ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 168, 2016-11-22 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"א בחשוון תשע"ז, 22 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת דוחות מבקר המדינה על הביקורת בשלטון המקומי לשנת 2016, כרך ראשון וכרך שני.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף יכול להצביע לצורך הרשמה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו היום נתחיל עם חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול דיברתי בנאומים בני דקה על הריסת הבית בחורפיש כאשר רציתי לדבר על הביקור שלי ביישוב ירכא.

חמד עמאר: ביקרתי בשכונת רוע'ב, שכונה שמונה יותר מ-100 בתים, אדוני היושב-ראש – ללא תשתיות, ללא כבישים, לא מחוברת למערכת הביוב, אין רשת חשמל שם.

חמד עמאר: רוב הבתים אין להם רישיונות בנייה; בעצם כל הבתים ללא רישיונות בנייה.

חמד עמאר: השכונה קיימת שנים רבות.

חמד עמאר: ואני אספר לכם סיפור של איש אחד שפגשתי וישבתי אתו.

חמד עמאר: עשה שירות צבאי שלוש שנים, שירת במילואים עד שנפצע, ונפצע קשה בתאונת דרכים.

חמד עמאר: הוא מרותק לקביים, מתהלך עם קביים, עם 94% נכות מהביטוח הלאומי.

חמד עמאר: היה חייב לבנות בית מתאים לנכות שלו.

חמד עמאר: בנה את הבית לפני יותר מעשר שנים, כמעט 15 שנים.

חמד עמאר: הוא מתרוצץ בבתי-משפט.

חמד עמאר: מריצים אותו מבית-משפט לבית-משפט.

חמד עמאר: עד עכשיו הוא לא הצליח להוציא רישיון בנייה, כי אין תוכנית מפורטת.

חמד עמאר: מה הוא אשם?

חמד עמאר: צריכים לפתור את הבעיה הזאת, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה, אני בא כרגע מישיבת ועדת חוקה בנושא חוק ההסדרה.

חיים ילין: אני לא אתייחס לחוק, אני אדבר על למה נולד החוק הזה ומה דעתי.

חיים ילין: ממשלת ישראל העכשווית זאת ממשלת הימין שכולם חלמו עליה בהתיישבות.

חיים ילין: בהיעדר קבלת החלטה של ראש הממשלה עם הממשלה נוצר מצב שחברי כנסת לוקחים את החוק, וזה לגיטימי לחלוטין – תפקידנו לחוקק.

חיים ילין: בוועדת שרים לחקיקה השרים מרימים את היד בעד החוק, אבל עושים במכנסיים מול ראש הממשלה בתוך הממשלה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני אומר משהו שהוא באמת ביקורת, אבל ביקורת – שמי שמשלם את המחיר זה דווקא המתיישבים, וכולנו כעם: בהיעדר קבלת החלטה על סיפוח יהודה ושומרון, או אי-סיפוח יהודה ושומרון, או רק את הגושים, או את החוקיים – בהיעדר שיח מדיני לאן מדינת ישראל רוצה ללכת, לאן ראש הממשלה וממשלת ישראל מובילים, נוצרים אותם חוקים שבסופו של דבר – שימו לב – היועץ המשפטי לממשלה אומר: זה לא חוקי, אבל חברי כנסת באים לחוקק.

חיים ילין: הסתירה הלוגית הזאת קורעת את העם, ממשיכה לקרוע את העם.

חיים ילין: אני קורא פה לראש הממשלה ולממשלת ישראל: קחו אומץ.

חיים ילין: נבחרתם כדין – מדינה דמוקרטית.

חיים ילין: תספחו את מה שאתם רוצים, ואל תיתנו לאוכלוסייה ביהודה ושומרון להמשיך לסבול, וזה כולל גם את הפלסטינים היושבים שם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להתייחס למה ששמענו בימים האחרונים, בעיקר ביומיים האחרונים, מכל מיני אנשי צבא לשעבר לגבי התפקיד של הנשים.

מירב בן ארי: בעיקר שמענו על חיל השריון.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שהאמרות האלה הן לא רק מבישות, הן בעיני חשוכות.

מירב בן ארי: כל הצבאות, אם לא רוב הצבאות המתקדמים בעולם, גם באוסטרליה, גם בבריטניה, גם בגרמניה, פתחו את כל מקצועות הלוחמה לנשים – כמובן, ללא הבדל מאיזה מין אתה.

מירב בן ארי: המקצוע פתוח, ולאישה לפחות יש אפשרות לגשת.

מירב בן ארי: אני חושבת שכולנו צריכים לשים מאחור לרגע את האמרות החשוכות, לחשוב על קדמה, על שוויון, לשים מאחור את השוביניזם, ולתת לנשים לפחות את האפשרות הברורה להתמודד לתפקידים בדיוק כמו גברים בצה"ל.

מירב בן ארי: והאמרות המגוחכות האלה, שכל פעם שחיילת וחייל נמצאים ביחד זה זרע הפורענות – פשוט התביישתי לשמוע את הדברים הקשים האלה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי שפורסם בכלי התקשורת שהמניע לתמיכתו הנלהבת של ראש הממשלה נתניהו בחוק האד'אן, או המואזין, הוא בנו יאיר, דמיינתי לעצמי את המחזה או השיח הבא: יאיר קם בבוקר: אבא, האד'אן הזה מג'סר-א-זרקא או מפוריידיס עושה רעש ומאוד מפריע לי, מעורר אותי משנתי מוקדם בבוקר.

מסעוד גנאים: אני רוצה שתפעל להשתיק אותו, לא יודע איך; אולי בחוק, גם זה טוב, אבל תעשה משהו.

מסעוד גנאים: האבא נתניהו: תשמע, יא יאיר, אתה יודע, זה הכול דמיוני.

מסעוד גנאים: אתה יודע שבמדינה שלנו יש בני עם אחר, דתות אחרות ועדות אחרות.

מסעוד גנאים: יש מגוון דתי ולאומי ולכל מיעוט או דת יש הייחוד שלו.

מסעוד גנאים: לא כולם יהודים כמונו, וגדולתנו, הגדולה של הרוב, כרוב וכדמוקרטיה, זה לכבד האחר, לתת לו לחיות לפי עולם המנהגים והמצוות שלו.

מסעוד גנאים: זה נקרא פלורליזם.

מסעוד גנאים: יאיר הבן: אבל, אבא, זה עושה לי ג'נאן בראש.

מסעוד גנאים: נתניהו האבא: אולי אני אתן לך שיעור באזרחות ובסובלנות.

מסעוד גנאים: דמוקרטיה זה לא רק שלטון הרוב או שלטון החוק שמחוקק הרוב.

מסעוד גנאים: זה גם להכיר באחר ולא לפגוע באמונה וברגשות שלו.

מסעוד גנאים: ולא הכול צריך לפתור בכוח, אם פיזי ואם כוח החוק.

מסעוד גנאים: הבן יאיר: אבל אני סובל, זה כואב לי.

מסעוד גנאים: נתניהו האבא: יא אִבני, הסובלנות היא מהסבל, מהכאב.

מסעוד גנאים: לכן אתה צריך לסבול את האחר, כי זו המצווה שלו.

מסעוד גנאים: למה הם מכבדים אותנו?

מסעוד גנאים: ביום כיפור, למשל, הם לא נוסעים ולא עוברים ממקום למקום.

מסעוד גנאים: חוץ מזה, הם סבלו בגללנו ועדיין סובלים, וצריך להתחשב בזה.

מסעוד גנאים: בסוף האבא נתניהו מה אומר לבנו יאיר: יא אִבני, אנחנו יכולים להגיע להבנה עם שכנינו בהידברות, דיאלוג, מתוך התחשבות באמונה ובייחוד שלהם.

מסעוד גנאים: יאללה, תתלבש, יא אבני יאיר, נלך ביחד לג'סר-א-זרקא, למוראד עמאש, ונדבר אתו.

מסעוד גנאים: דבר כזה יכול לקרות?

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

חיים ילין: תשאל אותו אם הוא יכול להופיע בקריית-ארבע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח כאן חוג לדרמה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת לא הפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי חברת הכנסת כהן-פארן – חברת הכנסת ענת ברקו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על השעות האחרונות ברחבי הארץ.

יעל כהן-פארן: מהלילה, מהבוקר משתוללות שרפות – בוודאי כולכם עוקבים אחרי החדשות – בזיכרון, שגם קרובה למקום מגורי ויש לי שם חברים רבים, בנשר, בנווה-שלום באזור לטרון.

יעל כהן-פארן: אני רק מקווה שבזמן שאני מדברת לא נשמע, חס וחלילה, על עוד מוקד.

יעל כהן-פארן: אבל באמת אני מאחלת לכל לוחמי האש שכולם יצאו מזה בשלום, לפצועים שיירפאו במהרה, ובאמת שנכבה את השרפות ולא נסבול מהן יותר.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להביא באמת את העניין.

יעל כהן-פארן: כולנו שומעים על השרפות ואומרים: אוי, אוי, אוי, גזירת גורל, זה משמים.

יעל כהן-פארן: תשמעו, הכול קשור לנושא מאוד מאוד כאוב, שלא עולה פה כמעט לשיח הציבורי ולשיח בכנסת, והוא משבר האקלים, שאנחנו חווים כאן בארץ כמו בכל העולם; תופעות של מזג אוויר קיצוני שמביא בדיוק לדברים האלה – לשרפות, לבצורות.

יעל כהן-פארן: בארץ אנחנו עוברים את נובמבר החם ביותר – אנחנו עוד לא גמרנו אותו – אבל עם גלי החום הרבים ביותר.

יעל כהן-פארן: כל שנה כל נובמבר הוא החם ביותר שנמדד אי-פעם.

יעל כהן-פארן: עוד לא סיימנו אותו, אבל הוא כבר מסתמן ככזה.

יעל כהן-פארן: וגם חזאי מזג האוויר ומומחי מזג האוויר אומרים: זה הכול קשור לתופעות מזג האוויר.

יעל כהן-פארן: אנחנו כבר בסוף נובמבר ועוד לא חווינו גשם רציני אחד.

יעל כהן-פארן: זה קצת מזכיר לי את דצמבר 2010, את השרפה בכרמל.

יעל כהן-פארן: היה כל כך יבש – גם היום כל כך יבש – הכול נשרף כל כך בקלות.

יעל כהן-פארן: אנחנו חזרנו, משלחת של הכנסת – אדוני היושב-ראש, אתה אישרת את המשלחת – היינו בוועידת האקלים של האו"ם; לפני שבוע היא הסתיימה.

יעל כהן-פארן: כל העולם נרתם בכל מאודו להתמודד עם התופעות, לצמצם את משבר האקלים, ואנחנו צריכים לפעול בכל המרץ יחד אתו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום יום המאבק באלימות נגד נשים.

ענת ברקו: אני רוצה לספר על הודא, אם לארבעה ילדים מיפו, שנרצחה על-ידי אחיה.

ענת ברקו: הוא ברח.

ענת ברקו: אמרו עליו שהוא לא שפוי, הוא מג'נון, לא התכוון לעשות את זה, אבל שוב אנחנו חוזרים לסיפור של רצח על רקע "כבוד המשפחה" – במירכאות כפולות.

ענת ברקו: אין כבוד בדבר הזה, אבל נשים נרצחות.

ענת ברקו: ואני רואה את זה גם בתחום המחקר שלי, תחום הטרור.

ענת ברקו: בהרבה מאוד מקרים מציעים לנשים מהסוג הזה, שכביכול, מבחינתם, חרגו מנורמות ההתנהגות המקובלות בחברה, מסלול היטהרות דרך עשייה טרוריסטית: תעשי משהו, ואנחנו נסלח לך; או: תעשי משהו, ונזדכה עלייך, כי ממילא תמותי.

ענת ברקו: גם זו אלימות כלפי נשים.

ענת ברקו: אני חושבת שאם מדברים על אלימות כלפי נשים, אדוני היושב-ראש, זו העבירה הסמויה בעולם; היא קיימת בכל מקום, בכל מגזר, בכל דת.

ענת ברקו: צריך להיאבק בה, לא להיות סלחניים גם למאפיינים תרבותיים; לא לצבוע את זה בכל מיני צבעים.

ענת ברקו: אני חושבת שצריך לעשות את זה.

ענת ברקו: גם במקרים של טרור – להצביע על הגורם האמיתי, ולא לדחוק נשים לפינה כך שהדיכוי המגדרי הופך להיות כפול: גם חברתי, וגם לכיוון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אני מבקשת לפנות מכאן, מבית-המחוקקים בישראל, כאן בירושלים, לראש בית-הדין הרבני, לרב הראשי הרב יצחק יוסף.

עליזה לביא: לפני כתשע שנים היינו כולנו עדים לסיפור טרגי של גבר שבעקבות תאונת דרכים הפך לצמח.

עליזה לביא: לאחר שבע שנים האישה שלו קיבלה, בפסק-דין אמיץ ביותר, גט; באמת פסק-דין אמיץ.

עליזה לביא: אבל, לצערי הרב, לאחרונה נודע שהרב הראשי מבקש לכנס את בית-הדין העליון, בית-הדין הגבוה, בית-הדין הרבני, כדי לדון מחדש בהחלטה, שנתיים אחרי שהאישה קיבלה גט.

עליזה לביא: אסור לנו לעשות את זה.

עליזה לביא: פסק-דין הלכתי, אמיץ, של הדיין לביא מבית-הדין בצפת, שמשחרר את האישה, היא שנתיים אישה לא נשואה, וכעת שמענו שיש כוונה לדון בערעור שמבקש לשנות את ההחלטה.

עליזה לביא: אני מבקשת לפנות כאן אל הרב הראשי לחשוב על האישה הזאת, שקיבלה את הגט לפני כשנתיים ופתחה בחיים חדשים.

עליזה לביא: כל המתיר עגונה אחת כאילו בנה אחת מחורבות ירושלים העליונה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר עבר בקריאה טרומית כאן בכנסת חוק ההסדרים בעניין עמונה.

אכרם חסון: כמובן, לא הצבעתי בעד ולא השתתפתי, אבל ראיתי שהייתה משמעת קואליציונית: כל חברי הקואליציה הצביעו בעד, כולל שני חברי כנסת דרוזים, סגן השר איוב קרא וחבר הכנסת חמד עמאר.

יוסף ג'בארין: – – –

קריאה: חוק ההסדרה.

אכרם חסון: חוק ההסדרה.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני נגד הריסות גם אצל היהודים, גם אצל הערבים, גם אצל הדרוזים.

אכרם חסון: אני בעד מתן פתרונות.

אכרם חסון: לא יעלה על הדעת שלמתנחלים יהיה חוק, והדרוזים, שיושבים על אדמה פרטית, לא על אדמה פלסטינית, אנחנו לא נקבל שוויון.

אכרם חסון: אנחנו מחכים לפתרון בעיית החשמל, בעיית הבתים הלא-חוקיים.

אכרם חסון: ולכן אני מודיע לך כאן, ואני מודיע לכל חברי הכנסת:

אכרם חסון: אני אצביע גם נגד החוק הזה כל עוד אין חוק הסדרה כזה לעדה הדרוזית.

אכרם חסון: מגיע לנו שוויון בזכות.

אכרם חסון: אנחנו לא ניתן יותר לאף אחד לדרוך עלינו.

אכרם חסון: ולכן אני מבקש מכבודך, ודורש ממך כיושב-ראש הכנסת: תעשה את הכול שיימנעו הריסות בכפרים הדרוזיים.

אכרם חסון: זה לא מכובד, זה לא מתאים לדמוקרטיה הישראלית, ולא מתאים להתייחס ככה לאנשים שנותנים את הדם למען המדינה.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גם אני רוצה להתייחס, בזמן שעומד לרשותי, לשרפות של הימים האחרונים, שמשתוללות גם בזיכרון-יעקב, וגם – מה שהיה כאן – באזור בית-שמש או בדרך לירושלים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שאני לא מציע לחכות להפחתת גזי הפליטה, או החממה.

