אותה.

זוהיר בהלול: אין לנו חורף במדינת ישראל באופן מעשי: הגשמים כמעט הולכים ונעלמים; המדבריות שולטים בנו.

זוהיר בהלול: ובכל זאת, עדיין אנחנו מקבלים את פני החורף בשני מועדים: המועד הראשון הוא שעון החורף.

זוהיר בהלול: אנחנו קובעים, כאן, בישראל, שעון חורף, שהוא לעתים שעה או שעתיים בניגוד לתזוזת היקום.

זוהיר בהלול: ומצד שני, אנחנו מקבלים את החורף גם בחלוף כמה ימים, כאשר ב-1 בנובמבר, בראשון בנובמבר, אנחנו נדרשים להדליק את הפנסים ואת האורות ברכבים שלנו עד 31 במרס, או במרץ.

זוהיר בהלול: והציבור בישראל מתבלבל לו.

זוהיר בהלול: תחילה הוא לא יודע מתי הוא צריך להזיז את השעון כדי לקבל את פניו של שעון החורף, ובפעם השנייה הוא גם איננו מבין מתי עליו, שומה עליו, להדליק את אורות המכונית שלו.

זוהיר בהלול: אני בא, באמצעות הצעת החוק שלי, לאחד, לסנכרן, את שני המועדים האלה, ולהחיל את הדלקת האורות עם ההכרזה על שעון החורף.

זוהיר בהלול: בכך אנחנו נפיק כמה וכמה תועלות.

זוהיר בהלול: התועלת הראשונה קשורה במה שאתמול כנסת ישראל ציינה: יום הבטיחות בדרכים.

זוהיר בהלול: אם אני יוצא מתוך נקודת הנחה סטטיסטית, כואבת ומייסרת שאנחנו מאבדים את אחד מיקירינו אחת ליום במהלך השנה בתאונת דרכים – משהו כמו 350, אדוני היושב-ראש; אם נקדים את הדלקת האורות ונצמיד אותה להכרזה על שעון החורף, פוטנציאלית אנחנו יכולים להציל כמה וכמה נפשות.

זוהיר בהלול: והמציל נפש אחת – כך אמרו הישראלים או היהודים – כמציל עם ועולמו.

זוהיר בהלול: התועלת השנייה היא לגרום לכך שהציבור לא יתבלבל.

זוהיר בהלול: הציבור הישראלי די לאה ודי עייף מהנחתות, מגזירות, בחיי היום-יום.

זוהיר בהלול: הצעת החוק שלי מביאה לכך שהאיש, האזרח הפשוט והאזרחית הפשוטה בישראל, מבינים שברגע שחל שעון החורף, על האנשים להפעיל את האורות.

זוהיר בהלול: עניין נוסף, תועלת שלישית, אדוני היושב-ראש, הוא תשלום קנסות מיותרים כאן בישראל.

זוהיר בהלול: כי ברגע שאינך מדליק את אורות הרכב בזמן, אתה עלול לשלם קנס.

זוהיר בהלול: ברגע שאתה מצמיד, באופן לוגי, את שתי ההצעות יחדיו ואתה מסנכרן את שעון החורף עם הדלקת האורות, אתה מוריד את העניין הזה של הקנסות המיותרים.

זוהיר בהלול: די לו לאזרחי הפשוט.

זוהיר בהלול: התשלומים רבים, ואנחנו מכבירים ומכבידים עליו גם בתשלום נוסף של קנסות.

זוהיר בהלול: נוסף לכך, אורות ופנסים זה בעצם להקדים את החשכה ההולכת ומקדימה את עצמה בעונת החורף.

זוהיר בהלול: כלומר, גם מבחינה בטיחותית וגם מבחינה הגיונית – להאיר את היום במהלך החושך זה עניין מאוד חשוב.

זוהיר בהלול: ולכן, חברות וחברי הכנסת, אני פונה אליכם ומבקשכם לתמוך בהצעת החוק שלי, שבאה לסגור את אחת התהיות הבלתי-מפוענחות עד היום, בהצמדה של הדלקת אורות הרכבים שלנו לשעון החורף.

זוהיר בהלול: אם נעשה זאת, נקל על האזרחים, נוריד את תאונות הדרכים, נפחית את ייסורי המשפחות השכולות, את קורבנות הכבישים, ונביא לכך שהציבור בישראל לא יתבלבל יתר על המידה.

זוהיר בהלול: אני יודע שלא כל כך מתלהבים, אולי, להצביע בעד ההצעה הזאת, אבל נדמה לי שכל אחד בסתר לבו, מאלה שיושבים כאן, בכנסת ישראל, מבין שבכך אנחנו מקלים על האזרחים במקום להכביד עליהם בהנחתות מיותרות.

זוהיר בהלול: לפיכך, אני פונה לשכל הישר שלכם, ל-common sense שלכם, וגם להגינות הציבורית שלכם וגם לערכיות שבאי-בלבול שאתם זורעים בקרב הציבור, ולהצביע בעד הצעת החוק שלי.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב, בשם שר התחבורה, השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: – – – אתה כל כך גבוה?

אופיר אקוניס: מה זה?

זוהיר בהלול: בגלל שיעור הקומה.

אופיר אקוניס: זה הדוכן – –

חמד עמאר: אתה נמוך.

אופיר אקוניס: – – הכי גבוה שאי-פעם הייתי מאחוריו, כשזוהיר – – –

חמד עמאר: אתה נמוך.

אופיר אקוניס: אה, זה אני נמוך.

אופיר אקוניס: כן, זה נכון.

קריאה: אקוניס – – –

זוהיר בהלול: אקוניס – –

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: אלוהים לא יכול לתת את הכול.

אופיר אקוניס: הוא מחלק.

קריאה: – – –

זוהיר בהלול: – – חשוב יותר שיעור הקומה, לא הקומה.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: אגב, אני מסכים.

אופיר אקוניס: אתה יודע, אמרתי את זה על יצחק שמיר פעם באחד מטקסי האזכרה.

אופיר אקוניס: הוא היה נמוך קומה, אבל בעל שיעור קומה.

זוהיר בהלול: אני – – –

אופיר אקוניס: אז הנה, אתה רואה, קלעתי לדעת גדולים.

אופיר אקוניס: אם התנסחתי בעברית כמוך – התקבלתי ל"שירים ושערים".

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, פה לא יהיה דיון על שתי מדינות.

אופיר אקוניס: אני עונה בקצרה בשמו של השר ישראל כץ, שר התחבורה.

אופיר אקוניס: מטרתה של הצעת החוק, כפי שהציג אותה חבר הכנסת בהלול, היא לקבוע כי חובת הדלקת אורות בכלי רכב בעונת החורף תסונכרן עם מועד החלפת שעון החורף כפי שקבוע בחוק לקביעת הזמן.

אופיר אקוניס: כך שהחובה להדליק פנסי חזית ופנסים אחוריים ברכב, לרכב שהוא מונית, אוטובוס, משאית או אופנוע – בכל דרך, ולשאר הרכבים המנועיים – בדרך בין-עירונית, תהיה בתקופה שבה חל שעון החורף.

אופיר אקוניס: בהתאם לחוק קביעת הזמן, התשנ"ב–1992, שעון הקיץ מופעל בין יום שישי שלפני יום ראשון האחרון בחודש מרס לבין יום ראשון האחרון של חודש אוקטובר.

אופיר אקוניס: על כן, לאור המתאם המתקיים בין מועד תחולת שעון הקיץ לבין המועדים שנקבעו בתקנות כחובת הדלקת אורות ברכבים – ואנחנו מכירים את ההודעות, את הקמפיינים, שמחייבים את הדבר, בין 1 בנובמבר – זה היה לא מזמן יחסית.

אופיר אקוניס: בתחילת החודש הזה – עד 30 במרס – הממשלה לא ראתה, חבר הכנסת בהלול, טעם בשינוי ההסדר הקיים.

אופיר אקוניס: לפיכך, כפי שאמרתי, עמדת הממשלה היא להתנגד לחוק המוצע.

אופיר אקוניס: לדבר אחד, חבר הכנסת בהלול, אולי נוכל להגיע, בעניין דומה, אבל לא בעניין זהה: בעניין שעון הקיץ ושעון החורף.

אופיר אקוניס: שר האנרגיה – הוא פה, השר שטייניץ, אני חושב.

אופיר אקוניס: אתה שר האנרגיה.

אופיר אקוניס: תשמע מה שאני מציע פה.

אופיר אקוניס: אם אתם מתחייבים, סיעת העבודה, עם סיעת יש עתיד, לבטל את הרעיון של מעבר לשעון חורף – אין בו שום צורך במדינה כמו מדינת ישראל, חברת הכנסת פארן, שהיא שטופת שמש – לצערי, 360 – –

יעל כהן-פארן: אני בעד – – –

אופיר אקוניס: – – לשמחתי, מצד אחד – –

יעל כהן-פארן: – – –

אופיר אקוניס: – – 360 יום בשנה.

יעל כהן-פארן: – – –

אופיר אקוניס: אין יותר, לדאבון הלב, שום חורף.

מיקי רוזנטל: הבעיה היא לא אתנו.

אופיר אקוניס: שום חורף.

אופיר אקוניס: אני יודע.

אופיר אקוניס: לכן, אני מגייס אותך פומבית, אתה לא מבין?

יעל כהן-פארן: אני בעד.

אופיר אקוניס: אני יודע שהבעיה היא לא אתכם.

איציק שמולי: זה לא בגלל מפא"י.

אופיר אקוניס: ידידי – –

איציק שמולי: אופיר – – –

אופיר אקוניס: – – אנחנו צריכים לחבור לרעיון כזה.

אופיר אקוניס: זהו הרעיון – לא להדליק אורות.

אופיר אקוניס: להדליק אורות, את זה נשאיר בין 30 בנובמבר ל-1 במרס, כפי שנקבע; סליחה, 30 במרס.

אופיר אקוניס: 1 בנובמבר עד 30 במרס.

אופיר אקוניס: אבל אם תהיה התגייסות של כל הכוחות, כוחות רבים – אולי חבר הכנסת אשר יתמוך בכך – של שעון קיץ בלי החזרתו – כי זה מיותר, זה אנרגיה, זה איכות סביבה, זה הגנת סביבה, זה דיכאון לחלק מהאנשים, זה להחזיר ילדים קטנים הביתה מחוגים בשעה – 16:30 כבר מחשיך ואחר כך אנחנו מוצאים את עצמנו בעלטה מיותרת; באמת במשאבים, אדוני היושב-ראש, מיותרים לחלוטין מבחינת החשמל, האנרגיות, זיהום הסביבה.

אופיר אקוניס: זאת הצעה שאפשר יהיה, חבר הכנסת בהלול, לקבל אותה טוב יותר מאשר את ההצעה הזאת.

אופיר אקוניס: ובכן, כפי שאמרתי, אני מקווה שיו"ר הקואליציה הקשיב לי כי אני סיימתי את תשובתי, כולל ההצעה הנדיבה לשעון קיץ תמידי.

אופיר אקוניס: אני חושב שבנסיבות הללו אין סיבה לממשלה לתמוך בהצעה.

אופיר אקוניס: אנחנו נתנגד, חבר הכנסת בהלול, להצעתך, אבל אני אשמח אם ביום מן הימים כל הכוחות יתאחדו לשעון קיץ אחד ארוך, שיהיה טוב לכל אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

זוהיר בהלול: השר אקוניס, תן לי דקה.

זוהיר בהלול: נא להישיר עיניים אל עיני.

אורן אסף חזן: אנחנו מישירים.

אורן אסף חזן: מישירים.

זוהיר בהלול: אינני בר-סמכות להצמיד לך בדיקת פוליגרף, אבל אם הייתה ניתנת לי ההזדמנות לעשות זאת, בטוחני שפיך לא היה כלבבך.

אופיר אקוניס: אתה מדבר על התשובה להצעה שלך?

אופיר אקוניס: זו עמדת הממשלה.

זוהיר בהלול: מר אקוניס, מכיוון שהתכוונתי בדברי לשיעור הקומה אליך, ולא אל ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר, אז ציפיתי לקצת יושרה כדי להגן על תופעות לוואי שזולגות בשל העובדה שאנחנו מבלבלים את הציבור ואיננו עושים את המתאם, את הקורלציה, בין שני המועדים האלה.

זוהיר בהלול: אתה יודע, נקעה נפשו של הציבור מהנחתות.

זוהיר בהלול: אנחנו אמורים כאן, בכנסת ישראל, להקל על האזרח הקטן.

זוהיר בהלול: אבל יתרה מכך, אנחנו גם מצווים להציל נפשות.

זוהיר בהלול: אמרתי, המציל נפש אחת, כאילו הציל עולם ומלואו.

זוהיר בהלול: לכן אני חושב, חבל שלא השתכנעתי שאלה הם ערכיך, כי אילו הייתה ניתנת לך הזכות, כבן-חורין ולאו דווקא כפוליטיקאי, לומר את דבריך ולהצביע, אני בטוח שהיית מצביע בעד הצמדת שני המועדים למועד אחד.

אופיר אקוניס: רק להבהיר שהבאתי לידי ביטוי את העמדה כפי שהממשלה החליטה.

זוהיר בהלול: בכל זאת אני עדיין חושב שצריך לחכוך ולחשוב פעמיים ולהצביע בעד הצעת החוק הזאת שבאה לשרת את האזרח הקטן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אני מבקש מכולם לשבת.

חמד עמאר: אני מפעיל את ההצבעה.

חמד עמאר: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31

חמד עמאר: נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 31, נגד – 48, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

זוהיר בהלול: אדוני, הצבעתי בטעות – – –

איתן כבל: הוא הצביע פעמיים בטעות, אז 47.

חמד עמאר: נא לרשום לפרוטוקול, חבר הכנסת זוהיר בהלול הצביע פעמיים בטעות.

עמיר פרץ: הוא הצביע במקום יואל חסון בטעות.

חמד עמאר: הצביע במקום יואל חסון בטעות.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול הצביע במקום יואל חסון בטעות.

עמיר פרץ: בתום לב.

חמד עמאר: חבר הכנסת זוהיר בהלול הצביע בטעות פעמיים.

איתן כבל: ולכן זה 30 ולא 31 בעד.

חמד עמאר: 30 בעד, 48 נגד, כי חבר הכנסת זוהיר בהלול הצביע פעמיים, פעם במקומו ופעם במקום חבר הכנסת יואל חסון.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/3055/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: הצעת חוק ועדת שרים לענייני ביטחון לאומי (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת עפר שלח, בצלאל סמוטריץ ויעקב פרי.

חמד עמאר: ינמק חבר הכנסת עפר שלח.

חמד עמאר: עד עשר דקות, בבקשה.

עפר שלח: תודה, אדוני.

עפר שלח: בשבועות הקרובים, חברי חברי הכנסת, יפורסם דוח מבקר המדינה על מבצע "צוק איתן".

עפר שלח: אם יש לשופט שפירא חוש היסטורי, כדאי לו לפרסם אותו בעוד שבועיים, ב־7 בדצמבר, יום השנה ה-75 למתקפה היפנית בפרל-הרבור.

עפר שלח: הנשיא רוזוולט טבע אז את מטבע הלשון "יום שייחרת בחרפה".

עפר שלח: "צוק איתן", צריך להגיד, אינו פרל-הרבור, אבל אנחנו, לאן נוליך את החרפה?

עפר שלח: החרפה איננה מה שקרה לפני שנתיים אלא מה שהתרחש מאז.

עפר שלח: מה שקרה אז ידוע: בנימין נתניהו הסתיר מידע מהקבינט שלו, ייגע אותו בדיונים עקרים על נושאים חסרי משמעות ומנע דיון בעיקר והחלטות מעשיות.

עפר שלח: ישראל הגיעה למלחמה, שנבנתה לנגד עיניה בכל שנות שלטונו, ללא מטרת מלחמה וכשלצבאה אין תוכנית למשימה שהוטלה עליו, אין יחידות שהוכשרו למשימתן, אין תורת לחימה ואמצעים.

עפר שלח: כל זה ייכתב בדוח המבקר ולא יחדש לכם דבר, חברי חברי הכנסת.

עפר שלח: החרפה היא בכך שכשכל זה ידוע, נחקר ונכתב, ראש הממשלה ועושי דברו בקואליציה הנוכחית מתעקשים להמשיך בעיוורונם.

עפר שלח: עיוורון מרצון, ידידי השר בנט, הוא לא חרפה אלא פשע.

עפר שלח: כשיצא דוח המבקר הוא יספר במלואו את הסיפור הקשה על הדרך שבה ראש הממשלה הפך את הקבינט לגוף מסורס ומעוקר, שאפילו חבריו אינם תמימי דעים לְמה נוצר ומה תפקידו.

עפר שלח: על-פי תפקידו של המבקר, הוא ייתן גם, מן הסתם, המלצות להמשך, כמו שנתן בדוח שלו על המשט הטורקי ויישום חוק המל"ל, כבר לפני ארבע שנים.

עפר שלח: להלן נבואה המתבססת על השכל הישר ועל מה שכולכם יודעים: ההמלצות האלה יהיו אחת לאחת דומות או זהות לסעיפיו של החוק, חוק הקבינט שאני מביא בפניכם היום.

עפר שלח: כי מה כבר יש לחדש פה, השר בנט?

עפר שלח: שחבר קבינט הנוטל על עצמו חברות בגוף העליון בענייני מדיניות וביטחון צריך להיות מוכשר לתפקידו בהליך ראוי על-ידי המטה לביטחון לאומי?

עפר שלח: שזה תפקידו על-פי חוק המל"ל?

עפר שלח: שהוא צריך להקדיש לתפקיד זמן ראוי, שכן לא התמנה רק להיות שר החוץ או החינוך או המשפטים, אלא גם חבר קבינט?

עפר שלח: שצריך להיות לו ייעוץ צמוד של אדם מוסמך מטעם המל"ל, שאתו יוכל לגלגל מחשבות ורעיונות, לקבל ממנו מידע ולהסתייע בו לגיבוש המחשבות שלו?

עפר שלח: שחבר קבינט, השר בנט, שחפץ להעלות נושא כלשהו לדיון, ממנהרות בעזה ועד למשמעות המעורבות הרוסית באזור, יוכל פעם בשנה לבקש זאת מראש הממשלה ולקבל את מבוקשו?

עפר שלח: שהקבינט ייכנס לדיונים של גיבוש אסטרטגיה ומדיניות ולא רק לאישור של החלטות אופרטיביות, אישור שלגביו אין לחבריו מה לתרום?

עפר שלח: לא צריך בשביל זה מבקר מדינה.

עפר שלח: צריך בשביל זה שיהיה אכפת לך, שתתייחס בחרדת קודש לאחריות שנטלת על עצמך; שתהיה חבר קבינט ראוי וראש ממשלה ראוי.

עפר שלח: זה כמובן לא קורה ולא יקרה בלי חוק.

עפר שלח: רוצים הוכחה?

עפר שלח: השבוע, ידידי חבר הכנסת כהן, למדנו שעסקת הצוללות, העסקה הביטחונית הגדולה ביותר מזה שנים, לא הובאה לדיון בקבינט קודם שהוצגה על-ידי ראש הממשלה לקנצלרית גרמניה.

עפר שלח: הקבינט אמור לאשר את תקציב הביטחון ולדון בכל עסקה ביטחונית גדולה, אבל סכום של מיליארדים מתקציב הביטחון השקלי – שיצא על צוללות ולא אולי על מיגון לנגמ"שים או חימוש לטנקים – הסכום הזה לא הוצג כלל לקבינט לפני שראש הממשלה כבר הוציא אותו החוצה.

עפר שלח: הקבינט שמע על כך רק כשהמעשה היה מוגמר ונדרשה חותמת הגומי.

עפר שלח: וזה קרה עכשיו, אחרי "צוק איתן" ואחרי המשבר, השר בנט, בינך לבין ראש הממשלה – שמתגלה כמשבר מדומה – בעניין תפקוד הקבינט.

עפר שלח: זהו עיוורון מרצון וזה גרוע מחרפה.

עפר שלח: זהו פשע.

עפר שלח: החוק הזה שאני מעלה היום הוצג לוועדת השרים לחקיקה כבר לפני כחצי שנה.

עפר שלח: הוועדה החליטה לדחות אותו בשלושה חודשים, בנימוק שהוקמה ועדה בראשות אלוף במילואים יעקב עמידרור לשיפור עבודת הקבינט.

עפר שלח: חצי שנה חלפה, פעמיים שלושה חודשים, ועדה – יוק.

עפר שלח: כמה זמן היו האדונים עמידרור וצ'חנובר, שני אנשים שאני מאוד מכבד, צריכים כדי להגיע לאותן מסקנות שנמצאות בהצעת החוק והוצגו על-ידי כבר לפני שנה?

עפר שלח: כמה זמן צריך בשביל ליישם אותן אם לא רוצים לעשות את זה בחוק, חודש?

עפר שלח: חודשיים?

עפר שלח: אם השר בנט היה מתכוון ברצינות, אם לשר דרעי היה אכפת, אם הם היו מאיימים על ראש הממשלה באותם איומים שהם נוקטים כל שני וחמישי בעניינים שאינם חיים ומוות, אם לשר כחלון ולשר ליצמן היה אכפת, זה כבר היה גמור מזמן, ואז באמת לא היה צריך חוק.

עפר שלח: זה לא קרה.

עפר שלח: חצי שנה.

עפר שלח: השבוע התכנסה הוועדה שוב.

עפר שלח: בין חבריה יש אנשים ישרים, כמו השר זאב אלקין, שתומכים בחוק בגלוי, אבל שרת המשפטים, שגם היא חברה בקבינט, והיא יודעת כמה היא עיוורת, החליטה שהדיון יידחה שוב בשלושה חודשים.

עפר שלח: עדיין מחכים לעמידרור וצ'חנובר.

עפר שלח: אלא שהזמן לא מחכה; חברי הקבינט עדיין לא כשירים.

עפר שלח: הדיונים בו עדיין ריקים ועקרים.

עפר שלח: מידע עדיין מוסתר ממנו, כפי שראינו בעניין הצוללות.

עפר שלח: ראש הממשלה עדיין מזלזל בקבינט ובשריו.

עפר שלח: השרים עדיין מתבצרים במקום הנוח, שבו יש להם כבוד, אבל הם מתנערים מאחריות.

עפר שלח: ואגלה לכם סוד שאתם לא יודעים: חלק מחברי הקבינט הנוכחי הסבירו לוועדת עמידרור שאין להם זמן להתעדכן וללמוד, כי יש להם אירועים פוליטיים.

עפר שלח: בר-מצווה לחבר המרכז חשובה בעיניהם יותר מאשר לקבל בשום שכל החלטות בענייני חיים ומוות.

עפר שלח: לטפוח על השכם לפוקד הגדול יותר חשוב מלגרום לכך שהקבינט ידון בנושא קריטי בעיניו של השר.

עפר שלח: אין כנראה נושא יותר קריטי, סגן השר בן-דהן, מהפריימריז הבאים.

עפר שלח: אז החוק, אומרת ועדת השרים, יכול לחכות עוד שלושה חודשים.

עפר שלח: כדי לסבר את אוזנכם מה לא יכול לחכות: אתמול בלילה התבשרנו שבלחצו של ראש הממשלה, השר ליצמן הוריד את הערר שלו על ההבל הקרוי חוק המואזין, והופעל לחץ היסטרי על יושב-ראש הכנסת להעלות אותו כבר היום.

עפר שלח: לא רק שהפכו חוק מיותר ופוגעני לחוק שעל סף הגזענות, המכוון עכשיו כלפי דת אחת בלבד, אלא שזה חייב להיות היום.

עפר שלח: מהתקשורת אני למד שהסיבה ללחץ היא שראש הממשלה ומשפחתו אינם יכולים לשאת עוד את רעש המואזין מג'סר-א-זרקא החודר לבית שלהם בקיסריה.

עפר שלח: אז ראש הממשלה שלכם לא ישן בלילה בגלל קריאות לתפילה, אבל עם זה שהגוף העליון המקבל החלטות על שליחת ילדינו לקרב אינו כשיר ואינו ענייני – עם זה הוא ישן טוב מאוד.

עפר שלח: חברי הקבינט, שחלקם חברים גם בוועדת השרים לחקיקה, דוחפים בכל הכוח את התקנות למניעת רעש, אבל העובדה שהם אינם ממלאים את התפקיד החשוב ביותר שלהם – אתה הם חיים בשלום.

עפר שלח: והאמת היא, חברי חברי הכנסת, שלא את קריאות המואזין צריך להשמיע באוזני ראש הממשלה הזה, אלא משהו אחר לגמרי; הוא לקוח, ידידי חבר הכנסת פרי, מהמסורת הרומית.

עפר שלח: וכל חייל שהקבינט הריק מתוכן הזה ישלח בהליך פגום מיסודו ובחוסר אחריות נורא אל פני המלחמה הבאה צריך להכיר אותו: בעוברם אל מול פני הקיסר בדרך לזירה, שם נלחמו זה בזה עד מוות, היו הגלדיאטורים מברכים את המצביא העליון במשפט הלטיני Ave Caesar morituri te salutant; הידד, קיסר, ההולכים למות מברכים אותך.

עפר שלח: את זה, אחרי שתפילו את חוק הקבינט, צריך לצעוק מכל מגאפון מול בית ראש הממשלה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב סגן שר הביטחון אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, בסעיף 31(1) לחוק-יסוד: הממשלה נקבע כי הממשלה תקבע את סדרי עבודתה.

אלי בן-דהן: ככלל, מתוך כיבוד הדדי של הרשויות בינן לבין עצמן ועקרון הפרדת הרשויות, נמנעת הכנסת מלהתערב באופן עבודת הממשלה.

אלי בן-דהן: ועל כן, חקיקה פרטית שעושה כך, וסותרת או מייתרת את התקנון, אינה מקובלת.

אלי בן-דהן: עיגון תפקידיה של ועדת השרים במסגרת חקיקה ראשית, ולא כל שכן חקיקה פרטית, מהווה התערבות לא רצויה של הכנסת בעבודת הממשלה וכבילה של שיקול הדעת שלה, קל וחומר כשמדובר בעניינים של ביטחון לאומי.

אלי בן-דהן: לסיכום, הצעת החוק עומדת בניגוד להסדרים שנקבעו בחוק-יסוד: הממשלה, פוגעת בסמכות הממשלה לקבוע את סדרי עבודתה, וזאת בנושא עיסוקיה הרגישים ביותר.

אלי בן-דהן: לפיכך, משרד ראש הממשלה סבור כי הנזק מהצעת החוק גדול מהתועלת שאולי אפשר יהיה להפיק ממנה, ועל כן הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

אמיר אוחנה: רגע, רגע.

קריאות: לא, לא – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

נחמן שי: הוא סיים את דבריו.

נחמן שי: הצבעה.

חמד עמאר: יש זכות לשר לעלות לחמש דקות.

קריאה: – – –

חמד עמאר: אם המציע מסכים.

חמד עמאר: סליחה, אדוני השר, אם המציע מסכים, רק.

מיקי רוזנטל: אל תסכים, עפר.

קריאות: – – –

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: אני עובר להצבעה, אני מבקש מכולם לשבת.

חמד עמאר: אני מבקש – הממשלה ביקשה הצבעה שמית.

חמד עמאר: נא להיערך להצבעה שמית.

חמד עמאר: המזכירות, אנחנו עוברים להצבעה שמית.