איתן ברושי: אני מגיש בשעה זו הצעה דחופה לסדר-היום.

איתן ברושי: פניתי גם ליושב-ראש ועדת הפנים, לקיים בהקדם דיון ולבדוק אם יושמו כל הלקחים.

איתן ברושי: אתם יודעים שלשירות כיבוי האש אין מפקד כרגע?

איתן ברושי: קשה לתאר איך מדינה מתנהלת כשאין מפקד לשירות כזה חיוני.

איתן ברושי: אני מקווה שהפעילות היא תקינה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שצריך לבדוק אם יושמו כל הלקחים של שרפת הכרמל, שעוד זכורה לנו.

איתן ברושי: הייתי שם כל הימים, ליוויתי את השרפה מקרוב בתפקידי הקודם.

איתן ברושי: אני רוצה, כמובן, לאחל החלמה לנפגעים, ויש נפגעים, ולאחל שהשרפות יסתיימו במהרה.

איתן ברושי: אבל ברור שאם לא ננקטים כל הצעדים, כולל פסי בידוד, כולל ריכוז מאמצים וכוחות – אנחנו עדים לשרפות ששורפות בתים.

איתן ברושי: אם נשרפים בתים, זה לא בעיה של ועידות בין-לאומיות, זו לא בעיה של נסיעות לחוץ-לארץ, זו בעיה של מה שקורה כאן: האם מיישמים והאם פועלים נכון.

איתן ברושי: משום שבימים האחרונים כנראה אנחנו עדים לתקלות, ואני מקווה שלא יותר מכך.

איתן ברושי: קודם כול שלא יהיו נפגעים; ב.

איתן ברושי: הנזקים כבר נגרמו, ובעיקר צריך למנוע תופעות כאלה גם בימים הקרובים.

איתן ברושי: אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, צריך לתת לזה זמן וחשיבות בכנסת עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום מציינים בכנסת את יום הבטיחות בדרכים וגם את יום המאבק הבין-לאומי באלימות כלפי נשים.

אוסאמה סעדי: שלשום העולם ציין את יום הילד הבין-לאומי, Universal Children's Day, שנועד לקדם את המודעות לזכויות הילדים, בריאותם, ולשיפור רווחתם של כל ילדי העולם.

אוסאמה סעדי: ב-20 בנובמבר 1959 הכריז האו"ם על הצהרת זכויות הילד.

אוסאמה סעדי: ב-1989 אימצה עצרת האו"ם את אמנת זכויות הילד.

אוסאמה סעדי: מדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, הצטרפה וחתמה על האמנה בשנת 1991.

אוסאמה סעדי: האמנה מפרטת את כל הזכויות המגיעות לילדים.

אוסאמה סעדי: על-פי נתוני דוח ה-OECD, ישראל נמצאת בתחתית הרשימה בתחום רווחת ילדים, וקיימת עלייה בשיעור הילדים העניים.

אוסאמה סעדי: מהנתונים של הביטוח הלאומי עולה כי בישראל חיים בעוני יותר מ-1.7 מיליון אנשים, ובהם יותר מ-770,000 ילדים.

אוסאמה סעדי: כל ילד ערבי שלישי הוא עני.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בערבית: הילדים הם אבן היסוד בעתיד של כל חברה.

אוסאמה סעדי: עלינו לפעול להגן עליהם ועל זכויותיהם.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו רוצים להגיע לשלום ולביטחון בעולם, עלינו להתחיל בילדים.

אוסאמה סעדי: ) תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול התקיים משחק כדורגל משמעותי – כך שמעתי – בין שתי קבוצות.

מיכאל מלכיאלי: במזנון פנו אלי כמה חברי כנסת בשאלה מה דעתי לגבי תוצאות המשחק.

מיכאל מלכיאלי: השבתי להם כי אני לא מבין בזה, ומחליט שלא להתערב.

מיכאל מלכיאלי: זו גישה טבעית וראויה, לדעתי.

מיכאל מלכיאלי: אם כן, אני תמה מדוע בענייני הלכה גרידא, כגון שירת נשים בצה"ל, אשר נמצאים בתחום סמכותה הבלעדית של הרבנות הצבאית ובידה לקבוע את הפסק ההלכתי בנדון, בכל זאת מתערב בג"ץ, בעניינים לא לו.

מיכאל מלכיאלי: אתמול הורה בג"ץ להשהות את מינויו של הרב אייל לרב הצבאי הראשי משום שפסק פסקים הלכתיים.

מיכאל מלכיאלי: ואני שואל שאלה: מה לבג"ץ ולהלכה?

מיכאל מלכיאלי: איך זה היה נשמע אילו הרב הראשי לישראל היה מביע את דעתו בעניין רכש הצוללות על-ידי צה"ל?

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה, הכול בגללך.

יולי יואל אדלשטיין: אילו היית עונה על כדורגל אולי היה סדר אחר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יעקב אשר.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר ליצמן, אני וחברי כנסת רבים דיברנו אתמול על הריסת הבית בכפר חורפיש.

עבדאללה אבו מערוף: וכעת אני שוב מפנה את תשומת לב הכנסת לעניין החשוב ביותר – לפי הגדרה של הממסד הישראלי – שהוא היחס כלפי העדה הערבית הדרוזית בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: בזמן הקמת המדינה בא הממסד אל העדה הערבית הדרוזית ואמר: בואו נהפוך אתכם מהעדה הערבית-דרוזית לעדה הדרוזית.

עבדאללה אבו מערוף: אתם תהיו הטובים, ונדאג לכפרים שלכם כמו שאנחנו דואגים לאזרחים היהודים וליישובים היהודיים, תחת הכותרת "זכויות מול חובות", אבל הכוונה הסמויה הייתה, כמובן, הפרד ומשול.

עבדאללה אבו מערוף: השנים חלפו תחת הכותרת הזאת, והתוצאות הן מדיניות של קיפוח ואפליה כלפי בני העדה הערבית-הדרוזית כמו כלפי שאר הערבים האזרחים במדינה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: מה שמקומם זה שחלק מחברי הכנסת ניסו להכשיר הריסת בתים של אזרחים במדינה הזאת, ערבים בישראל שהם לא במשוואה הזאת, ההזויה – חובות מול זכויות או להפך.

עבדאללה אבו מערוף: הריסת הבית בחורפיש באה להוכיח את השקר והאשליה שמשתמעת מאחורי הכותרת ההזויה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: העולם משתנה, היישובים היהודיים משתנים, מתפתחים, והערבים הדרוזים לא משתנים בכלל, אלא הבטחות אחרי הבטחות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: באו הבחירות, יבואו הבחירות כל כמה זמן, ויבוא שר או חבר כנסת ויבטיח שהוא המלאך שיציל את העדה הדרוזית ואת הכפרים, ויום אחרי הבחירות, כמובן, הוא יפנה גב וישכח; ידאג רק להסדרת ההתנחלויות, כולל ההסדרה בעמונה, וישכח בכלל שקיימים כפרים ערביים דרוזיים – או כפרים דרוזיים, לפי ההגדרה שלהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, שוב אני אומר: אין בנייה לא חוקית; יש בנייה לא מוסדרת, ועל השלטונות להסדיר את כל הבנייה.

עבדאללה אבו מערוף: ואכן, הגיע הזמן להיות אמיצים ולהגיד לממשלות ישראל, בשם העדה הערבית הדרוזית: שוויון מלא לחלוטין; שוויון מלא, או כל אחד בדרכו.

עבדאללה אבו מערוף: (אומר בערבית: או שתנהגו עמנו בלי משוא פנים או שנלך בדרכנו.

עבדאללה אבו מערוף: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אתמול החלה ועדת הכספים לדון בחוק ההסדרים לגבי הנושא של מס על דירה שלישית וכו'.

אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולבקש ולומר לחברינו בקואליציה ולשר האוצר: אנחנו אומנם חלק אחד ובקואליציה אחת, ואין שום עניין של כוחנות או כיפוף ידיים בעניין, אבל צריך לעשות איזה פסק זמן ולבדוק אם בסופו של דבר החוק הזה, שמצויר כאילו מדובר כאן בטייקונים או באנשים שמגלגלים מיליונים או מיליארדים במדינת ישראל – מדובר בהרבה מאוד אנשים שחסכו ונכנסו לחובות או למשכנתאות כדי שיהיה להם איזשהו ביטחון לחתן את ילדיהם בהמשך הדרך; ואני מדבר על כל המגזרים, ולא רק על מגזר מסוים.

אני חושב ששר האוצר – שהוא בהחלט רגיש, וראינו גם את התקציב שהוגש השנה; אי-אפשר להשוות אותו למה שהיה בקדנציה הקודמת, הזכורה לרעה.

תקציב חברתי ורגיש.

אנא, אדוני שר האוצר, תבדוק עוד פעם ותבקש מהפקידים לבדוק ולהעיף איזשהו מבט על מי זה הולך להשפיע ואיך זה הולך להשפיע.

לא מדובר כאן לא על טייקונים ולא על אנשים עשירים; מדובר על אנשים שחסכו בשביל ילדיהם, והיום הם עלולים להיפגע.

תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום השתוללו כמה שרפות בכמה מקומות בארץ ופונו בתים בנווה-שלום, בזיכרון-יעקב ובכל מיני מקומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש מקומות שאפילו בתים נשרפו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צוותים גדולים, עשרות צוותים של מכבי אש הגיעו למקומות האלה בעזרת מטוסים, כיבו חלק מהן, ועדיין מכבים במקומות אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה שלא הוזכר בכלי התקשורת – שאתמול בלילה נשרף בית בטייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמונה אנשים נפצעו משאיפת עשן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שני שוטרים היו בין הפצועים; היו בסיור, היו קרובים, עזרו בהצלת המשפחה, וגם הם נפצעו משאיפת עשן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: מתי הגיעה ניידת כיבוי אש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שכל העניין של השרפה הסתיים, כי כל השכנים באו לכבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המרחק של מכבי האש מהיישובים הערביים הוא די גדול, הכבישים שמובילים למקומות הם לא הכי טובים, ולכן מתעכבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיע הזמן להקים תחנות כיבוי אש גם ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שטייבה – יותר מ-40,000 איש – וטירה וקלנסואה, שהמרחק ביניהן קטן מאוד, והן מונות יחד יותר מ-80,000 איש, אין להן תחנת כיבוי אש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יהודה גליק: אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, כבוד השר ליצמן, חברי וחברותי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, יהודים ושאינם יהודים – –

מירב בן ארי: פעם אחת תגיד מתוקות ומתוקים.

קריאות: – – – יושב-ראש הכנסת והמתוקים.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: – – בתאריך י"ח בתשרי, 20 באוקטובר, נהרג נער בן 15, ח'אלד אל-באחר, מירי חיילי צה"ל באירוע של זריקת אבנים בכביש 60, ליד הכפר בית-אומר.

יהודה גליק: מאז צה"ל מחזיק בגופת הנער.

יהודה גליק: משפחת הנער מבקשת להשיב להם את גופת בנה על מנת להביאו לקבורה ולהתאבל עליו לפי דתם, אולם הצבא מסרב.

יהודה גליק: הנער בן ה-15 – גם בהנחה שהוא היה מעורב בהפרות הסדר, את עונשו הוא כבר קיבל.

יהודה גליק: משפחת הנער ידועה כמשפחה ששותפה בשיח ולא בטרור.

יהודה גליק: כעת השאלה: אני רוצה לדעת, האם אנחנו רוצים לחזק את הקיצוניים או את המתונים?

יהודה גליק: פניתי אל שר הביטחון והוא התעלם מבקשתי, ואני מבקש ממנו לשקול דרכים אחרות להילחם בטרור ולא להשתמש בגופה של נער בן 15 כדי לאיים במלחמה ולהשתמש בה ככלי במאבק בטרור.

יהודה גליק: זה לא מוסרי, זה לא נכון, זה לא צודק.

יהודה גליק: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

מירב בן ארי: תפרגן לו.

יהודה גליק: המשפחה מתחננת שישחררו אותו – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – ארבעה חודשים על – – –

מירב בן ארי: מה אתה משווה בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, בעבר אמר חבר הכנסת יוגב שצריך לעלות על בג"ץ ב-9D, וכנראה הגיע הזמן שתעלו על בג"ץ ב-9D אחר, מסוג אחר, כי החלטות בג"ץ, כשהן מכוונות נגד יהודים, כבר רומסים אותן או באמת עולים עליהן ב-9D.

קריאה: או עוקפים.

טלב אבו עראר: או עוקפים.

טלב אבו עראר: נדחה פינוי מבנים בלתי חוקיים ביער יתיר בדרום הר-חברון, שהיה מתוכנן להיום, יום שלישי, למרות שבג"ץ הוציא פסק-דין לפינוי ולהריסת הבתים.

טלב אבו עראר: עם זאת, בשל ערעור – חבר הכנסת אוסאמה, ערעור על החלטת בג"ץ.

טלב אבו עראר: אני למדתי משפטים, וגם כבודו יודע משפטים, בקי – ערעור על החלטת בג"ץ הוגש, לכן מועד הפינוי נדחה.

טלב אבו עראר: אני לא הבנתי את המשפט הזה.

טלב אבו עראר: איך מערערים על החלטת בג"ץ אם אין נסיבות חדשות, דברים חדשים?

טלב אבו עראר: לכן, מכובדי, למה הכנסת מתערבת בכך שהיא גם עוזרת לאלה, הקיצוניים, שלא לכבד אלא לפגוע בבג"ץ, בהחלטותיו, ולכן מחוקקים חוק – חוק ההסדרה?

טלב אבו עראר: איזה חוק ההסדרה?

טלב אבו עראר: חוק המסחרה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בתקופת בין הערביים או הדמדומים בממשל בארצות-הברית.

נחמן שי: בין ממשל יוצא לממשל נכנס נהוג לראות את הנשיא המסיים את תפקידו כברווז צולע.

נחמן שי: זו לא מילת גנאי; זה מין תחושה כזאת שיכולותיו מוגבלות והוא יכול לעשות מעט, וכמובן, מישהו כבר מתכונן על הקווים כדי להיכנס למגרש.

נחמן שי: זה זמן שכל אחד מבין שאסור לעשות בו איזושהי פעולה שתעורר התנגדות, שתגרור לחץ ושתביא כלפינו פעולות כאלה ואחרות.

נחמן שי: והלוא לא חסרים סיבות וקהלים בארצות-הברית שהיו רוצים בכך.

נחמן שי: היחסים בין ישראל לארצות-הברית הם כאלה שהם נמדדים במשקלים קלים.

נחמן שי: אסור, פשוט אסור לשחק לידיהם של הגורמים האלה.

נחמן שי: מה שקרה בשבועיים האחרונים – פעם אחת חוק ההסדרה ופעם אחרת ההחלטה לבנות בירושלים.

נחמן שי: אני מאלה שגורסים שצריך לבנות בירושלים כל הזמן ובכל ירושלים.

נחמן שי: זו דעתי, לא מהיום ולא מאתמול.

נחמן שי: אבל אני חושב שברגע הקריטי הזה עדיף להוריד פרופיל.

נחמן שי: שמעתי שבעיריית ירושלים כבר פתחו בקבוקים ואמרו: זהו, עכשיו יוצאים לדרך.

נחמן שי: אז זה יהיה בדיוק הדבר ההפוך.

אוסאמה סעדי: פתחו גם – – –

נחמן שי: פתחו כל מיני דברים לא טובים.

נחמן שי: אני בעד – אני אומר את זה פה לחברי – אני בעד בנייה בירושלים.

נחמן שי: אני חושב שצריך לבנות בירושלים בכל מקום שניתן.

נחמן שי: יש לי הסתייגות מבנייה בתוך שכונות.

נחמן שי: אבל למה עכשיו צריך לאשר תוכניות בנייה?

נחמן שי: כנ"ל חוק ההסדרה, שדיבר עליו חברי.

נחמן שי: תמתנו את זה, חכו עם זה.

נחמן שי: יש לי המון ביקורת על החוק, אבל יש גם איזושהי תבונה של מקום וזמן, מה עושים.

נחמן שי: זאת תמיד הייתה התבונה שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחמן שי: היא נעלמה.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות או המתוקות והמתוקים – תודה רבה, חבר הכנסת גליק, שאתה מזכיר לנו את זה – היום אנחנו מציינים במליאה את יום המלחמה בתאונות הדרכים.

איילת נחמיאס ורבין: 328 אנשים נהרגו עד היום, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני היום בוועדת המשנה – – –

יולי יואל אדלשטיין: 356, לצערי, לפי הסטטיסטיקה ששמענו באירוע ביום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אה, בכנס?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: כי אתמול בוועדת הכלכלה אמרו 327, ואני כבר ידעתי שזה 328.

איילת נחמיאס ורבין: הפערים פה הם קצת מוזרים, אז אני כמובן אחרה אחרי אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על מספר תקדימי.

איילת נחמיאס ורבין: היום בוועדת המשנה למלחמה בתאונות הדרכים בראשות חבר הכנסת יעקב אשר העליתי את האפשרות, אדוני היושב-ראש, שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים פשוט לא ממלאה אחר ייעודה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חושבת שכנסת אחראית וגם הממשלה צריכות לבחון אם זו הדרך הטובה ביותר להילחם בתאונות הדרכים.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול ביקר פה בני עם כיתתו ועם הכיתה המקבילה, וחבר הכנסת ביטן, שהתארח אצלנו – שאלנו אותם: איזה חוקים אתם הייתם מגישים?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, 80 ילדים, מתוכם דיברו 20, ודיברו רק על דבר אחד: על הפחד שלהם מאופניים חשמליים.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: צודקים.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: – – העניין הזה כבר שקע, ובסופו של דבר אנחנו זקוקים לילדים שיחנכו אותנו, אבל אנחנו מבינים שמשהו לא טוב קורה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו חייבים להידרש לשאלה איך עושים את המהפכה.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה חייבת לקחת את העניין הזה כמשימה לאומית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, ושלא יהיו הרוגים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: תכף, בעוד כמה דקות, נעבור לציון היום החשוב אבל גם העצוב הזה כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, לפני כמה שבועות העליתי כאן את פנייתן של שלוש צעירות ערביות שהיו קורבן להתעללות ממשית, גם נפשית וגם גופנית, בחזרתן לארץ במטוס "ארקיע".

באסל גטאס: והנה, השבוע קיבלתי פנייה נוספת מקבוצת צעירים מהאזור, משפרעם בעיקר, שעברו את אותה חוויה במטוס "אל על".

באסל גטאס: כמובן, הדבר הראשון שאני אומר במקרה הזה לצעירים שלנו: למה אתם טסים ב"אל על" וב"ארקיע"?

באסל גטאס: ואני באמת חושב, מכל בחינה שהיא: מי שלא נותן לי את הכבוד הראוי כאזרח שווה, כבן-אדם שווה, לא ראוי שאשתמש בשירותים שלו.

באסל גטאס: זה לא חרם, זו לא קריאה לחרם בכלל; זו קריאה לכבוד עצמי, לכבוד לאומי.

באסל גטאס: מי שמתייחס אלי ככה בגלל שאני ערבי או נראה כמו ערבי, הוא לא ראוי לכסף שלי ולא ראוי שאסע אתו.

באסל גטאס: אבל לא רק את זה – ואני מכאן חוזר על הקריאה הזאת – אבל לא רק את זה: ברגע שאני טס ואני משתמש בשירותים, זכותי המלאה להיות מטופל בצורה אחרת לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, היום בוועדת הכספים היה לנו דיון מאוד חשוב על שירותי בריאות ועל בתי-החולים – אני רואה שהשר ליצמן נמצא – ועלה נושא האפליה כלפי היישובים הערביים בשירותי הבריאות:

יוסף ג'בארין: העובדה שעד היום לא הוקם בית-חולים ממשלתי ביישוב ערבי, וגם ההיקף המצומצם יחסית של קופות-החולים.

יוסף ג'בארין: נתתי את הדוגמה של אום-אלפחם, עיר של יותר מ-50,000 תושבים, ואי-אפשר שם לקבל צילום CT בתוך העיר וצריך לנסוע לעפולה או לחדרה.

יוסף ג'בארין: התברכנו, לעומת זאת, בשלושה בתי-חולים כנסייתיים בנצרת, שבעצם נותנים שירות לכלל האוכלוסייה בצפון, אבל ראינו – ונציגי בתי-החולים דיברו על כך באופן ברור – שבתי-החולים הללו סובלים מאפליה בתקציבים, ועכשיו היא יכולה לסכן את היכולת הפיננסית שלהם.

יוסף ג'בארין: לכן, אני מנצל את ההזדמנות שהשר ליצמן נמצא, וקורא לו לפעול לכך שגם בתי-החולים הללו יקבלו את התקציב הראוי, ויקבלו תמיכה ממשלתית שתאפשר להם להמשיך ולתת שירותי בריאות ברמה הנדרשת ולפצות על היעדר שירותי בריאות ממשלתיים או של הקופות.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יעקב ליצמן: מותר לי לענות, אדוני, על – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: השר יכול לענות בכל נושא שהועלה במהלך נאומים – לא, לא, אדוני יכול מן הדוכן – דבר שקורה מפעם לפעם, כשהשר התורן ערני ומקשיב לנואמים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מברכים על הרצון שלו להתייחס לחלק מן הדברים.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, תודה על האפשרות.

יעקב ליצמן: המגזר הערבי לא מקופח, וגם אסביר לכם.

יעקב ליצמן: נתתי הרבה דברים לנצרתים.

יעקב ליצמן: דרשתי איחוד – איחוד של שלושה בתי-חולים.

יעקב ליצמן: לצערי הרב, אני לא מצליח; הבטיחו לי, חתמו לי, ולא קיימו את זה.

יעקב ליצמן: זו בעיה אחת.

יעקב ליצמן: למה איחוד?

באסל גטאס: זה לא קשור לנוסחאות – – –

יעקב ליצמן: תן לי.

יעקב ליצמן: זה לא יעזור לך אם תצעק לי, כי אגיד את האמת אם תרצה או לא תרצה.

יעקב ליצמן: אבל תן לי לסיים את מה שיש לי להגיד.

יעקב ליצמן: הדבר השני – קשה להחזיק בית-חולים עם 100 מיטות.

יעקב ליצמן: אי-אפשר.

יעקב ליצמן: 3 כפול 100 זה 300 מיטות אולי; זה פחות, יש אפילו פחות.

יעקב ליצמן: אבל אי-אפשר להחזיק בתי-חולים ככה.

עבדאללה אבו מערוף: 400 פלוס.

יעקב ליצמן: דרשתי, עמדתי על זה, והבטיחו לי שיקיימו את זה.

יעקב ליצמן: הבטיחו לי, חתמו לי.

יעקב ליצמן: ותמורת זה נתתי להם צנתורים, כל מיני דברים החרגתי ונתתי להם בתנאי שיתאחדו, ולא קיימו.

יעקב ליצמן: הדבר השני – אני לא מנעתי מהם MRI.

יעקב ליצמן: אדרבה, אפילו הקצבתי כסף.

יעקב ליצמן: הם לא עושים את זה.

יעקב ליצמן: אני מוכן לתת להם MRI, מה הבעיה?

יעקב ליצמן: MRI אחד לשלושה בתי-חולים.

יעקב ליצמן: אבל מה?

יעקב ליצמן: אני אפילו משתתף ב-3 מיליון שקל, חצי מהעלות, אבל הם צריכים לקיים את חלקם.

יעקב ליצמן: לא מקבל היענות.

יעקב ליצמן: אני מחייב את כל בתי-החולים ב-MRI.

יעקב ליצמן: אז למה צריך לרוץ למקומות רחוקים ל-MRI?

יעקב ליצמן: ולכן, כל הדברים האלה – תנו לי עוד רגע, לא סיימתי.

יעקב ליצמן: הדבר הנוסף – אנחנו בהחלט הולכים לפתוח עוד בתי-חולים: בית-חולים נוסף לבאר-שבע, בגלל האוכלוסייה, הבה"דים, כל הדרום, ובית-חולים נוסף לצפון, עוד לא החלטנו איפה זה יהיה.

יעקב ליצמן: זה נוסף לבית-חולים באשדוד, שייפתח בעוד ארבעה-חמישה חודשים, בעזרת השם.

יעקב ליצמן: זה נותן מענה לכל הדברים.

יעקב ליצמן: אבל חוץ מכל מה שאמרתי לכם, פתחתי במגזר הערבי – פתחתי חדרי מיון קדמיים.

יעקב ליצמן: פתחתי.

נחמן שי: איפה?

יעקב ליצמן: אין לי את הרשימות.

יעקב ליצמן: כל המקומות.

יעקב ליצמן: נדמה לי, אם אני לא טועה, כולל אום-אלפחם.

יעקב ליצמן: אבל אני לא רוצה לפרט, כי זה לא יהיה נעים לכם.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לפרט, כי במקומות מסוימים שפתחתי לא קיימו בדיוק את מה שחתמו לנו, ואני לא רוצה לפרט דברים חמורים מעל דוכן הכנסת.

יעקב ליצמן: ולכן אני מציע לכם, רבותי: תשמחו, לא מקפחים אתכם – בנושא הזה לפחות.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב ליצמן, שר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – רק הנחה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אין צורך להכריז, רק הונח כאן איזה דבר פיצול.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום הבטיחות בדרכים

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לציון יום מיוחד, לציון יום הבטיחות בדרכים – הצעות לסדר-היום מס' 4767, 4877, 5000, 5065, 5067, 5094 ו-5109 – המצוין היום גם כאן, בכנסת, ביוזמת חברנו חבר הכנסת חמד עמאר, ואנחנו ודאי מודים לו על ההתמדה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא נדון גם בוועדות ועמד במוקד כנס מיוחד שהתקיים בצהריים באודיטוריום.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי, מאז קום המדינה ועד היום נהרגו בתאונות דרכים בישראל יותר מ-32,000 איש.

יולי יואל אדלשטיין: זהו נתון בלתי נתפס, ואסור לאיש מאתנו להשלים עם ההיקף האדיר הזה של אובדן חיים בכבישי הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: יום זה חייב להיות עבור כולנו תמרור אזהרה: כך אסור להמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: זהו גם רמזור אדום הקורא לנו לעצור, לחשוב, לתת את הדעת למגפה זו ולהפנים שלא מדובר בכוח עליון שאין לנו שליטה עליו, אלא באתגר שההתמודדות אתו היא בידינו.

יולי יואל אדלשטיין: שני גורמים מרכזיים משפיעים על הבטיחות בדרכים: תשתית נאותה ותרבות נהיגה.

יולי יואל אדלשטיין: התשתיות מצויות בפיתוח מואץ, כפי שרואה כל נהג בכבישי ישראל בשנים אלו, ואני משוכנע שהרבה עוד ייעשה.

יולי יואל אדלשטיין: אולם ועדות שישבו על המדוכה כבר לפני למעלה מעשור המליצו כי לצד אלו, השיפור בתרבות הנהיגה בישראל עשוי להתרחש באמצעות מערכת יעילה, המשלבת הסברה, חינוך, אכיפה וענישה.

יולי יואל אדלשטיין: הניסיון מלמד כי שימוש מושכל באמצעים אלו עשוי לחולל שינוי.

יולי יואל אדלשטיין: לכולנו מטרה משותפת: לצמצם את מספר ההרוגים והנפגעים, את הצער ואת הכאב הנורא הנגרמים להם ולבני משפחותיהם, לצד נזקים כלכליים וחברתיים למשק ולחברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: הבה נגדיר נושא זה כיעד לאומי, ויפה שעה אחת קודם.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שיום זה יעלה את תרומתו לכך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל היוזמים ובראשם חבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ, שנמצא אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעות לסדר-היום בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר, אתה ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת איימן עודה, עליזה לביא, תמר זנדברג, מיכאל מלכיאלי, מירב בן ארי, איתן כבל, וודאי, לאחר מכן ישיב לכולם השר ישראל כץ.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד שר התחבורה, היום ציינו את יום הבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: זו השנה השמינית שאני מוביל את היום הזה.

חמד עמאר: אני, קודם כול, רוצה להודות לעובדי הכנסת, לסדרנים, לכל אחד ואחד ממי שלקחו חלק ביום הזה.

חמד עמאר: הם עשו עבודה טובה, התחילו אתנו בוועדות, וגם באירוע המרכזי בשעה 14:00.

חמד עמאר: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, שהשתתפת אתנו באירוע באודיטוריום בשעה 14:00.

חמד עמאר: היום הזה הוא יום חשוב.

חמד עמאר: התחלנו את היום הזה בוועדות.

חמד עמאר: דנו בוועדת הכלכלה בנושא האכיפה – והכנסת יכולה להשפיע.

חמד עמאר: אנחנו העלינו את הנושא של האכיפה ומספר הניידות והשוטרים עשרות פעמים כאן בכנסת, גם בוועדות.

חמד עמאר: יש החלטה של השר – ראינו את זה בתקציב אתמול, של המשרד לביטחון פנים – להגברת ניידות והוספת ניידות.

חמד עמאר: קרוב ל-170 ניידות, הבטיח השר לביטחון פנים, יהיו בסוף 2017, ואני מקווה שהוא יעמוד בזה ואני מאמין שהוא יעמוד בזה.

חמד עמאר: היום, אדוני היושב-ראש, אנחנו עומדים על 70 ניידות במשמרת, וזה מה שנאמר על-ידי השר לביטחון פנים אתמול.

חמד עמאר: במדינת ישראל, בכל מדינת ישראל, רק 70 ניידות עובדות במשמרת.

חמד עמאר: הצורך שלנו הוא 450 ניידות, אבל נסתפק עכשיו ב-170, ואנחנו מקווים שב-2018 יוסיפו עוד 170 ונגיע ליעד של 450 ניידות.

חמד עמאר: המשכנו לוועדת המדע: ריכוז מידע, מרכז מידע אחד אחד ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שיכלול את כל הנתונים על תאונות הדרכים.

חמד עמאר: היום אין לנו את זה, יש לנו רק נתונים של המשטרה ועוד של בתי-חולים; אין לנו נתונים של מד"א, אין לנו נתונים של כיבוי אש, אין לנו נתונים נוספים.

חמד עמאר: אני מקווה שמרכז המידע יוקם.

חמד עמאר: קיימנו דיון חשוב מאוד גם בוועדת החינוך בנושא מעורבות המשפחה בבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: ואני חושב שהמשפחה, האבא והאימא, כשהם עולים להגה ויושבים והדבר הראשון שהם עושים הוא שהם שמים את החגורה, ומתנהגים בזהירות בנסיעה שלהם – הילדים שלהם, שיושבים מאחור, גם הם ישימו את החגורה וילמדו מהם.

חמד עמאר: הם יכולים לשמש להם דוגמה הכי טובה שיש.

חמד עמאר: בקדנציה הראשונה שלי, בכנסת השמונה-עשרה, הביאו את החוק של הורדת הקסדות, לנסוע על אופניים בלי קסדות, כי אמרו שרוצים לקדם השכרת אופניים בתל-אביב.