חמד עמאר: להקריא את השמות בבקשה.

חמד עמאר: לא להפריע להצבעה שמית בבקשה.

תמר זנדברג: מתי היא ביקשה את זה?

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו נערכים להצבעה שמית.

חמד עמאר: לא להפריע בזמן ההצבעה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: לא תהיה לי סבלנות להפרעה להצבעה שמית.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אני לא הפעלתי שעון.

חמד עמאר: סליחה, אני לא הפעלתי שעון, תהיה מדויק.

חמד עמאר: הממשלה ביקשה הצבעה שמית, אנחנו עוברים להצבעה שמית.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא להקריא שמות.

חמד עמאר: כל מי שיפריע, אני אוציא אותו.

חמד עמאר: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – אינו נוכח זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – אינה נוכחת יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – אינו נוכח אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – אינו נוכח מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת מיכאל מלכיאלי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

חמד עמאר: נא להקריא את השמות של אלה שלא – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד נאוה בוקר – אינה נוכחת מיכל בירן – אינה נוכחת איל בן ראובן – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד מכלוף מיקי זוהר – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – נגד דב חנין – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח איתן כבל – בעד חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח ירון מזוז – אינו נוכח יוליה מלינובסקי – אינה נוכחת אראל מרגלית – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת עמיר פרץ – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת

חמד עמאר: האם יש מישהו באולם שלא הצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) רוברט אילטוב – נגד מיקי לוי – בעד

חמד עמאר: תמה ההצבעה.

חמד עמאר: בעד – 32, נגד – 50.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/1920/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק המרכז למורשת הערבים בישראל, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עיסאווי פריג' וקבוצת חברי כנסת.

חמד עמאר: עד עשר דקות – בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, זאת לא הפעם הראשונה שאני מעלה את הצעת החוק הזו, זו הפעם השלישית, דומני, מאז שאני בכנסת.

עיסאווי פריג': הפעם האחרונה הייתה ביולי 2015, בזמן שהשרה מירי רגב כבר הייתה בתפקיד.

עיסאווי פריג': אני רוצה להזכיר לכם ולהזכיר לשרה מה הייתה אז תשובתה לאותה הצעה שהונחה ביולי 2015.

עיסאווי פריג': הוצאתי את זה מהפרוטוקול.

עיסאווי פריג': מילים יפות.

עיסאווי פריג': כך אמרה בתשובה: "ביקשתי להקים קודם כול צוות משרדי בהשתתפות נציג של מוסדות התרבות הערביים.

עיסאווי פריג': הצוות אמור לפעול במשך חודשיים, להגיש את המלצותיו, דרכי הפעולה שלו להנגשת התרבות הערבית במגזר הערבי, ולאחר שהצוות יגיש את המלצותיו, נשב יחד עם פורום מוסדות התרבות הערביים, נחליט על תוכנית עבודה וגם נממש אותה".

עיסאווי פריג': שמעתם מה ענתה השרה?

עיסאווי פריג': ביולי 2015, השרה רגב עם המילים היפות: נשב, נסיק מסקנות, נכין תוכנית עבודה ונממש אותה.

עיסאווי פריג': הכול כלאם פאד'י, כלאם יפה, אבל כלאם פאד'י.

עיסאווי פריג': מה המשיכה, האימא של הכלאם פאד'י?

מירי רגב: – – –

עיסאווי פריג': מה המשיכה?

עיסאווי פריג': "אני מאמינה" – השרה רגב – תראה איזה מילים כבדות: "אני מאמינה שתרבות" – – –

מירי רגב: איזה פאדי, פאדי חורי?

מירי רגב: פאדי חורי או מי?

מירי רגב: פאדי חורי מנצרת-עילית או – – –

אופיר אקוניס: – – –

עיסאווי פריג': השר אקוניס, אתה צריך להיות אתי בקטע הזה, לא כדאי לך.

אופיר אקוניס: לא לא, סליחה, אני – – – עם מירי.

עיסאווי פריג': ממשיכה השרה: "אני מאמינה, שתרבות וספורט זה כלי לחברות" – איזה חברות?

עיסאווי פריג': – "זה כלי חברתי, וכפי שנכון להנגיש אותו לחברה היהודית, כך נכון להנגיש אותו בחברה הערבית".

עיסאווי פריג': ומה עוד אמרה השרה?

עיסאווי פריג': "עיסאווי, יש לך פרטנרית, תזכור את זה".

עיסאווי פריג': יש לך פרטנרית.

עיסאווי פריג': עמדה כאן ואמרה: יש לך פרטנרית.

עיסאווי פריג': איזה פרטנרית?

עיסאווי פריג': איזה כלאם פאד'י.

עיסאווי פריג': כלאם פאד'י.

עיסאווי פריג': אני זוכר, השאלה אם את זוכרת מה שאמרת?

עיסאווי פריג': בשעתו, חברים, בתשובה על הצעת החוק ביקשה השרה לדחות את הצעת החוק עד שנשב, ומה אמרה?

עיסאווי פריג': לדחות את ההצבעה לעוד ארבעה-חמישה חודשים, אחרי שיהיה לנו תקציב מדינה.

עיסאווי פריג': מה אמרה?

עיסאווי פריג': בוא נדחה בארבעה-חמישה חודשים, שיהיה לנו תקציב מדינה; נשב ונחשוב כיצד אנחנו פועלים בסוגיה זו.

עיסאווי פריג': אני הסכמתי.

עיסאווי פריג': הקואליציה לא הסכימה.

עיסאווי פריג': בינתיים תקציב בא.

עיסאווי פריג': בינתיים תקציב בא.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': מה הצרה?

עיסאווי פריג': ב-2017 תקציב התרבות לחברה הערבית עלה ל-28 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': ב-2018 התקציב לתרבות הערבית עלה ל-34 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': זה יחסית ל-20 מיליון ב-2016 – יפה, אבל חכי.

מירי רגב: 11 מיליון.

מירי רגב: עיסאווי, כלאם פאד'י, 11 מיליון.

עיסאווי פריג': כלאם פאד'י, היה 20 מיליון ב-2016.

מירי רגב: תדבר כמו שפאדי חורי מדבר, 11 מיליון.

עיסאווי פריג': אבל להזכיר לך, ב-2016 תקציב התרבות עלה ב-150 מיליון.

עיסאווי פריג': מתוכו, כמה נתת למגזר הערבי?

עיסאווי פריג': כמה נתת למגזר הערבי?

עיסאווי פריג': את זוכרת?

עיסאווי פריג': 6% מתוך ה-150 מיליון שקיבלת תוספת ב-2016.

עיסאווי פריג': ב-2017 תקציב התרבות עלה ב-250 מיליון, 250 מיליון.

עיסאווי פריג': כמה את אמורה לתת, לפי הצהרתך בכנס שהיה במודיעין?

עיסאווי פריג': חברים מתקשרים ומספרים, 10 מיליון.

עיסאווי פריג': ב-2018 כנ"ל.

עיסאווי פריג': התקציב הזה, אם את נותנת לחברה הערבית את ה-20% שלה מהתוספת, את לא פוגעת בשום מרכז תרבות.

עיסאווי פריג': את טובה רק במלל.

עיסאווי פריג': אז תקציב, חברים, יש לנו, עבר התקציב, ועדיין הקואליציה מתנגדת לחוק.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי, למה?

עיסאווי פריג': למה עדיין הקואליציה – והשרה במיוחד – מתנגדת לחוק?

עיסאווי פריג': התקציב עבר וקיבלנו.

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם למה, כי יש טרנד אנטי-ערבי, טרנד אנטי-מוסלמי, והטרנד הזה גובר על הכול.

עיסאווי פריג': זה בדיוק אותו דבר שקרה בחוק המואזין.

עיסאווי פריג': יש תקנות שמונעות רעש מ-23:00 עד 07:00, ובכל זאת צריך חוק המואזין.

עיסאווי פריג': חוק המואזין, למה?

עיסאווי פריג': כי זה אנטי-ערבי.

עיסאווי פריג': הבעיה היא לא רעש, הבעיה ערבית.

עיסאווי פריג': כנ"ל בחוק האמור, הבעיה היא לא תקציבית ולא תוכנית עבודה, אלא ערבים.

עיסאווי פריג': תגידי את זה כאן, ואת טובה בזה, הרי איך תקבלי קולות?

עיסאווי פריג': מורשת זה דבר טוב ליהדות מרוקו, ליהדות פולין, לבוכרה, לרומניה וגם לעדה הדרוזית.

עיסאווי פריג': מורשת זה טוב.

עיסאווי פריג': אני לקחתי את החוק, אותו חוק שעבר בעבור העדה הדרוזית, מחקתי את המילה דרוזי והכנסתי: ערבי.

עיסאווי פריג': לא, המורשת הערבית מפחידה אותנו.

חמד עמאר: לא תצליח למחוק את המילה דרוזי.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה, מה יש?

חמד עמאר: למה למחוק?

עיסאווי פריג': מחקתי והכנסתי ערבים.

עיסאווי פריג': הוספתי, כי קיבלתם.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': זה מסתדר טוב, שאת רוצה לבנות ולהיבנות מהתדמית הטראמפית, שטוב, טוב לך מזה.

עיסאווי פריג': אם תיתני לערבים, איך תקבלי קולות?

עיסאווי פריג': את מי להסית?

עיסאווי פריג': תמשיכי לעקוץ עיניים, תמשיכי.

עיסאווי פריג': בזה את טובה.

עיסאווי פריג': הבטחות יפות, גברת רגב, כבוד השרה, יש לך.

עיסאווי פריג': מלל יפה יש לך, מעשים – אין לך כלום.

עיסאווי פריג': למה תשקיעי במורשת ערבית?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני רוצה להזכיר לכם עוד דבר.

עיסאווי פריג': השרה אפילו הפסיקה לתת פרסים לסופרים ולאמנים הערבים.

עיסאווי פריג': חברים, אתם יודעים, מאז שהשרה נכנסה לתפקיד ב-2015, היא הפסיקה לחלק פרסים לסופרים הערבים.

עיסאווי פריג': הפרסים הקטנים האלה שמחלקים להם מאז 2015, השרה הפסיקה אותם.

עיסאווי פריג': אין לה מענה, הכול קשקוש בלבוש.

עיסאווי פריג': הכול קשקוש בלבוש.

עיסאווי פריג': כל הנתונים שהוצאתם מהאוצר, ב-2016-2015 בסך הכול 700,000 שקל; גם זה, למה שאני אתן להם?

עיסאווי פריג': למה שאני אתן להם?

עיסאווי פריג': עכשיו אני מציע לך, אני רוצה שתחסכי במילים היפות.

עיסאווי פריג': חשבתי ודמיינתי לעצמי, מה – – –

מירי רגב: אחרי שאתה דיברת כל כך יפה, אתה דורש ממני – – –

עיסאווי פריג': אני שאלתי את עצמי – –

מירי רגב: אתה דורש ממני?

מירי רגב: דיברת כל כך יפה – – –

עיסאווי פריג': – – מה את מסוגלת לענות.

עיסאווי פריג': חברים, חיברתי תשובה שהשרה מסוגלת ואמורה לתת.

עיסאווי פריג': תראה מה השרה – תקשיבי לנאום שאת אמורה להגיד כאן.

עיסאווי פריג': השרה אמורה לענות ככה: הקמת מרכז מורשת ערבית מנוגדת לערכיה של ממשלת נתניהו.

עיסאווי פריג': מרכז שכזה עלול לאפשר לאוכלוסייה הערבית בישראל להתחבר למורשתה ולתרבותה, ואין לנו כוונה לאפשר את זה.

עיסאווי פריג': אם ניתן להם מורשת ותרבות, הם עלולים לבקש שוויון.

עיסאווי פריג': הם עלולים לבקש שוויון בתקציבים, שוויון במקומות עבודה, שוויון בשכר, למה שניתן להם?

עיסאווי פריג': למה שניתן להם?

עיסאווי פריג': זאת מדינת היהודים, ואסור שניתן להם להרגיש בבית, כמאמר חברי – חברך – סגן השר מזוז שהערבים צריכים להגיד תודה שאנחנו נותנים להם לחיות כאן – את זוכרת את חברך מזוז – בטח ובטח – ככה את אמורה לענות – בטח ובטח שאנחנו נותנים להם לשבת כאן, בכנסת הזו; זו תשובתך.

עיסאווי פריג': הם צריכים להבין כי במדינת העם היהודי המסים לא ישמשו להקמת מוסדות תרבות עבור הערבים.

עיסאווי פריג': הם גם עלולים להפוך את מרכז התרבות למסגד.

עיסאווי פריג': זה יכול להיות – כי המורשת מפחידה אותך, מפחידה את הטראמפיאדה שלך, הרעיון הטראמפ שלך, זה מפחיד אותך – אסור לתת לזה להתרחש.

חמד עמאר: נא לסיים.

חמד עמאר: משפט סיום.

עיסאווי פריג': אני מסיים.

עיסאווי פריג': המדיניות הזו שהביאה לחוק המואזין, המדיניות שמביאה לביטול פרסי התרבות והאמנות – זו המדיניות שמביאה לחרמות וזו המדיניות שמבינה את התנגדות הקואליציה להצעה זו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תשיב השרה מירי רגב, שרת התרבות והספורט.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, זה לא יאומן איך אתה מנצל כל במה כדי להמשיך להסית, להתסיס ולהיות מנותק מהציבור הערבי.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': להסית?

עיסאווי פריג': את מדברת על הסתה?

עיסאווי פריג': המסיתה הלאומית?

מירי רגב: ולהיות מנותק מהציבור הערבי.

עיסאווי פריג': את המסיתה הראשית של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': המסיתה מדברת על הסתה.

עיסאווי פריג': המסיתה הראשית.

מירי רגב: אכן כלאם פאד'י דיברת, אבל לא פאדי חורי, חברנו היקר – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', קיבלת עשר דקות, אף אחד לא הפריע לך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': את המסיתה הראשית.

עיסאווי פריג': המסיתה מדבר על הסתה.

עיסאווי פריג': המסיתה הראשית.

חמד עמאר: תודה רבה.

מירי רגב: אתה, במקום לבוא ולהיות שותף, יחד עם חבריך הערבים, חברי הכנסת הערבים, אתם לא מוצאים בזה הרי עניין.

מירי רגב: מה שעושים, לעומת זאת, ראשי הערים וראשי המועצות הערבים – הם באים, משתפים פעולה, רואים בנו פרטנרים.

מירי רגב: אתם רואים את עצמכם, ובואו נודה על האמת: סוסים טרויאניים פה בכנסת, כשבמקום לבוא ולחבר את המגזר הערבי לחברה הישראלית, אתם מסיתים.

אילן גילאון: מאין החוצפה לקרוא להם – – –

עיסאווי פריג': – – –

מירי רגב: אתם מסיתים.

מירי רגב: אבל המזל הוא שהציבור הערבי יודע מי אתם.

עיסאווי פריג': – – –

קריאה: – – –

מירי רגב: יודע מי אתם.

מירי רגב: ולאט-לאט הוא הולך ותומך יותר ויותר במפלגות ישראליות, כי הוא מבין שאתם, במקום לסייע לו, פשוט פוגעים בו.

קריאה: – – –

מירי רגב: ועכשיו בוא נדבר ונחשוף את האמת, נחשוף את המסכה הכל-כך מכוערת שאתה מדבר ממנה.

מירי רגב: אכן, צודק עיסאווי: הוא עלה לפה בתחילת תפקידי והציע הצעת חוק.

מירי רגב: אמרתי לעיסאווי: משום שאני לא מכירה את סוגיית התרבות הערבית, אני לא יכולה לענות לך; תן לי ללמוד את מה שקורה במגזר הערבי, תן לי לראות מה נעשה במגזר הערבי, ואני אשיב לך, ואני אתן תשובה – – –

זוהיר בהלול: מירי, אין מוזיאון אפילו.

זוהיר בהלול: אין מוזיאון.

מירי רגב: שנייה, שנייה, יש הבדל בין מוזיאון לבין מוסדות תרבות, תכף.

אילן גילאון: סרט של טרנטינו – – –

מירי רגב: אבל זה בדיוק העניין – הוא מערבב את הכול.

מירי רגב: באתי ואמרתי שאני אבדוק מה קורה במגזר הערבי.

מירי רגב: ואכן, נכנסתי לתפקידי וראיתי שהמגזר הערבי מקבל 11 מיליון ש"ח בלבד.

מירי רגב: דרך אגב, מי שהביא תוספת למגזר הערבי זה אחמד טיבי, בשנה הראשונה שלי.

מירי רגב: מכל חברי הכנסת הדברנים פה, הערבים, היחידי שהביא תוספת לתרבות במגזר הערבי היה אחמד טיבי – ואוסאמה.

קריאות: – – –

מירי רגב: אחמד טיבי ואוסאמה, שדאגו להביא כסף לתרבות הערבית.

מירי רגב: אבל אני לא זקוקה לתקציב התוספתי הזה – – –

תמר זנדברג: – – –

מיכל רוזין: – – –

חמד עמאר: בואו נשמע את השרה בשקט.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין, בואי נשמע את השרה.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: תוציא אותן החוצה.

אורן אסף חזן: אתה לא הגון, למה אתה לא מוציא אותן החוצה?

מירי רגב: נכון, למה אתה מוציא רק את אורן?

אורן אסף חזן: אם זה הייתי אני, הייתם מוציאים אותי החוצה מזמן.

חמד עמאר: אורן, תירגע, שב במקום.

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש, אתה מבין את הבעיה?

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אתה מבין את הבעיה?

חמד עמאר: תודה.

מירי רגב: עכשיו, אני, כשראיתי את התקציב של 11 מיליון ולמדתי מה שקורה במגזר הערבי, העליתי את התקציב ל-28 מיליון.

מירי רגב: אז אני אומרת שוב את התשובה: 28 מיליון פעם אני אגיד לך שהעליתי את התקציב למגזר הערבי – שמעולם לא היה.

מירי רגב: אבל אתה לא רוצה להקשיב.

עיסאווי פריג': למה את פוחדת להקים מרכז מורשת?

מירי רגב: אתה לא רוצה להקשיב.

עיסאווי פריג': למה את פוחדת להקים מרכז מורשת?

מירי רגב: אתה לא רוצה להקשיב, אתה מדבר על דברים שהם לא קשורים.

מירי רגב: המגזר הערבי קיבל – –

עיסאווי פריג': ממה את פוחדת?

עיסאווי פריג': ממה את פוחדת?

מירי רגב: – – מהממשלה הזאת הכי הרבה כספים.

מירי רגב: מעולם ממשלה לא נתנה כל כך הרבה תקציבים למגזר הערבי.

מירי רגב: אבל למה לדבר על זה?

מירי רגב: בואו נדבר על חוק המואזין, בואו נדבר על הסתה, בואו נדבר על דברים שלא קשורים – במקום שנדבר על תרבות, במקום שנדבר על ספורט.

מירי רגב: איזה משרד ביטל מצ'ינג?

עיסאווי פריג': תעני על מרכז התרבות.

מירי רגב: איזה משרד ביטל מצ'ינג למגזר הערבי כמו משרד הספורט?

עיסאווי פריג': למה את מתנגדת?

עיסאווי פריג': למה את מתנגדת?

מירי רגב: תגיד לי אתה, תגיד לי אתה.

עיסאווי פריג': למה את מתנגד למרכז תרבות?

מירי רגב: אני אגיד לך בדיוק למה אני מתנגדת.

עיסאווי פריג': תגידי, כן.

מירי רגב: אני מתנגדת כי אנחנו לא מקימים מרכזי מורשת באותם מגזרים שיש שם מוסדות תרבות מסודרים שמקבלים סיוע מהמדינה וממשרד התרבות.

עיסאווי פריג': מה הם מוסדות התרבות?

עיסאווי פריג': מה הם?

עיסאווי פריג': מה הם?

מירי רגב: אם אתה רוצה להקים מוזיאון, אתה יודע היטב שמשרד התרבות לא מקים מוזיאונים ולא מקים מרכזי תרבות.

מירי רגב: אתה יודע היטב שקיבלתם עכשיו – תשאל את טיבי, אולי הוא יעזור לך – תקציב לתשתיות.

מירי רגב: אז תיקח כסף מהתשתיות, תבנו מוזיאון, תחליטו איפה הוא יהיה – תריבו קודם כול ביניכם – תחליטו באיזה מקום יהיה המוזיאון, ואני מבטיחה לך שאני אתמוך בו.

מירי רגב: אבל אתה לא יכול לבוא, לזרוק כאן ססמאות ולהגיד דברים שקריים, כי הציבור הערבי לא מטומטם, בדיוק כמו שהציבור היהודי לא מטומטם.

עיסאווי פריג': הוא רואה אותך – – –

מירי רגב: הוא רואה אתכם מסיתים.

מירי רגב: במקום לסייע להם, אתם מסיתים נגדם.

מירי רגב: עכשיו, אתה מעולם לא באת וישבת עם צוות משרדי לראות איך אפשר לקדם דברים, איך אפשר לשבת.

מירי רגב: אתה חושב שבזה שתעלה חוקים, מהיום למחר בוועדת שרים אני אתמוך בך?

מירי רגב: אתה טועה.

עיסאווי פריג': זה מ-2015 – – –

מירי רגב: כל שר יודע – תשאל את יעקב פרי, הוא היה פעם שר, ואפילו שר טוב – איך עובדת ועדת שרים.

מירי רגב: באים, מתאמים חוקים, רואים איך עושים שיתופי פעולה – ולא מנסים לזרוק פה סתם חוקים.

מירי רגב: ולכן, חבר הכנסת עיסאווי, אני אמשיך לעבוד למען הציבור הערבי בארץ, בשונה ממך.

מירי רגב: אני אמשיך לתמוך בציבור הערבי, במיליונים של שקלים, כולל בספורט.

מירי רגב: אולי יזמינו אותך לחנוך את הבריכה הראשונה, בעלות של 20 מיליון, בכפר רהט – מה שמעולם לא היה למגזר הערבי ואין כזה בדרום, מיזם משותף לי ולאורי אריאל.

מירי רגב: אז אל תבוא בדברים ובשקרים, תבוא עם האמת.

מירי רגב: ואין כמו האמת – לבוא ולהגיד שלא היה משרד שהגדיל את התקציבים למגזר הערבי כמו משרד התרבות והספורט.

מירי רגב: ולכן צר לי להגיד לך שאני אפיל את ההצעה הזאת.

מירי רגב: הצעתי לך, לא ביוזמתי, ביוזמתו של ביטן, לבוא בהידברות.

מירי רגב: לא רצית.

מירי רגב: לכן נפיל את ההצעה, ונמשיך לעשות למען המגזר הערבי.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה מירי רגב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', האם אתה מעוניין לחזור לכאן?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': כבוד היושבת-ראש, חברים – אולי תקשיבו שנייה?

עיסאווי פריג': יש גבול, יש גבול לשקרים שאנחנו שומעים כאן.

עיסאווי פריג': שמעתי עכשיו את שיא השקרים מפי המסיתה הראשית.

מירי רגב: אני?

עיסאווי פריג': בעיני.

עיסאווי פריג': המסיתה.

עיסאווי פריג': תראו מה היא אמרה: אנחנו נתמוך בהקמת מוזיאון.

עיסאווי פריג': תראו את המצב הקיים: משרד האוצר הקציב 15 מיליון שקל מאושרים – נכון, יוסף?

עיסאווי פריג': יש לי את המסמך.

עיסאווי פריג': משרד האוצר אישר לאום-אלפחם 15 מיליון שקל להקמת מוזיאון, בתנאי שמשרד התרבות ייתן עוד 5 מיליון.

עיסאווי פריג': השרה עומדת כאן, בשיא החוצפה והשקריות, ואומרת: אנחנו נקים מוזיאון.

עיסאווי פריג': מוזיאון יש.

עיסאווי פריג': לא בזכותך – על אפך ועל חמתך, בסדר?

מירי רגב: אז למה – – – אם יש לכם מוזיאון – – – המסית הראשי – – –

עיסאווי פריג': תפסיקי להגיד את השקרים.

עיסאווי פריג': האוצר אישר את זה באום-אלפחם, בסדר?

עיסאווי פריג': עכשיו, את צריכה לעבור לדיסקט אחר.

עיסאווי פריג': אני נמצא במפלגה ישראלית, גברתי הנאווה.

עיסאווי פריג': השיטה שלך, של הפרד ומשול, אבד עליה כלח.

עיסאווי פריג': את צריכה לשנות סגנון, תשני סגנון.

עיסאווי פריג': מירי, המדיניות שכללי המשחק השתנו – לא יעבוד יותר.

עיסאווי פריג': ההסתה העקבית שלך על ערבים, על שמאלנים, על כולם, תתפוצץ לך בפרצוף.

עיסאווי פריג': תתעוררי.

עיסאווי פריג': מילים יפות, מעשים אפס.

עיסאווי פריג': את חיה מהסתות למיניהן.

עיסאווי פריג': את גונבת את הדעת, אבל המציאות והנתונים לא משקרים.

עיסאווי פריג': יש לי את הטבלאות במספרים.

עיסאווי פריג': את הולכת ומשקרת באופן שיטתי.

עיסאווי פריג': תפסיקי עם השטויות.

עיסאווי פריג': עכשיו, את תגידי את האמת.

עיסאווי פריג': את פוחדת מלהקים מרכז מורשת ערבית, כי את פוחדת מהמורשת הערבית.

עיסאווי פריג': למה שניתן להם ללמוד על המורשת שלהם?

עיסאווי פריג': להגיד לך, יש הבדל גדול בין מוזיאון למרכז מורשת.

עיסאווי פריג': מרכז מורשת זה דבר אחר וגדול.

אורן אסף חזן: תגיד לי, עיסאווי, מה עשית בשביל הערבים בישראל?

עיסאווי פריג': לתת לדרוזים, ובצדק, בושה.

אורן אסף חזן: עיסאווי, מה אתה עשית חוץ – – – עיסאווי פריג', מה אתה עשית?

עיסאווי פריג': אם יש מורשת לדרוזים, אין שום סיבה, חברים, שלא ייתנו לערבים להקים מרכז מורשת.

אורן אסף חזן: – – – במקום לספר סיפורים.

עיסאווי פריג': תקשיבו טוב, אם אישרתם לאחים שלנו, לדרוזים, להקים מרכז מורשת מתוקצב, אל תפחדו, אתם אפילו מהמורשת הערבית מפחדים.

עיסאווי פריג': אתם מפחדים.

אורן אסף חזן: עיסאווי, תתנהגו כמו הדרוזים.

עיסאווי פריג': אפילו לשמר את המורשת שלנו אתם מפחדים.

עיסאווי פריג': מה אנחנו מבקשים?

אורן אסף חזן: תשרתו את המדינה, תשרתו את המדינה.

עיסאווי פריג': כמו יהודי מרוקו, כמו יהודי פולין, כמו האחים שלנו הדרוזים, שיהיה לנו מקום לשמר את השפה ואת התרבות שלנו.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': זאת המסיתה הרשמית של מדינת ישראל לא מאשרת.

עיסאווי פריג': די עם השקרנות, די עם הצביעות, די עם הפרד ומשול.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

עיסאווי פריג': די עם הפרד ומשול.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת טיבי, עלא ראסי מן פוק, אחוי.

עיסאווי פריג': אינתה – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו ממשיכים.