חמד עמאר: אני היחידי שהתנגדתי שם, ואחת הטענות שלי הייתה: ההורים הם הדוגמה.

חמד עמאר: לא יכול להיות שהורה יכול לעלות על אופניים בלי קסדה והבן שלו יצטרך לשים קסדה.

חמד עמאר: התנגדתי, אבל הצליחו להעביר את החוק, והורידו את הקסדה מההורים, ואני חושב שזו דוגמה רעה של התנהגות של ההורים מול הילדים.

חמד עמאר: אנחנו דנים פעמים רבות כאן בכנסת בנושא הבטיחות בדרכים, ואני קורא הרבה מחקרים, אני קורא הרבה נתונים.

חמד עמאר: כל תאונת דרכים שקורית במדינת ישראל – אני מעודכן באופן מיידי.

חמד עמאר: הדבר הראשון שאני עושה כשאני פותח את האימייל שלי בבוקר – אני בודק את מספר ההרוגים בתאונות הדרכים.

חמד עמאר: זה קשה.

חמד עמאר: זה כואב.

חמד עמאר: אתה מצפה שלא לראות עוד הרוג, ואתה רוצה שזה ייעצר, ואתה רואה שכל יום יש לנו תוספת של הרוג.

חמד עמאר: אתה דיברת על מספר ההרוגים.

חמד עמאר: לפי הסטטיסטיקה שלנו, כמעט כל יום נהרג בן-אדם בתאונת דרכים במדינת ישראל; אני לא רוצה לדבר על הפצועים, על בן-אדם שנפצע, על בן-אדם שנהיה מרותק לכיסא גלגלים, בן-אדם שנהיה מרותק למיטה, על הריסת משפחות שלמות בגלל תאונות דרכים.

חמד עמאר: לכן, אנחנו צריכים לעשות הכול, אבל הכול, כאן בכנסת, על מנת להוריד את מספר ההרוגים בתאונות דרכים.

חמד עמאר: וניקח את המגזר הערבי כדוגמה, ובכל מקום שאני מדבר אני לוקח את המגזר הערבי: מהמגזר הערבי 16% מהנהגים, ומעורבותו בתאונות דרכים – קרוב ל-30%.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על קרוב לכפול ממספרם באוכלוסייה.

חמד עמאר: אם אנחנו מצליחים להוריד את מספר ההרוגים בתאונות דרכים במגזר הערבי לפי מספרם באוכלוסייה, אדוני היושב-ראש – הממשלה קבעה יעד להוריד מתחת ל-300; רק בנושא של המגזר הערבי אנחנו מגיעים ליעד של פחות מ-300 הרוגים.

חמד עמאר: כי היום יש לנו 68 הרוגים במגזר הערבי – היום, ועוד לא הסתיימה השנה.

חמד עמאר: וניקח את הולכי הרגל, שהם קרוב לשליש מההרוגים בתאונות דרכים.

חמד עמאר: אנשים נהרגים במעברי חציה.

חמד עמאר: יש לו אור ירוק, והמקום שלו הוא הכי בטוח ובו הוא צריך לעבור, ויש לנו הרוגים גם במעברי חציה.

חמד עמאר: לכן, אני מצפה מכולם להתגייס.

חמד עמאר: אני מצפה משר התחבורה – ואני יודע שהוא עושה עבודה טובה מאוד במשרד התחבורה; אנחנו רואים את ההתפתחויות, אנחנו רואים את התשתיות, רואים את הרכבות.

חמד עמאר: אני גר בצפון, ואני נוסע משפרעם לירושלים ומירושלים לשפרעם לפחות שלוש פעמים בשבוע.

חמד עמאר: אני רואה את הכול בדרכים, ואני מקווה שזה יעזור לנו להוריד את מספר ההרוגים בדרכים.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר ישראל כץ, חברי הכנסת וחברות הכנסת, יום שלישי, תחילת חודש פברואר של השנה שעברה, אוטובוס עם נשים שחוזרות מתפילה בירושלים נוסע על כביש 31, אחד הכבישים היותר-ידועים-לשמצה: כביש עם נתיב אחד לכל כיוון, ללא הפרדה קשיחה שיכולה למנוע תאונות חזיתיות, השוליים צרים מאוד והכניסות והיציאות מסוכנות ולא מסודרות.

איימן עודה: משאית שמגיעה מהצד השני עם מטען חורג מאבדת שליטה ונכנסת באוטובוס, ולנהג אין שום אפשרות להתחמק מהפגיעה.

איימן עודה: שמונה הרוגות, 29 פצועות, כל אחת עולם ומלואו, ויחד אתה משפחה ששום דבר בה לא יהיה אותו דבר אחרי הרגע הנורא ההוא: נורא אלאטרש, זינה אבו טראש, מנווא אבו אלקיעאן, פאטמה אבו אלקיעאן, קיפאיא אלעסיבי, נעמה אבו שחיטה, סמירא אלנבארי, קיפאיא אבו שאקרא אלסייד.

איימן עודה: שליש מההרוגים בתאונות הדרכים הם ערבים.

איימן עודה: שליש.

חנין זועבי: 30% – – –

איימן עודה: כשציבור מסוים נפגע בשיעור כל כך גבוה בהשוואה לחלקו באוכלוסייה ולאורך שנים רבות, זה מצביע בצורה ברורה על המחדל ועל הבעייתיות בהיקף ההשקעה ובאפקטיביות שלה.

איימן עודה: יש צורך דחוף בהשקעה מסיבית בשני תחומים: תשתיות וחינוך; חינוך ותשתיות.

איימן עודה: כמחצית מהנהגים הצעירים שאיבדו את חייהם על הכביש הם מהציבור הערבי.

איימן עודה: כמחצית מהצעירים הם ערבים.

איימן עודה: הנתון הבלתי-נתפס הזה הוא אות קלון לכל מי שיושב פה.

איימן עודה: כחלק מהעבודה על התוכנית הכלכלית נחשפו נתוני החשיפה של ילדים ונוער בציבור הערבי לתוכניות של משרד החינוך בתחום הזהירות בדרכים, והנתונים בלתי-מתקבלים על הדעת: בגיל הגן רק 43% לומדים על זהירות בדרכים, ובכיתות ט' וי' המצב מתדרדר עוד יותר ורק 11% לומדים על הנושא.

איימן עודה: חברי הכנסת וחברות הכנסת, מכובדי השר, אני מדבר הרבה מעל הבמה הזאת על כך שהאינטרסים של ערבים ויהודים במדינה הזאת הם משותפים.

איימן עודה: בתחומים מסוימים זאת נקודה שאני צריך להסביר ולהוכיח, אבל כשאנחנו מגיעים לתחום הזהירות בדרכים זה אמור להיות מובן מאליו.

איימן עודה: זאת משימה שכולנו צריכים להתגייס אליה ביחד.

איימן עודה: חייבים להוביל שינוי תודעתי עמוק ולעצור את הכאב הכל-כך מיותר הזה של משפחות רבות כל כך.

איימן עודה: מכובדי השר, ביקשתי פגישה אתך.

איימן עודה: אני מבקש שוב שאנחנו נשב בהקדם האפשרי ונשנס מותניים לעשות הכול בשביל להמעיט כמה שאפשר את התאונות, את הכאב הנורא הזה.

איימן עודה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: צירוף מקרים מצמרר.

יולי יואל אדלשטיין: דיברת על העגונה.

יולי יואל אדלשטיין: היא עגונה כתוצאה מתאונת דרכים.

עליזה לביא: תאונת דרכים לפני תשע שנים, אדוני.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אדוני שר התחבורה, השר כץ, חברותי, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת עמאר, אני רוצה לברך אותך על היום החשוב הזה ועל הדיון ועל כל מה שהיה כאן היום בבניין.

עליזה לביא: חשוב חשוב חשוב חשוב לכולנו.

עליזה לביא: המאבק בתאונות הדרכים – המאבק הוא של כולנו.

עליזה לביא: חלה החמרה, כמו שפירטו קודמי, בתאונות הדרכים.

עליזה לביא: שנת 2015 היא אחת השנים הקטלניות ביותר בתאונות הדרכים בשנים האחרונות.

עליזה לביא: מספר ההתנגשויות בין כלי רכב עולה ב-10% בשנה – כל שנה עוד ועוד מכוניות מתנגשות אחת בשנייה.

עליזה לביא: הנתונים שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה – כן, בכל יום בשנת 2015 נפגעו בממוצע 64 בני אדם ב-34 תאונות עם נפגעים.

עליזה לביא: אנחנו נוהגים לכאן, כל יום עומדים שעות בפקקים, עדים לתאונות דרכים, לנפגעים.

עליזה לביא: הנתונים האלה לא זרים לנו.

עליזה לביא: רואים אותם, לצערי הרב, יום-יום.

עליזה לביא: עוד עולה מהנתונים שמספר ההרוגים בחציון הראשון של שנת 2015 זינק ב-27%.

עליזה לביא: אלה נתונים סטטיסטיים אבל אלה לא מספרים; אלה שמות, פנים, זה כאב, משפחות, זה ליווי לבתי-חולים והרבה מאוד ניסיונות של חזרה לחיים רגילים.

עליזה לביא: המספרים האלה קורעים משפחות, קורעים בני-אדם; הרבה מאוד פציעה, שכול.

עליזה לביא: אנחנו חייבים, חייבים לעצור את זה.

עליזה לביא: כן, הנתונים, אדוני היושב-ראש, שאתה הבאת – למעלה מ-32,000 בני-אדם נהרגו מאז קום המדינה, יותר מבכל מערכות ישראל – –

יולי יואל אדלשטיין: כל מערכות ישראל גם יחד.

עליזה לביא: – – גם יחד.

עליזה לביא: נכון.

עליזה לביא: אז אנחנו באמת צריכים לבוא ולשאול את עצמנו, כנבחרי ציבור: האם אנחנו פועלים מספיק?

עליזה לביא: לדעתי יש ארבעה מישורים שצריך לבוא ולראות איך מתקדמים בהם.

עליזה לביא: הדבר הראשון שיש לנו כמדינה זה הראש שלנו.

עליזה לביא: יש פה הרבה מאוד חדשנות, אדוני השר, הרבה מאוד אפשרויות לשימושים טכנולוגיים ולהתאמה שלהם – ולעודד גם חברות וגם סטודנטים במקומות השונים לבוא ולמצוא איך עושים את זה יותר נכון.

עליזה לביא: יש היום טכנולוגיות שמאפשרות, ואנחנו רואים איך מתרגמים את זה לשדות אחרים.

עליזה לביא: אז כן, אפשר באמצעות טכנולוגיה לראות אם רכבים עושים עצירה חדה, להעביר את המידע בין רכבים, בין נהגים, התראות, סוגים של אפליקציות.

עליזה לביא: יש היום שפות חדשות שאנחנו נעזרים בהן להעברה של מידע, אז למה לא כאן, בשדה הזה?

עליזה לביא: וכן צריך לעודד ולשים כסף ממשלתי ובקרנות כדי לעודד צעירים מוכשרים, סטודנטים ואנשי פיתוח ומדע לבוא ולעזור בכל מה שיש בידם כדי לקדם, ולעודד את זה בכסף, בתקציבים.

עליזה לביא: יש ידע טכנולוגי שיכול לסייע למגר את התופעה הזאת.

עליזה לביא: הנקודה השנייה היא חקיקה – חקיקה ואכיפה של החקיקה.

עליזה לביא: גם כאן אנחנו צריכים לראות איך עושים את זה טוב יותר וללמוד ממדינות שכשאנחנו נוסעים לטייל בהן אנחנו נזהרים שבעתיים, כי פרוסות מצלמות, כי לא רוצים לחזור הביתה עם דוחות, כי, כי, כי, וכולנו מכירים ומכירות את המדינות הללו; וכאן בישראל אנחנו לא עושים מספיק.

עליזה לביא: כן, חבר הכנסת איימן עודה, חינוך, חינוך, חינוך.

עליזה לביא: המספרים שאתה הצבת כאן קורעים את הלב, בטח הפילוח שאתה הצגת כאן בפנינו.

עליזה לביא: זה חינוך, וזו מודעות, הסברה, זו אחריות של המשפחה, של הקהילה, של בתי-הספר ושל כל הגופים שאמורים לעשות את זה.

עליזה לביא: וכן – תשתיות.

עליזה לביא: אדוני השר, פה המקום לברך אותך על העבודה הנהדרת שאתה מוביל בשנים האחרונות, אבל כנראה אנחנו צריכים עוד ועוד כדי לעשות את זה.

עליזה לביא: רק לפני יומיים אנחנו רואים תאונה, שוב של אוטובוס – שאמור להקטין את הצפיפות בכבישים, אבל האוטובוס מעורב בתאונה.

עליזה לביא: והזכירו פה חברי תאונות דרכים נוספות: הייתה תאונה בכביש 1 של אוטובוס.

עליזה לביא: אבל השבוע, 61 אנשים נפצעים באורח קל עד בינוני, ביום ראשון האחרון.

עליזה לביא: ככל הנראה נהג האוטובוס איבד את השליטה.

עליזה לביא: וכשאוטובוס מאבד שליטה, כשאוטובוסים מעורבים בתאונות דרכים, כשאוטובוסים בתחבורה הציבורית, אוטובוסים ונהגים, נהגים שהם נהגים אזרחיים מסיעים חיילים וחיילות, אוטובוסים מסיעים את הילדים והילדות שלנו לבית-הספר, אין לנו בכלל את המקום הזה של הפיקוח, וגם של ההבנה.

עליזה לביא: תחשבו רגע מה קורה בארצות-הברית ובמדינות אחרות כשרואים אוטובוס של ילדים: קודם כול הוא צהוב, הוא מסומן; אנחנו יודעים לזהות את זה.

עליזה לביא: יש הבנה שהוא צריך לחלוף לפנינו.

עליזה לביא: אז הצעתי עם עמיתים נוספים לחייב את נהגי האוטובוסים ואת נהגי ההסעות להתקין מערכת מלווה של נהג אלקטרוני שעוקבת אחר הנהיגה של נהג הרכב.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שמשרד התחבורה יתמוך בהצעת החוק הזאת, אדוני השר, ואולי יהיה בה כדי לסייע, במספרים הקשים הללו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: היום הזה מצוין לא בפעם הראשונה ולא רק היום, אלא באמת זה נושא שהכנסת כאן עוסקת בו כל הזמן.

תמר זנדברג: הטרגדיות, גם האנושיות וגם הקולקטיביות, וגם האמצעים שצריך לעשות ולנקוט הוזכרו ומוזכרים שוב ושוב, למעט החשוב ביותר.

תמר זנדברג: כבר הפנמנו שתאונות דרכים והקטל, ההרוגים, החיים שנלקחים, אם ניקח את זה למילה קצת יותר מוחשית מקטל, הם לא גזירת גורל.

תמר זנדברג: אבל על האמצעי החשוב ביותר, שיכול להפחית בצורה דרמטית ובעשרות אחוזים את מספר ההרוגים בתאונות הדרכים ואת מספר התאונות הקטלניות, אף פעם לא מדובר.

תמר זנדברג: מדברים על הטכנולוגיות, מדברים על התשתיות ומדברים על הגורם האנושי, אבל הגורם האחד שיש בכוחו, שהוא הקסם, השפן מהכובע של תאונות הדרכים, הוא התחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: הדיון בתחבורה הציבורית מתנהל כאילו במנותק מהדיון בתאונות הדרכים, אבל האמת היא, אדוני היושב-ראש, שבשנים 2014 ו-2015, מבין תאונות הדרכים שהתרחשו במדינת ישראל – שכזכור לנו גבו 356 הרוגים רק השנה, בשנה האחרונה – 92% מהן היו בכלי רכב פרטיים ורק 8% בתחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: האמת היא שבישראל, מתוך 3 מיליון כלי רכב על הכבישים, 2.5 מיליון הם כלי רכב פרטיים, וכמעט – למעלה מרבע מיליון כלי רכב פרטיים חדשים עלו על הכביש רק בשנה החולפת.

תמר זנדברג: כלומר, אנחנו מעלים על הכביש באופן יזום וכמעט מרצון את מכונות ההרג בזמן שיש אלטרנטיבה.

תמר זנדברג: והנתונים מהעולם וגם מישראל הם די מדהימים בהקשר הזה של הקשר שבין תאונות דרכים לתחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: למשל, במחקר חדש שהתפרסם עכשיו, בספטמבר 2016, של ארגון נוסעי התחבורה הציבורית האמריקני, עלה שהסיכוי להיהרג בתאונת דרכים לנוסעי התחבורה הציבורית נמוך ב-90% מהסיכוי להיהרג בתאונת דרכים ברכב הפרטי; ממחקר של הרשות הלאומית הישראלית לבטיחות בדרכים עלה שלנוסע בודד ברכב פרטי יש סיכוי גבוה פי-20 להיהרג או להיפצע בתאונת דרכים בהשוואה לנוסע באוטובוס שבו 50 נוסעים; במקסיקו-סיטי, בשנים שבהן סללו 1,000 קילומטר של מערכת BRT, מערכת תחבורה ציבורית מתקדמת, באותם כבישים מספר הנפגעים בתאונות דרכים ירד ב-40%.

תמר זנדברג: כלומר, הנתונים הם דרמטיים; מדובר כאן על עשרות אחוזים.

תמר זנדברג: ובאותו הזמן השימוש ברכב הפרטי בישראל עולה, ואתו עולה מאז 2012 מספר ההרוגים בתאונות הדרכים כל שנה.

תמר זנדברג: משרד התחבורה העלה כבר לפני כמה שנים על ראש שמחתו את עידוד התחבורה הציבורית, ושם לו למטרה להסיט את התקציבים – וזה אחד המשרדים המשופעים ביותר בתקציבים.

תמר זנדברג: יש לו תקציב תשתיות מאוד גבוה; משרד מאוד כבד מבחינת ההשקעה בתשתיות – שם לו למטרה להסיט את עוגת התקציבים כך שחלק הארי יושקע בתחבורה ציבורית על חשבון הכבישים והמחלפים.

תמר זנדברג: אבל זה לא קורה, וזה לא קורה מספיק מהר.

תמר זנדברג: לעומת זאת, חשיבות המשימה הזאת באמת עולה לכדי משימה לאומית, לא פחות מזה.

תמר זנדברג: אני לא מדברת על החיסכון בפקקים, על החיסכון באנרגיה, על החיסכון בזמן בכבישים.

תמר זנדברג: לפי נתוני "אור ירוק", אם רק 10% מנוסעי הרכב הפרטי יעברו לתחבורה הציבורית ייחסכו למשק 5.5 מיליארד שקל רק מהפחתת הפקקים – רק זה, ללא עלויות זיהום האוויר, ללא העצבים וכל מה שזה מוביל אתו.

תמר זנדברג: אבל ביום הזה שבו הכנסת מציינת את המלחמה בתאונות הדרכים אני רוצה להדגיש שמעבר לתחבורה ציבורית פשוט מציל חיים, פשוטו כמשמעו.

תמר זנדברג: ונאמר כאן כמה כל אחד מההרוגים הוא עולם ומלואו, שלא לדבר על הפצועים, שצריכים תהליך שיקום ארוך, ויש בכוחם – זה מקרין על משפחות שלמות ובתי אב שלמים סביב פצוע אחד בלבד, בתהליך שיקום של פצוע קשה.

תמר זנדברג: אז תחבורה ציבורית היא לא רק צורך השעה מבחינה חברתית, מבחינה סביבתית ומבחינה עירונית; תחבורה ציבורית פשוטו כמשמעו מצילה חיים.

תמר זנדברג: ולכן, זאת עוד סיבה לקחת יותר ברצינות את ההשקעה בדבר החשוב הזה.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו מציינים את יום הבטיחות בדרכים.

מיכאל מלכיאלי: אין ספק שזו אחת היוזמות היותר-חשובות של הכנסת, שמפעם לפעם קובעת ימים מיוחדים.

מיכאל מלכיאלי: ולמה זו חשובה יותר מהרבה אחרות?

מיכאל מלכיאלי: פשוט מאוד כי מדובר פה בדיני נפשות, בחיי אדם.

מיכאל מלכיאלי: כמו שאמרו חז"ל, חייו של אדם זה עולם ומלואו.

מיכאל מלכיאלי: במאמר מוסגר, מדברים כולם על הקטל בדרכים.

מיכאל מלכיאלי: צריך לזכור שגם התאונות שבהן לא נרשמו אסונות בנפש אלא רק, רק פצועים, הן אסונות קשים.

מיכאל מלכיאלי: פצוע אחד זה אומר סבל נורא לאותו פצוע, ובדרך כלל כאב ונזק לכל הסובבים אותו, למשפחה ולכל החברים.

מיכאל מלכיאלי: אלפי פצועים בדרגות שונות.

מיכאל מלכיאלי: צריך, לעניות דעתי, לבחון לעומק את הסיבות לתאונות הדרכים.

מיכאל מלכיאלי: מדברים על כבישים אדומים, כבישים משובשים.

מיכאל מלכיאלי: ברור שזה גורם מרכזי, והאצבע המאשימה במקרה הזה היא כלפי כל הממשלה.

מיכאל מלכיאלי: יש טענה שחסרות ניידות משטרה בכבישים.

מיכאל מלכיאלי: רק בשבוע שעבר פורסם ריאיון עם ראש אגף התנועה של משטרת ישראל, ניצב ירון בארי, ששיבח את השר לביטחון פנים ואת המפכ"ל, אבל בד בבד דיבר על מצוקה של כוח-אדם באגף, מצוקה וקושי של מחסור בניידות, ובכלל מחסור בכוח-אדם.

מיכאל מלכיאלי: אין כל ספק שככל שהאכיפה תגבר כך יצומצמו התאונות בדרכים.

מיכאל מלכיאלי: אין חולק שככל שיהיו יותר ניידות משטרה בכבישים וככל שהן ייראו יותר בחוצות הערים, כך הנהג הישראלי יחשוש יותר לבצע עבירות.

מיכאל מלכיאלי: ובזה אשמים כולנו.

מיכאל מלכיאלי: חובה להקצות משאבים רבים יותר למשטרת התנועה.

מיכאל מלכיאלי: אבל לא רק הכבישים ולא רק הניידות הם גורם מרכזי.

מיכאל מלכיאלי: לכל הדעות, הגורם העיקרי הוא הגורם האנושי, כלומר נהג קל דעת, נהג שמזלזל בחיי אדם.

מיכאל מלכיאלי: אם נהג עוקף בפס לבן וסומך שלו זה לא יקרה או שהוא מהמר, הוא לא מהמר רק על עצמו ועל חייו אלא גם על חיי זולתו.

מיכאל מלכיאלי: אומרים שהפלאפון הוא אחד הגורמים כיום.

מיכאל מלכיאלי: נכון, זו קללה מקללות הקדמה, אבל כאן מדובר גם על נהג שמחזיק את הפלאפון הזה, והוא לא מסכן רק את עצמו אלא מסכן גם את מי שנמצא מולו.

מיכאל מלכיאלי: אדוני היושב-ראש, כשאנחנו בוחנים את הסוגיה ומגיעים למסקנה שיש כאן זלזול בחיי אדם, אנחנו עוברים למגרש אחר לגמרי: זה לא רק נושא תחבורתי אלא זה נושא ערכי, נושא של חינוך.

מיכאל מלכיאלי: זלזול בחיי אדם מעיד על תהום מוסרית.

מיכאל מלכיאלי: הפתרון במקרה הזה הוא חיזוק עניין קדושת חיי האדם.

מיכאל מלכיאלי: בשולי הדברים תרשו לי הערה ירושלמית: ביום שני האחרון נפצע תלמיד ישיבה ברחוב גולדה מאיר בירושלים; ביום שני שעבר נפצע ילד בדרכו לתלמוד-תורה, גם הוא בשדרות גולדה מאיר בירושלים.

מיכאל מלכיאלי: מדובר בכביש מסוכן ביותר בירושלים, שאירעו בו מאות תאונות; מאות תאונות בכביש אחד.

מיכאל מלכיאלי: חברי לסיעת ש"ס בעבר, הרב שלמה בניזרי ונסים זאב, וחברי הכנסת יואב בן צור ויגאל גואטה, העלו אין-ספור פעמים את הבעיה ודרשו פתרון.

מיכאל מלכיאלי: בין היתר הועלתה הטענה שנתיב התחבורה הציבורית לא רק שלא פותר בעיות אלא יוצר בעיות בגלל נפגעים רבים מהולכי הרגל.

מיכאל מלכיאלי: מדובר במחדל גמור.

מיכאל מלכיאלי: וכאן אני פונה גם לשר לביטחון פנים וגם לשר התחבורה ולכולם: למה אנחנו מחכים?

מיכאל מלכיאלי: הכביש הזה גובה קורבנות על בסיס קבוע.

מיכאל מלכיאלי: מה עוד צריך לקרות על הכביש הזה כדי שנתעורר?

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי – בבקשה, גברתי, ואחריה – אחרון המציעים הצעות לסדר-היום יהיה חבר הכנסת איתן כבל.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בנושא של בטיחות בדרכים לנושא שאני עוסקת בו כבר מהיום שהגעתי לכנסת: האופניים החשמליים.

מירב בן ארי: לפני הכול אני רוצה להגיד תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

מירב בן ארי: הייתי היום בכינוס החשוב והמרתק הזה, וגם בכלל תודה לך ששמונה שנים אתה מוביל נושא.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם יש – בטח לא בפורום הזה, שבו רובנו חדשים – אם יש חבר כנסת שמוביל ככה כל כך הרבה שנים, אז כל הכבוד.

מירב בן ארי: היה גם מרגש, אני מוכרחה לציין, בעיקר הנושא של המשפחה, וזה שכל חברי הכנסת השתתפו, וזו גם הזדמנות להגיד תודה.

מירב בן ארי: גם אני השתתפתי, עם אחיינים שלי, בנושא של המשפחה.

מירב בן ארי: רכבנו על אופניים – הם רכבו, אני עמדתי לידם – אבל יצאה תמונה יפה.

מירב בן ארי: זה חשוב, וחשוב שכולנו השתתפנו בזה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו על רוכבי אופניים חשמליים, גם כי אני רוכבת בעצמי על אופניים חשמליים, וגם כי לצערי המספרים עולים.

מירב בן ארי: אני רק אומר שבשנת 2014 נהרגו שני רוכבי אופניים, ב-2015 נהרגו כבר ארבעה, ומתחילת שנת 2016, שתכף מסתיימת, נהרגו כבר תשעה רוכבי אופניים.

מירב בן ארי: אני גם חייבת להזכיר את איאל סלומון, שהוא ההרוג האחרון מאופניים חשמליים.

מירב בן ארי: הוא בן 16, מפתח-תקווה.

מירב בן ארי: עד היום אני זוכרת את זעקות הכאב של המשפחה והחברים שלו, האבלים.

מירב בן ארי: זה היה פשוט מזעזע, כי בסופו של דבר הוא היה רק בן 16 והחיים שלו נקטעו.

מירב בן ארי: אני קידמתי כאן הצעת חוק שלי שמוזגה בהצעה ממשלתית – יחד עם המשרד לביטחון פנים ועם משרד התחבורה.

מירב בן ארי: ההצעה פשוטה: היא נתנה סמכויות לפקחים העירוניים.

מירב בן ארי: אין ספק שמשטרת ישראל, מוטל עליה הרבה, הרבה אחריות, והיא לא עומדת בלחץ הזה, ולכן חייבת להיות סמכות לפקחים.

מירב בן ארי: אדוני השר, אני יודעת כמה אתה מעורב, וגם שמעתי אותך היום.

מירב בן ארי: אני יודעת שהחוק עוד לא יצא לפועל, ואני כמובן אשמח אם בדבריך תתייחס ותאמר מתי הפקחים ברשויות יוכלו לקבל את הסמכויות, כי בעיני זה כל כך קריטי.

מירב בן ארי: הם נמצאים בכל מקום.

מירב בן ארי: אני רואה אותם גם בעיר שלי, תל-אביב, שיש בה הכי הרבה רוכבי אופניים חשמליים ובמקביל גם הכי הרבה פקחים.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר שאני בעד רכיבה על אופניים.

מירב בן ארי: אני רוכבת בעצמי, אמרתי.

מירב בן ארי: גם חברת הכנסת זנדברג – היא אומנם התייחסה לתחבורה ציבורית, אבל היא מתייחסת הרבה גם לאופניים.

מירב בן ארי: זה פחות זיהום אוויר, זו כמובן פעילות גופנית, סביבה ירוקה.

מירב בן ארי: גם באופניים חשמליים אפשר לדווש, וגם זה פעילות גופנית.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש לנו גם הרבה בעיות ספציפיות של תשתיות.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שהתשתית לאופניים תהיה רק בערים גדולות.

מירב בן ארי: אני לא מדברת על כפרים ועל יישובים, אבל גם בערים קטנות – שרוכבי אופניים יוכלו להתנייד.

מירב בן ארי: אין את זה, לצערי.

מירב בן ארי: זה לא קיים היום, וזה חבל מאוד.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר גם לנהגים: רוכבי האופניים הם חלשים, הם פגיעים.

מירב בן ארי: הם נוסעים עכשיו בכביש, כי החוק החדש גם העלה את הגיל, ובצדק, לגיל 16.

מירב בן ארי: בצדק עשה משרד התחבורה שהעלה את הגיל.

מירב בן ארי: אבל ברגע שהורדנו אותם לכביש, גם נהגי המכוניות חייבים, חייבים לשים לב לרוכבי האופניים.

מירב בן ארי: אני עצמי נדרסתי פעמיים, וזה כשעברתי במעבר חציה.

מירב בן ארי: דיברת על זה, חבר הכנסת חמד עמאר: אנשים וגם רוכבים עוברים במעבר חציה בירוק, זאת אומרת, יש להם ירוק, הם עוברים, ועדיין הם בסכנה, כי באות מכוניות, אם זה באותה פנייה, ומסכנות את החיים שלהם.

מירב בן ארי: אני קוראת מפה להורים: אנחנו יכולים לחוקק חוקים, ומשרד התחבורה והמשרד לביטחון פנים, ואפילו פקחים.

מירב בן ארי: אבל אם הורה קונה היום מתנת בר-מצווה לילד, או לבת-מצווה, אופניים חשמליים, לא רק שזה אסור לפי החוק – אנחנו מסכנים את החיים של הילדים שלנו.

מירב בן ארי: משהו אחד, כי אני שומעת הרבה – הרבה הורים פונים אלי בגלל שאני מעורבת בנושא האופניים החשמליים.

מירב בן ארי: אנחנו חייבים – חייבים – שגם ההורים ייקחו אחריות.

מירב בן ארי: אי-אפשר להפיל את זה רק פה – רק על החקיקה ורק על נהגי מכוניות.

מירב בן ארי: צריך שגם ההורים ידעו לשים לב.

מירב בן ארי: הרבה בתי-ספר היום אוסרים בכלל להגיע עם אופניים חשמליים, כך שמראש אפשר למנוע את זה.

מירב בן ארי: וכמובן – לחנך את הילדים.

מירב בן ארי: זה חשוב לרכוב על אופניים, אבל בצורה בטוחה, וכמובן בצורה שלא מסכנת חיים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מציע אולי לאסוף גם סטטיסטיקה הפוכה.