עיסאווי פריג': בסדר?

עיסאווי פריג': לא היא תעשה הפרד ומשול, לא היא תעשה הפרד ומשול.

עיסאווי פריג': אנחנו ערים לטריקים ולשטיקים שלה.

טלי פלוסקוב: אדוני, לא נעים לי לקרוא לכאן לסדרנים לבקש ממך לרדת מהדוכן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק המרכז למורשת הערבים בישראל, של חבר הכנסת עיסאווי פריג' וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

עיסאווי פריג': אתה חושב שאני יורד מזה?

עיסאווי פריג': נמשיך לרדוף אותם – – –

טלי פלוסקוב: בעד – 39 חברי כנסת, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק המרכז למורשת הערבים בישראל, התשע"ה–2015, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3120/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – אישור נוהל הגשת בקשות תמיכה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אני כבר מציינת שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה שהוצמדה, של חבר הכנסת אחמד טיבי, ולאחר מכן יהיו גם לו שלוש דקות להציג את הצעת החוק שלו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, יש לך עד עשר דקות, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, אני אומר, מפעם לפעם, מה שהיה נכון לפני כמה שנים איננו נכון היום.

משה גפני: יש היום יותר שקיפות, יודעים יותר, מתערבים יותר בהחלטות, גם של הממשלה וגם של הכנסת.

משה גפני: גם כשהממשלה מחליטה והכנסת אמורה לפקח, היום זה שונה.

משה גפני: העברות תקציביות, מה שפעם – אני הייתי יושב-ראש הוועדה – הייתי מעביר בחצי שעה המון העברות ועודפים – היום זה לא עובד ככה; היום מתעניינים, צריך להביא דברי הסבר.

משה גפני: שונה.

משה גפני: יש דבר אחד שלא נגעו בו: החלטה של שר האוצר, לאחר התייעצות עם היועץ המשפטי לממשלה, שהוא משנה את הנוהל במחי קולמוס.

משה גפני: אני רוצה רק שנדע על מה אנחנו מדברים.

משה גפני: שינוי נוהל יכול להיות בנושאים שונים.

משה גפני: יכול פתאום, במחי ההחלטה הזאת, להפסיק תקצוב למגזר השלישי בנושאים שונים, או יכול להוסיף במגזר השלישי לדברים שהשר חפץ ביקרם.

משה גפני: אין עליו פיקוח.

משה גפני: תפקידו של היועץ המשפטי לממשלה הוא נושא משפטי פרופר.

משה גפני: לגמרי.

משה גפני: הנושא הציבורי איננו מעניינו, ובנושא הציבורי הוא רשאי לעשות מה שהוא רוצה.

משה גפני: הדבר הזה משול לכך שתקציב המדינה, או חלקים ממנו, יאשר שר האוצר לאחר התייעצות, גם ללא הסכמה של היועץ המשפטי לממשלה, ולא צריך אישור מעבר לזה – לא כנסת, לא ועדת כספים, לא ועדות אחרות.

משה גפני: הוא מחליט וזהו.

משה גפני: שנדע שהחוק לא מדבר על שר האוצר הנוכחי, מדבר על שרי האוצר לדורותיהם.

משה גפני: אנחנו לא יודעים מי יהיה שר האוצר הבא – – –

אמיר אוחנה: אולי גפני?

משה גפני: אני לא יודע, לא ביררתי.

משה גפני: לא ביררתי.

משה גפני: אם אתם יודעים אז תגידו.

משה גפני: אני לא מדבר על כחלון.

אמיר אוחנה: היות שלא ידעת, אמרתי לך.

משה גפני: הנושא הזה הוא נושא בעייתי, לקונה בכל המערכת הכלכלית התקציבית של איך שמתנהלת המדינה.

משה גפני: דבר שהוא בלתי אפשרי בעליל.

משה גפני: עכשיו, אני ביקשתי לשנות את התופעה הזאת, וזה צריך להיות.

משה גפני: פנו אלי מהמגזר השלישי.

משה גפני: שנדע, המגזר השלישי נבנה על מה שהמדינה יוצאת ממנו; המדינה יצאה מהנושא של אחיות בבתי-הספר, אחיות לתלמידים, יצאה מזה – אין היום אחות בבית-הספר.

משה גפני: אנשים מהמגזר השלישי, מכל הסוגים, מכל החוגים, מכל הקבוצות, מקימים ארגונים, והארגונים האלה עושים את הפעולות שבעבר הממשלה עשתה.

משה גפני: הם באים לבקש פטור ממס על תרומות לפי סעיף 46, והם מבקשים להתנהל לפי נוהל התמיכות, ולפתע יכול שר האוצר, יהיה מי שיהיה, והוא מחליט שהוא משנה את הנוהל.

משה גפני: הייתה ערה לעניין הזה בקדנציה הקודמת שרת המשפטים של היום, חברת הכנסת איילת שקד.

משה גפני: היא הגישה הצעת חוק בכנסת הקודמת, שלא הבשילה כדי הצבעה, אבל היא הגישה את זה עם עוד חברי כנסת.

משה גפני: אני ראיתי את הדבר הזה, ואני הגשתי הצעת חוק, וחתומים על הצעת החוק הזאת מלבדי בצלאל סמוטריץ, יעקב מרגי, יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, יעקב אשר, ישראל אייכלר, שולי מועלם-רפאלי, יהודה גליק, אכרם חסון, אלעזר שטרן, קארין אלהרר, איתן ברושי, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, נחמן שי, נורית קורן, מרדכי יוגב, מנחם אליעזר מוזס, ניסן סלומינסקי, אמיר אוחנה, איציק שמולי, זהבה גלאון, אילן גילאון, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, מנואל טרכטנברג, איתן כבל, אראל מרגלית, זוהיר בהלול, מיכל רוזין, תמר זנדברג, עליזה לביא, אורי מקלב, רוברט אילטוב, אברהם נגוסה, נאוה בוקר, יוליה מלינובסקי, יוסי יונה, רויטל סויד, עודד פורר, דב חנין, אורן אסף חזן, דוד ביטן, מאיר כהן, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, יגאל גואטה, חמד עמאר, יצחק וקנין; ומעבר לחברי הכנסת האלה, שחתומים על החוק, הגישו חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי הצעת חוק שתכף הם גם ינמקו אותה בתוספת להצעת החוק הזאת.

משה גפני: משום מה, החליטה ועדת שרים להתנגד לחוק.

משה גפני: לא הבנתי עד לרגע זה למה.

משה גפני: כשאני שואל כל אחד – אני שואל: למה התנגדת?

משה גפני: אז הוא אומר: לא אני התנגדתי, זה ההוא התנגד.

משה גפני: כשאני שואל את ההוא, אז הוא אומר לי: לא, אני לא התנגדתי, זה ההוא.

משה גפני: אף אחד לא עומד מאחורי ההחלטה הזאת.

משה גפני: למה להתנגד לדבר שהוא כל כך פשוט.

משה גפני: הרי אם הוא לא יהיה במוח, הוא יהיה בכוח.

משה גפני: אי-אפשר לקבל החלטות לבד, בלי שתהיה ביקורת ציבורית, בלי שזה יעבור בוועדת כספים, בלי שזה יגיע לכנסת.

משה גפני: אנחנו היום בכנסת שיש בה ועדת שקיפות, שלא הייתה אף פעם.

משה גפני: יקבל החלטות, פתאום יהיה לו נוח.

משה גפני: לא חשוב מי יהיה השר.

משה גפני: היועץ המשפטי לא יהיה מגן לעניין הזה.

משה גפני: הוא יגיד לו: מבחינה משפטית זה בסדר, הסעיפים כתובים נכון.

משה גפני: הוא לא יבוא לתת דין-וחשבון למגזר השלישי באמצעות ועדת הכספים, לנמק למה הוא שינה לטובה, למה הוא שינה לרעה, למי השינוי לטובה הוא מועיל, למי הוא מזיק, שינוי לרעה.

משה גפני: לעמוד מול הציבור, להסביר לו.

משה גפני: זה לא נעשה.

משה גפני: האמת היא, גברתי היושבת-ראש, אני מעריך שאם הייתי מביא את זה להצבעה, היה רוב.

משה גפני: אני מאוד מעריך את הכנסת.

משה גפני: אני חושב שההיגיון היה גובר במקרה הזה.

משה גפני: זה דבר שהוא מיסודות העניין של איך מתנהלים מבחינת השקיפות.

משה גפני: להסביר, להגיד; לא משנה, תפעיל אחרי זה את הקואליציה, שיצביעו בעד מה שהחלטת, אבל דבר, תגיד.

משה גפני: לא במחשכים.

משה גפני: תגיד למגזר השלישי למה עשית ככה או אחרת.

משה גפני: נורא פשוט.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, את מכירה אותי.

משה גפני: אני אדם אחראי כזה, עד שמעצבנים אותי לגמרי.

טלי פלוסקוב: גם את זה אני מכירה.

משה גפני: אני לא מביא את זה להצבעה.

משה גפני: סיכמתי שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

משה גפני: אני, בעזרת השם, אשתדל לעבור – קודם כול יושבת-ראש ועדת שרים לחקיקה, שהיא עצמה הגישה את החוק הזה בכנסת התשע-עשרה, אדבר עם השרים שם, אדבר עם הפקידים שנמצאים בעניין, בעיקר אדבר עם שר האוצר.

משה גפני: אני חושב שלא נכון להתנהל ככה.

משה גפני: זה כבר לא מתנהל ככה ברבים מאוד מהנושאים.

משה גפני: עוד יש, אבל זה אחד הנושאים המרכזיים.

משה גפני: פנו אלי מהמגזר השלישי, מכל הקבוצות, מכל החוגים.

משה גפני: פתאום יש נוהל.

משה גפני: הם גם דיברו אתי על נוהל מתאריך מסוים.

משה גפני: אני ממש לא רוצה להיכנס לזה, מכיוון שענייני הוא לא החלטה כזאת או אחרת; העניין שלי ושל חברי הכנסת שחתומים על החוק הוא העיקרון.

משה גפני: בסדר – קיבלת החלטה, גם יש לך את האפשרות, וכמו שאתה מעביר תקציב מדינה תוכל גם להעביר את ההחלטה שלך, אבל תדבר; תגיד לעם: החלטתי כך, מכיוון שזו תמונת המצב.

משה גפני: שני דברים רעים יש בתהליך הזה.

קריאה: רק שניים?

משה גפני: יש עוד, אבל שניים מרכזיים.

משה גפני: האחד הוא שהממשלה יוצאת מהרבה דברים שבעבר היא הייתה בהם; שנכנס במקומה מי שאינו רשות שלטונית, שזה המגזר השלישי.

משה גפני: אלה דברים חמורים.

משה גפני: אפשר להביא דוגמאות.

משה גפני: דוגמה אחת הבאתי, ובעצם מה שהממשלה יצאה ממנו – והדיור זה אחד הנושאים המרכזיים שהממשלה יצאה מהם לפני 12 שנה, ונכנסו כל מיני גופים.

משה גפני: זו דוגמה רעה אחת.

משה גפני: והדבר השני הרע בעניין הזה – בסדר, אנחנו נדבר בתקציב על זה שהממשלה יצאה מכל מיני סעיפים ונושאים, אבל יש את המגזר השלישי – למה אתה לא מסביר כאשר אתה עושה שינויים?

משה גפני: וההסבר שצריך לתת זה בוועדת הכספים, לכנסת, צריך לומר את הדברים.

משה גפני: אני מבקש, גברתי היושבת-ראש, לא להצביע על הצעת החוק.

משה גפני: רציתי להסביר את זה.

משה גפני: כפי שאמרתי, אדבר עם השרים הנוגעים בדבר, עם האנשים שנוגעים בדבר, ולאחר שאגיע להסכמה אתם, בעזרת השם אביא את זה להצבעה.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3203/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו הצעה שהוצמדה: הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – אישור נוהל הגשת בקשות תמיכה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: גם לך, אדוני, יש עד שלוש דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אהיה קצר.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אני מסכים עם הסיכום של מי שמוביל את החוק הזה, שהוא חבר הכנסת גפני.

אחמד טיבי: הצעת החוק שלי מוצמדת להצעת החוק שלו ושל חברים נוספים.

אחמד טיבי: אני בהחלט מסכים שיש לקבל את אישורה של ועדת הכספים לנוהל הנדון.

אחמד טיבי: אני מקווה שהדיאלוג שמנהל חבר הכנסת גפני עם מי שצריך כדי להעביר את החוק בסופו של דבר, יישא פרי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עפר שלח, הערה היסטורית: אפרופו מה שאמרה השרה מירי רגב על ה-5 מיליון שקל, אם מגיעה תודה למישהו, זה לך וליאיר לפיד על הסיכום והעזרה אז בהעברת הכסף הזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עפר שלח: אל תגיד תודה.

מיקי רוזנטל: ירדו שניים בסקרים עכשיו.

מיקי רוזנטל: הרגע.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לגרום לכם יותר נזק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא עסקת רכישת הצוללות מגרמניה

טלי פלוסקוב: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא עסקת רכישת הצוללות מגרמניה, מס' 5024, של חברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: סליחה – קודם מיכל רוזין, ואחר כך סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: אני ממתינה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד סגנית יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, הצוללת הזאת לא יכולה לשוט יותר במחשכים.

מיכל רוזין: נדמה שהערכים הנלוזים שמנהיגים אותנו, דינם לטבוע, ושהצדק והמינהל התקין יצופו.

מיכל רוזין: העדות שנמסרה אתמול מסבירה את הכול: "התקשר אלי עו"ד דוד שמרון – – – וביקש לדעת אם אנחנו עוצרים את הליכי המכרז על מנת לשאת ולתת עם לקוחותיו, כפי שנתבקשנו על-ידי ראש הממשלה".

מיכל רוזין: בום.

מיכל רוזין: או כמו שאמרו במשחק הילדים "צוללות": בול פגיעה.

מיכל רוזין: אז איך התחמק הפעם נתניהו מחקירה פלילית?

מיכל רוזין: איך, תסביר לי, היועץ המשפטי לממשלה מנדלבליט, איך הפעם תסביר את ההתחמקות מלחקור את נתניהו?

מיכל רוזין: חשיפת המייל מאתמול מאשרת את מה שכולנו חשדנו מזמן: נתניהו שיקר כשהכריז שלא ידע על המעורבות של שמרון בעסקה.

מיכל רוזין: לא ייתכן שראש הממשלה ישתמש בכספי הציבור כאילו הם ארנקו הפרטי.

מיכל רוזין: איך ייתכן שבשיא מבצע צבאי, חייל חטוף בעזה, ואחד האנשים הכי קרובים לנתניהו דואג להטריד את בכירי משרד הביטחון רק בשביל לעשות קופה מעמלה נוטפת ניגוד עניינים?

מיכל רוזין: אמון הציבור – זה מה שמונח כאן על הכף, ובשביל שאזרחי ואזרחיות ישראל יוכלו לישון בלילה בנחת, כשהם מאמינים שיש להם מנהיגים שמקדמים את המדינה באופן הטוב, ההגון והישר ביותר, ראש הממשלה נתניהו צריך לספק לאזרחים תשובות.

מיכל רוזין: לכן יש לפתוח בוועדת חקירה פרלמנטרית, ועל היועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקיקה פלילית בחשד להפרת אמונים ושוחד.

מיכל רוזין: ואלה הם רק חלק מהשאלות שראש הממשלה, נראה לי, צריך להשיב עליהן בחקירה: מדוע שר הביטחון דאז יעלון היה צריך להיחשף לעסקת הצוללות דרך הדלפות?

מיכל רוזין: האם קיימות עסקאות נשק נוספות של ישראל המתנהלות על-ידי ראש הממשלה ללא ידיעת שר הביטחון?

מיכל רוזין: האם שר הביטחון לא ידע על קיום העסקה?

מיכל רוזין: מי כן עודכן לגביה במערכת הצבאית?

מיכל רוזין: מלבד שר הביטחון, האם גם מערכת הביטחון וצה"ל התנגדו לעצם העסקה?

מיכל רוזין: ואם כן, מדוע קידם נתניהו את העסקה בניגוד לעמדתם?

מיכל רוזין: לאחר שנחשף כי ראש ממשלה דרש ממועמד לראשות המוסד להצהיר לו נאמנות, אי-אפשר שלא לתהות, אתם יודעים, לגבי כל המינויים האחרים שהוא מינה, והאם גם בהם נדרשה הצהרה כזאת, ועכשיו אנחנו רואים את הפירעון של הדרישה הזאת: המפכ"ל, ראש המל"ל, ראש השב"כ, ראש המוסד לכאורה, וכמובן היועץ המשפטי לממשלה.

מיכל רוזין: בתחילת הפרשה הפרקליט האישי של נתניהו, עו"ד שמרון, הכחיש כל ייצוג מול גופי המדינה בעניין עסקת הצוללות.

מיכל רוזין: אבל שלשום – רק שלשום – נחשף שאותו שמרון פנה ליועץ המשפטי של מערכת הביטחון בעניין תאגיד הצוללות הגרמני.

מיכל רוזין: – גם זו שאלה שהיועץ המשפטי לממשלה צריך לשאול – באופן שהיטיב עם התאגיד?

מיכל רוזין: ניגוד העניינים דווח ליועץ המשפטי לממשלה?

מיכל רוזין: נדמה כי יש חשד סביר לשחיתות שלטונית בפרשה הזו, בקנה מידה שעדיין לא חזינו בו.

מיכל רוזין: את חשיפת המיילים מאתמול לגבי השיחה הטלפונית שמרון אינו מכחיש.

מיכל רוזין: הוא טוען שאין בה הפרה של הסדר ניגוד העניינים שחל על משרד עורכי-הדין.

מיכל רוזין: האם לא נכון שהיועץ המשפטי יבדוק אם קיימת פה הפרה או לא?

מיכל רוזין: האם בגלל זה הוא הודיע שלא תיפתח חקירה פלילית?

מיכל רוזין: על סמך מה הוא קבע שאין היבט פלילי ללא חקירה?

מיכל רוזין: במייל כתב היועץ המשפטי של משרד הביטחון כי שמרון ביקש לברר מדוע לא מתבצעת הנחיית ראש הממשלה נתניהו לעצור את המכרז.

מיכל רוזין: שמרון כמובן מכחיש שהוא הזכיר את נתניהו בשיחה, וטוען שהייתה פה תוספת של היועץ המשפטי של משרד הביטחון.

מיכל רוזין: יש פה שתי גרסאות סותרות לכאורה; לא ראוי לחקור את שני העדים ולבדוק מי מהם דובר אמת?

מיכל רוזין: כי הרי אם אחד מהם דובר אמת, הרי שמדובר בשחיתות הגדולה ביותר שנודעה במדינת ישראל, ואם הוא אינו דובר אמת, אז יש פה בעיה עם קנוניה מצד שני.

מיכל רוזין: האם לא ראוי שנחקור?

מיכל רוזין: נטען שעיון בהסדר ניגוד העניינים שחל על משרד עורכי-הדין מעלה שיכול להיות שהשיחה של שמרון הייתה מותרת מבחינת ההסדר.

מיכל רוזין: אז בואו נדבר על זה.

מיכל רוזין: בואו נחקור, בואו נשאל את השאלות.

מיכל רוזין: ההסדר קובע ש"ככל שמשרד עורך-הדין יזדקק לפנות למשרד ממשרדי הממשלה – – – בעניין החורג מהשגרה, הוא יעשה כן רק תוך יידוע במקביל של היועץ המשפטי של המשרד הממשלתי – – – או שיביא מראש את פנייתו לידיעת היועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה".

מיכל רוזין: האם נעשתה פנייה כזאת?

מיכל רוזין: אנחנו יודעים שליועץ המשפטי של המשרד אכן נעשתה.

מיכל רוזין: האם זה דווח ליועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה?

מיכל רוזין: והאם אנחנו סומכים רק על יושרו של עו"ד שמרון, כפי שהודיעה לנו הודעתו של ראש הממשלה – שהוא סומך לחלוטין על יושרו של עו"ד שמרון?

מיכל רוזין: האם בעצם ההסדר שגובש עם עו"ד שמרון, הסדר ניגוד העניינים, כל כך מקל עליו ועל נתניהו, ועל המשרד, משרד עורכי-הדין שמרון-מולכו?

מיכל רוזין: ראוי שנפזר את הערפל.

מיכל רוזין: ראוי שהשאלות האלה יישאלו, כי מה שעומד על הפרק זה אמון הציבור ומיהו שומר הסף עבור הציבור.

מיכל רוזין: נתניהו טוען שלא ידע על המעורבות של שמרון.

מיכל רוזין: על זה אומרים: הוא לא ידע, הוא לא ידע.

מיכל רוזין: כמה קל, כמה נוח.

מיכל רוזין: ואולי בכלל החקירה צריכה להתמקד בטענה הזאת: אם הוא לא ידע, איך ייתכן שלא ידע?

מיכל רוזין: איזה כלים יש למשרד המשפטים כדי לבדוק מהלך של ניגוד עניינים שכזה?

מיכל רוזין: אזרחי המדינה, יותר משרוצים לדעת מה שמרון ידע, רוצים לדעת מה ראש הממשלה ידע.

מיכל רוזין: אכפת לנו מכך שראש הממשלה שלנו יהיה אדם ישר, לא מושחת.

מיכל רוזין: אכפת לנו מכך שראש הממשלה מאשר הוצאה של מיליארדי שקלים ללא מינהל תקין, ללא הסכמה ותמיכה של שר הביטחון, וייתכן גם שללא תמיכת גופי הביטחון השונים, ביניהם צה"ל, ובניגוד לאינטרסים של אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל.

מיכל רוזין: לא הגיוני שאנחנו ניחשף לכל התרחישים האלה וניוותר עם השאלות בעל-פה, ללא חקירה פלילית, ללא ועדת חקירה בנושא.

מיכל רוזין: הדיונים סביב נושא הצוללות הגיעו בזמן שבו מערכת המשפט ממתינה להכרעה בעניינים אחרים, פליליים, הקשורים לענייניו של ראש הממשלה.

מיכל רוזין: מריחת הזמן בבדיקות הללו, כמו גם אמירתו המיידית של מנדלבליט על אי-צורך בחקירה פלילית, מעלה שאלות קשות ביותר על שלטון החוק ושמירה על מינהל תקין.

מיכל רוזין: בסקר שנערך עבור חדשות ערוץ 10, 41% מהנשאלים תמכו בפתיחה בחקירה בעסקת הצוללות.

מיכל רוזין: אנחנו גם לא שוכחות להזכיר שביוני 2016, באותו זמן שנוהל משא-ומתן קואליציוני עם סיעת ישראל ביתנו, אז בדיוק התרחשה העסקה לגבי הצוללות, ולהפתעת רבים מאתנו, ואפילו מתוך הקואליציה, ויתרת על שר הביטחון שלך למען היריב הגדול ביותר שלך דאז, ליברמן.

מיכל רוזין: ואז, במין אורח פלא שכזה, ממש נס, ליברמן תמך בעסקת הצוללות, בניגוד מוחלט לדעתו של קודמו בתפקיד.

מיכל רוזין: הדבר הובא בפני הקבינט, וברגע יש אישור פה אחד, ביחד עם שר הביטחון החדש.

מיכל רוזין: נתניהו מגדיר מחדש את גבולות המוסר.

מיכל רוזין: אנחנו לא יכולים פה להתקטנן בין מחנות אופוזיציה לקואליציה.

מיכל רוזין: יש פה נושא אחר לחלוטין.

מיכל רוזין: מדובר פה על טוהר המידות, על אמון הציבור.

מיכל רוזין: איפה אתם?

מיכל רוזין: איפה אתן, חברי וחברות הכנסת?

מיכל רוזין: ברור שהוא מכריז לכולם שהכול ישר, הכול נקי – אז שלא יחשוש מחקירה, שלא יחשוש מוועדת חקירה.

מיכל רוזין: אנחנו לא מוכנים שמערכת הביטחון תתומרן על מנת לשלשל עוד מהכסף שלנו, של הבוחרים והבוחרות שלנו, של אזרחי ואזרחיות המדינה, לכיס של כל מיני מקורבים.

מיכל רוזין: איפה מצפן הצדק שלכם בעניין הזה?

מיכל רוזין: מצער לראות שהשוט של נתניהו מכה חזק יותר מאמון הבוחרים.

מיכל רוזין: ואני אסיים בדברים של מנחם בגין שאמר עם קום המדינה: "ובמדינתנו פנימה יהיה הצדק השליט העליון, השליט גם על שליטיה".

מיכל רוזין: מעניין מה היה אומר מנחם בגין היום.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא עסקת רכישת צוללות מגרמניה

טלי פלוסקוב: כאמור, אנחנו עוברים להצעה רגילה לסדר-היום, מס' 5029, של חברת הכנסת סתיו שפיר – בבקשה, גברתי – הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא עסקת רכישת צוללות מגרמניה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן השר ישיב לנו על שתי ההצעות במשולב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות לרשותך.

סתיו שפיר: תודה, כבוד היושבת-ראש.

סתיו שפיר: מי שמפחד להיחקר, כנראה יש לו מה להסתיר.

סתיו שפיר: אנשים נקיים לא מפחדים מחקירה ולא מפחדים מחשיפת האמת.

סתיו שפיר: אני פונה אליכם כאן, חברי וחברות הכנסת.

סתיו שפיר: חברי הקואליציה קיבלו הוראה להצביע נגד ההצעה שמונחת כאן על השולחן להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית, אבל אני מבקשת לפנות אל השכל הישר שלכם; יותר מזה, אני מבקשת לפנות את המוסר שלכם.

סתיו שפיר: כשראש הממשלה חותם על עסקה ביטחונית מהגדולות ביותר שהיו פה מאז קום המדינה, ועולה חשד משמעותי שהעסקה הזאת, לא רק שלא נדרשה, לא רק שהצבא אמר שלא צריך אותה, לא רק ששר הביטחון אמר שלא צריך אותה, לא רק שאף אחד לא הסכים אתה, אלא היא בעצם נועדה אולי לשרת את מקורבו של ראש הממשלה, את בן-דודו, את עורך-דינו; שכל העסקה הזו נעטפה בשקרים ובהסתרות, בסילופי מידע, בהמצאות, הן מצד ראש הממשלה והן מצד עורך-הדין שלו, הדובר שלו; כשבכל שעה מסתבר שקר נוסף שהשניים האלה סיפרו – האם ייתכן שהכנסת תחליט שלא לחקור את הפרשה הזאת, שהיא תסיר את החקירה מהשולחן?

סתיו שפיר: צריך לדבר על המחיר של העסקה הזאת, חברים, מחיר של מיליארדים, שנתניהו חתם עליו בשמנו, מיליארדים שלא יגיעו להתמודדות עם האתגרים הביטחוניים המרכזיים של מדינת ישראל; מיליארדים שלא יגיעו לאבטחת יישובי עוטף-עזה, שכל הזמן מספרים לנו שאין מספיק תקציב כדי לאבטח אותם, כדי לפתור אחת ולתמיד את בעיית המנהרות; מיליארדים שלא יגיעו לפיתוחים בסייבר; מיליארדים שלא יגיעו לאבטחת הגזרה הצפונית; מיליארדי שקלים שבגלל שהם לא יושקעו במטרות הנכונות, שצה"ל, שמשרד הביטחון, שכל אנשי המקצוע דורשים אותן, כי הם הלכו לאיזו עסקה חמדנית-אינטרסנטית של ראש הממשלה וחבריו – כך ייפגע ביטחון ישראל.