יולי יואל אדלשטיין: אולי זה לא חס ושלום אובדן נפשות, אבל כמה אנשים נפגעו מן הרוכבים בצורה לא חוקית באופניים חשמליים, כולל נגד כיוון התנועה ועל המדרכות.

איתן כבל: אלה רוב הבעיות שיש היום.

יולי יואל אדלשטיין: פחד, פשוט.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשמת פרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני קודם כול מודה לחבר הכנסת חמד עמאר – שהוא גם פעיל מאוד בוועדה, הוא גם ראש השדולה – על היום הזה.

איתן כבל: אני אישית מתנצל על שלא הגעתי, אבל אני חושב שהפעילות שלי היא בתוך הבית הזה, בהעלאת הנושא על סדר-יומה של הכנסת, וועדת הכלכלה מביאה את זה יום-יום.

איתן כבל: יום-יום.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אני יכול לומר לך שלכבודה של ועדת הכלכלה הוא השימוע שעשינו – שכמו שאמרתי, זה באמת ייהפך למוסד בוועדה, ואנחנו מתכוונים להכניס נושאים נוספים – למעלה מעשרה דיונים, מהמעמיקים ביותר.

איתן כבל: כשהגיע דוח מבקר המדינה, אחד הדברים שעניינו אותי זה לראות האם באמת מביא אתו מבקר המדינה משהו חדש.

איתן כבל: ואני יכול לומר לך בגאווה שהדוח שלנו היה עוד הרבה יותר מעמיק, משמעותי ורציני, חמד עמאר, מאשר הדוח שהובא על-ידי – זאת גאווה גדולה שאפשר לעשות דברים מאוד משמעותיים.

איתן כבל: אני רוצה לומר בעניין הזה כמה דברים.

איתן כבל: תראי, המצב מאוד קשה.

איתן כבל: הנה, יושב פה חברי השר ישראל כץ, שלצערו הוא שר התחבורה – –

יולי יואל אדלשטיין: והבטיחות בדרכים.

איתן כבל: – – והבטיחות בדרכים.

איתן כבל: אני אומר את זה – יש לי ביקורת עליו בכמה עניינים, אבל בנקודה הזאת, של המאבק בקטל בדרכים, שבו מתקיימת חלוקת סמכויות, במה שנוגע לתשתיות – – –

נחמן שי: זה לא אותו שר.

איתן כבל: שמע, בסוף המאבק בתאונות דרכים מורכב מכמה חלקים: יש תשתיות, יש אכיפה, יש חינוך ויש שפיטה.

איתן כבל: אני אומר שאילו ההשקעה באכיפה, בחינוך ובשפיטה הייתה כמו ההשקעה בתשתיות, חבר הכנסת נחמן שי, הרבה דברים היו נראים אחרת.

נחמן שי: אני אומר שיש שני שרים: יש שר התחבורה, שהוא קליבר, ויש השר לבטיחות בדרכים – – –

איתן כבל: אבל אני אגיד לך איפה הבעיה.

נחמן שי: אבל הוא ישיב לנו תכף.

איתן כבל: לא, הוא ישיב.

איתן כבל: חשוב שתתמקד בעניין הזה – להבין את ההבדל הגדול.

איתן כבל: כי בסוף הוא – השפעה שלו.

ישראל כץ: איתן, אתה לא מצליח להבין מחבר סיעתך.

ישראל כץ: אמרת שיש חלוקת סמכויות.

איתן כבל: נכון, זה בדיוק מה שאני אומר.

ישראל כץ: אתה לא מפנה אלי – – –

איתן כבל: אני פתחתי, כיוון שהכותרת היא שהיא מונחת לפתחך, בסופו של עניין.

איתן כבל: זה מה שאני מנסה להסביר לך כבר הרבה זמן.

איתן כבל: למה אני ביקשתי שראש הממשלה יעמוד, אדוני היושב-ראש, בראש ועדת שרים?

איתן כבל: לא בשביל שהוא יכנס עכשיו דיונים ויבקש מסמכים.

איתן כבל: הכול כתוב; צריך רק לעשות.

איתן כבל: חשבתי שבנושא מן הסוג הזה ראוי שהסמכות העליונה, ולו רק כמי שמניף דגל של מפקד בנושא הזה – ובסוף יוצאת הודעה משותפת של השר ושלו על הקמת ועדת שרים, ולאחר מכן מחליטים על הקמת ועדת מנכ"לים, וזו לא כונסה עד היום.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני חוזר על המשפט שאני אומר כמעט יום-יום בוועדה: אם היה בא רמטכ"ל לשר הביטחון או לראש הממשלה ואומר לו שבשנה הבאה ייהרגו 357 אזרחים כתוצאה מפיגועים, הוא לא היה נשאר בתפקידו ולו דקה אחת.

איתן כבל: וזה עובר עלינו יום-יום, שנה-שנה.

איתן כבל: ואומר לך, אילו הייתי חושב שזו גזירת גורל – ולא היא.

איתן כבל: ב-2012 הצליחה הממשלה להוריד את מספר ההרוגים בתאונות הדרכים בהשקעות מסיביות אל מתחת ל-300 הרוגים.

איתן כבל: ואנחנו מדברים, חבר הכנסת פריג', כאילו זה עניין שמשוחחים עליו.

איתן כבל: כל המציל נפש אחת בישראל כאילו הציל עולם מלא; סנהדרין שהוציאה להורג פעם ב-70 שנה נקראה סנהדרין רוצחת.

איתן כבל: ופה, עשרות אנשים, מאות אנשים נהרגים מדי שנה.

איתן כבל: אנחנו כבר היום עומדים אל מול אותו תאריך אשתקד ב-11 הרוגים יותר.

איתן כבל: האכיפה כמעט אפס.

איתן כבל: מישהו פגש ניידת לאחרונה?

איתן כבל: שפיטה.

איתן כבל: בתי-המשפט – אלפים על אלפים.

איתן כבל: ודרך אגב, יש ויכוח גדול, ונחשפנו אליו גם בוועדה, סביב השאלה, נחמן, האם החמרת הענישה תפתור את הבעיה.

איתן כבל: יש ויכוח, ודרך אגב, זה לא בטוח – ואני כבר מסיים, אדוני – כי רוב אלה שמבצעים את התאונות הם אנשים שקמים בבוקר, יוצאים מהבית שלהם למקום העבודה שלהם, ואין להם תוכניות לעשות, חס וחלילה, את התאונה.

איתן כבל: כי דווקא אלה שהם בעייתיים, יש לגביהם רשימה של חקיקה.

איתן כבל: דרך אגב, החוק האחרון, בשיתוף פעולה עם השר ישראל כץ יחד אתי מול משרד המשפטים: עד היום הזה – ואני מסיים בזה, אדוני – מי שהתקבל לעבודה להיות נהג משאית או נהג אוטובוס, אסור היה לבקש ממנו את גיליון ההרשעות שלו.

איתן כבל: בכל פעם היינו מוצאים את עצמנו בתאונות הקשות מופתעים איך זה, וברוך השם, שינינו את זה.

איתן כבל: אני אומר לכם, חברותי וחברי חברי הכנסת, זה נושא שצריך להעמיד אותו יום-יום, שעה-שעה, לפתוח אתו את הדיונים פה, לפתוח אתו את הדיונים פה.

איתן כבל: אין כאן ימין, שמאל, יהודים, ערבים, דתיים, חילונים.

איתן כבל: כולם בתוך הסיפור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

איתן ברושי: – – – תקציב.

איתן כבל: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ להשיב לכל המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מתכבד להשיב על הצעות לסדר-היום במסגרת יום הבטיחות בדרכים בכנסת.

ישראל כץ: אני מברך על היום הזה, שמתקיים פעם בשנה.

ישראל כץ: מטרת היום הזה היא לחדד ולהעלות למודעות הציבור את המאבק בתאונות הדרכים.

ישראל כץ: אני חייב לציין, אדוני היושב-ראש, שאני לא מאשים אותך בעובדה שהנוכחות כאן כל כך דלה.

ישראל כץ: כשאנחנו מדברים על מודעות ציבורית – וגם חברי הכנסת הם חלק מהציבור – אז הדבר הבסיסי הוא שיהיו כאן 120 חברי כנסת, אולי לפחות כמו באי-אמון דרמטי על קיומה של הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חזון למועד.

ישראל כץ: אני מקווה שלפחות כל השואלים נמצאים כאן, כל המציעים.

ישראל כץ: אני לא בודק את הדברים.

ישראל כץ: אני רתום לדבר הזה כבר למעלה משבע וחצי שנים, מדי יום ביומו, ואני חש, מרגיש ומשוכנע שאני, והמערכת שקשורה אלי, עושים ככל שניתן כדי לטפל בנושא הערכי הזה – לצמצם, לחסוך, למנוע.

ישראל כץ: אני בהחלט אפרט כאן את הדברים.

ישראל כץ: חבר הכנסת כבל, אני לא מקבל כל ביקורת שהוא משמיע – דרך אגב, לא עלי – אני לא חייב להסכים לכל ביקורת; אבל הדיון שהוא עשה גם העלה את המודעות, אבל גם, לדעתי, חידד לו עצמו ולמי שהשתתף – ואני התעניינתי והתעמקתי – איך הנושא הזה בנוי, איך הממשלה מטפלת, מה קורה בכל התחום הזה ואיך כל אחד צריך לפעול.

ישראל כץ: תמיד, מה שנמצא באחריותי האמיתית – דבר שנמצא בסמכותי הוא גם באחריותי, ואני פועל בו.

ישראל כץ: כהקדמה אומר שהייתה יוזמה ציבורית בשנת 2003, נדמה לי, של תנועות חוץ-פרלמנטריות, תנועה אחת, להקים את הרשות לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: זה דבר נכון שיהיה גוף אחד מרכזי.

ישראל כץ: אבל בחקיקת חוק הרשות – מלכתחילה הוא היה חוק חסר במובן זה שלא רצו להעביר לה סמכויות.

איתן כבל: הטילו עליה משימות, ולא סמכויות.

ישראל כץ: המקום היחידי שבו אין לרשות שום בעיה זה משרד התחבורה, כי עובדים יחד, בין שהיא חלק מהמשרד ובין שהיא נפרדת וכפופה לי כשר.

ישראל כץ: אבל העבודה שלה מול כל משרד אחר היא מאוד בעייתית.

ישראל כץ: אז המציאו פטנט – חשבו שממציאים פטנט, אבל אנחנו מכירים את פקידי האוצר, אי-אפשר לעבוד עליהם: הרשות תקבל תקציב – אמרו 550 מיליון שקלים; מעולם לא היה תקציב כזה, עוד כשהוכרז לא הוצע מעולם משהו קרוב לסכום הזה – והרשות תהיה גוף שמתגבר בתקציבים את הגופים שעוסקים בבטיחות בדרכים, חוץ ממשרד התחבורה: את משטרת ישראל – המשרד לביטחון הפנים; את מערכת המשפט – בתי-הדין לתעבורה; את מערכת הבריאות – גופי ההצלה – – –

נחמן שי: מהתקציב שלה?

ישראל כץ: לא, מהתקציב שמשרד האוצר מעביר דרכה.

ישראל כץ: לא מתקציב משרד התחבורה, צריך להבין.

ישראל כץ: זה לא שיש לי קופה ואני אומר:

ישראל כץ: אני אתן דרך הרשות לבטיחות, או שאסלול עוד כביש.

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: תקציב הפיתוח של המשרד הוא תקציב סגור, הוא לפי קריטריונים.

ישראל כץ: ברוך השם, אנחנו חינכנו את הפקידים ללכת לפי הקריטריונים שאנחנו רוצים, אחרי הרבה מאבקים.

ישראל כץ: זה לא כלל פרויקטים בגליל ובנגב – הצלחנו, עשינו.

ישראל כץ: אין סמכות לשר התחבורה להעביר מיליארדים, עשרות מיליונים, מאות מיליונים או גם מיליון אחד מתוך תקציב הפיתוח; אגב, אני גם מעולם לא נאבקתי על התקציב השוטף של משרד התחבורה, שהוא די מצומצם – –

עיסאווי פריג': אתה קובע – – –

ישראל כץ: – – תקציב המנגנון.

ישראל כץ: אני פשוט מסביר לכם את מה שאיתן כבר יודע, כי הוא ישב בראש ועדה שהתעמקה בנושא הזה.

ישראל כץ: חשוב שהדברים ייוודעו, לא מבחינת הורדת אחריות – אין לי בעיה להיות אחראי לכל דבר.

ישראל כץ: איך אמר נחמן?

ישראל כץ: לצערך אתה גם השר לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: אני גאה שאני גם שר הבטיחות בדרכים; בטיחות בדרכים זה התשתיות, בטיחות הרכב והכשרת הנהג.

ישראל כץ: אלה הדברים שכשר תחבורה יש לי נגיעה אליהם.

ישראל כץ: אתמול התבשרנו בשורה מאוד חשובה, שבג"ץ – והנה, משבחים אותו כאן – –

מירב בן ארי: – – –

ישראל כץ: – – פסק ודחה את העתירה נגד הפרטת מבחני הנהיגה המעשיים.

ישראל כץ: נימק, דבר דבור על אופניו, דחה את כל הססמאות האלה.

ישראל כץ: הוא הבין שאנחנו רוצים לשרת מאות-אלפי צעירים וצעירות, רובם לפני גיוס, שצריכים לגשת תוך שלושה ימים למבחן, או שבועיים, אם הם נכשלים, ולא אחרי שלושה, ארבעה וחמישה חודשים.

מירב בן ארי: – – –

ישראל כץ: הייתה כאן פסיקה חשובה, ואנחנו נפעל לתרגם אותה במהירות.

ישראל כץ: וכך בכל אחד מהתחומים אנחנו פועלים, ואני יכול לפרט: בתחום התשתיות, בטיחות הרכב – כל הדברים.

ישראל כץ: היום עמד השר לביטחון הפנים, בכנות, ביושר ובנטילת אחריות בכנס שהיה – והוא גם אמר את זה אצלכם בוועדה, איתן; הוא גם אומר את זה, יש לו מודעות לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: הוא אמר: אני אחראי לאכיפה – אני זה הוא – אני אחראי למשטרה, לאגף התנועה; אני צריך לקבוע את חלוקת המשאבים בין התחומים בתוך המשטרה.

ישראל כץ: הוא יתגבר ניידות ויעשה דברים.

ישראל כץ: כשהקימו את הרשות הלאומית ולא ציידו אותה בסמכויות האלה ולא בתקציב קבוע, מוגן – בעצם לדברים האלה עשו כאן עוול.

ישראל כץ: אפשרו לגורמים להסתתר מאחורי הרשות, כולל חברי כנסת, לצערי, ואני מקווה שמי שהשתמש בטיעונים, זה היה מחוסר ידיעת העובדות.

ישראל כץ: העובדות הן מאוד ברורות, וזאת הדרך שהייתה.

ישראל כץ: אנחנו הפסקנו את הדבר הזה.

ישראל כץ: אני מיניתי את האלוף במילואים גיורא רום.

ישראל כץ: אני מיניתי שלושה אנשים לראשי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים: את אוריאל לין – לא כי הוא היה חבר כנסת מהליכוד, אלא כי הוא אדם מאוד רציני; נכון שאם הוא היה בליכוד, זה ודאי כבר מעיד על רצינות – את זה אני אומר בחיוך.

ישראל כץ: הוא היה ראש הוועדה לבטיחות בדרכים בכנסת, אדם מעמיק – –

נחמן שי: הוא היה מהליברלים.

ישראל כץ: – – והוא כבר לא בחיים הפוליטיים.

ישראל כץ: זה לא היה מינוי פוליטי.

ישראל כץ: ביקשתי ממנו, הוא נרתם, ויש לו תפקידים אחרים.

ישראל כץ: כעבור זמן הוא אמר: אני לא יכול להקדיש לזה את הזמן, והוא פרש.

ישראל כץ: מיניתי את ד"ר יעקב שיינין, שעמד בראש ועדה שהגיעה לתובנות ודברים.

ישראל כץ: מיניתי אותו לעמוד בראש הרשות.

ישראל כץ: נתתי להם יד חופשית.

ישראל כץ: עכשיו מיניתי את האלוף במילואים גיורא רום, שהיה ראש מינהל התעופה האזרחית ועשה עוד דברים בעבר – היה טייס בכיר בחיל האוויר – –

איילת נחמיאס ורבין: הוא איש יוצא דופן – – –

ישראל כץ: – – והוא בנה שיטה מתודית ומסודרת לטיפול בבטיחות של התעופה כרגולטור.

ישראל כץ: ביקשתי ואמרתי: בוא, קח את התחום הזה, חצי בהתנדבות; ארגנו לו שיוכל להיות עסוק יותר, אפילו בחצי משרה בעניין הזה.

ישראל כץ: והוא יעזור לבנות את חוק הרשות המעודכן – לא חוק שהוא לא רלוונטי – ובמה הרשות צריכה לעסוק.

ישראל כץ: אני יושב אתו, ויש לו משנה סדורה שהוא בונה, והוא יביא הצעה לחקיקה.

ישראל כץ: כל מי שהוא המליץ עליו להיות דירקטור אני אישרתי.

ישראל כץ: אמרתי לו: תמצא אנשים – נשים, גברים – מכל התחומים, מי שירצה להיות מנכ"ל כשזה עוזב – גם כן הוא מוביל את התהליך.

ישראל כץ: כך אנחנו עובדים בנושאים האלה, וזאת לא המציאות שמצאתי כשנכנסתי לתפקידי.

ישראל כץ: אני לא עושה שום מינוי פוליטי שם, משום שיקולים פוליטיים, אלא את האנשים הטובים ביותר.

ישראל כץ: אבל יש משהו בשיטה שהוא לא מוסדר.

ישראל כץ: עכשיו, אני אומר לכם בכנות:

ישראל כץ: אם אתם חושבים שהחוק שגיורא יגבש ייתן לרשות סמכויות על חשבון המשטרה, משרד הבריאות ומשרד המשפטים או מערכת המשפט והחוק הזה יאושר, יש לי חדשות בשבילכם: הוא לא יאושר.

איילת נחמיאס ורבין: לא, השאלה היא אם זה יהיה – – –

ישראל כץ: הוא לא יאושר – סליחה – כי הוויכוח הזה היה כבר בשנת 2003 או 2007, לא זוכר בדיוק מתי.

ישראל כץ: היה ויכוח, והמשרדים סירבו להעביר את הסמכויות שלהם.

ישראל כץ: ואני אומר לכם את האמת: אני לא רואה את עצמי נותן הוראות למשטרה.

ישראל כץ: אני לא רואה את עצמי, כשר תחבורה ובטיחות בדרכים, נותן הוראות והנחיות; אפילו השר לביטחון פנים, סמכותו מוגבלת בעניין הזה מול סמכויות המפכ"ל והסמכויות הפיקודיות של המשטרה.

ישראל כץ: אני בהחלט שואף ששר החינוך ייקח אחריות על החינוך התחבורתי; ששר הבריאות – גופי ההצלה הם בלאו הכי קשורים אליו; ששרת המשפטים תיקח אחריות על התורים הארוכים שיש בבתי-הדין לתעבורה, והיא, בחלוקת המשאבים הפנימית של משרד המשפטים, תקצה למאבק בתאונות הדרכים ותהיה שותפה בחקיקה ובשאר הדברים.

ישראל כץ: צריך להיות גורם מתכלל.

ישראל כץ: הרשות הלאומית, באופן איכותי – במחקרים, בגיבוש קונספציות, בנתונים – בהחלט יכולה להיות גוף שמתאם, גוף שקשור, גוף שעושה.

ישראל כץ: היא לא גוף שייטול סמכות, היא לא גוף שייטול סמכות מהמשרדים האלה.

ישראל כץ: ואני חושב שהקביעה הזאת, שאפשרה לכל מיני גורמים שלא להתייצב ולעשות את העבודה שלהם, הייתה דרך לא נכונה עד עכשיו, ואני שמח שהפרטנר המרכזי, השר לביטחון פנים – שעסק בזה עוד כחבר כנסת ויו"ר ועדת הכלכלה ויזם חוקים – הבין את זה מהרגע הראשון.

ישראל כץ: יש 11 מיליארד שקלים לתקציב המשטרה, אם אני לא טועה; יש חצי מיליארד שקלים לתקציב אגף התנועה.

ישראל כץ: והחלוקה צריכה להיות פנימית והאחריות צריכה להיות של כל אחד ואחד.

ישראל כץ: המאבק בתאונות הדרכים הוא אחת המשימות החשובות בכל מה שקשור לאכיפה של משטרת ישראל, וכך נושא החינוך התחבורתי וכך הדברים האחרים, ואנחנו נהיה שותפים לכל דבר בחקיקה משותפת ובדברים אחרים.

ישראל כץ: לגבי הדברים שאני באמת מטפל בהם ואחראי להם, אני לא חושב שאני צריך לשכנע כאן שנעשית פעילות בקנה מידה חסר תקדים בכל התחומים האלה.

ישראל כץ: כל אחד רואה מה קורה בנושא התשתיות.

ישראל כץ: אני שומע שלפעמים אומרים: מה פתאום אתה משקיע בכבישים ולא בבטיחות בדרכים?

ישראל כץ: אני עוד לא ראיתי אבסורד יותר גדול מזה.

ישראל כץ: כל אחד מכם גר באיזשהו מקום – זה יכול להיות פריפריה, זה יכול להיות מרכז, בכל מקום.

ישראל כץ: מה זה, ראש עיריית ערד לשעבר, שהתחלנו עוד ביחד פרויקטים בזמנו; הנחנו אבן פינה לכביש המשוכלל, האוטוסטרדה מערד.

ישראל כץ: כשאנחנו גמרנו את חלקנו היה קטע אחד שבו עיכבו לנו את ההפקעה, ועכשיו משלימים גם אותו.

ישראל כץ: כביש 31 שדובר עליו, שהייתה בו תאונה מחרידה עם שמונה נשים שחזרו מתפילה, שהיו בו תאונות אין-ספור, גם בגלל תנאי הכביש וגם בגלל סוג הנהיגה, מוחלף בכביש חוצה-ישראל, שהושלם.

ישראל כץ: או-טו-טו, בתחילת החודש הקרוב, גם התנועה לכיוון באר-שבע כבר תהיה לא מרומזרת, אפילו עם המחלף, וב-13 בדצמבר – גם מכיוון באר-שבע.

ישראל כץ: מיקנעם עד אחרי מחלף שוקת, צומת שוקת – ללא אף רמזור.

ישראל כץ: אוטוסטרדה.

ישראל כץ: אגב, גם הכניסות שדובר עליהן קרויות על שם היישובים; יש בזה עניין סמלי וגם עניין מעשי.

ישראל כץ: יש מחלף ליד כל אחד מהיישובים הבדואיים וליד כל אחד מהיישובים היהודיים, וכל דבר קרוי בשמו.

ישראל כץ: אגב, ברהט יש מחלף שמוכן, והם לא עשו את הכביש שמחבר אותם לכביש 6 בבית-קמה.

ישראל כץ: מאחר שהם התקשו בהפקעות, אני הנחיתי את צוות המשרד, את החברה: לכו ותתחילו לסלול לפני ואחרי השטח שצריך להפקיע אותו; כי לחבר את רהט שלא דרך מחלף להבים, דרך צומת להבים, ישירות לכביש הזה, עם אזור התעשייה, עם כל הדברים, זו בטיחות וזו קדמה, זו כלכלה, זה הכול.

ישראל כץ: היא עיר גדולה.

ישראל כץ: כלומר, אנחנו אפילו מעבר לרשויות, הרבה פעמים, פועלים ועושים.

ישראל כץ: היום ישבתי עם שלושה ראשי רשויות מהמגזר הערבי.

ישראל כץ: אני אומר את זה כי דיברתם על התחום הזה, ויש כאן בעיה.

ישראל כץ: ואני שואל כל אחד – אגב, אנשי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים שותפים לכל פגישת עבודה; גם חברת "נתיבי ישראל", מע"צ לשעבר, והרכבת, וכל החברות ופקידי המשרד והתחבורה הציבורית, הרשות לתחבורה – כולם שותפים לפגישות, וגם אנשי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: וכשעולים נושאים לדיון אחרי שמכינים אותם, כל אחד מביא תשובות ומקבלים דוח.

ישראל כץ: ואני שאלתי את שלושת ראשי הרשויות ושאלתי את אנשי הרשות: מה קורה שם בנושא הבטיחות בדרכים?

ישראל כץ: האם יש שיפור?

ישראל כץ: האם יש הרעה?

ישראל כץ: ויש פעילות.

ישראל כץ: שמחתי גם לראות שרוב ראשי הרשויות מחויבים במובן של חינוך, לעבור בין התלמידים ולהסביר.

ישראל כץ: שאלתי גם איפה תחנה המשטרה הקרובה שמטפלת – האם יש ביישוב או האם יש תחנה ליד.

ישראל כץ: אנחנו יודעים הרי שאין מספיק תחנות משטרה ביישובים הערביים.

ישראל כץ: אנחנו יודעים את זה.

ישראל כץ: הנושא הזה הוא בגדר החלטות, תוכניות.

ישראל כץ: השר לביטחון פנים מקדם.

ישראל כץ: יש החלטות עקרוניות.

ישראל כץ: אני רוצה לומר לכם, מעבר לבעיות הפשיעה והגנת זכויות האזרחים וכל הדברים האחרים, לחוק ולסדר יש משמעות גדולה מאוד בנושא המאבק בתאונות הדרכים.

ישראל כץ: אם צעירים נוסעים ללא רישיון ברחובות, כמו שהיה פעם, אתם זוכרים, בכל מיני מקומות – את עוד צעירה, חברת הכנסת איילת, אבל נחמן עוד זוכר; אנחנו הגברים כבר התבגרנו, אתן נשארתן צעירות – זוכרים את ה"חראקות" של פעם בכל מיני מקומות?

ישראל כץ: כל מיני דברים.

מירב בן ארי: – – – גם בתקופה שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אני לוקחת את המחמאה, מקבלת אותה, אבל זה קיים גם היום.

קריאות: – – – לא בכבישים.

ישראל כץ: בסדר, קחי את זה רק כמחמאה.

ישראל כץ: אם אין חוק וסדר ואין אכיפה, מעבר לחינוך, שהוא חשוב – והמשפחה ודאי שהיא המחנכת העיקרית, והתנהגות ההורים ונהיגת ההורים ודאי שהן פקטור מרכזי – אם אין אכיפה ומשמעת, יש תאונות דרכים; יש נהיגה אלימה, שפוגעת קודם כול בנוהג עצמו.

ישראל כץ: אתם ציינתם כאן את המספרים, אני לא רוצה לטעות, אני מעודכן ללפני כמה ימים.

ישראל כץ: אבל הנתונים – 16% מקרב הנהגים, זה נכון, 15%, 16%.

ישראל כץ: זה לא 20% כמו באוכלוסייה, כי יש הרבה צעירים.

ישראל כץ: ומספר ההרוגים הוא בערך שליש, ויש בין הצעירים אפילו יותר.

ישראל כץ: כלומר, יש כאן עניין של חוסר משמעת, של אי-רצון, אי-רצון לנהוג בהתאם לכללים, דבר שפוגע קודם כול באנשים האלה עצמם, במשפחות שלהם.

ישראל כץ: אמרת, חבר הכנסת עמאר: אם היינו מורידים את הסטטיסטיקה במגזר הערבי לסטטיסטיקה הרגילה, היינו כבר מתחת 300, אף שיש מאות-אלפי רכבים חדשים בכל שנה.

ישראל כץ: א.

ישראל כץ: אנחנו לא מורידים כלום כי אנחנו מחויבים לכול.

ישראל כץ: אמרת את זה באופן סטטיסטי.

ישראל כץ: אבל זה אומר – ואכן, גיורא, בתוכנית שהוא מגבש, גם בנושא המגזר הערבי, גם בנושא הולכי רגל ואוכלוסייה קשישה, מקומות שהם נקודות תורפה – בהחלט להפגין עוצמה.

ישראל כץ: וחלק מהדבר, כמו ששאלתי את ראשי הרשויות שרוצים בזה, זה אכיפה.

ישראל כץ: אתם יודעים, למשל – דבר שהוא לא קשור לאכיפה אלא רק למודעות: יש בכל שנה 14–15 מקרים, וזה הכי נורא בעולם, דרך אגב – כל מוות הוא נורא – של דריסה בנסיעה לאחור, וההורה בדרך כלל דורס את ילדו הקטן במכונית שלו.

ישראל כץ: אתם מבינים את המשמעות של הדבר הזה?

ישראל כץ: אתם מבינים?

נחמן שי: זה קורה במגזר – – –

ישראל כץ: זה נקרא תאונות חצר, תאונות חצר.

ישראל כץ: זה לא קשור לאכיפה וזה גם לא קשור לתשתיות, כי אם היישוב הוא הררי או זה, הוא יישאר הררי.

ישראל כץ: זה קשור להרבה מודעות, הרבה הסברה.

ישראל כץ: חבר הכנסת עודה, אמרת שאתה רוצה להתייצב – –

איימן עודה: אדוני השר, זה גם תשתיות וגם חינוך – – –

ישראל כץ: שנייה, שנייה.

ישראל כץ: – – להתייצב בדברים שהם משותפים ובמאבק הזה.

ישראל כץ: יש משמעות שהנהגה דתית ורוחנית, שהנהגה פוליטית מרכזית והנהגה מקומית מתייצבות – ביחד עם זרועות האכיפה, עם גורמי ההסברה – הסברה גם בערבית וגם בעברית.

ישראל כץ: אגב, עושים, ואני שואל כל פעם ובודק בכל פגישה ברמת הפרט, מול כל ראש רשות; העבודה מתבצעת, שאף אחד שלא יחשוב שהיא לא מתבצעת.

ישראל כץ: אני רוצה להגיד לכם, בתחילת השנה הזאת הייתה ירידה עד אמצע השנה.

ישראל כץ: איתן, כשאתה קיימת את הדיונים, באותו זמן הייתה ירידה של עשרות אחוזים במספר ההרוגים בשנה הזאת, רק שתדעו, למרות שהתרעתם והתרעתם.

ישראל כץ: אבל מגמר הדיונים, בחצי השני, מהקיץ, הייתה עלייה דרמטית, דרמטית, ואני אומר לכם את זה – כמעט כולה מהתנהגות פרועה, התנהגות פרועה, אלימה, מפרת חוק, על הכבישים: רמזורים אדומים, U-turn בפס לבן והמכוניות מתנגשות.

ישראל כץ: אני רוצה להביא לכם כאן דוגמה.

ישראל כץ: יש מושב בשם בית-חלקיה, מושב חרדי.

ישראל כץ: נדמה לי שהוא היה שייך לזרם של פועלי אגודת ישראל; לא חשוב.

ישראל כץ: הייתה שם תאונה והיה שם הרוג.

ישראל כץ: היה לחץ מצד חברי הכנסת החרדים: מה קורה ומה קורה.

ישראל כץ: אנחנו פעלנו לפי הקריטריונים, עד שהוקם רמזור; זה לא קרה תוך יום.

ישראל כץ: הוקם רמזור.