סתיו שפיר: בגרמניה כבר חוקרים את הפרשה הזאת, בכל העולם.

סתיו שפיר: הסתכלתם בעיתונים?

סתיו שפיר: בכל העולם מסתכלים על הפרשה הזאת, ונראה כאילו מדובר במדינת עולם שלישי, שבה יושב לו השליט ומעביר כספים מביטחון המדינה אל חבריו ומקורביו.

סתיו שפיר: יותר מזה, מהפרסומים נראה שבכלל אולי לישראל אין צרכים ביטחוניים כל כך מורכבים, אם הביטחון שלנו יכול לשמש ככלי פוליטי ציני לפיטום של מקורבי ראש הממשלה.

סתיו שפיר: האם ייתכן שהכנסת לא תבדוק את זה לעומק?

סתיו שפיר: האם ייתכן שהכנסת פשוט תעבור לסדר-היום על עסקה שפוגעת בביטחון המדינה?

סתיו שפיר: האם ייתכן שהכנסת תשרת את האינטרסים הקטנים של נתניהו במקום את האינטרסים של אזרחי ישראל?

סתיו שפיר: ואני מבקשת מכם היום להכריע, כי מי שמפחד לחקור ולהיחקר, יש סיבה לכך שהוא מפחד, כנראה יש לו מה להסתיר.

סתיו שפיר: האם אתם יודעים, אגב, כמה ועדות חקירה פרלמנטריות הוקמו מאז קום המדינה?

סתיו שפיר: 25.

סתיו שפיר: ומיהו ראש הממשלה שמכהן הכי הרבה שנים ברצף?

סתיו שפיר: בנימין נתניהו.

סתיו שפיר: וכמה ועדות חקירה הוקמו מאז שבנימין נתניהו ראש הממשלה?

סתיו שפיר: אפס.

סתיו שפיר: ראש הממשלה מפחד מוועדות חקירה.

סתיו שפיר: ראש הממשלה מפחד מוועדות חקירה, ראש הממשלה מפחד שיבדקו אותו.

סתיו שפיר: עוד לא נראה דבר כזה במדינת ישראל, ראש ממשלה שהעיסוק המרכזי שלו הוא לא באינטרס של אזרחי ישראל, אלא באינטרסים שלו עצמו – להישאר בשלטון.

סתיו שפיר: ובשביל מה להישאר בשלטון?

סתיו שפיר: כדי להישאר עוד בשלטון, ועוד ועוד ועוד.

סתיו שפיר: מה לגבי אזרחי ישראל?

סתיו שפיר: מה לגבי אזרחי ישראל העניים?

סתיו שפיר: מה לגבי הקשישים?

סתיו שפיר: מה לגבי הנכים?

סתיו שפיר: מה לגבי תושבי הגליל והגולן והנגב?

סתיו שפיר: מה לגבי הילדים של כולנו?

סתיו שפיר: זה כלום, זה ממנו והלאה.

סתיו שפיר: זה לא מעניין את ראש הממשלה.

סתיו שפיר: הדבר היחידי שמעניין זה שלטון, בלי שום מטרה פרט להישארות בשלטון.

סתיו שפיר: וכדי להישאר בשלטון לנצח, ביבי עוסק באובססיביות במינוי מקורביו לעמדות מפתח, בסילוק – בחיסול – כל שומרי הסף שעלולים לפתוח את הפה; באיום על מועמדים לכל משרה, אפילו משרות ביטחוניות, שהם חייבים לעשות את דבריו, גם כשזה יהיה נגד צו מצפונם ונגד האחריות המקצועית שלהם.

סתיו שפיר: זה נתניהו, שמינה את הפרקליט שלו להיות היועץ המשפטי הקודם ואת מזכיר הממשלה שלו, אדם שעבד תחתיו, קיבל הוראות ממנו, להיות היועץ המשפטי לממשלה הנוכחי.

סתיו שפיר: זהו נתניהו, שגרם לפיטוריו של שר ביטחון הגון ומקצועי כדי שאף אחד לא יוכל לעצור את השחיתות שלו.

סתיו שפיר: זה נתניהו, שמאיים וממציא שקרים על עיתונאים במדינת ישראל שמעזים לחשוף את האמת על מעשיו, שמכריז מלחמה על התקשורת החופשית כי היא לא מוכנה לקבל ממנו הוראות ופקודות.

סתיו שפיר: זה נתניהו, שכדי לחתום על עסקת הגז – אתם זוכרים?

סתיו שפיר: – על משאבי הטבע של מדינת ישראל, הוא פירק – הוא חיסל – כל גוף וכל רשות שעלולה הייתה לתת חוות דעת אחרת ולהתנגד לאינטרסים של הטייקונים חבריו, ששומרים עליו בשלטון, והחליף את כל שומרי הסף האלה, את כל אנשי המקצוע שלא התאימו לו, במי שיהיה מוכן לדקלם את העמדה שלו ולחתום בשמנו על העסקה.

סתיו שפיר: זה נתניהו, שפוגע בלי סוף ביחסי החוץ של מדינת ישראל בשביל קומץ פורעי חוק שיושבים במרכז הליכוד.

סתיו שפיר: זה נתניהו, שפוגע בשלטון החוק ובבית-המשפט העליון בשביל שאף אחד לא יחסום את החברים שלו מלעשות ככל העולה על רוחם, גם באדמות פרטיות שאינן שלהם, גם בחוקיה הבסיסיים היסודיים ביותר של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: זהו ראש הממשלה, שמכריז מלחמה, מגובה בסוללה של עורכי-דין, על אזרח פרטי מחוסר עבודה שכתב נגדו סטטוס בפייסבוק, למען השם.

סתיו שפיר: וזהו ראש הממשלה, שמסית ומשקר וממציא על כל אזרח שלא מסכים עם דעתו, על כל מי שמעז להשמיע ביקורת.

סתיו שפיר: ועכשיו – צעד אחד רחוק מדי.

סתיו שפיר: ראש הממשלה חותם על אחת העסקאות הגדולות ביותר בביטחון המדינה, בלי שאף אחד במערכת הביטחון מסכים לה, כדי לסדר עוד קצת תשלומים ומתנות לחבריו.

סתיו שפיר: חשבו לעצמכם מהי מידת הסיכון – הסיכון לביטחון המדינה – אם יתגלה שהפרשה הזאת, שהפרסומים נכונים.

סתיו שפיר: תחשבו מה מעולל ראש הממשלה הזה לביטחון המדינה אם כך הוא מקבל את החלטותיו.

סתיו שפיר: לא אסטרטגיה, לא חזון, לא הצרכים של אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: הצרכים האישיים שלו.

סתיו שפיר: מושחת ופחדן, מסית ופוגע בביטחון המדינה.

סתיו שפיר: הפרשה הזאת חייבת להיחקר, ומי שמפחד מחקירה כנראה יש לו מה להסתיר.

סתיו שפיר: ראש הממשלה כנראה שכח, אבל הוא אמור לשרת את המדינה, ולא המדינה משרתת אותו.

סתיו שפיר: ראש הממשלה אמור לשרת את אזרחי ישראל, ולא הם – לא אנחנו – העבדים שלו ושל האינטרסים שלו.

סתיו שפיר: אני מבקשת מכם, חברי, גם חברי בקואליציה, אל תפחדו, תעשו את הדבר הנכון.

סתיו שפיר: אנחנו מוכרחים לחקור את האמת.

סתיו שפיר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

טלי פלוסקוב: כאמור, ישיב השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש – אי-אפשר לדבר ככה.

טלי פלוסקוב: קצת מפריע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, אני מבינה את המצב-רוח הטוב שלך, לבריאות, אבל קצת בשקט.

טלי פלוסקוב: השר עלה להשיב, אז בוא ניתן לו את הכבוד הראוי.

טלי פלוסקוב: מה קשור לחבר הכנסת גליק?

טלי פלוסקוב: אני פשוט שוחחתי אתו לפני שעליתי לנהל את המליאה על הדברים הנפלאים שקורים, נכון, אדוני?

טלי פלוסקוב: אז אנחנו באמת מבקשים קצת שקט באולם, וניתן לשר להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, לפני שאדבר לגוף העניין, אני מוכרח לומר דבר אחד, לומר גם לחברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, אולי כהמשך לדברים שנאמרו כאן גם כאשר דנו בהצעת החוק שלשמחתי הכנסת דחתה ברוב גדול, בעניין הנצחתו של רחבעם זאבי הי"ד, וגם, כמובן, לחברתי חברת הכנסת סתיו שפיר.

יריב לוין: זה נכון שיש לנו חסינות – זה נכון שיש לנו חסינות כדי שנוכל לומר את אשר על לבנו ללא מורא וללא חשש, אבל החסינות אין פירושה שאפשר לחרוץ דין של אף אחד, לא של רחבעם זאבי, וגם לא של ראש הממשלה, וגם לא של אף אדם אחר – בלי משפט – – –

מיכל רוזין: לכן אנחנו מבקשות ועדת חקירה שתבדוק.

מיכל רוזין: לא חרצנו דין.

יריב לוין: – – – בלי משפט – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יריב לוין: – – בלי הליך, משל הייתן המאשים, התובע, השופט – –

מיכל רוזין: אנחנו דורשות הליך.

יריב לוין: – – התליין, הציבור, העיתון.

מיכל רוזין: אנחנו דורשות חקירה.

מיכל רוזין: חקירה זה הליך.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, הבנו מה את דורשת.

טלי פלוסקוב: היית כאן והצגת.

טלי פלוסקוב: תני בבקשה לשר להשיב.

יריב לוין: יש הבדל, חברת הכנסת רוזין, בין לדרוש חקירה ולבוא ולומר שיש חשש לכך וכך ויש חשד לכך וכך לבין עזות המצח והחוצפה שלכן לבוא ולקבוע כביכול עובדות – שקריות, שאין מאחוריהן דבר – –

תמר זנדברג: מאיפה אתה יודע שאין דבר?

יריב לוין: – – כלפי אדם ישר, הגון, שמוביל את מדינת ישראל באחריות במשך שנים – –

תמר זנדברג: מי שמך לחרוץ דין?

מיכל רוזין: זה לא מדאיג אותך?

יריב לוין: – – שנבדק, ופעולותיו – גברתי היושבת-ראש, זה לא דו-שיח.

טלי פלוסקוב: אני אתחיל לקרוא לסדר.

טלי פלוסקוב: חברות הכנסת היקרות, תנו בבקשה לשר להשיב.

דב חנין: ממה אתם מפחדים?

יריב לוין: אני שמעתי את דברי ההשמצה, דברי הבלע שלכן.

יריב לוין: לא אמרתי מילה.

יריב לוין: בדמוקרטיה – בואו אני אגלה לכן סוד, אבירות זכויות האדם שיושבות בצד הזה של האולם.

תמר זנדברג: אתם המצאתם את הדמוקרטיה.

תמר זנדברג: הרגע נולדה הדמוקרטיה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

יריב לוין: חברות הכנסת זנדברג ורוזין, וכמובן שפיר, בדמוקרטיה גם לי מותר לדבר, בלי שתפריעו לי.

יריב לוין: בדמוקרטיה יש לאדם זכות לשם טוב, והוא לא – לא מושחת ושום דבר כזה – –

תמר זנדברג: מאיפה אתה יודע?

יריב לוין: – – כל עוד לא הוכח אחרת.

מיכל רוזין: אז למה לא לחקור?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

יריב לוין: והכלל בדמוקרטיה הוא שמי שמוציא דיבתו של אדם רעה גם צריך לתת על זה אחר כך את הדין.

תמר זנדברג: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לכן עוד דבר.

יריב לוין: תראו, הביטויים המבישים שאתן משתמשות בהם נובעים רק מדבר אחד: מחולשת הטענות, מהיעדר ראיות ומהידיעה הברורה שבכל האוויר החם הזה אין שום דבר.

תמר זנדברג: מאיפה אתה יודע?

יריב לוין: עכשיו תראי, חברת הכנסת שפיר, תראי, את אמרת כאן לפני רגע: ראש הממשלה פוגע ביחסי החוץ, הכול שחור והכול נורא.

יריב לוין: וכמו כל הטענות שלך בעניין הזה, כך גם הטענה הזאת – מגוחכת ושקרית.

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: עכשיו אני שואל אותך, חברת הכנסת שפיר – – –

סתיו שפיר: אבל מה אתה – – –

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, אם רוצים, אני פשוט אשתוק – –

טלי פלוסקוב: אנחנו לא שואלים עכשיו את השר, ושום דבר.

יריב לוין: – – עד שהן תואלנה לאפשר לי לדבר.

טלי פלוסקוב: נכון, אני מסכימה אתך.

יריב לוין: זה לא יהיה.

יריב לוין: זה פשוט לא יהיה, חברת הכנסת שפיר.

יריב לוין: את תשמעי את האמת כמו שהיא.

סתיו שפיר: אני אשמח לשמוע.

טלי פלוסקוב: לא להפריע.

יריב לוין: תור ההשמצות, השקרים, נגמר, עכשיו שעת האמת.

יריב לוין: אז תקשיבי.

מיכל רוזין: איך אתה יודע מה האמת אם לא – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת לך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: נשארה פעם אחת ואת יוצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: תנו לשר להשיב.

מיכל רוזין: אנחנו רוצים שהוא ישיב – – –

טלי פלוסקוב: אף אחד לא הפריע לכן כשדיברתן פה.

יריב לוין: הטיחה כאן חברת הכנסת שפיר שורה של האשמות בראש הממשלה, במין ערבוב כזה נורא נחמד, של הכול ביחד, ממדיניותו ועד אורחות חייו, מאישיותו ועד פעולותיו.

יריב לוין: אז אני אקח איזה דוגמה קטנה ואחר כך אני גם אענה לגוף הטענות המגוחכות האלו.

יריב לוין: אני אקח רק דוגמה אחת קטנה – אמרת כאן, את, לפני רגע: ראש הממשלה שפוגע ביחסי החוץ של מדינת ישראל.

יריב לוין: מדהים, לא? אני רוצה להזכיר שהיה מכתב שנשלח על-ידי חברי כנסת, 37 במספר, לראש הממשלה, שאמר לו: תחרים – – –

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני קוראת לך לסדר בפעם הראשונה.

סתיו שפיר: איזה שר זה – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו לא בדיאלוג, אני מצטערת.

יריב לוין: לא יעזור לך, חברת הכנסת שפיר, תשמעי את האמת ותתמודדי אתה.

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני קוראת לך לסדר בפעם השנייה.

יריב לוין: שעת השקר נגמרה.

סתיו שפיר: אז איך אתה לא מתבייש – – –

יריב לוין: שלחו מכתב, 37 חברי כנסת – – –

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר, זה אומר שאני אקרא לך לסדר בפעם השלישית.

טלי פלוסקוב: תבחרי.

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: שלחו מכתב, 37 חברי כנסת.

יריב לוין: אגב, בהובלת חברת הכנסת רוזין – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, זה אומר, כן, כן – – –

מיכל רוזין: למה עכשיו – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני שמעתי מה אמרת לפני.

יריב לוין: שלחו מכתב לראש הממשלה: תחרים את נשיא ארצות-הברית הנבחר טראמפ, אל תיפגש אתו – כשהיה מועמד.

מיכל רוזין: כשהיה מועמד – – –

יריב לוין: נכון.

מיכל רוזין: נכון.

יריב לוין: לכו תיקחו שיעורים אצל חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה.

יריב לוין: יש בינינו חילוקי דעות, אבל הוא לעולם לא היה מעלה על דעתו דבר כזה.

חיים ילין: – – – יחסי החוץ – – –

יריב לוין: שלחו מכתב כזה.

יריב לוין: חוסר אחריות משווע, חוסר הבנה, חוסר תבונה.

יריב לוין: ואני אגיד לכם יותר מזה: חוסר ראייה של המציאות.

יריב לוין: אתם כבר הרשעתם את דונלד טראמפ, אתם כבר מרשיעים את בנימין נתניהו, אתם מחרימים את זה, מחרימים את ההוא – אתן אלה שמסכנות בהתנהלות הזו את האינטרסים החיוניים ביותר של מדינת ישראל.

חיים ילין: הכי טוב שיש את מי להאשים – – –

יריב לוין: אלא מה, שמה לעשות – –

חיים ילין: סוף-סוף לא יהיה לכם את מי להאשים יותר.

יריב לוין: – – מה לעשות שהציבור לא מטומטם.

יריב לוין: כאשר אנשים רואים אתכן ורואים את המכתבים שאתן כותבות, ורואים מנגד את העשייה שלנו ואת העשייה של ראש הממשלה, הם סומכים עליו ולא עליכן, ולא במקרה.

יריב לוין: הם יודעים שהוא שומר על ביטחון המדינה ולא אתן.

יריב לוין: הם יודעים שהוא רואה צעד אחד קדימה ונפגש עם מי שיהיה נשיא ארצות-הברית ולא קורא להחרים אותו – בקוצר רואי שאין למעלה ממנו, כפי שאתן עשיתן.

יריב לוין: מאחר שאתן יודעות היטב שבדמוקרטיה מחליפים שלטון בבחירות, ושהדרך שלכן לא יכולה לזכות בבחירות, כי אנשים לא רוצים להפקיד את הגה המדינה בידי אנשים שאינם יודעים לראות מטר אחד קדימה – –

סתיו שפיר: – – –

יריב לוין: – – בידי אנשים קיצונים מהסוג שלכם – –

סתיו שפיר: – – –

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: – – בידי אנשים שאינם מבינים דבר וחצי דבר – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת לך לסדר בפעם השלישית ומבקשת שתצאי מהאולם.

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – – –

יריב לוין: – – אתן בוחרות – גברתי היושבת-ראש, זה אי-אפשר.

טלי פלוסקוב: דקה אם תיתן לי.

טלי פלוסקוב: היא צריכה לצאת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת, בבקשה, תעזרו לי.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: את תחזרי אלינו להצבעה.

מיכל רוזין: – – – אתה לא יכול להגן על הצוללות.

מיכל רוזין: אמון הציבור על ראשך – – – (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם המליאה.

מיכל רוזין: )

יריב לוין: – – אתן בוחרות בדרך הכי פסולה, הכי לא ראויה, הכי שקרית, של הטחת האשמות שאין מאחוריהן דבר.

יריב לוין: כמה נמוך אפשר לרדת?

יריב לוין: אני מבין, צוללות זה מתחת למים, כמה נמוך אפשר?

יריב לוין: ואני אומר לכם – חברי השר אקוניס, אתה שר המדע, הטכנולוגיה והחלל.

יריב לוין: נדמה לי שנושא הצוללות ומעמקי הים, מוצה.

יריב לוין: תהיה מוכן, עכשיו יחפשו את ראש הממשלה ברקיע השביעי, בחלל.

יריב לוין: רבותי, זה לא רציני, זה לא ילך, לא תצליחו לזרות חול בעיני הציבור.

יריב לוין: הציבור יודע מה הוא בחר – –

סתיו שפיר: אם הכול נכון, למה אתה – – –

יריב לוין: – – תתמודדו בקלפי ותפסידו עוד פעם.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר לוין.

טלי פלוסקוב: רבותי, הממשלה, הצבעה שמית או אלקטרונית?

קריאות: אלקטרונית.

קריאה: יש לנו שתי הצבעות.

טלי פלוסקוב: אלקטרונית.

טלי פלוסקוב: הצבעה רגילה.

טלי פלוסקוב: יש לנו שתי הצבעות נפרדות.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע בעד או נגד העברת הנושא לוועדת הכנסת, רבותי.

טלי פלוסקוב: כרגע נצביע על ההצעה של מיכל רוזין – הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא עסקת רכישת הצוללות מגרמניה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים בעד או נגד הקמת ועדת חקירה.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת – 40

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 40 חברי כנסת, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההצעה הרגילה לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 17

טלי פלוסקוב: נגד – 49

טלי פלוסקוב: ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 40 חברי כנסת, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההצעה לסדר-היום: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית – לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: נטל כספי מתמשך על רשויות מקומיות מרוחקות עקב הסעות גמלאים וקשישים למרכזי רווחה

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו ממשיכים בסדר-היום ועוברים להצעות לסדר-היום הרגילות.

טלי פלוסקוב: הצעות לסדר-היום: נטל כספי מתמשך על רשויות מקומיות מרוחקות עקב הסעות גמלאים וקשישים למרכזי רווחה, מס' 4902, 4928 ו-4953.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים בהצעה זו יהיה חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד עשר דקות.

איתן ברושי: חברי הכנסת – –

טלי פלוסקוב: אם נמתין דקה, ניתן לחברי הכנסת להירגע.

איתן ברושי: – – אנחנו עוברים למשהו שאין בו חילוקי דעות, אני מקווה.

טלי פלוסקוב: שנייה, שנייה, חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: אנחנו נבקש מחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני מבקשת להעביר את הדיון מחוץ לאולם.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני מבקשת להעביר את הדיון מחוץ לאולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אנחנו מבקשים להירגע, הישיבה ממשיכה.

איתן ברושי: אקוניס?

איתן ברושי: מי השר שעונה?

טלי פלוסקוב: השר אזולאי נמצא כאן כרגע.

איתן ברושי: מי עונה להצעה לסדר?

טלי פלוסקוב: אנחנו כבר נבדוק.

טלי פלוסקוב: כרגע רשום אצלי שר התחבורה, אבל נבדוק.

איתן ברושי: אפשר?

טלי פלוסקוב: אם אתה מרגיש שמספיק רגוע באולם, אז בוודאי.

איתן ברושי: יחסית רגוע, אבל איפה השר הממונה?

טלי פלוסקוב: גברתי מזכירת הכנסת, אנחנו מבקשים לבדוק מי ישיב להצעה.

קריאה: השר חיים כץ.

טלי פלוסקוב: רשום אצלי – דקה, אנחנו בודקים.

טלי פלוסקוב: השר חיים כץ נמצא כאן.

איתן ברושי: תפסת עמדה מעניינת.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אדוני, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

איתן ברושי: אדוני השר, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, במסגרת הצעות לסדר-היום אני וחברי מבקשים להעלות נושא שהוא לא חדש, אבל כמו עוד דברים, גם שהוא נכון הוא לא מטופל כהלכה.

איתן ברושי: מדובר על אזורים שהם פריפריאליים בעיקר, אבל לא רק מועצות אזוריות; כמעט כל המועצות האזוריות הן חלק מהבעיה, כאשר גמלאים וחברים, אזרחים ותיקים, שזכאים להנחה בתחבורה ציבורית בהיקף גדול, של 50%, בכל רחבי הארץ, מה שמשרת אותם בכל הצרכים – בוודאי של אוכלוסייה מתבגרת, מבוגרת, לעתים גם קשישה וחס וחלילה גם חולה – היכולת הזאת שנתונה לאזרחים בכל אזורי הארץ, בעיקר במרכז, לא קיימת באזורים הרחוקים.

איתן ברושי: סליחה, יושב-ראש הקואליציה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת, אם אתם רוצים לדבר, תצאו החוצה.

איתן ברושי: באים ומצביעים על בעיה אמיתית, עד כדי תחושה של הזנחה וקיפוח.

איתן ברושי: כאשר במרחבי הארץ השונים – ושר התחבורה, שאני משבח את פעילותו, בוודאי מברך ומקבל ברכות על תחבורה בהיקף גדול, ולאחרונה אפילו הוסיפו קווי תחבורה ציבורית ותקציב גדול בתקציב המדינה.

איתן ברושי: זה לא קיים באזורים הללו, שבהם אנשים מוגבלים ומבוגרים, בדרך כלל ללא רכב פרטי, צריכים להגיע קודם כול למרכזי-יום, בתי-חולים, שירותי בריאות ושירותים אחרים.

איתן ברושי: כתוצאה מכך, נוצר פער ביכולת לנצל את מה שהמדינה נותנת, ודווקא המקומות האלה נפגעים.

איתן ברושי: דרך אגב, לא מזמן התפרסם הדוח על מצב הבריאות בצפון.

איתן ברושי: שר הבריאות, שנחשב לשר טוב, לא מצליח לפתור את הבעיה של נחיתות גדולה בבריאות בצפון.

איתן ברושי: ראינו את זה ביחס של מספר המיטות, ביחס של מספר הרופאים, וגם בתוחלת החיים.

איתן ברושי: אז לא רק שבמקומות האלה אנשים חיים פחות, ולא רק ששירותי הבריאות הם פחות טובים – יש אליהם גם פחות נגישות.

איתן ברושי: יש להם פחות יכולת להגיע למקומות שבהם מקבלים עידוד, כמו מרכזי-יום לקשיש ותעסוקה ומילוי שעות הפנאי, אבל גם לבתי-חולים ושירותי בריאות אחרים.

איתן ברושי: איזו מדינה יכולה – קודם דיברנו על החקלאות.

איתן ברושי: כמה פרדוקס וסתירה יש פה שמצד אחד מדברים על תוכנית הגליל – שביטלו אותה, על חיזוק הדרום, שמדברים על כך, ומצד שני המדינה ביד שנייה לא רק שלא נותנת, היא לוקחת ואומרת למי שבחר לחיות בקריית-שמונה – לא מזמן תיארתי מקרה של חברה שאין לה טיפול נגד סרטן, והיא צריכה לנסוע שעות.

איתן ברושי: אומרים: תחיו במקומות האלה, ולא נותנים את המענה.

איתן ברושי: וכדי לצמצם את הדיון – – –

אורלי לוי אבקסיס: הם יחיו ארבע שנים פחות במקומות האלה.

איתן ברושי: הנה, אורלי לוי אבקסיס, שנולדה וגדלה בעיר בית-שאן ובעמק-המעיינות, אומרת: גם תגורו רחוק וגם תקבלו קנס – תחיו ארבע שנים פחות, כי בתל-אביב צריך לתת יותר.

איתן ברושי: אמרתי כבר לא פעם שבישראל יש חוק מעניין בפיזיקה: כל הנחלים זורמים לים, וכל הכסף – לתל-אביב.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן ברושי: באיזשהו מקום, אנחנו מבקשים, אדוני השר – ויש לך שם עצות מחברתי לסיעה שלי – אני רוצה לומר שצריך לתת פה פיצוי.

איתן ברושי: צריך לתת מענה למקומות כאלה, שלא מנצלים את ההטבה של המדינה, ונופל נטל גדול.

איתן ברושי: אנחנו מעריכים, אדוני השר, חיים, שרק למרכזי-יום לקשיש במרחב הכפרי מוציאים בין 12 ל-15 מיליון שקל יותר.

איתן ברושי: אם היו מקבלים 50% הנחה, כמו בכל מקום אחר, היו מפנים את המשאבים לדברים אחרים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

איתן ברושי: נדרש כאן פתרון, נדרשת התערבות.

איתן ברושי: יש כאן אפליה לרעה, ויש כאן סתירה בין המדיניות לדרכי הביצוע.

איתן ברושי: תודה.

איתן ברושי: אבקש להביא את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות על מנת שהנושא הזה יטופל, וככל הניתן בתקציב 17'–18'.

איתן ברושי: אל תשליכונו לעת זיקנה, אמרו מי שאמרו, ואל תזרקו את ההצעות האלה לפח האשפה.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, לרשותך שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, הסיפור הוא מאוד פשוט: יש מרכז-יום לקשיש כמעט בכל עיר ובכל – חבר הכנסת ברושי, אתה רצית שהשר יקשיב לך, אבל אתה לא נותן לו להקשיב לי.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

חיים ילין: נכון, זה ידוע מאוד.

חיים ילין: הסיפור ידוע כבר שנים, ואני חושב שהנקודה היא לא של משרד התחבורה; זה נוגע הרבה יותר למשרד הרווחה, ואני אנסה להסביר.

חיים ילין: במקומות שבעצם הפעילות היחידה שיש לזקן – זה במועצות האזוריות – היא במרכז-היום לקשיש, אי-אפשר להגיע לשם אם זה לא בהסעות, במיוחד אנשים שאין להם רכב וגם לא נוהגים כי אסור להם לנהוג.

חיים ילין: ומה שבעצם הערים או המועצות עושות – הן לוקחות הסעות פרטיות ומסיעות, ואין סבסוד להסעות האלה.

חיים ילין: בעצם הממשלה נותנת איזשהו תקצוב שנע בין 18 ל-20 שקל לקשיש, ואת מכירה את זה, כאשר אנחנו יודעים שכל קו כזה עולה בין 200,000 ל-250,000 שקל, והמועצה צריכה להוציא.

חיים ילין: עכשיו, מועצות שאין להן, איך הן מוציאות את זה?

חיים ילין: ובעצם זה הסיפור, זה הכול: אם הסבסוד למועצות האזוריות לפי כל אדם שמגיע למועדון היה ניתן ב-100%, ולא באחוזים נמוכים, אני חושב שלא היינו צריכים להיות פה.

חיים ילין: למה אני חושב שזה לא תמיד שייך למשרד התחבורה?

חיים ילין: כי אנחנו יודעים מה זה תחבורה.

חיים ילין: גם אם ישימו עוד עשרה קווים, זה לא יספיק, כי היישובים כל כך מרוחקים, וזה לא כלכלי להוביל זקן אחד מיישוב ליישוב.

חיים ילין: עד שהוא יגיע לבית-הקשיש – תאמיני לי, את יודעת בדיוק מה יקרה.

חיים ילין: ולכן, מה שנדרש פה זה דבר אחד: שפר-קפיטה, כל זקן שמגיע למועדונים יהיה מתוקצב במלואו, בדיוק כמו ששר החינוך מתקצב את ההסעות של הילדים לבית-הספר.

חיים ילין: אותו דבר.

חיים ילין: אז לא יהיה 100%, יהיה 20%–80%, כמו שקיים במשרד החינוך?

חיים ילין: זו כבר התקדמות.

חיים ילין: אני חושב שאם אנחנו נעשה את זה ונצליח להוביל את הדיון, וכולנו נבין על מה אנחנו מדברים, אז הרווחנו, הזקנים הרוויחו, המועצות והערים הרוויחו, ובעצם מי לא? אין מפסידים.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, נוסף על מה שאמרו קודמי, שהסעת הקשישים והגמלאים והזקנים מהווה נטל על הרשויות המקומיות, המצב ברשויות המקומיות במגזר הערבי-בדואי בנגב יותר חמור, מזה שהרבה זקנים, שהם זכאים – אנחנו יודעים שכל אזרח במדינת ישראל זכאי לשירותי רווחה, חינוך, בריאות.

טלב אבו עראר: אבל אם נתמקד ברווחה, ביישובים הבלתי-מוכרים הסמוכים ליישובי הקבע במגזר הבדואי, דואגים ברשויות המקומיות הערביות-בדואיות בנגב להסיע אותם, להביא אותם למרכזי הרווחה.

טלב אבו עראר: ולכן – כולנו יודעים שהמצב שם על סף קריסה.

טלב אבו עראר: הרי המצב הסוציו-אקונומי במגזר שם קשה, האבטלה שם חוגגת, ולכן קשה לרשות לתקצב את ההסעות האלה, מה עוד שחלק מהן בגירעונות, ולכן זה באמת מהווה נטל.

טלב אבו עראר: לכן, אנחנו פונים לשר הרווחה, שגם יושב כאן, וגם לשר התחבורה, שישתתפו ביניהם, יעזרו אחד לשני בשני המשרדים ושיתקצבו את העניין הזה.

טלב אבו עראר: באמת חשוב לכולנו שנראה את הזקנים – או מה עוד במגזר הבדואי?

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, את אתי?

טלב אבו עראר: בבקשה, אם תקשיבי, זה טוב מאוד, לגבי מה שאני הולך להגיד – זקנים שהורסים להם בתים.

טלב אבו עראר: זקן שמקבל שירותי רווחה והורסים לו את הבית.

טלב אבו עראר: קרו מקרים שהיו מאושפזים כמה זקנים שהכרתי בבית-החולים סורוקה.

טלב אבו עראר: ואז, בבית-החולים ביקשו שלא לשחרר את הזקן הזה עד שייבנה לו בית, אפילו זמני.

טלב אבו עראר: ובנו לו בית, מכובדי שר הרווחה, בית זמני, מאיסכורית.

טלב אבו עראר: ואז, בא המינהל.

טלב אבו עראר: מינהלת הריסת הבדואים שם – – –

חיים כץ: איך זה נוגע להסעות?

טלב אבו עראר: נוגע.

טלב אבו עראר: הרי הכול קשור.

טלב אבו עראר: הוא מקבל שירותי רווחה, לא? ומסיעים אותו משם.

טלב אבו עראר: אבל מאיפה שמסיעים אותו הורסים לו את הבית ומפקירים שם את הזקן בוכה, ללא בית וללא קורת גג.

טלב אבו עראר: זה לא קשור לרווחה?

טלב אבו עראר: חשבתי שמי שבאמת יגלה סולידריות זה אתה, הראשון, בכל המדינה, כי זו העבודה שלך.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

טלב אבו עראר: זקן, להשאיר אותו, להפקיר אותו בלי בית, בלי כלום?

טלב אבו עראר: זה דבר, נדמה לי, שכואב, כואב לכולנו.

חיים כץ: מסכים אתך.

טלב אבו עראר: ולכן, עד שיימצא פתרון, מכובדי השר, כולל, לכל היישובים שם, לפחות שהוא יטפל בזקנים האלה, נסיע אותם, שירגישו שיש להם זכות לקבל שירותי רווחה.

טלב אבו עראר: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: כאמור, ישיב לנו שר הרווחה והעבודה חיים כץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ראיתי שהסתכלת מה שם ההצעה לסדר, כן?

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את דבריהם של איתן ברושי וחיים ילין, ו-ואללה, אני לא יודע למה אני עונה פה בשם ישראל.

חיים כץ: לא יודע.

חיים ילין: התבלבלו בין שניים, בין חיים לישראל.

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: אני מקריא את מה – – – במשרד התחבורה.

חיים כץ: משרד התחבורה בראשותי – מאחר שאני מקריא בשם ישראל, ואין לי שום שאיפות של התפצלות, אז – משרד התחבורה הוא לא בראשותי, אלא אני מקריא שמשרד התחבורה בראשותי – בסוגריים, ישראל – מפעיל שירותי תחבורה ציבורית בכל הארץ, בחלק גם בשבת, כולל בפריפריה וביישובים הכפריים.

חיים כץ: בשנים האחרונות הגדלנו בעשרות אחוזים את הפעילות באזורים האלה, וכיום מספר היישובים שאין בהם תחבורה ציבורית הוא עשרות בלבד.

חיים כץ: המשרד פועל באופן רציף מול נציגי התושבים ברשויות המקומיות, כדי להתאים את שירותי התחבורה לצורכי התושבים, ובעבר הותאמו לא פעם מסלולים וקווים לצרכים יישוביים דוגמת פעילות לגיל הזהב – אתה רואה, הנה הקשר – במרכז האזורי, וכל רשות מוזמנת להמשיך לפעול מול המשרד לבחינת הצורך בקווים פרטניים נוספים.

חיים כץ: יש לציין עוד כי המדינה, באמצעות משרד החינוך, מסבסדת רכישת אוטובוסים צהובים למועצות האזוריות, המשמשים גם להסעת ציבור האזרחים הוותיקים לפעילויות שונות במרחב המועצה האזורית ובכלל.

חיים כץ: אני רוצה להוסיף שמשרד הרווחה מפעיל כ-300 מועדוני מופ"ת.

חיים כץ: ב-300 מועדוני המופ"ת שאנחנו נותנים שירות לניצולי השואה זה כולל גם היסעים.

חיים כץ: שלוש פעמים בשבוע אנחנו נותנים היסעים, ואז אנחנו לא מחייבים את המועצות.

חיים כץ: נכון שאותו ניצול שואה משלם 45 שקלים לחודש, אבל הוא מקבל גם שתי ארוחות: ארוחת בוקר וארוחה חמה ביום, ואני חושב שזה מסובסד, ואני חושב שזה טוב במתכונת הזאת.

חיים ילין: נו, זה עובד מצוין.

חיים ילין: חיים, מה שאמרת עובד מצוין, אנחנו לא מדברים על המועדון הזה.

חיים כץ: אני יודע.

חיים כץ: אני חושב – – –

חיים ילין: אני אומר, זה מצוין.

חיים ילין: הלוואי שתעביר את זה לשם.

חיים כץ: אני אומר שמי שאינו – – –

איתן ברושי: זה רומז על הפתרון.

חיים ילין: זה בדיוק מה שאנחנו צריכים, ואז פתרת את הבעיה בכל המועדונים.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, אני כל כך מסכים למה שהם אומרים, שצריך להביא פתרון לעניין, אז כל ועדה שהם יבקשו להעביר את זה – – –

חיים ילין: הוועדה שלך, עבודה ורווחה.

איתן ברושי: עבודה ורווחה.

טלי פלוסקוב: עבודה ורווחה.

חיים כץ: אני מציע להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אדוני.

איתן ברושי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: כן, אנחנו צריכים להצביע.

טלי פלוסקוב: אנחנו כרגע נצביע על העברת המשך הדיון על נטל כספי מתמשך על רשויות מקומיות מרוחקות עקב הסעות גמלאים וקשישים למרכזי רווחה, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 14 חברי כנסת תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא, כאמור, עובר להמשך הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: רשת "קפה קפה" מונעת מעובדיה לדבר בשפה הערבית

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום הבאות: רשת "קפה קפה" מונעת מעובדיה לדבר בשפה הערבית, מס' 4971, 4979, 4989 ו-5008.

טלי פלוסקוב: הראשון, מציג הנושא, יהיה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שדב חנין כבר מבקש הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר נפתלי בנט, ב-14 בנובמבר, החודש, זאת אומרת, פורסם בעיתון "הארץ" שעובדים ערבים בסניף "קפה קפה" בחיפה קיבלו הוראה לא לדבר בשפת האם שלהם, ערבית.

עבדאללה אבו מערוף: כולנו יודעים שזה לא המקרה הראשון שערבים מנועים מלדבר בשפת האם שלהם.

עבדאללה אבו מערוף: איך מקום ציבורי כמו "קפה קפה", או מקום ציבורי אחר, מחליט למנוע מעובד שלו לדבר בשפת האם שלו אף-על-פי שהחוק אוסר את זה?

עבדאללה אבו מערוף: זו שאלה שמסתתרות מאחוריה המון שנים של גזענות כלפי הערבים במדינה, כלפי האתיופים במדינה, כלפי כל מיעוט במדינה, ואפילו כלפי השפה הרוסית, ואני עד להרבה מקרים כאלה, אבל כעת הדיון הוא על השפה הערבית, שהיא שפת האם של 20% מאזרחי המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: האם האיסור לדבר בשפה הערבית, היפה, המוכרת לרוב אזרחי המדינה, ולא רק משירי פיירוז, אום-כלתום, עבד-אלוהאב ופריד אלאטרש, הוא איסור שמתבטא באנטישמיות, או לא?

עבדאללה אבו מערוף: האם אפשר להתכחש לאחר, לבן-אדם כבן-אדם, לשפתו?

עבדאללה אבו מערוף: הרי השפה הערבית והשפה העברית הן מאותו מקור, מאותם שורשים.

עבדאללה אבו מערוף: כל מה שמתרחש במדינה משפיע על התנהגות האזרחים; מדיניות הקיפוח והאפליה המתמשכת והגזענית שהממסד נוקט כלפי האזרחים הערבים היא בהחלט סיבה לכך שאזרחים רבים מתחילים לחפש כל מיני דרכים כדי לשקף בחייהם היומיומיים את השקפותיו של הממסד כלפי האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, השפה הערבית היא אחת השפות היפות בעולם, היא מכילה יותר מ-12 מיליון מילים, יותר מ-16,000 שורשים, היא בת אלפי שנים, ודובריה היום בעולם – קרוב ל-500 מיליון איש.

עבדאללה אבו מערוף: היא השפה החמישית באו"ם, וכמובן שפה רשמית בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: אני חייב לציין לשבח שהכנסת, בחודש מאי שעבר, השנה הזאת, ציינה ביוזמתו של חבר הכנסת חברי ד"ר יוסף ג'בארין את יום השפה הערבית.

עבדאללה אבו מערוף: זה היה צעד חיובי מאוד ומסר תרבותי חינוכי שתורם לדו-קיום והבנת האחר, ויכבד את הערכים האנושיים של כולנו, וגם יש לציין לשבח ולטובה את החלטתו של השר נפתלי בנט שלימוד השפה הערבית יהיה מכיתה א'.

עבדאללה אבו מערוף: נכון שצריך להשריש את הערכים התרבותיים, אבל כנראה עדיין יש אנשים שלא רוצים להתחיל אפילו את הצעד הראשון המתבקש, והם עדיין דוגלים בתובנה של אפליה וגזענות.

עבדאללה אבו מערוף: יש לעשות את כל הנדרש שמקרים כאלו לא יתרחשו שוב, ורשת "קפה קפה" חייבת להסיק את המסקנות מהתנהגותה הפסולה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: ומה אם האזרחים הערבים וכל מי שדובר ערבית יכריז על החרמת הרשת?

עבדאללה אבו מערוף: אני דורש מרשת "קפה קפה" התנצלות – והבטחה שהדבר הזה לא יקרה שוב.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברותי וחברי חברי הכנסת המתוקות והמתוקים מן הקואליציה ומן האופוזיציה, יהודים ושאינם יהודים, חברים, אשתי איננה דוברת אנגלית, בבית הורי מדברים באנגלית.

יהודה גליק: כשאשתי מגיעה לבית הורי, ומדברים שם אנשים באנגלית, ההרגשה היא מאוד לא נעימה.

יהודה גליק: אני דובר השפה העברית, האנגלית, גם קצת רוסית וגם קצת יידיש, אבל כשאני נמצא בחברה שמדברים בה בצרפתית או בערבית אני מרגיש מאוד מאוד מאוד לא נעים.

יהודה גליק: אבל בבית שלי ההורים שלי הבינו שצריך לכבד את אשתי, ולכן כשאשתי נוכחת הם מדברים בשפה העברית, והדבר הזה לא נעשה כי קבענו כלל וחוק לכפות שאסור לדבר בבית אנגלית כאשר אשתי נוכחת.

יהודה גליק: בהיותי דובר משרד הקליטה בשנות ה-90 הייתה עלייה גדולה מברית-המועצות, ופעם אחר פעם קיבלנו תלונות על כך שאוסרים על אנשים לדבר בשפה הרוסית.

טלי פלוסקוב: עד עכשיו, אדוני, לפעמים קורים דברים כאלה.

יהודה גליק: עד עכשיו קורים דברים כאלה.

יהודה גליק: חברים וחברות, אין ספק שמבחינה חברתית, כאשר מסביבך אדם שאיננו דובר את השפה, מאוד לא נעים כאשר דוברים בשפה אחרת, אבל כאשר דבר זה נעשה בכפייה, ואוסרים על אדם לדבר בשפתו, התוצאה תהיה בומרנג.

יהודה גליק: האדם ירגיש שזה נעשה נגדו כי שונאים אותו, זה נעשה נגדו כי הוא דובר דווקא ערבית.

יהודה גליק: אני מזכיר לכולנו שאחת הפסקאות החשובות בהכרזת העצמאות: "תהא מושתתת על יסודות החירות הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל".

יהודה גליק: נביאי ישראל שיבחו והיללו את החופש ואת החירות.

יהודה גליק: והדבר הזה, אגב, נכון לא רק בעניין הדיבור, בכל דבר.

יהודה גליק: כאשר מואזין מחליט לדבר בקולי-קולות דווקא כדי להפריע, זה לא בסדר, אבל אם השכנים יבואו וידברו אתו, ויהיה שיח – יש לא מעט מסגדים שמכבדים את שכניהם.

יהודה גליק: ואותו דבר בכל עניין שקורה במדינה הזאת.

יהודה גליק: אם אנחנו נכפה על אנשים, נכפה על אנשים שיהיו אצלם רק אירועים מעורבים, יבוא ציבור חרדי ויגיד: אנחנו רוצים בנפרד.

יהודה גליק: חברים וחברות, כפייה לא תוביל לשום דבר.

יהודה גליק: ואכן, כפי שהזכיר כבוד חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, טוב עשה חבר הכנסת כבוד שר החינוך שעודד לימוד ערבית בגיל צעיר.

יהודה גליק: כיוון שחיים פה 20% אנשים דוברי ערבית, מן הראוי שכולנו נשלוט בשפה הערבית.

יהודה גליק: אבל, לכפות ולאסור על אדם לדבר בשפתו לא יביא שום תועלת.

יהודה גליק: אני מציע שנוציא את הכפייה מסדר-היום, ונעודד את הכבוד.

יהודה גליק: כפי שחז"ל אמרו: כתוב על עשרת הדיברות "חַרות על הלחות", אל תקרא חרות אלא חירות.

יהודה גליק: הלוחות שניתנו לנו על-ידי הקדוש-ברוך-הוא העניקו לנו את החירות.

יהודה גליק: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, אפרופו גזענות, אפשר להיות אדישים לגזענות, אפשר לנסות גם להיבנות ממנה, אפשר גם להגיע ולדהור – לעבר הגזענות – לשלטון, אבל הגזענות היא בומרנג.

עיסאווי פריג': וכאן אני רוצה להתייחס למה שקורה בארצות-הברית, ולא ל"קפה קפה", כי "קפה קפה" הוא הסימפטום.

עיסאווי פריג': בארצות-הברית לפני שבועיים חברי הימין, התומכים של טראמפ – וכולם ראו את זה – עשו "הייל טראמפ" והצדעה במועל יד בלב וושינגטון, ואמרו: לא בטוח שיהודים הם בני-אדם – אמרו הנאצים האמריקנים תומכי טראמפ.

עיסאווי פריג': ומה שמעתם מטראמפ, הנשיא, ששמע את הדברים?

עיסאווי פריג': הרי הוא רץ בטוויטר לצייץ על כל דבר ודבר.

עיסאווי פריג': הוא קרא להם לתדרוך, זה מה שעשה טראמפ.

עיסאווי פריג': להגיד להם בצורה ברורה וחד-משמעית שהוא לא מעוניין בתמיכה הגזענית שלהם – הוא לא עשה את זה.

עיסאווי פריג': הסתפק בתדרוך, לא היה מסר ישיר.

עיסאווי פריג': ככה נראית אנטישמיות ממוסדת, וככה מנהיגים בונים את כוחם.

עיסאווי פריג': זה בארצות-הברית – שהכול בומרנג.

עיסאווי פריג': אני עכשיו רוצה לעבור לישראל, מה קורה אצלנו.

עיסאווי פריג': אצלנו בישראל יש לאנטישמיות גיבוי מלמעלה.

עיסאווי פריג': כשראש ממשלה משתיק מואזין, מה הפלא שבית-קפה "קפה קפה" יבקש לא לדבר בערבית?

עיסאווי פריג': הרי הוא ראה את זה אצל ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': כשראש הממשלה משתיק כל ניסיון לביטוי תרבותי, מה הפלא שנהג אוטובוס יסרב להעלות אישה עם רעלה על הראש?

עיסאווי פריג': הכול מתחיל מלמעלה, חברים; ראש ממשלה שממהר לתקוף את התקשורת ואת השמאל, ראש ממשלה שממהר לשלוח את עורכי-דינו לאיים על צעיר שמעלה סטטוס פייסבוק נגדו, אבל במקביל, ראש ממשלה ששותק על אלימות ועל גזענות, ולפעמים גם מלבה אותן.

עיסאווי פריג': המקרים האלה, חברים, של השתקת הערבית, זוכים לרוח גבית מהממשלה ומחלק לא מועט מהקואליציה.

עיסאווי פריג': אתם נבנים מהם ובונים אותם, והבומרנג הזה, ומה שקורה בארצות-הברית, צריך להיות תמרור אזהרה עבור כולכם.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: יש לנו שתי בקשות לדעה נוספת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, דקה לרשותך, ולאחר מכן – חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: נא להפעיל מיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, הסוגיה שנמצאת על שולחננו היא סוגיה מאוד מאוד חשובה.

דב חנין: יש בה צד שלילי ומדאיג, אותה ידיעה שהתפרסמה, מקוממת מאוד, על מקום ציבורי שאוסר על העובדים שלו לדבר ערבית.

דב חנין: זה דבר מדאיג ומסוכן, וזה ביטוי של איזושהי רוח רעה שיש בארץ.

דב חנין: אבל אני רוצה לנצל את חצי הדקה שנותרה לי כדי לדבר על הצד החיובי.

דב חנין: כיושב-ראש ועדת משנה לתחבורה ציבורית, אני מלווה את השינוי שיש היום בתחנות האוטובוס ובאוטובוסים בישראל.

דב חנין: הכיתוב בערבית מופיע ביותר ויותר תחנות אוטובוס וביותר ויותר אוטובוסים, ואנחנו רואים שאין בזה שום בעיה.

דב חנין: זה לא מקשה על אף אחד, זה לא מפריע לאף אחד, זה לא מאיים על אף אחד.

דב חנין: להפך, זה נותן פתרון, זה נותן לאנשים שירות יותר נכון, ידיעות יותר טובות על התחבורה הציבורית.

דב חנין: זה מראה לנו שהדבר הזה אפשרי, וזה נותן הרגשה טובה, כמובן, לאנשים שהם אזרחים במדינה ויש להם שפה.

דב חנין: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות שנמצא אתנו שר החינוך, חבר הכנסת נפתלי בנט, כדי לחזור ולפנות אליו לחזק את לימוד הערבית במערכת החינוך.

דב חנין: ככל שאנחנו נאפשר לתלמידים ללמוד ערבית בגיל מוקדם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: – – ערבית תיתפס כשפה עשירה, מרתקת, שפת השכנים שלנו, שפת האזור, שפה שכדאי ללמוד אותה, טוב ללמוד אותה, טוב להכיר – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: – – אין בה שום דבר מאיים, יש בה רק המון המון יופי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: מיקרופון בבקשה.

יעל גרמן: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני בחרתי לבוא כדי להזדהות עם ההצעה לסדר-היום.

יעל גרמן: אני זוכרת שהיה בית-חולים שאסר על עובדיו לדבר בערבית.

יעל גרמן: אנחנו גדענו את הדבר באבו.

יעל גרמן: לא יעלה על הדעת שבאיזשהו מקום ציבורי יאסרו את הדיבור בשפה הערבית, שהיא שפה רשמית במדינת ישראל.

יעל גרמן: האיסור הזה מבטא אפליה, שיש מישהו שרוצה לעודד אותה; הוא מבטא גם הסתה, שכולנו צריכים לעמוד נגדה ולומר: אסור, לא ניתן לזה יד.

יעל גרמן: כי דמוקרטיה, בניגוד למה שאני שומעת כאן בחדר, זה לא רק שלטון הרוב, ואולי בכלל לא רק שלטון הרוב.

יעל גרמן: דמוקרטיה בעיקרה היא שמירה על זכויות המיעוט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: הייתה כאן טעות שלי.

טלי פלוסקוב: בדרך כלל, דעה נוספת אחרי תשובתו של השר, אבל היות שטעיתי, אז – אדוני השר, אני מזמינה אותך עכשיו להשיב לנו על ההצעה לסדר-היום.

יהודה גליק: – – – כמעט כמו – – –

מסעוד גנאים: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, ב-14 בנובמבר 2016 הופיעה באתר "הארץ" כתבה המעלה טענה שלפיה עובדים ערבים בסניף ״קפה קפה״ בחוף דדו שבטיילת של חיפה, קיבלו הוראה לפני כחודש וחצי שלא לדבר ערבית בסניף.

חיים כץ: בעקבות פרסום הכתבה יזם הנציב האזורי מהיחידה לשוויון הזדמנויות בעבודה של אזור חיפה והצפון פנייה אל המעסיק, והדגיש כי הנחיה גורפת זו עלולה להביא לאפליה בתנאי העבודה על רקע לאום.

חיים כץ: בשל חשש זה, חשוב לנציבות להבין מדוע דרישה זו מתחייבת מאופיים ומהותם של התפקידים בסניף.

חיים כץ: בהקשר זה, יצוין כי בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה נקבע בסעיף 2(א) איסור הפליה בשלבים שונים של יחסי העבודה, מחמת העניינים המפורטים בסעיף 2 לחוק.

חיים כץ: ובלשונו: "2.

חיים כץ: (א) לא יפלה מעביד בין עובדיו או בין דורשי עבודה מחמת מינם, נטייתם המינית, מעמדם האישי, היריון, טיפולי פוריות, טיפולי הפריה חוץ-גופית, היותם הורים, גילם, גזעם, דתם, לאומיותם, ארץ מוצאם, מקום מגוריהם, השקפתם, מפלגתם או שירותם במילואים, קריאתם לשירות מילואים או שירותם הצפוי בשירות מילואים כהגדרתו בחוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו–1986, לרבות מחמת תדירותו או משכו, כמשמעותו בחוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו–1986, הצפוי להם, בכל אחד מאלה: (1) קבלה לעבודה; (2) תנאי עבודה; (3) קידום בעבודה; (4) הכשרה או השתלמות מקצועית; (5) פיטורים או פיצויי פיטורים; (6) הטבות ותשלומים הניתנים לעובד בקשר לפרישה מעבודה".

חיים כץ: הנסיבות שתוארו בכתבה מעלות, לכאורה, חשד לאפליה על רקע לאום בתנאי עבודה, וייתכן שגם בקבלה לעבודה, זאת מכיוון שנראה כי איסור זה עלול להרתיע את בני האוכלוסייה הערבית מהשתלבות כעובדים בסניף.

חיים כץ: במכתב הנציבות אל המעסיק הודגש כי אפליה תיחשב כאסורה לא רק אם מדובר באפליה ישירה כלפי קבוצה מוגדרת, אלא גם אם האפליה היא עקיפה, כלומר, העמדת דרישות שאינן מתאימות לחלק הגדול של קבוצה מופלית.

חיים כץ: עורך-הדין המייצג את המעסיק העביר אל הנציבות תגובה בכתב ביום 16 בנובמבר 2016, ולפיה המעסיק לא אסר על עובדיו לדבר בערבית, אלא ביקש כי במהלך העבודה יעשו העובדים שימוש בשפה העברית, המובנת לכלל העובדים והמנהלים, מתוך רצון לאפשר מהלך תקין של העבודה, ובעיקר בקרה יעילה של המנהלים לצורך איתור בעיות וטיפול בהן.

חיים כץ: לפיכך, לטענת עורך-הדין, אין בבקשת המעסיק אפליה כלפי עובדים שאינם דוברים את השפה העברית.

חיים כץ: מכל מקום, בכוונתנו להשיב למעסיק כי על אף האמור בתגובה שהועברה אל הנציבות, איסור גורף על עובדים ערבים לדבר בשפה הערבית במהלך העבודה עלול להיות אפליה בתנאי העבודה, וכי אם המטרה של האיסור היא פועל יוצא של טעמים ענייניים והיא דרישה ממוקדת הנובעת מצורכי העבודה, כדאי להוציא הנחיה ברורה שתשקף את הצורך לעובדים.

חיים כץ: בכלל, מומלץ למעסיקים לנסח הנחיות בנושאים שונים בצורה ברורה וממוקדת, ולא בצורה גורפת שעלולה להתפרש כמדיניות מפלה מצד המעסיק.

חיים כץ: עכשיו, מה המציעים מבקשים?

חיים כץ: מה אתם – – –?

טלי פלוסקוב: כן, המציעים, האם אתם רוצים להמשיך את הדיון בוועדה או שאתם – – –?

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

חיים כץ: אתם מבקשים להסיר את זה?

חיים כץ: אתם רוצים לדון בזה?

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

קריאה: אנחנו מבקשים – – –

חיים כץ: ועדת חינוך?

חיים כץ: מה זה נוגע לוועדת חינוך?

עבדאללה אבו מערוף: זה נוגע לחינוך, לתרבות ולערכים, לא רק לגזענות – שיש עניין לאומי.

עבדאללה אבו מערוף: אז שיהיה מסר חינוכי – – – לוועדת חוקה, חוק – – –

חיים כץ: תקשיב, אם אתה מדבר בצורה עניינית – – –

טלי פלוסקוב: בוא נשמע מה השר מציע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, בבקשה.

חיים כץ: תקשיב, אם היית מדבר בצורה עניינית, היית מבקש להעביר את זה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: אם אתה רוצה לעשות צחוק מהעניין – תעביר לוועדת החינוך.

חיים כץ: אני אמליץ להעביר לאן שאתה מבקש.

חיים כץ: אבל אני אומר לך, אם אתה רוצה לטפל בעניין – עבודה ורווחה.

עבדאללה אבו מערוף: אז עבודה ורווחה.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: אז אני מבקש להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: תודה.

טלי פלוסקוב: מקובל על כולם עבודה ורווחה?

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי.

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו נצביע על העברת הנושא להמשך הדיון לוועדת העבודה והרווחה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חמד עמאר, יש לו תקלה בעמדה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נוסיף אותו כתומך.

טלי פלוסקוב: בעד – 16 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הנושא: רשת "קפה קפה" מונעת מעובדיה לדבר בשפה הערבית, עובר להמשך הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: כישלון מערכת אכיפת החוק בהגנה על קשישים חסרי ישע

טלי פלוסקוב: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: כישלון מערכת אכיפת החוק בהגנה על קשישים חסרי ישע, מס' 5077, 5089 ו-5103.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גליק, חבר הכנסת גליק, אני כאן שומעת את השיחה האישית שלכם עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יהודה גליק: נכון שהיא שיחה מעניינת?

טלי פלוסקוב: אז בבקשה, בוא ניתן כבוד לחבר הכנסת שמגיע לכאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, תודה רבה גם לחברות הכנסת שהצטרפו – אורלי לוי וגברתי היושבת-ראש טלי פלוסקוב.

איציק שמולי: אנחנו בחרנו להעלות לסדר-יומה של הכנסת את התופעה הבזויה של אלימות כנגד אזרחים ותיקים, קשישים חסרי ישע.

איציק שמולי: בכל פעם החברה הישראלית, שאנחנו אוהבים להתפאר בה ולהתגאות בה – ולא חסר סיבות על מה – אבל לא פעם ולא פעמיים, כשאנחנו פותחים את החדשות ואת עיתוני השבוע ואת המהדורות, אז יש גם הרבה סיבות להתבייש.

איציק שמולי: כי כאשר מגיע קשיש – כפי שפורסם בתקשורת – שקנה קלנועית כי הוא לא יכול לזוז בחופשיות ממקום למקום, ואחרי יומיים החטא הגדול שלו היה, גברתי היושבת-ראש, שהוא גילה שהקלנועית לא מתאימה לו, שהוא צריך משהו אחר, ואז הוא הלך לחנות וביקש להחזיר את הקלנועית ולקבל את כספו בחזרה – מה הייתה התגובה של המוכר?

איציק שמולי: הוא נתן לו אגרוף לפנים.

איציק שמולי: הקשיש התמוטט, כמובן, על הרצפה.

איציק שמולי: וכדי להוסיף חטא על פשע, אז לקח אותו מוכר, ככה, את אותו הקשיש, כשהוא מוטל חסר הכרה, סחב אותו כמו איזה סמרטוט, וזרק אותו בקרן רחוב.

איציק שמולי: הלוואי שהיינו במקום שבו אנחנו עומדים מזדעזעים ואומרים שצריך למצות את הדין, וממצים את הדין.

איציק שמולי: אבל מה קרה?

איציק שמולי: לקחו את הבן-אדם שתקף, אחרי חקירה שחררו אותו למעצר בית, ואני מניח שעכשיו כבר החנות שלו עובדת ופתוחה.

איציק שמולי: עכשיו תגידו לעצמכם: זה מקרה אחד, שני מקרים.

איציק שמולי: אז בואו אני אביא לכם את הנתונים.

איציק שמולי: לפי השאילתה שאני שאלתי בשנה החולפת את המשרד לביטחון פנים, מספר התיקים שנפתחו בגין אלימות כנגד חסרי ישע, וביניהם קשישים, בישראל – 3,740 בחמש השנים האחרונות; מתוכם רק ב-345 מקרים – פחות מ-10% – הוגש בכלל כתב אישום.

איציק שמולי: ברוב המקרים שנסגרו התיקים, הסיבה שבגללה נסגר התיק, אתם יודעים מה היא?

איציק שמולי: חוסר עניין לציבור.

איציק שמולי: עכשיו תסבירו לי אתם – יש פה אנשים יותר זמן ממני, חכמים יותר ממני, נאורים יותר ממני – איך במדינה דמוקרטית, מתקדמת, רחומה – מה שאתם רוצים – מישהו שיכול לתת כזה אגרוף, להפיל קשיש שיאבד את ההכרה, זה לא מעניין את הציבור?

איציק שמולי: באיזה עולם זה לא מעניין את הציבור?

איציק שמולי: רק כדי לסיים ולסגור את התמונה, גברתי היושבת-ראש: 1,600 מקרים נסגרו מחוסר ראיות.

איציק שמולי: הקשישים מדווחים כי 44% מהם – לפי השנתון הסטטיסטי – פוחדים ללכת לבד ברחוב.

איציק שמולי: אז אנחנו בחרנו לשים את המראה הזאת מול הפנים של הכנסת והחברה הישראלית כולה.

איציק שמולי: אני מקווה מאוד שבדיון של הוועדה נצליח גם להגיע לפתרונות אופרטיביים.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, חברי איציק שמולי, שהנושא הזה של האזרחים הוותיקים, של המבוגרים, של אותם אנשים שזקוקים בערוב ימיהם לקול קורא שיזעק את זעקתם, כי לפעמים אין להם לא את הכוח ולא את המשרדים הגדולים, ובטח לא את הלוביסטים שיעשו זאת – בעיני אתה אחד הלוביסטים הטובים ביותר לנושא, ועוד אתה עושה את זה פרו-בונו.

אורלי לוי אבקסיס: אז יישר כוח.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה לקחת חלק בהצעה לסדר-היום הכל-כך מזעזעת הזו.

אורלי לוי אבקסיס: נחשפתי לצילומים ולסיפור הזה על-ידי בתי הבכורה שחר.

אורלי לוי אבקסיס: באחד הימים אני חוזרת הביתה, ומייד, כשאני בפתח הדלת, היא תופסת אותי והיא אומרת לי: אתם לא עושים את העבודה שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני רגילה שהיא באה אלי בדרך כלל בטענות שאני לא עושה מספיק את עבודתי בבית, או שלא השארתי מספיק, אתם יודעים, דברים שהם יוכלו להסתדר גם כשאני לא שם.

אורלי לוי אבקסיס: היא פשוט משכה אותי לאינטרנט, ועמדה על כך שאראה, ואמרה לי: את לא זזה עד שאת רואה עד הסוף איך הם סוחבים את המסכן הזה, כמו שק תפוחי אדמה גוררים אותו על הרצפה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מודה שבהתחלה לא ציפיתי אפילו – והבנתי שמדובר באירוע נורא – לא ציפיתי, אתם יודעים, במחשבות הכי קשות, שהבחור, המוכר, יבוא במין גסות כזו, באגרוף מונף, כאילו מדובר בזירת היאבקות, ובנוק-אאוט אחד יוריד ארצה קשיש בן 82, שמאבד את הכרתו.

אורלי לוי אבקסיס: וכדי להוסיף חטא על פשע או להסתיר את אותה עוולה מטורפת, הוא קורא לשותף שלו, והם גוררים את הקשיש הזה על הרצפה מחוץ לחנות המדוברת, לעבר מדרכה וכביש.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מודה: לא יכולתי להישאר אדישה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם לא יכולתי לראות את בתי הולכת עם זה יום אחר יום, והיא מזועזעת, והיא עוקבת, ואז היא גילתה לתדהמתה שאותו בחור גם שוחרר הביתה.

אורלי לוי אבקסיס: והוא אומר: מקרה מצער.

אורלי לוי אבקסיס: בזה הוא פוטר את עצמו: אני מתנצל, מקרה מצער.

אורלי לוי אבקסיס: ואני באה ואני שואלת: מה תפקידנו בכוח?

אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו מגינים על חסרי ישע?

אורלי לוי אבקסיס: ויהיה זה חסר ישע פעוט או יהיה זה חסר ישע קשיש.

אורלי לוי אבקסיס: איך אנחנו מעבירים לדור הבא, לנערים, לילדים, לילדות, שהאנשים האלה מוגנים?

אורלי לוי אבקסיס: שהאנשים האלו – תראו, הגוף כבר לא עומד להם.

אורלי לוי אבקסיס: הם בגיל שבו הם לא יכולים להגן על עצמם, והחשש הזה מלווה כל כך הרבה אנשים קשישים, כשהם צריכים לצאת החוצה, בגלל שהם מותקפים.

אורלי לוי אבקסיס: אז אספר לכם עוד כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: אספר לכם, למשל, שבתקיפות בקרב קשישים יש עלייה וקפיצה של 24%.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אתם יודעים מה העלייה הזאת מייצגת?

אורלי לוי אבקסיס: איזה סוגים של תקיפות?

אורלי לוי אבקסיס: אז מדובר בתקיפה, חטיפת ארנקים, שוד, אינוס, מעשה מגונה בכוח, חבלה גופנית חמורה, ניסיון לרצח, רצח והריגה.

אורלי לוי אבקסיס: זה כאילו החוליה החלשה שאף אחד לא מגן עליה.

חמד עמאר: נא לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רואים את בתי-המשפט ואת המשטרה לא עושים את עבודתם, כי פחות מ-10% מהתיקים שנפתחים מגיעים לידי כתב אישום.

אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת: האם שר הרווחה – ואני מאמינה שכן – יש לו תוכנית אמיתית?

אורלי לוי אבקסיס: וזה צריך להיות בשיתוף פעולה, לא רק בחינוך, כי לא מדובר פה בילדים ונערים – לא ילדים ונערים עשו את זה – אנשים בוגרים.

אורלי לוי אבקסיס: ואיך אנחנו יכולים לפתור את הבעיה?

אורלי לוי אבקסיס: אולי להגדיל את הענישה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל גם היום החוק נותן ענישה, רק שאף אחד לא אוכף אותה.

אורלי לוי אבקסיס: אולי הגיע הזמן שנרים את הכפפה, ונשדר גם לדור הבא שככה אסור שחברה תתקיים.

אורלי לוי אבקסיס: ומי שפוגע בחסר ישע – אתם יודעים מה, אין לי אפילו רצון שיהיה חלק מהחברה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אחרי שני הנאומים קורעי הלב של שני החברים שלי, איציק שמולי ואורלי לוי אבקסיס, באמת אני שואלת את עצמנו: שכחנו מה זה חמלה?

טלי פלוסקוב: שכחנו מה זה לדאוג לאנשים חלשים?

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשתף אתכם:

טלי פלוסקוב: לפני כעשרה ימים ניהלתי דיון בוועדת המשנה לקידום מעמד הקשיש, שאני עומדת בראשה, ודיברנו על בדידות הקשישים.

טלי פלוסקוב: רבותי, המספרים שהוצגו בפנינו הם מאוד מאוד קשים.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על מלחמה בעוני, וכולנו כבר מדברים איך אפשר לעזור לאנשים, אז אני כאן אומרת לכם באופן חד-משמעי, שאין עוני יותר עמוק מבדידות.

טלי פלוסקוב: בדידות זה עוני.

טלי פלוסקוב: ומה המקור לבדידות?

טלי פלוסקוב: זה כשהאנשים האלה מנותקים משכנים, מנותקים מהרשויות, מעובדי הרשויות.

טלי פלוסקוב: אנשים שוכחים לבוא לבקר אותם, אין להם קרובי משפחה, ואני מכירה לא מעט מקרים, שלצערי הרב האנשים האלה נשארים לבד גם בתוך המשפחה.

טלי פלוסקוב: אז מה קורה?

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שבאותה הוועדה היו, כמובן, נציגים של כמה משרדי ממשלה, והם דיווחו על המון פרויקטים נפלאים – משרד הרווחה, ושמעתי על המשרד לשוויון חברתי, ושמעתי את הביטוח הלאומי, ומשרד העלייה והקליטה.

טלי פלוסקוב: באמת, שומעים את הדיון, ואני אומרת: המדינה עובדת.

טלי פלוסקוב: אבל הבעיה הכי גדולה שלנו, רבותי, היא שאנחנו שוכחים שהאנשים האלה שהם לבד, הם לא יגיעו למחלקת הרווחה לדבר על הבעיה, הם יישארו אתה לבד בבית.

טלי פלוסקוב: אם אנחנו לא נגיע אליהם, הם לא יבואו.

טלי פלוסקוב: לכן אני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן – קודם כול, מילות הסיכום של אורלי, שאנשים שפוגעים באנשים כאלה באמת אין להם מקום בחברה הישראלית, אני לגמרי מתחברת לזה.

טלי פלוסקוב: 2.

טלי פלוסקוב: אני באמת קוראת לכל האזרחים במדינה שלנו: תפתחו את העיניים, שימו לב מי גר לידכם.

טלי פלוסקוב: כשאתם יוצאים מהבית בבוקר, תבדקו מי יושב על הספסל, ואולי תשאלו מה שלומם.

טלי פלוסקוב: אולי יש אנשים שפשוט זקוקים למילה טובה, לחיוך שלכם – תעניקו להם אותו.

טלי פלוסקוב: זה יוסיף לאנשים האלה עוד כמה שנים בחייהם.

טלי פלוסקוב: באמת אשמח להמשיך את הדיון בוועדה, וכנראה נלך לוועדת הפנים, כי רצינו שהשר גלעד ארדן ייתן לנו תשובה לגבי התפקוד של המשרד שלו.

טלי פלוסקוב: אבל יש כאן מקום לדיון גם בוועדות האחרות.

טלי פלוסקוב: ואני מזמינה באמת גם אתכם, כשותפים אתי להצעה הזאת, להמשיך את הדיון גם בוועדה שאני מנהלת, ונעלה את הסוגיות האלה, ודומות, כי יש לא מעט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר החינוך נפתלי בנט.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אתייחס, ראשית, לפרטי המקרה שתוארו.

נפתלי בנט: ביום רביעי, 16 בנובמבר השנה, הגיע תושב רמת-גן, קשיש בן 83, לחנות לממכר קלנועיות, והחל בדין ודברים על רקע כספי עם בעל החנות ועוזרו.

נפתלי בנט: על-פי חומר הראיות, במהלך הוויכוח ניסה עוזרו של בעל החנות למנוע מהקשיש להיכנס לחנות, כשהוא עוצר אותו בגופו מלהיכנס לתוכה.

נפתלי בנט: כשראה בעל החנות שהקשיש מתעקש להיכנס לחנות, קם מכיסאו וחבט בפניו של הקשיש.

נפתלי בנט: לאחר שהקשיש נפל וסירב לצאת, החליט בעל החנות להוציאו בכוח, וביחד עם עוזרו גררו אותו השניים אל מחוץ לחנות.

נפתלי בנט: שוטרים ממרחב-דן, אשר הגיעו למקום בעקבות דיווח של מד"א על אדם שרוע על המדרכה, עיכבו לחקירה את בעל החנות.

נפתלי בנט: לאחר החקירה נעצר בעל החנות, ב-18 בנובמבר, והוגש נגדו כתב אישום בגין תקיפת קשיש, לצד בקשה למעצר עד תום ההליכים, ולא כפי שנטען בהצעות לסדר-היום.

נפתלי בנט: לצערי, בית-משפט השלום החליט לשחרר את החשוד למעצר בית בבית אמו.

נפתלי בנט: חשוב להדגיש כי חטיבת התביעות במשטרת ישראל התנגדה לשחרור החשוד.

נפתלי בנט: התביעה אף הגישה ערר לבית-המשפט המחוזי על החלטת השחרור, אך בית-המשפט המחוזי השאיר את החלטת בית-משפט השלום על כנה.

נפתלי בנט: עם כל הכבוד לחברי הכנסת שהעלו את ההצעות לסדר-היום ולטענות שהושמעו כלפי מערכת אכיפת החוק והמשטרה, נדמה לי שהדברים שתיארתי מוכיחים מעל לכל ספק באיזו רצינות מתייחסת משטרת ישראל למקרי תקיפה והתעללות בקשישים וחסרי ישע, וככל שקיימת בעיה בהרתעת עבריינים, נדמה לי שכולנו יכולים להבין היכן היא נמצאת באמת; רמז – לא במשטרה.

נפתלי בנט: גם במישור המערכתי משטרת ישראל מקדישה לנושא תשומת לב רבה.

נפתלי בנט: המשטרה עוסקת לאורך כל השנה בהכשרת חוקרים בהשתלמות ייחודית בנושא חקירת אנשים עם מוגבלויות, בין כחשודים ובין כנפגעי עבירה ועדים.

נפתלי בנט: במסגרת ההשתלמויות מועברים תכנים על המאפיינים של המוגבלויות השונות, כיצד יש בהם כדי להשפיע על המפגש של האדם עם המוגבלות עם ההליך הפלילי, ובהתאם – אילו התאמות והנגשות נדרשות עבורו.

נפתלי בנט: תוכני ההשתלמות כוללים היבטים טיפוליים, משפטיים, רגשיים ויישומיים, והם מועברים על-ידי מומחי תוכן מעולם המשפט, הרווחה, המשטרה, שירות בתי-הסוהר, הבריאות, פרקליטות, סנגוריה ונציגי ארגונים שונים.

נפתלי בנט: כמו כן, מתקיימים מעת לעת ימי עיון שבהם משתתפים השותפים השונים.

נפתלי בנט: בנוסף, נציגי מדור נפגעי עבירה במשטרה שותפים בפורום נפגעי עבירה יחד עם פרקליטים ממשרד המשפטים.

נפתלי בנט: במסגרת הפורומים הנערכים מעת לעת נלמדים מקרים אשר הגיעו להליך הפלילי שבהם מעורב אדם עם מוגבלות ונעשית חשיבה כיצד ניתן לשפר את אופן הטיפול של כלל הגורמים במקרים אלו וכו'.

נפתלי בנט: כמו כן מתקיימים בשיתוף המשטרה פרויקטים ייחודיים: סיירת 28, מדריך קרב מגע, מודל קהילתי למניעה וטיפול בעבירות אלימות והתעללות בקשישים.

נפתלי בנט: לבסוף אציין כי קציני מחלקת שיטור קהילתי באגף המבצעים במשטרה עומדים בקשר קבוע עם המשרד לשוויון חברתי על מנת לטייב את פעילות המשטרה בכל הנוגע לאוכלוסיית הקשישים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: איזה הצעות יש לנו?

טלי פלוסקוב: יש לך הצעה אדוני השר, ביקשו ממך, לגבי המשך הדיון?

נפתלי בנט: להעביר לוועדה.

טלי פלוסקוב: איזה ועדה?

נפתלי בנט: עבודה ורווחה.

טלי פלוסקוב: עבודה ורווחה.

אורלי לוי אבקסיס: עבודה ורווחה.

טלי פלוסקוב: עבודה ורווחה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, יש כאן הסכמה על העברת הדיון לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נצביע על כך – מי בעד, מי נגד?

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

מסעוד גנאים: בטעות הצבעתי מהמקום של חבר הכנסת זחאלקה.

טלי פלוסקוב: הצבעת בשני מקומות?

מסעוד גנאים: – – –

טלי פלוסקוב: גם אצלך וגם במקום שלו?

מסעוד גנאים: כן.

טלי פלוסקוב: לפי תוצאות ההצבעה יש לנו 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים, אבל חבר הכנסת מסעוד גנאים הצביע בשני מקומות, גם במקום שלו וגם במקום של זחאלקה, אז אחד מהבעד אנחנו מורידים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, סיכמנו שהנושא יעבור להמשך הדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום הבאות:

טלי פלוסקוב: דוח הלמ"ס: עלייה חדה במחירי הדיור ברבעון האחרון, הצעות מס' 5021, 5031, 3048, 5069 ו-5075.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני עד שלוש דקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הלמ"ס פרסם את מדד יוקר הדירות, והנתון מאכזב מאוד, מדאיג מאוד וגם מתסכל.

אורי מקלב: הנתון הוא שמחירי הדירות עלו בחודש האחרון, בחודשיים, אוגוסט וספטמבר, ב-1.3% לעומת החודש הקודם, כך שאנחנו מקבלים כבר היום שבשנה זה קרוב ל-18.5% – כ-20% עלייה במחירי הדירות.

אורי מקלב: זה ודאי מדאיג כל אחד.

אורי מקלב: זה ודאי מאכזב את הזוגות הצעירים ואת מחוסרי הדיור, שמתרחקים יותר ויותר מלהגיע לדירה; זה מתסכל אותנו, שחשבנו: הנה, הבעיה היא בשמאי הממשלתי שנותן נתונים לא נכונים ולא מקצועיים, שהוא לא יודע את הנתונים, אבל כשהלמ"ס נותן את הנתונים, אלה הנתונים הנכונים.

אורי מקלב: היינו עדים לשיח לא מכובד בעניין הזה, ונאסר – – –

אורלי לוי אבקסיס: גם לשמאי אין סמכות בנושא הזה.

אורי מקלב: נאסר על השמאי הממשלתי בכלל לתת את הנתונים, אבל הנה הלמ"ס נתן את הנתון הזה.

אורי מקלב: אני רוצה להעמיד את עצמי לא בפוזיציה שלא משתפת פעולה או בפוזיציה של ויכוח או של אי-הסכמה עם האוצר או עם שר האוצר בצורך לטפל במצוקת הדיור; הפוך, אני כן נמצא שם והלכנו על מהלכים והיינו שותפים למהלכים ביחד.

אורי מקלב: אבל אני כן מאוכזב, חברי חברי הכנסת, מהשיח שמתנהל סביב הנושא של מצוקת הדיור לעת האחרונה, ולעניות דעתי זה משליך גם על ההתנהלות וגם על המדיניות.

אורי מקלב: במה דברים אמורים?

אורי מקלב: מגיע שר האוצר ובא ואומר: עתידי הפוליטי תלוי בירידת מחירי הדירות; אם מחירי הדירות לא ירדו אני עוזב את הפוליטיקה, אני לא ממשיך עוד.

אורי מקלב: מה זה אומר?

אורי מקלב: אם הייתי איש מבחוץ הייתי אומר: יש לנו שר אוצר רציני, אמיץ, הוא שם את כל יהבו ואת כל עתידו הפוליטי בעניין הזה.

אורי מקלב: אבל מי שמכיר יותר מקרוב – זה צריך מאוד מאוד להדאיג אותנו.

אורי מקלב: אז זו כבר לא ההתמודדות עם מחירי הדירות, אז אתה מתחיל להתמודד על עתידך הפוליטי, ואז יכול להיות – יכול להיות, אני לא אומר נחרצות – שההחלטות שמתקבלות הן יכולות להיות החלטות מהירות יותר, פזיזות אולי, לא מקצועיות, מהירות ואולי נמהרות בחלקן.

אורי מקלב: ואנחנו לא צריכים להביא דוגמאות, ברור הדבר הזה.

אורי מקלב: אדם שמקבל החלטות כשהוא שם מנגד את כל עתידו הפוליטי, באמת יכול להיות שהן החלטות – שאמורות להיות יותר תדמיתיות ויחצניות ואולי עם קרדיט יותר מהאמיתי.

אורי מקלב: יש לנו ויכוחים על הרבה דברים, שלפי דעתנו הם פופוליסטיים יותר או לא מקצועיים מספיק, כמו המס על דירה שלישית; כמו המלחמה בדירות הרפאים שאנחנו רואים, ואנחנו לא חושבים שהיא זאת שתביא את השינויים; ייקור המשכנתאות, שלא מטופל.

אורי מקלב: היום אנחנו מדברים על ייקור המשכנתאות: ייקור המשכנתאות מעלה את עלות הדירה.

אורי מקלב: אתה יכול להוריד את מחיר הדירה, אבל המשכנתאות מעלות את זה.

אורי מקלב: אדם שבא לקנות דירה, בסופו של דבר הוא לא מביא את כל הכסף מהבית, הוא לוקח משכנתה, והמשכנתה הרבה יותר יקרה בהחזר החודשי, בהחזר הכללי, אז ייקרת את מחירי הדירות.

אורלי לוי אבקסיס: גם בריבית אפס.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר זה מעלה את מחיר הדירות.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד עוד משהו, גם על ההזנחה וההדרה של כל הציבור הדתי-התורני והחרדי, אני משתף אותם במקרה הזה: כשהוא בא לקנות דירה הוא צריך שתהיה לו סביבה מתאימה, ואת הנושא הזה מורידים מסדר-היום, לא מטפלים בו.

אורי מקלב: אל תטפל בציבור התורני-הדתי ובציבור החרדי, אבל מי שיודע קצת – לא צריך להיות איש מקצוע אמיתי כדי להבין שאם אתה לא מטפל במצוקה כללית, אם אתה לא מטפל בציבור כזה גדול, שהוא שליש משוק רוכשי הדירות, רבע מרוכשי הדירות, זה משפיע.

אורי מקלב: סליחה על הדוגמה, אבל זה כמו מי שרוצה לטפל במחלה הממארת והוא מטפל רק בשלושת רבעי המחלה, ברבע הוא לא מטפל.

אורי מקלב: זה משפיע בכל מקום, הרי אתה לא לוקח את הציבור הזה וסוגר אותו באיזה מקום, והוא נמצא במקום אחר, לבד, הוא לא נמצא בכל המשחק.

אורי מקלב: הוא נמצא במשחק.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: איך אתה יכול להוריד את מחירי הדירות באופקים, בנתיבות, בכרמיאל, בצפת, בעפולה, כשיש ציבור שלם שאני אומר לו: אין לך פתרון, לך תקנה דירה – אז הוא מעלה את המחיר.

אורי מקלב: באופן ברור זה מה שיכול להשפיע.

אורי מקלב: בהסתכלות כוללת מקצועית, צריך לטפל בכל הציבורים כדי לתת מענה.

אורי מקלב: חלק מהציבור הזה, שלא מקבל, הוא בסופו של דבר גם כן גורם לייקור.

אורי מקלב: לכן אני קורא מכאן למשרד האוצר ושר האוצר, אל תעזוב את הפוליטיקה גם אם מחירי הדירות לא ירדו, אבל תטפל במחירי הדירות כפי שצריך לטפל במחירי הדירות.

אורי מקלב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, פתרון משבר הדיור במדינה, זו הייתה המטרה שלשמה רץ לבחירות שר האוצר משה כחלון.

מסעוד גנאים: זאת הייתה המטרה העיקרית.

מסעוד גנאים: הוא אמר: אני רוצה להיבחר, רוצה לרוץ לבחירות, רוצה להיות שר אוצר עם כל הכלים, עם מינהל תכנון, עם רשות מקרקעי ישראל, עם משרד השיכון, כדי לפתור את משבר הדיור בישראל.

מסעוד גנאים: אני מבין ואני יודע ששר האוצר ושר השיכון כן עושים דברים, כן עושים מאמצים, אבל עד עכשיו, לצערי, הנה, לפי נתוני הלמ"ס, יש אפילו עליה במחירי הדירות.

מסעוד גנאים: אני רוצה להתמקד, אדוני היושב-ראש, בכל עניין הניסיון לפתור את בעיית הדיור בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: יש הרבה פרויקטים שיוזם משרד השיכון במיוחד כדי לבנות יחידות דיור לזוגות הצעירים בחברה הערבית וביישובים הערביים.

מסעוד גנאים: משבר הדיור בחברה הערבית, ביישובים הערביים, יש לו ייחוד מסוים, כי צריך לשלב כמה פתרונות בכמה תחומים.

מסעוד גנאים: אחד מהם הוא במסגרת סמכותו של שר הפנים – למשל, הרחבת שטחי שיפוט של היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: הרחבת תוכניות המתאר – זה בשליטתו של שר האוצר, מאחר שרשות מקרקעי ישראל היא תחת סמכותו ומשרדו.

מסעוד גנאים: רשות מקרקעי ישראל, כאשר היא משווקת, לצערי הרב, מגרשים לבנייה, את העניין של ההגרלה היא שכחה.

מסעוד גנאים: למשל, אצלי, בעיר סח'נין לפחות, אני יודע שהם עדיין מאמצים את שיטת המרבה במחיר.

מסעוד גנאים: אם העניין הוא המרבה במחיר, אז חזרנו שמי שיש לו הוא זה שיכול לקנות את המגרש.

מסעוד גנאים: בקשר לשיווק הדירות: כל ההסכמים שעושה משרד השיכון עם הרשויות הערביות לוקים בחסר וגורמים להרבה בעיות.

מסעוד גנאים: בוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות ביקשו לתקן את העיוותים במכרזים האלה ובהסכמים האלה.

מסעוד גנאים: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ותשמעו טוב-טוב: אצלנו, בעיר סח'נין, ובכמה יישובים, כאשר היו תוכניות לשיווק דירות בבנייה רוויה, אלה שזכו היו קבלנים או חברות.

מסעוד גנאים: אלה שזכו במכרזים האלה, מה עשו?

מסעוד גנאים: במקום לשווק דירות, הם לא בנו, הם שיווקו כמגרשים לאנשים ולא כדירות.

מסעוד גנאים: במקום שהקבלן יבנה, הוא שיווק את זה כמגרש.

מסעוד גנאים: זה – 1. 2.

מסעוד גנאים: מי שזכה במגרש עשה הסכמים והסבה לקבלן אחר, והשני לשלישי.

מסעוד גנאים: בסוף, תופעת הספסרות חגגה.

מסעוד גנאים: על חשבון מי?

מסעוד גנאים: על גבו של הבן-אדם הפשוט, בעל האמצעים המוגבלים.

מסעוד גנאים: מהמעגל ההרסני הזה יוצא שמי שיש לו לקנות דונם במיליון וחצי שקל או ב-2 מיליון שקל, או אותו בן-אדם שיש לו לקנות מגרש ב-600,000 או 700,000 שקל, או שהוא אותו אדם שיקנה דירה בכמיליון שקל – ואיפה הלך הבן-אדם הפשוט?

מסעוד גנאים: זה שיש לו את הבעיה, בעל האמצעים המוגבלים.

מסעוד גנאים: אני מדבר על בן-אדם ממוצע.

מסעוד גנאים: הייתי אצל שר השיכון רק לפני יומיים, והוא אמר לי: הפתרון הוא בתוכנית מחיר למשתכן.

מסעוד גנאים: אני רק מקווה שבתוכנית הזו לא יהיו פרצות שיגרמו לזה שאותו עשיר הוא שיזכה ולא הבן-אדם שזקוק באמת לדירה לילדים שלו ולקורת גג.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מנו טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התבשרנו על המשך עליית המחירים התלולה במחירי הדיור, זו השנה השמינית ברציפות; שמונה שנים שיש ראש ממשלה אחד במדינת ישראל, שהמשבר הזה כל כולו הוא לפתחו.

מנואל טרכטנברג: יכול להיות שמישהו הופתע מזה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו לא הופתענו, מכיוון שעל אף הכוונות הטובות של שר האוצר והמאמצים שאכן נעשים, אין סיכוי שהמשבר הזה ייפתר בעתיד הנראה לעין.

מנואל טרכטנברג: וזאת למה?

מנואל טרכטנברג: מכיוון שמדינת ישראל, שהתברכה בגידול אוכלוסייה של 2% לשנה ועלייה מחוץ-לארץ, דרושות בה כל שנה לפחות 60,000 דירות חדשות – סיום, לא התחלה – כדי שההיצע יפגוש את הביקוש.

מנואל טרכטנברג: מה אומרים?

מנואל טרכטנברג: הנה, הגענו ל-50,000 התחלות בנייה בשנה האחרונה.

מנואל טרכטנברג: אז אחרי כל המאמצים האלה יש עדיין בשוטף פער של 10,000 דירות, כדי להדביק את הפער השוטף.

מנואל טרכטנברג: שלא לדבר על הגירעון שנוצר בדירות, של כ-100,000 דירות, על פני שמונה השנים האחרונות.

מנואל טרכטנברג: אז אין כל סיכוי שבקצב הזה, נוכל להביא לסיום את המשבר הזה.

מנואל טרכטנברג: ואני רוצה להגיד: המשבר הזה הוא לא רק משבר דיור, הוא המשבר הכלכלי-חברתי החמור ביותר שאתו מתמודדת מדינת ישראל מאז 1985-1984 עם ההיפר-אינפלציה.

מנואל טרכטנברג: אבל הממשלות של נתניהו לא הפנימו, עדיין, לא את חומרת המצב ולא מה שצריך לעשות כדי לפתור אותו.

מנואל טרכטנברג: מה אנחנו "התבשרנו"?

מנואל טרכטנברג: מיסוי דירה שלישית ואילך.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אני אומר בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים: זה עוד פעם גימיק.

מנואל טרכטנברג: עוד פעם יש לזה את הניחוח של מע"מ אפס.

מנואל טרכטנברג: אנחנו יודעים מה גורלם של הטריקים האלה – להישכח כאפיזודה בזויה במדיניות הכלכלית.

מנואל טרכטנברג: כי הרי המס הזה לא יביא להגדלת ההיצע, זה ברור מאליו, לא יכול להקטין את הביקוש, ומעל לכול, הוא מס רגרסיבי, לא-צודק ואנטי-חברתי, מכיוון שמי שיש לו דירה אחת או שתיים ששוות עשרות-מיליוני שקלים לא ישלם גרוש, ומי שיש לו שלוש דירות מסכנות בפריפריה ישלם את מלוא סכום המס.

מנואל טרכטנברג: אז אני קורא מכאן לממשלה להפסיק עם המדיניות הזאת, הקלוקלת; להפנים את חומרת המשבר, לבוא לציבור ביושר ולהגיד: רבותי, אנחנו מכאן ואילך נעשה מעשה.

מנואל טרכטנברג: אבל אין בתקציב המדינה שהוצג לשנתיים הקרובות בשורה בתחום הזה.

מנואל טרכטנברג: ועל כן, אני לא מאמין שראש הממשלה הזה, שהוא אחראי למשבר, הוא זה שיביא את הפתרון.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את השר דוד אזולאי להשיב בשם הממשלה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אני נתבקשתי להשיב בשם סגן השר, ואני עושה זאת.

דוד אזולאי: ראשית, מעבר לעובדה שמדיניות הממשלה אינה מתבססת על מדד של חודש בודד, מתעלמים חברי הכנסת מהעובדה שהודגשה באופן חריג ובולט בפרסום הלמ"ס האחרון, שלפיו מדד אוגוסט-ספטמבר הוא ארעי.

דוד אזולאי: כך כותב הלמ"ס עצמו בהודעה לעיתונות ביחס למדד האחרון.

דוד אזולאי: אני מצטט ממה שכתבו בלמ"ס: "בשל כך שבחודש אוקטובר התקיימו כל חגי תשרי, מספר העסקאות שדווחו היה פחות ממחצית בהשוואה לחודש ללא חגים.

דוד אזולאי: לפיכך, הנתון אינו סופי מאחר שקיימות עסקאות נוספות שבוצעו בתקופה זו וטרם דווחו".

אורי מקלב: זה עדיין לא אומר שהעסקאות – – –

דוד אזולאי: לפי מה שאני מבין פה, כנראה הסבירות היא שבחודש הבא, חלק מהעסקאות שבוצעו בחודש הקודם, יבואו לידי ביטוי – – –

אורי אריאל: אז זה ביקוש – – –

אורי מקלב: אז, כבוד השר, זה מימוש עסקאות – – – 50% – – – לא אומר כלום – – –

דוד אזולאי: אל תקשה עלי.

אורי מקלב: – – –

דוד אזולאי: אציין עוד כי בתגובה לשאלות שהפנתה התקשורת ללמ"ס ביחס למדד החריג של אוגוסט-ספטמבר, חזר הלמ"ס על ההודעה לעיל תוך הוספה: רישום העסקאות – אולי זה עונה למה ששאלת עכשיו – רישום העסקאות מתבצע עד 50 יום מיום ביצוע העסקה, ומאחר שבחודש אוקטובר הגיעו פחות דיווחים לרשות המסים בעקבות החגים, בחודש נובמבר צפויות להירשם עסקאות רבות נוספות ולהשפיע משמעותית על הנתון.

דוד אזולאי: נוסף על כך, חברי הכנסת מתעלמים מהודעה אחרת של הלמ"ס שפורסמה לאחרונה, המצביעה על מגמה של גידול במלאי הדירות החדשות שאינן מכורות, אשר הגיע לרמת שיא של קרוב ל-30,000 דירות בספטמבר.

דוד אזולאי: להלן הודעת הלמ"ס בעניין זה: על-פי נתוני המגמה בסך כל מספר הדירות החדשות שנותרו למכירה, חלה בחודשים אוגוסט 2015 עד ספטמבר 2016 – שזה עלייה של כ-0.9% בממוצע לחודש, לאחר ירידה של 0.6% בממוצע לחודש, שנרשמה בתקופת אוקטובר 2014 עד ליוני 2015.

דוד אזולאי: בכך באים לידי ביטוי צעדי הממשלה הפועלים להגדלת ההיצע והורדת הביקושים מצד המשקיעים.

דוד אזולאי: אין ספק כי צעדים אלה יבשילו בסופו של דבר לירידת מחירים.

דוד אזולאי: ולי לא נותר אלא להתפלל שבעזרת השם אכן זה יקרה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מה מציע אדוני?

מנואל טרכטנברג: ועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: ועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: המציעים מקבלים?

יחיאל חיליק בר: כן?

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על העברת – אה, סליחה, עמדה נוספת, אבו מערוף.

יחיאל חיליק בר: אני מצטער.

עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא אכנס לתשובה של סגן השר.

עבדאללה אבו מערוף: זכותו.

עבדאללה אבו מערוף: אבל כשהלמ"ס עושה איזושהי סטטיסטיקה ונתונים, אומרים: כן, חודש-חודשיים.

עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, זה לא הנתונים שישנם.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, תלכו לשטח ותראו את הנתונים של מחירי הדירות אצל המתווכים, ובכלל, לא רק אצל המתווכים, אצל בעלי דירות; כמה עולה הדירה ומי עכשיו יכול לקנות דירה בכלל, במחירים שהם ממש ממש גבוהים ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, עם כל הכבוד, שר האוצר ומשרד האוצר חייבים להמציא את הדרך הנכונה להוריד את מחירי הדירות, ויש אפשרות מאוד קלה, והם יודעים את הדרך, ולא כל מיני תירוצים של מס על דירה שלישית וכל מיני דברים, שבכלל בכלל לא מורידים את מחירי הדירות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, הדרך ברורה ומובנת, ורואים את הדרך הנכונה איך להוריד את המחירים – להוריד את מחירי הקרקע, את השמאות; ומספיק לעשות כל מיני תרגילים שאין להם טעם בכלל.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעות לסדר-היום בנושא:

יחיאל חיליק בר: דוח הלמ"ס: עלייה חדה במחירי הדיור ברבעון האחרון.

יחיאל חיליק בר: מי שבעד, זה בעד העברה לדיון בוועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: בינתיים אני אברך.

יחיאל חיליק בר: יש לנו פה אורחים שהגיעו מאורוגוואי, דיטר ופליסיה שטרן ממונטווידאו: Welcome to the Knesset, this is your home.

יחיאל חיליק בר: Welcome.

מנואל טרכטנברג: Bienvenidos.

יחיאל חיליק בר: Bienvenidos.

יחיאל חיליק בר: Argentinian, not from Uruguay.

יחיאל חיליק בר: Not perfect.

יחיאל חיליק בר: Argentinian.

יחיאל חיליק בר: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8

יחיאל חיליק בר: נמנעים – אין

יחיאל חיליק בר: שמונה בעד, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעות לסדר-היום אושרו ותעבורנה לדיון בוועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להכרזה של מזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מזכר הבנות בין ממשלת הרפובליקה העממית של סין לבין ממשלת מדינת ישראל בדבר שיתוף פעולה במסגרת המנגנון הממשלתי לשיתוף פעולה כלכלי וטכנולוגי סין–ישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 127), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 9), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להסדר ההימורים בספורט (תיקון מס' 8), התשע"ז–2016; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – נתוני תקשורת) (תיקון), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: הריסת בית ביישוב חורפיש

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום: הריסת בית ביישוב חורפיש, מס' 5061, 5080, 5081, 5086 ו-5102, של חבר הכנסת חמד עמאר, אנוכי, רזבוזוב, טיבי ובוקר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עמאר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, נפל דבר בישראל, נהרס בית ביישוב חורפיש.

חמד עמאר: אתם יודעים למה לא הרסו אף בית עד עכשיו במגזר הדרוזי?

חמד עמאר: לא בגלל שלא רצו להרוס; בגלל שממשלות ישראל ידעו שלא היה תכנון ביישובים הדרוזיים, לא הורחבו תוכניות מתאר ביישובים הדרוזיים יותר מ-40 שנה.

חמד עמאר: יותר מ-40 שנה לא הורחבו תוכניות מתאר במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: לבוא ולהחליט להרוס בית ביום ראשון בשעה 11:00, כאשר בעל הבית נוסע לשירות הצבאי שלו – לשירות הצבאי שלו הוא נוסע, אבא שלו נכה צה"ל, דוד שלו נהרג במלחמות ישראל, משפחה שכולה – זה שיא החוצפה.

חמד עמאר: אנחנו כעדה הדרוזית רוצים לבנות, רוצים לתכנן, רוצים לקבל רישיונות בנייה, לא רוצים לשלם קנסות, לא רוצים שלא תהיה לנו תשתית ביוב ורשת חשמל.

חמד עמאר: שכונות רבות במגזר הדרוזי לא מחוברות לרשת החשמל.

חמד עמאר: אין להן מערכת ביוב, אין להן מים, דבר בסיסי.

חמד עמאר: אין להן מים בבית, אלפים.

חמד עמאר: רק השבוע כל המדינה רעשה: אחוזי הגיוס לצה"ל בירידה.

חמד עמאר: אבל אצל הדרוזים אחוזי הגיוס בעלייה.

חמד עמאר: ורק ליחידות קרביות, הרוב.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכולם, אני וסגן השר איוב קרא וחברי אכרם חסון וחברי אבו מערוף, כולנו ביחד, יד אחת, על מנת למנוע את הריסת הבתים במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: לא ניתן להרוס בתים במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: בואו תתכננו, בואו תנו תוכניות מתאר, בואו תרחיבו את תוכניות המתאר, בואו תעשו את מה שצריך לעשות לעדה הדרוזית, ואחרי זה אנחנו נמנע את הבנייה הבלתי-חוקית.

חמד עמאר: היום היא בנייה בלתי מורשית, לא בלתי חוקית, כי אנשים בונים על הקרקע הפרטית שלהם.

חמד עמאר: אנחנו לא בונים על הקרקע של המדינה ומעולם לא בנינו על הקרקע של המדינה.

חמד עמאר: יעיד על זה כל אחד שיושב כאן.

חמד עמאר: יעיד על זה השר.

חמד עמאר: אנחנו בונים רק על הקרקע הפרטית שלנו.

חמד עמאר: לא מתקרבים לקרקע של מישהו אחר.

חמד עמאר: לא מתקרבים לקרקע של מישהו אחר.

חמד עמאר: אנחנו בונים על הקרקע הפרטית שלנו, שירשנו את זה, קנינו את זה, מאות שנים.

חמד עמאר: לבוא ולהרוס את הבית כאשר רוב התושבים, ובמיוחד בחורפיש, נוסעים לשירות הצבאי שלהם?

חמד עמאר: אני הייתי שם, הגעתי שעה אחרי ההריסה.

חמד עמאר: הרחוב הדרוזי רותח, זועם.

חמד עמאר: מרגיש שהוא נבגד.

חמד עמאר: לא רק מרגיש; אני אומר לכם – נבגד, נבגד על-ידי ממשלת ישראל בזה שהיא אפשרה את הריסת הבית.

חמד עמאר: אסור להרוס עוד מבנים במגזר הדרוזי, ולא ניתן להרוס במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אנחנו רוצים לבנות.

חמד עמאר: כולם רוצים לבנות, כולם מדברים על מחירי הדיור.

חמד עמאר: אנחנו לא מבקשים סבסוד במחירי הדיור, אנחנו לא מבקשים כלום, אנחנו מבקשים דבר אחד: לקום בבוקר ולגור בבית שלי הפרטי, ואני בניתי אותו.

חמד עמאר: ואנחנו בונים אותו על הקרקע הפרטית שלנו, לא של אף אחד אחר.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את סגן יושב-ראש הכנסת חמד עמאר להחליף אותי, כדי שחבר הכנסת יחיאל חיליק בר יוכל לנאום גם כן.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: נא לדייק בזמן.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שבנושא הזה אתה תעשה לי הנחה אם אני אחרוג.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, אורחים נכבדים, אדוני היושב-ראש, בשלוש דקות קשה לתאר את הביזיון הזה שהיה בחורפיש בשבוע שעבר.

יחיאל חיליק בר: בואו נראה את האבסורד, בואו נראה את מצעד האיוולת שקרה.

יחיאל חיליק בר: מצד אחד אין תוכניות מתאר בכפרים הדרוזיים.

יחיאל חיליק בר: ממשלות ישראל, כולל הממשלה הזו, מבטיחות כבר שנים – ואגב, תמיד הן עושות את זה טוב-טוב לפני הבחירות – להסדיר את בעיית התכנון בכפרים הדרוזיים.

יחיאל חיליק בר: בסופו של דבר – נאדה, או, ואחמד יבין אותי – גורנישט.

יחיאל חיליק בר: בנוסף, הממשלה מבטיחה לאחינו הדרוזים שיוקמו עבורם יישובים חדשים וייבנו עבורם שכונות חדשות, אבל, כמובן, הממשלה לא עושה את זה, ופשוט פעם אחרי פעם, ממשלה אחרי ממשלה משקרת להם בפנים, וזאת לא רק הממשלה הזאת, גם.

יחיאל חיליק בר: אבל למה להתמקד בשלילי?

יחיאל חיליק בר: בוא נראה מה כן עושה הממשלה הזאת בשביל העדה הדרוזית.

יחיאל חיליק בר: מה שהממשלה הזאת עושה זה להגיע בחשכה לכפר, כמו מבצע צבאי, לבית של אזרחים טובים, של אזרחים שומרי חוק, של אזרחים שתורמים למדינה בכל דרך אפשרית, והורסת בית שנמצא בתוך הכפר על האדמה הפרטית של המשפחה; ואני שואל אותנו, כבר לא כממשלה – כמדינה, כחברה: מה אנחנו מנסים למסור במעשים האלה לאחינו בעדה הדרוזית?

יחיאל חיליק בר: בהבטחות ללא מימוש, בצ'קים ללא כיסוי שאנחנו נותנים להם, בהרס ביתו של החייל הזה?

יחיאל חיליק בר: שהם אזרחים סוג ב', ג', ד'?

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להמשיך.

יחיאל חיליק בר: ככה בדיוק הם מרגישים, ואני יודע מקרוב שהם מרגישים את זה לא שנה ולא שנתיים, כבר הרבה מאוד זמן.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, בואו נדבר על הבחור שהרסו לו את הבית, ראיק סרחאן, גמלאי של מערכת הביטחון, שהבן שלו משרת היום בצבא קבע.

יחיאל חיליק בר: משפחה – – –

חמד עמאר: אני מתקן אותך, הבית שייך לבחור שבשירות סדיר, שהוא בקבע.

יחיאל חיליק בר: כן, כן, על זה אני מדבר.

חמד עמאר: אבא שלו – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אני אומר, הבן שלו משרת כיום בצבא קבע, משפחה שהיא מלח הארץ, זה שהרסו לו את הבית.

יחיאל חיליק בר: משפחה שכולה שאיבדה את נאג'י, אח של ראיק, אם אני לא טועה, ומה התמורה שהם מקבלים?

יחיאל חיליק בר: התמורה שהם מקבלים זה התייחסות אליהם כאילו הם אחרוני העבריינים.

יחיאל חיליק בר: בושה וחרפה.

יחיאל חיליק בר: לאזרחים הדרוזים, אדוני, כבר באמת נמאס ממס השפתיים, לדבר על זה.

יחיאל חיליק בר: הם באמת שותפים ואחים שנתנו, מאז הקמת המדינה ועד היום, את הכול למדינה, לפעמים גם את החיים שלהם, כמו הרבה משפחות בעדה וכמו משפחת סרחאן עצמה.

יחיאל חיליק בר: הם טובים רק למלחמות?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: כמה פעמים אני ואתה ואכרם דיברנו על זה שהברית בינינו לבין הדרוזים לא צריכה להיות ברית דמים, היא צריכה להיות ברית חיים, ואנחנו פה לא מספיק מקיימים את זה.

יחיאל חיליק בר: כמו שאמרת, אדוני היושב-ראש, אם היה מדובר ביישוב מסודר עם תוכנית מתאר ומישהו בונה לא חוקי, אז מילא, לא רק שצריכים להרוס לו את הבית, חייבים להרוס לו את הבית.

יחיאל חיליק בר: אני גר במקום שהוא מוסדר, אני לא יכול לבנות מרפסת לא חוקית.

יחיאל חיליק בר: אבל עוברים עשורים ועשורים, ואין תוכנית מתאר ולא שכונות חדשות ולא ערים חדשות כמו שהבטיחו, ובאות משפחות ורוצות במצב הזה לבנות על קרקע פרטית שלהן, להקים משפחה, לבנות לילדים שלהן, והתמורה היא הריסת בית.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל: האם השתגענו?

יחיאל חיליק בר: גם לא מסדירים וגם מחריבים?

יחיאל חיליק בר: העדה הדרוזית לא אמורה לחכות עשורים עד שהממשלה תואיל בטובה להתייחס אליה.

יחיאל חיליק בר: הם דורשים לחיות פה בשוויון כאן ועכשיו.

יחיאל חיליק בר: אני באמת קורא לכולנו סוף סוף לעשות משהו עם זה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לסכם.

יחיאל חיליק בר: תראו כמה קשה לממשלות ישראל לטפל בסוגיה מהותית של תוכנית מתאר והסדרה; שנים של סחבת וגמגומים והבטחות.

יחיאל חיליק בר: אבל מה קל?

יחיאל חיליק בר: קל לתכנן מבצע צבאי של ממש, להגיע בהפתעה לחורפיש עם כוחות מתוגברים, מאות שוטרים, לחסום צירים, כאילו נכנסים לאיזה יישוב עוין או אני לא יודע לאיזה מקום בעזה, ולהרוס בית של לוחם צה"ל שנבנה על קרקע פרטית של המשפחה.

יחיאל חיליק בר: אני מסיים, אדוני, ומבקש לקרוא לממשלה הזאת לעשות שלושה דברים: 1.

יחיאל חיליק בר: להתבייש; 2.

יחיאל חיליק בר: להסתכל להם בלבן של העיניים, להתנצל בפני המשפחה, להתנצל בפני העדה הדרוזית, ולפצות אותה גם על הרס הבית וגם על עוגמת הנפש; 3.

יחיאל חיליק בר: אחת ולתמיד לקחת את הנושא הזה ברצינות ולהסדיר את תוכניות המתאר, ומייד, בכל היישובים הדרוזיים.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שאחרי 70 שנה זה המינימום שמגיע לעדה היקרה הזאת; ואם לא נעשה את זה, השיעור שנלמד את העדה הדרוזית והשיעור שנלמד את עצמנו כמדינה וכחברה יהיה שיעור חמור, חמור מאוד.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אחמד טיבי.

חמד עמאר: נא לדייק.

חמד עמאר: שלוש דקות בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כולכם ראיתם את התמונות, את הכוחות ואת ההריסות.

אחמד טיבי: זה היה כואב, כי כאשר הורסים בית, פוגעים בכבוד האנושי.

אחמד טיבי: קורת גג היא זכות יסוד, היא זכות אנושית אוניברסלית.

אחמד טיבי: היא מעל, הרבה מעל לחוק היבש של חוקי תכנון ובנייה.

אחמד טיבי: מה דורש אזרח – במקרה זה בחורפיש, ראיק סרחאן, ואחרים בכל היישובים הדרוזיים והיישובים הערביים באופן כללי?

אחמד טיבי: תוכניות מתאר מאושרות העונות על הצרכים העתידיים של כל יישוב ויישוב.

אחמד טיבי: אין.

אחמד טיבי: ואז, אחר כך נאלץ האזרח לבנות על הקרקע הפרטית שלו – אני חוזר: הפרטית – ואז מגיעים וככה, במחי יד, הורסים לו את הבית.

אחמד טיבי: זורקים אותו לים ואומרים לו: אל תירטב.

אחמד טיבי: משאירים אותו בלי תוכנית מתאר, ואומרים לו: אל תבנה ללא רישיון.

אחמד טיבי: אלפי בתים במגזר הערבי והערבי הדרוזי נמצאים ללא רישיון, ואני חשבתי שזה אירוע בודד, יחיד, בחורפיש, נורא.

אחמד טיבי: אמרתי את דעתי עליו שלשום: כואב.

אחמד טיבי: העדה הדרוזית רותחת.

אחמד טיבי: אני מקבל הודעות מפה עד הודעה חדשה – כואבות, נוגעות ללב של כל אחד מאתנו.

אחמד טיבי: אתמול היה סיור משטרה בעוספיא כדי להתריע על הריסת שני בתים: באסם שח'ידם ובית סעדי זהרי.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: מה קרה לאחרונה?

אחמד טיבי: אני אומר לכם מה קרה לאחרונה: יש דוח קמיניץ.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אכרם, אתה ואני היינו אצלו.

אחמד טיבי: ) בדוח קמיניץ כתוב שעבירות הבנייה במגזר הדרוזי חמורות פי כמה מהעבירות בשאר המגזר הערבי.

אחמד טיבי: מישהו החליט לעשות מעשה, להתחיל להרוס, ללמד אותם לקח: אסור לתת לכם, נלמד אתכם לקח.

אחמד טיבי: אתם צריכים ללמד את הדחפורים לקח.

אחמד טיבי: היום הרסו ארבעה בתים בלוד: עאילאת שעבאן ועאילאת אבו גנאים; וביר-הדאג' ואום-אלחיראן.

אחמד טיבי: זאת ממשלה שמדברת עם האזרחים באמצעות דחפורים.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שידברו אתנו בשיח של זכויות, על בסיס שווה.

אחמד טיבי: כל הזמן אתם אומרים: ברית דמים, הם והם, בעיקר אלה שלא נמצאים כאן.

אחמד טיבי: יעלה על הדעת, אדוני היושב-ראש, שבנושא של הרס בית נורא כזה בחורפיש, מי שנמצא כאן באולם זה עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי ואחמד טיבי מן אל-משותפת.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: המשותפת, אכרם ואת, ורק שני חברי כנסת יהודים.

אחמד טיבי: ) יעלה על הדעת?

חמד עמאר: נא לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

אחמד טיבי: והשר נמצא פה כי הוא חייב להיות.

עבדאללה אבו מערוף: לפרוטוקול.

אחמד טיבי: ולכן אני אומר לכם: לא לתת להרוס את הבית הבא, למרות ההתראות של דוח קמיניץ, ותמיד (אומר בערבית: תמיד זוכרים שאף אחד לא עושה טובה לבני מערוף.

אחמד טיבי: )

חמד עמאר: תודה רבה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אף אחד לא עושה לכם טובה.

אחמד טיבי: )

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר דוד אזולאי, כי רשום לי כאן שסגן השר צריך להשיב.

חמד עמאר: הסתכלתי והוא לא נמצא.

חמד עמאר: השר דוד אזולאי ישיב בשם שר האוצר, בבקשה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קשה לי, אני מודה, אבל איך אומרים?

דוד אזולאי: ביקשו ממני, אני עושה את זה, ואני חושב שבסופו של דבר הבקשה שלי תהיה אחת, להביא את זה לדיון בוועדה, שם אפשר למצות את הדיון הזה.

דוד אזולאי: אני גם מכיר את הסיפור הזה קצת יותר מזוויות אחרות.

דוד אזולאי: בתאריך 20 בנובמבר 2016 ביצעה היחידה הארצית לאכיפת דיני התכנון והבנייה של משרד האוצר צו הריסה מנהלי לשלד מבנה שנבנה מצפון ליישוב חורפיש.

דוד אזולאי: המבנה נבנה על קרקע חקלאית, ללא היתר, ובניגוד לתוכנית המתאר המחוזית החדשה.

דוד אזולאי: המבנה שנהרס נבנה במהלך אוגוסט 2016.

דוד אזולאי: הוועדה המקומית מעלה-נפתלי הוציאה צו הריסה מינהלי למבנה ב-8 באוגוסט 2016.

דוד אזולאי: ב-30 באוגוסט 2016 דחה בית-המשפט בקשה לביטול הצו ולמעשה אישר את ביצועו.

דוד אזולאי: מינהל התכנון מקדם תוכנית מתאר חדשה ליישוב חורפיש, בתיאום ובהסכמת הרשות המקומית.

דוד אזולאי: התוכנית כוללת הרחבה ניכרת של שטח הפיתוח של היישוב, מאפשרת הסדרה של מבנים רבים שנבנו ללא היתר ומעניקה תוספת משמעותית של יחידות דיור חדשות בתוכנית המתאר החדשה.

דוד אזולאי: התוכנית הוגשה לוועדת המחוזית, שדנה והמליצה על קידומה.

דוד אזולאי: ההרחבה הניכרת של השטח והפיתוח המוצע ליישוב מחייבים שינוי של תוכנית המתאר המחוזית, ועל כן השינוי הזה יקודם במקביל על-ידי מינהל התכנון.

דוד אזולאי: לאחרונה המליצה ועדת המשנה של המועצה הארצית על אישור תוכנית המתאר המחוזית בתנאים, והיא תובא בקרוב לדיון במועצה הארצית, לאישורה.

דוד אזולאי: כאמור, המבנה שנהרס נמצא בקרקע חקלאית, מחוץ לתחום המיועד לפיתוח בתוכנית המתאר המחוזית, מחוץ לתחום שהוגדר לבנייה בתוכנית המתאר החדשה ובמרחק מאות מטרים ממנו.

דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לכם שאני, בדקות שהיו לי, בדקתי את הנושא, ואכן מתברר שמדובר בקרקע פרטית.

דוד אזולאי: מדובר בתוכנית מתאר חדשה, חלק מהדירות שנמצאות ללא היתרים, מנסים להכניס אותן לתוכנית המתאר החדשה, אבל במקרה דנן, הבית הזה נבנה מחוץ לתוכנית המתאר החדשה, שממש בשלבי סיום לאישורה.

דוד אזולאי: אם זה כך אני לא יודע, אבל זאת האינפורמציה שקיבלתי.

דוד אזולאי: אני מציע להעביר את זה לדיון בוועדת הפנים, ושם בוודאי כל הגורמים הנוגעים בדבר יצטרכו להשיב על הדברים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הבעת דעה של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, ההסבר של השר מקובל – עד להריסה.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי הייתה גם תוכנית – אני מבחינה עקרונית מסכים למה שאמר השר, אבל לא להריסה, כמובן.

עבדאללה אבו מערוף: זה עניין עקרוני ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: והיו התכתבויות והידברויות, שהמבנה יעבור לייעוד חקלאי, ועל זה צריך היה לחשוב – ובעל הדירה הסכים.

עבדאללה אבו מערוף: אני מדבר על עקרון ההריסה.

עבדאללה אבו מערוף: כנראה – – –

דוד אזולאי: אבל זה מחוץ לתוכנית המתאר החדשה.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין את העניין, ואני גם מדבר מכל ההיבטים.

עבדאללה אבו מערוף: העניין הוא עקרוני ביותר בשבילנו, וכנראה הממשלה והמדיניות רוצה לבחון את בני העדה הערבית הדרוזית, ואני קיבלתי היום הרבה הודעות מתושבים בעוספיא, שיש התראות ויש הודעות שיקבלו התושבים – שקיבלו – על הריסת בתיהם, ויש אחד שקיבל, שיח' סעאדה זאהר, שהוא בעצמו יהרוס את הבית.

עבדאללה אבו מערוף: גם זה דבר חמור ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: אני מדבר בקיצור, בדקה הזאת, אני פונה לממשלות ישראל ולמדיניות הזאת, של ההריסות, למדינת ישראל ולממשלה: לא לשים את בני העדה הערבית הדרוזית במבחן.

חמד עמאר: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: כבר הצרפתים בשנת 1925 שמו את בני העדה במבחן – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: – – ולא עמדו מול ההתנגדות של הסולטאן באשא אל-אטרש.

עבדאללה אבו מערוף: לכן – לא לשים את העדה הדרוזית במבחן.

חמד עמאר: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: ואת חוק קמיניץ צריך לשם במטמון.

חמד עמאר: חבר הכנסת אכרם חסון.

חמד עמאר: נא להקפיד על דקה.

חמד עמאר: בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה לבשר לכם שאתמול הצלחנו לעצור שני צווי הריסה בכפר עוספיא, אחרי שידעתי ועדכנתי את השר, ובזכותו אנחנו הצלחנו לעצור.

אכרם חסון: מובן שאנחנו לא רוצים להמשיך במדיניות כזאת.

אכרם חסון: אסור להרוס שום בית, גם במגזר היהודי, גם במגזר הערבי וגם במגזר הדרוזי.

אכרם חסון: הדרוזים קיימים בכרמל ובגליל 360 שנה, שמרו על הפארק, שמרו על האדמות.

אכרם חסון: לא יעלה על הדעת שבמשך 68 שנים לא קידמו ולא היו תוכניות מתאר, ועכשיו באים להתחשבן אתנו.

אכרם חסון: וגם לא נתנו פתרונות לזוגות הצעירים, לחיילים המשוחררים, עד עצם היום הזה.

אכרם חסון: לכן אנחנו הזהרנו ואמרנו: כולנו מאוחדים, כאן כל חברי הכנסת, גם מהמגזר הערבי, גם מהמגזר הדרוזי, וגם חברי כנסת יהודים, אנחנו מאוחדים, לא נרשה יותר הרס של שום בית בשום מגזר.

אכרם חסון: אנחנו נעמוד על המשמר, וחבל לשים אותנו במבחן שתוצאותיו יהיו קשות מאוד, כי אנחנו לא נוותר.

אכרם חסון: אנחנו מדברים על הקיום שלנו, באדמות פרטיות, ביישובים שלנו.

אכרם חסון: אנחנו לא גוזלים לא אדמת פארק ולא אדמת רשות הטבע והגנים, ולא אדמת קרן קיימת לישראל.

אכרם חסון: זכותנו לבנות על אדמתנו.

אכרם חסון: במקום שהמדינה תיתן לנו ונחסוך את האדמות שלנו ונשאיר אותן חקלאיות, אנחנו מפסידים שלוש פעמים, והופכים אותנו לעבריינים על-כורחנו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חמד עמאר: כולם הקפידו על דקה, נא להקפיד על דקה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו כבר כמה ימים עסוקים עד הראש, מהבוקר עד הערב, אדוני היושב-ראש, בחוקי הסדרה למיניהם, שבאים להכשיר התנחלות מבודדת, בלתי חוקית, שקמה על אדמת פלסטינים, אדמה פרטית.

אוסאמה סעדי: ובכל זאת הממשלה הזאת מנסה להכשיר את ההתנחלות הזאת, בעוד שכאשר מדובר בבנייה במגזר הערבי, כולל המגזר הדרוזי, אנחנו רואים שהממשלה הזאת ממהרת לדבר אתנו – כמו שאמר חברי אחמד טיבי – בשפת הדחפורים.

אוסאמה סעדי: במקום לבוא ולדבר ולנסות למצוא פתרונות – אז הנה אכרם חסון אומר שהוא הצליח עם שר האוצר להציל את שני הבתים האלה, אבל היום לא הצלחנו להציל ארבעה בתים בשכונות שונות בלוד, ויש עוד אלפי בתים שהם מאוימים.

אוסאמה סעדי: אני הייתי אתמול באום-אלחיראן – יישוב שלם מאוים.

אוסאמה סעדי: הגיע הזמן שהממשלה תדבר אתנו.

אוסאמה סעדי: יש למצוא פתרונות, ולא הריסות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

קריאה: ועדת הפנים.

חמד עמאר: ועדת הפנים, כן.

חמד עמאר: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7

חמד עמאר: נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 7, אין מתנגדים ואין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעות לסדר-היום תועברנה לוועדת הפנים.

חמד עמאר: 29 תלמידים מחמישה בתי-ספר יוקרתיים בירושלים נעצרו בחשד לסחר בסמים

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא האחרון: 29 תלמידים מחמישה בתי-ספר יוקרתיים בירושלים נעצרו בחשד לסחר ושימוש בסמים, הצעה לסדר-היום מס' 5072 של חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

חמד עמאר: אמרתי לך, תלמד אותי איך מבטאים את השם שלך.

חמד עמאר: נעשה את זה – אני אלמד אותך איך לקרוא את השם שלי ואתה תלמד אותי איך לקרוא את השם שלך.

חמד עמאר: עשר דקות, בבקשה.

חמד עמאר: נא להקפיד על הזמנים.

חמד עמאר: עד עשר דקות.

חמד עמאר: אתה לא חייב.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש ידידי חמד עמאר – –

חמד עמאר: יפה, תמשיך.

מיכאל מלכיאלי: – – כבוד השר, חברי חברי הכנסת, האמת היא שאני הייתי מצפה ששר החינוך, כמו שכתוב, ישיב על ההצעה, רק אני הולך לסנגר עליו, שבטח הוא הלך לתקן את מה שהובטח לנו בהסכם הקואליציוני בנושא חוק חינוך ממלכתי.

מיכאל מלכיאלי: אני מצפה שזה מה שהוא עושה, ובעזרת השם נקווה שגם יצליח.

מיכאל מלכיאלי: אדוני השר, פורסם בעיתון "ידיעות ירושלים" בשבוע האחרון על מעצר של 29 בני-נוער גילאי 15–17 בעוון סחר בסמים, שימוש –.

מיכאל מלכיאלי: מדובר בבתי-ספר יוקרתיים, כמו שמפורסם, וברור לי שאם לא היה מדובר בבתי-ספר יוקרתיים זה לא היה עולה בכלל לדיון, לא היה עולה לכותרות ראשיות בעיתון בירושלים.

מיכאל מלכיאלי: וכאן אני בעצם רוצה לשאול את השר: עד מתי?

מיכאל מלכיאלי: כיצד משרדך עוסק באותו נוער מנותק, אותו נוער מסכן, אותו נוער שנכפה עליו להתעסק בדברים האלה?

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, שאני מכיר את התקציבים שמשרד החינוך ומשרד הרווחה משקיעים בירושלים בנוער הזה.

מיכאל מלכיאלי: הלכתי לבקר אותם במקומות שהם יושבים בלילות, דיברתי אתם, שוחחתי אתם.

מיכאל מלכיאלי: אין להם יד מכוונת, אין מי שיתעסק אתם, אין יד שדואגת להם.

מיכאל מלכיאלי: נכון, מנסים להשקיע, אבל מעט.

מיכאל מלכיאלי: יש הרבה הרבה מה לעשות, שאנחנו כמדינה לא עושים, והנוער הזה מחכה שאנחנו נפנה אליו, נקצה לו משאבים.

מיכאל מלכיאלי: אם היית יודע, אדוני היושב-ראש, כמה כסף המדינה משקיעה באירועי תרבות בירושלים – אם היינו קצת מהכסף הזה משקיעים בנוער המסכן הזה, לא היינו מגיעים למקום שהגענו, של 29 נערים גילאי 17 שהידרדרו כל כך נמוך.

מיכאל מלכיאלי: בעיתון הביאו את מילות הסמים בווטסאפ.

מיכאל מלכיאלי: אני רוצה להקריא לך איך הם ידעו לתקשר אחד עם השני, ואני חושב ששם, באותם קודים סמויים שלהם, גם טמון הפתרון.

מיכאל מלכיאלי: "שאל את הרב" – זה ביטוי לפנייה אל סוחר הסמים.

מיכאל מלכיאלי: "שאל את הרב" – זו הפנייה לסוחר הסמים.

מיכאל מלכיאלי: "אתה בתפילה?

מיכאל מלכיאלי: " הוא כותב לו: "אתה בתפילה?" – זו קריאה לעישון.

מיכאל מלכיאלי: "התפללת?

מיכאל מלכיאלי: " – האם כבר עישנת?

מיכאל מלכיאלי: "אתה בא להניח תפילין?

מיכאל מלכיאלי: " – אתה בא לעשן?

מיכאל מלכיאלי: ועוד ועוד.

מיכאל מלכיאלי: ואני חושב שכאן נמצא הפתרון.

מיכאל מלכיאלי: אם אנחנו כמדינה היינו יודעים להשקיע במה שהנשמה שלהם זועקת – שאל את הרב.

מיכאל מלכיאלי: הם מחפשים את היד הרוחנית של הרב, של אותו אברך שילווה אותם בשעות הפנויות שלהם.

מיכאל מלכיאלי: הם רוצים את מה?

מיכאל מלכיאלי: את התפילה.

מיכאל מלכיאלי: הם רוצים להתחבר לריבונו של עולם.

מיכאל מלכיאלי: הם רוצים להניח תפילין, את הקשר עם – – – שרשרת הדורות.

מיכאל מלכיאלי: אם אנחנו כמשרד החינוך, כמדינת ישראל, נשקיע בקודים הסמויים שהם מבקשים מאתנו, אין לי ספק שלא היינו מגיעים למעצר הקשה הזה שאנחנו רואים.

מיכאל מלכיאלי: הייתי – כמובן, אני יודע שזה הולך להיות דיון במליאה – הייתי שמח אם זה היה מגיע בכלל לדיון בוועדה.

מיכאל מלכיאלי: הנושא הוא קשה מנשוא בשביל דיון – – –

חמד עמאר: נוכל להעביר את זה לוועדה.

חמד עמאר: נצביע – נעביר את זה לוועדת החינוך.

מיכאל מלכיאלי: אני מודה לך מאוד.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: כבר השר דוד אזולאי, בבקשה.

דוד אזולאי: אוסאמה, זה קודים.

דוד אזולאי: קודים.

דוד אזולאי: זה העולם הכי כשר, אז משתמשים בכשרות.

חמד עמאר: אבל להשתמש ברב בשביל הקודים – להשתמש וללכת להתפלל, להניח תפילין, זה מאוד קשה לשמוע את זה.

מיכאל מלכיאלי: זה מה שהנשמה שלהם רוצה – – –

חמד עמאר: באמת מאוד קשה לשמוע את זה, אני אומר לך.

דוד אזולאי: כואב.

דוד אזולאי: על זה נאמר, אין אדם מדבר אלא מתוך הרהורי לבו.

דוד אזולאי: כנראה שגם כשעושים חטא, בסופו של דבר כל אדם יודע את האמת לעצמו.

דוד אזולאי: אז מתוך המצוקה הוא רוצה להניח תפילין, להתפלל, לברך.

דוד אזולאי: צריך לשמוע את הדברים לפעמים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, גם כאן אני עונה בשמו של שר החינוך.

דוד אזולאי: 29 תלמידים מחמישה בתי-ספר יוקרתיים בירושלים נעצרו בחשד לסחר ושימוש בסמים.

דוד אזולאי: ראשית, אני רוצה להודות לך, חברי חבר הכנסת מלכיאלי, על כך שאתה מעלה נושא כזה חשוב.

דוד אזולאי: אני חושב שהנושא הזה הוא באמת נושא כואב, נושא שפוגע בחברה.

דוד אזולאי: לצערי הרב, זה מגיע בסוף לכל מקום – גם האלכוהול וגם הסמים.

דוד אזולאי: המקרה המתואר נמצא בחקירת משטרה.

דוד אזולאי: בשלב זה אין בידינו פרטים לגביו.

דוד אזולאי: לכן אני לא יכול להתייחס אליו.

דוד אזולאי: מה שכן אוכל לומר הוא מה שנעשה במערכת החינוך בהיבטים של מניעת התנהגויות סיכון, ובכלל זה שתיית אלכוהול ושימוש בסמים בשגרה ובחירום.

דוד אזולאי: בשגרה מערכת החינוך מפעילה תוכניות התערבות בתחום כחלק מהתוכנית "כישורי חיים" וחלק בלתי-נפרד מקידום אקלים חינוכי מיטבי במוסדות חינוך וקידום הרווחה הנפשית של התלמידים.

דוד אזולאי: תוכנית ההתערבות, במסגרת התוכנית "כישורי חיים", היא תוכנית חובה המופעלת בבתי-הספר בכל שלבי הגיל – יסודי, חטיבת ביניים ותיכון – במסגרת החינוך הבלתי-פורמלית, בתנועת הנוער ובמסגרת פעילות של מועצת התלמידים והנוער הארצית.

דוד אזולאי: מטרתן של תוכניות אלה לחזק את יכולות ההתמודדות של ילדים ובני נוער ולסייע להם לקבל החלטות מקדמות בריאות ומצמצמות התנהגויות סיכון.

דוד אזולאי: מחוז ירושלים במשרד החינוך – זה נועד גם לך; אתה היית חבר מועצת ירושלים, אז כדאי שתדע – מחוז ירושלים במשרד החינוך גם הוא, כמובן, מפעיל תוכניות אלה בבתי-הספר בתחומו, כחלק מפעילותו הכוללת של המשרד.

דוד אזולאי: במסגרת התוכנית "כישורי חיים" מועברים שיעורים העוסקים במניעת שימוש בטבק, אלכוהול וסמים, בהתאם לשלב ההתפתחותי ובהתאם לצרכים העולים מבית-הספר.

דוד אזולאי: להלן דוגמאות אחדות: לכיתות ה' וו' נכתב מערך שיעור העוסק בכישורי חיים במסיבה.

דוד אזולאי: במסגרת מערך זה מופעל מרכז למידה "גדולים ולא שותים", שכולל עבודה עם תלמידים והורים בנושא שתיית אלכוהול בתרבות הפנאי.

דוד אזולאי: בחטיבות הביניים ובתיכונים, במסגרת תוכנית "כישורי חיים", ישנם פרקים העוסקים במניעת השימוש בסמים ובאלכוהול וכוללים התייחסות לתרבות הפנאי, דילמות חברתיות ואישיות המערבות שימוש בחומרים, עמידה בלחץ חברתי והתמודדות עם פיתויים, קבלת החלטות, אחריות אישית וחברתית ועוד.

דוד אזולאי: בחטיבה העליונה, במסגרת שיעורי "כישורי חיים" מופעלת התוכנית "משמעות", העוסקת בבירור אישי של משמעות החיים, בשאלת שאלות אודות נטילת סיכונים בגיל ההתבגרות ועוד.

דוד אזולאי: כמו כן משולבים פרקים העוסקים בשתיית אלכוהול בהקשר של נהיגה ומשמעות השימוש בסמים לקראת הגיוס לצבא.

דוד אזולאי: ככלל, יצוין כי מטרת התוכנית "כישורי חיים" היא לאפשר שיח עם ילדים ומתבגרים, לתת להם מידע אמין שיסייע בחיזוק יכולות ההתמודדות שלהם ויאפשר להם לקבל החלטות מקדמות בריאות ומצמצמות התנהגויות סיכון ובכך להביא להפחתת שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים.

דוד אזולאי: כאמור, התוכנית היא תוכנית חובה המופעלת בבתי-הספר.

דוד אזולאי: מערכי השיעור נבחרים על-ידי הצוות החינוכי בהתאמה לצורכי בית-הספר.

דוד אזולאי: דוגמה נוספת של תוכנית משמעותית היא התוכנית "עמיתים משפיעים".

דוד אזולאי: מדי שנה מוכשרים בני-נוער בחינוך העל-יסודי להיות מנהיגי נוער המסייעים בביסוס דעה לאלטרנטיבות לשימוש בסמים ואלכוהול בקרב מתבגרים.

דוד אזולאי: תלמידים אלה נבחרו בבתי-ספר להיות מנהיגי דעה ולהוביל מהלכים ולקדם בחירה שלא להשתמש בחומרים ממכרים.

דוד אזולאי: קבוצת מנהיגות זאת עוברת הכשרה ייחודית במסגרת בית-הספר, על-ידי היועצת החינוכית, ובהמשך בהכשרה מרוכזת במסגרת סמינר עמיתים עירוני.

דוד אזולאי: בשנה שעברה הוכשרו כ-8,000 עמיתים ברחבי הארץ.

דוד אזולאי: בירושלים הוכשרו כ-150 תלמידים מכיתות ט' וי' מעשרה בתי-ספר.

דוד אזולאי: נוסף על כך, בבתי-הספר פועלים למניעת שימוש בסמים, אלכוהול וטבק, וכל מטרתם היא להגביר את הידע והמסוגלות של צוותי החינוך ולסייע להם לפתח שיח משמעותי עם מתבגרים ולעודד שיתופי פעולה עם הורים בנושאים הללו.

דוד אזולאי: בין יתר תפקידי המב"ס, לרכז את העבודה החינוכית בבית-הספר בנושא זה ולדאוג לכך שתתקיים תוכנית "כישורי חיים" בנושאים אלה.

דוד אזולאי: בכל קבוצת מב"סים ישנו מדריך מחוזי שמלווה, מנחה ועוקב אחר פעילות בתי-הספר.

דוד אזולאי: השנה מונו כ-1,030 מב"סים ברחבי הארץ.

דוד אזולאי: בירושלים לבד מונו השנה 47 מב"סים.

דוד אזולאי: הערה שלי אישית: מעניין כמה תועלת יצאה מכל מה שמושקע פה.

קריאה: 30 בני-נוער עצורים.

דוד אזולאי: הון יש פה.

דוד אזולאי: אבל איך אומרים?

דוד אזולאי: כואב הלב להקריא את הדברים האלה.

חמד עמאר: אז מה אתה מציע, אדוני השר?

דוד אזולאי: אתה יודע מה?

דוד אזולאי: ברשותכם, יש פה עוד מה להקריא ואין טעם שאני אחזור על הדברים.

דוד אזולאי: ברשותך, אדוני היושב-ראש, קיבלתי סדרה של נתונים.

דוד אזולאי: שני נתונים שאני רוצה להדגיש אותם ולדבר עליהם.

דוד אזולאי: כותבים כאן ש-51% מתלמידי כיתות י"א דיווחו על שתיית משקאות בעלי ריכוז גבוה של אלכוהול בשנת תשע"ה.

דוד אזולאי: 31% מתלמידי כיתות י'–י"א דיווחו על שתיית אלכוהול עד כדי השתכרות בתשע"ה.

דוד אזולאי: רבותי, אני אומר לכם, זה מזעזע.

דוד אזולאי: זה צריך להרעיד את אמות הספים.

דוד אזולאי: אני מקריא לכם קטע.

דוד אזולאי: אני לא שר החינוך, אבל איך אומרים, מבין קצת בחינוך.

דוד אזולאי: אם אלה התוצאות, אם זה מה שיש אחרי כל ההשקעה הגדולה, זאת נורה אדומה במשרד החינוך שצריך לקחת את הנושא הזה לידיים ולטפל, לפני שזה יהיה פגיעה קשה בחברה במדינת ישראל.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

דוד אזולאי: אני מציע להעביר את זה לוועדת החינוך.

דוד אזולאי: שם יש לי חבר טוב, יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת יעקב מרגי, שאני סומך מאוד עליו.

חמד עמאר: גם אנחנו מעריכים אותו מאוד.

דוד אזולאי: אני סומך עליו ואני בטוח שהוא יעשה עבודה טובה גם בנושא הזה.

חמד עמאר: הוא עושה עבודה מעולה שם.

דוד אזולאי: אני אעביר למציע, חבר הכנסת מלכיאלי, את כל הנתונים פה.

דוד אזולאי: אני חושב שאם תקרא את זה, אתה לא תישן בלילה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 4

חמד עמאר: נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 4, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יועבר לוועדת החינוך.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ז בחשוון התשע"ז, 28 בנובמבר 2016, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זאת נעולה.