ישראל כץ: אני נוסע שם ליד ורואה שם איזו תאונה ושומע אחרי זה בחדשות, ואחרי זה אני בודק: ברמזור, מכונית נוסעת באור אדום ומתנגשת באוטובוס, ויש הרוג.

ישראל כץ: אז בסופו של דבר היכולת למצוא פתרונות – מוצאים פתרונות.

ישראל כץ: יש כ-500 צמתים, אגב – איתן מכיר, כולכם מכירים – שאני קורא לזה פניות שמאלה, מתוך היישוב ולתוך היישוב; הכביש הופך לאוטוסטרדה ואין רמזור ואין מחלף ואין איזה כביש מחבר עם רמזור.

ישראל כץ: אז החציה היא מאוד מסוכנת בפנייה שמאלה, כי אתה חייב לחצות מסלול ולהיכנס.

ישראל כץ: אני הנחיתי כבר לפני יותר משנתיים לתכנן ולקדם – אני בוויכוח עם האוצר, ואנחנו עכשיו לקראת התקציב הרב-שנתי, מהשנה הקרובה – לתכנן את כל המקומות האלה ולטפל בהם לפני שתהיינה תאונות.

ישראל כץ: ההנחיה שלי היא שכל מוקד סיכון שמאותר – לתכנן אותו ולבצע אותו, בעדיפות, לפני כל הדברים האחרים, כי זה בתוך תקציב הפיתוח.

ישראל כץ: את כל הכבישים אנחנו עושים.

ישראל כץ: הכנסנו עכשיו עוד כבישים אדומים לתוך החומש: הכביש מבית-שאן לכיוון עפולה, מעפולה לגולני; עובדים על הכביש הבריטי הישן מאשקלון לכיוון קסטינה, קצת לפני; הכביש לבית-שמש, כביש עוקף זה וחוצה זה – אני פשוט לא אגיד כאן את כל השמות, יש המון כבישים; טייבה.

ישראל כץ: כל מיני מקומות שהובטחו בעבר ולא קרו – אנחנו מטפלים בהם.

ישראל כץ: מסילות הרכבת החדשות, בייחוד באזורי הפריפריה, הן עבור כל התושבים: יהודים, ערבים, בני קיבוצים, מושבים, עירוניים.

ישראל כץ: כולם משתמשים ברכבת הזאת.

ישראל כץ: כמובן, חיילים וסטודנטים וכל האחרים.

ישראל כץ: זה יותר בטוח.

ישראל כץ: זה נכון, תחבורה ציבורית יותר בטוחה, אבל תחבורה ציבורית זה גם בנתיבות, שדרות ואופקים, וגם בעפולה, בית-שאן, מגדל-העמק ומועצה אזורית עמק-יזרעאל וכל המועצות האזוריות, וביישובים הערביים ובכולם.

ישראל כץ: אנחנו הבאנו לשם רכבות, ואנחנו הולכים להוסיף ולהביא.

ישראל כץ: כרמיאל – באמצע השנה הבאה.

ישראל כץ: מה זה כרמיאל?

ישראל כץ: בכרמיאל התחנה היא בקצה היישוב, והיא תחנה של כל היישובים שם לא פחות מאשר של כרמיאל.

עיסאווי פריג': כבוד השר, מתי תהיה תחנת רכבת בעיר ערבית?

עיסאווי פריג': תגיד רק – – –

ישראל כץ: א.

ישראל כץ: יש תשובה; ב.

ישראל כץ: הרגע הסברתי – ואמרתי גם בבאר-שבע.

ישראל כץ: הייתי היום במפגש והיה שם ראש עיריית רהט.

ישראל כץ: באחד הטלפונים הראשונים שעשיתי אמרתי לו: אתה יודע שבשלושה חודשי הנסיעה חינם שאנחנו עושים בתחנה חדשה בעיר, שאין בה תחנה, גם רהט נוסעת חינם מתחנת אופקים.

ישראל כץ: הוא אמר: לא ידעתי.

ישראל כץ: המחוגה היא שוויונית.

ישראל כץ: אם התחנה נפתחת בכרמיאל, אז כולם נוסעים בה.

ישראל כץ: קודם כול, מחלפי הכבישים, כל מחלף קרוי על שם העיר שלו.

ישראל כץ: יש הרבה מחלפים שקרויים בשמות של היישובים הערביים.

עאידה תומא סלימאן: יש תחנה אחת בנצרת.

ישראל כץ: יש רכבת קלה בנצרת ובנצרת-עילית שאנחנו מוציאים לדרך.

עאידה תומא סלימאן: רק תחנה אחת.

ישראל כץ: עוד פעם אתם מקופחים, בסדר.

ישראל כץ: אבל אתם לא מקופחים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין של קיפוח – – –

ישראל כץ: עוד פעם את מקופחת.

ישראל כץ: לפחות תדעי להצביע על הדברים.

עאידה תומא סלימאן: – – –

ישראל כץ: אני אסביר לך למה את לא מקופחת.

ישראל כץ: אני לא אומר שנקודת המוצא הייתה טובה, אבל בשבע וחצי השנים האלה זה רחוק, זה בדיוק ההפך בפעילות – ואני אגע גם בתחבורה הציבורית – שאני, איש הימין, איש הליכוד, לראשונה מקום המדינה הכנסתי ליישובים הערביים.

ישראל כץ: לא היה כמעט יישוב אחד שהייתה בו תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: על זה הייתם צריכים לדבר, לא על קדאפי ועל אסד, כשהוא עוד היה חזק.

ישראל כץ: כל פעם היו יוצאות משלחות לקדאפי: אתה מלך המלכים.

ישראל כץ: אני זוכר: אסד, יא יקירנו.

ישראל כץ: אז עוד לא הייתם מאוחדים.

ישראל כץ: אז עוד לא הייתם מפלגה אחת.

ישראל כץ: אחד נסע לאסד – –

עאידה תומא סלימאן: מה זה שייך?

ישראל כץ: – – ההוא שברח בינתיים.

עאידה תומא סלימאן: זה שייך לנושא תחבורה ציבורית?

עאידה תומא סלימאן: – – –

ישראל כץ: אני, מעבר לססמאות, במדיניות מכוונת, שוויונית – לא כמו המפלגות הסוציאליסטיות ששלטו כאן והשמיעו הרבה ססמאות אבל עשו מעט מעשים.

ישראל כץ: איך שרון היה מספר?

עבדאללה אבו מערוף: כבוד השר, מה הקשר?

ישראל כץ: היו מניפים ביום דגלי אחווה ושוויון ובלילה מורידים את הדגלים ועושים מה שרוצים, וביום מניפים את הדגל ומבטיחים עוד פעם.

ישראל כץ: אנחנו לא.

ישראל כץ: מה שאומרים – זה מה שעושים.

ישראל כץ: היום יש מהפכה ענקית בתחבורה הציבורית בתוך היישובים הערביים, בכל יישובי המיעוטים.

ישראל כץ: אני בודק את זה מול כל רשות.

ישראל כץ: דברים מדהימים.

ישראל כץ: דברים מדהימים.

ישראל כץ: וזה באמצע עשייה, עם העדפה מתקנת ענקית, כי האינטרס של היישוב, הצדק והאינטרס של כל מדינת ישראל הם שתהיה תחבורה ציבורית, שנשים יוכלו לעבוד, שגברים, שיוכלו ללכת ולצרוך כל דבר שהם רוצים – בריאות, תרבות, חינוך.

ישראל כץ: ברהט יש עכשיו למעלה מ-7,000–8,000 אנשים ביום שנוסעים בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: היו אפס כשנכנסתי.

ישראל כץ: תבדקי באום-אלפחם, בכפר-קאסם, תבדקי ביישובים הדרוזיים.

עאידה תומא סלימאן: שאלתי שאלה – – –

עיסאווי פריג': בכפר-קאסם – אני מודה, בכפר-קאסם תמיד מלא.

ישראל כץ: מודה שהממשלה עושה משהו טוב.

ישראל כץ: זה דבר חריג.

עיסאווי פריג': – – –

ישראל כץ: בסדר, אתה מכיר.

עאידה תומא סלימאן: כבוד השר, שאלתי שאלה ממוקדת.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברים, השר עונה בפרוטרוט.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהשר צריך לסיים, יש עוד נושא.

ישראל כץ: אבל אני באמצע התשובה.

ישראל כץ: אנחנו מחברים בתשתיות את כל הארץ, ובכל הארץ גרים כולם.

ישראל כץ: מאחר שהגליל והנגב, ובייחוד בגליל, בהקשר הזה – גרה שם מרבית האוכלוסייה הערבית, אז החיבור הזה נוגע בעצם באוכלוסייה הזאת, בכבישים ורכבות.

ישראל כץ: אבל יש את המסילה המזרחית, וזה עונה על השאלה – אני לא יודע מי שאל מתי תהיה תחנה וכו'.

ישראל כץ: המסילה המזרחית בין לוד לחדרה, שגם תמשיך הלאה עד מסילת העמק, היא מסילת אורך נוספת, והיישובים הערביים במשולש – יהיו שם תחנות רכבת: בטייבה, בטירה, ביישובים הערביים.

ישראל כץ: ליד היישוב תהיה תחנת רכבת שקרויה על שמו.

איימן עודה: מתי זה יהיה?

ישראל כץ: הרי הרבה – רק כדי שתהיה מרוצה, אנחנו נקרא לתחנה שסמוכה לכוכב-יאיר "תחנת השומרון–טירה", ביחד.

ישראל כץ: שבת אחים גם יחד.

ישראל כץ: אני בטוח שתיהנה מהשם הזה.

איימן עודה: זה חשוב מאוד.

ישראל כץ: זה חמש דקות מהשומרון, וזה גם ליד טירה.

איימן עודה: מתי יקרה זה של טירה?

איימן עודה: מתי?

ישראל כץ: הפרויקט הזה אושר.

ישראל כץ: לשאול אותי – תראה, אני אף פעם לא נותן מועד סיום.

ישראל כץ: פעם ראש הממשלה ואני שמנו את השמות שלנו על שלטים: אנחנו מתחייבים שכאן תוקם רכבת העמק, כאן תוקם תחנה בעפולה.

קריאה: אבל השלטון הוא לא נצחי.

ישראל כץ: במקום להגיד: כל הכבוד, תראו איך מתחייבים, כל מה שהאופוזיציה עשתה זה לפעול עד שכיסו את השלטים האלה בבדי יוטה שחורים כאלה, בדים שחורים, שלא יראו את השמות שלנו.

ישראל כץ: אבל הפרויקטים כבר קיימים.

ישראל כץ: הרכבות נוסעות, המחלפים קיימים.

ישראל כץ: אלה היו המועדים שנתנו.

ישראל כץ: הפרויקט הזה של המסילה – – –

איימן עודה: אדוני השר, יש משהו מאוד חשוב – – –

ישראל כץ: תקשיב.

איימן עודה: יש משהו – – –

ישראל כץ: אם תקבל תשובה טובה, תצביע אמון בממשלה?

איימן עודה: בשנה האחרונה קידמנו 35 – – –

ישראל כץ: אני אעדכן אותך.

איימן עודה: אתה מקדם דברים טובים.

איימן עודה: השאלה – – –

ישראל כץ: המסילה המזרחית – זה בשבילי נקרא פרויקט בטוח; אני לא מאלה שאוספים פרוטוקולים של הבטחות שאני מבטיח.

ישראל כץ: בדקתי, אדוני היושב-ראש: היו ערימות פרוטוקולים כשנכנסתי, מקודמי – אני לא אומר שרק מאחד.

ישראל כץ: אמרתי שצריך לעשות מחקר קטן לגבי התאריכים.

ישראל כץ: אומרים: אבל הקודם הבטיח לנו.

ישראל כץ: אמרתי: הוא תקצב את זה?

ישראל כץ: זה נכלל?

ישראל כץ: לא, אבל הוא הבטיח.

ישראל כץ: בדקתי, כל פעם סמוך לבחירות – לא חיצוניות, בחירות פנימיות – היו הרבה פרוטוקולים.

ישראל כץ: אני לא מבטיח דבר שהוא לא מגובה.

ישראל כץ: כשאני אומר שהולכים לבצע את המסילה המזרחית, היא מאושרת, היא בשלבי קידום ותכנון מתקדמים, הפקעות והכול, והיא מתוקצבת.

ישראל כץ: התקציב הוא הרבה מאוד מיליארדים.

ישראל כץ: זה פרויקט שכבר קורה, יוצא לדרך; עכשיו זה הביצוע.

ישראל כץ: אנחנו נמשיך את המסילה הזאת כחלק ממערך המסילות, ויצא שהיישובים הערביים, שהם הדומיננטיים בציר הזה – לידם יהיו התחנות.

ישראל כץ: אנחנו לא עושים כאן דברים על רקע פוליטי.

ישראל כץ: כמו המחלפים בכביש 6, איפה שיש מחלף – באקה-אלע'רביה, כי זה ליד היישוב, אז זה מחלף באקה-אלע'רביה, גם כשחיברנו את כל הכביש הזה עכשיו לחדרה ולמקומות אחרים.

ישראל כץ: אל תחפשו כאן אפליה.

ישראל כץ: יש כאן בדיוק ההפך.

ישראל כץ: אנחנו משקיעים גם בתשתיות, ולכן, מה שאני אומר:

ישראל כץ: נכון שנקודת המוצא הייתה פיגור גדול – אין טעם לייפות את זה – גם בתשתיות, ודאי בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: אבל לבוא ולהגיד שאין משמעות לתרבות הנהיגה, לאחריות של המנהיגות מול הצעירים, בעיקר, ואחרים, לגבי הנהיגה – זאת תהיה טעות גדולה מאוד.

ישראל כץ: כי קודם כול מי שמשלם את המחיר זה הנהגים עצמם, והמשפחות שלהם וכלל הציבור.

ישראל כץ: אבל אני לא אומר שזה רק כאן; זה בכל הארץ.

ישראל כץ: המודעות – אמר את זה יושב-ראש הכנסת בסגנונו שלו, וזה גם קרוי "יום המשפחה":

ישראל כץ: חייבים לוודא שכל אחת מזרועות הממשלה מבצעת את תפקידה.

ישראל כץ: אני מרגיש – תמיד אפשר עוד – שאנחנו עושים מעל ומעבר בתשתיות, בבטיחות הרכב.

ישראל כץ: אמרתי כאן שצריך מערכות התרעה, מהמתוחכמות האלה, שהראש הישראלי מוביל.

ישראל כץ: והצלחתי תוך כדי התקציב גם להתחיל בסכומים משמעותיים – לא רק ברכב החדש לתת תמריץ אלא ברכבים המשומשים, ודיברנו על זה.

ישראל כץ: עכשיו אנחנו פותחים, מהשנה הקרובה, בתמריץ להתקין על רכב משומש, בהשתתפות של הממשלה, מכשור, כי המכשור הזה מציל חיים, בין 80% ל-30% – אני מוכן להיות אי-שם באמצע מהבחינה הזאת שרכבים שיש את זה עליהם – אוטובוס, משאית, רכב פרטי – חוסכים תאונות, ונותנים עוד התראה לנהג אם הוא עשה טעות ולא שם לב ופעל בהיסח הדעת.

ישראל כץ: כך שבכל התחומים האלה אנחנו פועלים.

ישראל כץ: אנחנו משדרגים, חברת הכנסת זנדברג, את התחבורה הציבורית.

ישראל כץ: אני רגוע לחלוטין, א.

ישראל כץ: כי אין לי כוונה לעזוב את תפקידי, אז אני לא צריך עכשיו לדבר על דברים שאני לא אחווה אותם.

ישראל כץ: אני אחווה אותם, בעזרת השם, אומרים אצלנו.

ישראל כץ: כמו שבתשתיות הצגתי תוכנית לפני למעלה משבע שנים, והיא נראתה דמיונית וכולה מתבצעת, תוסיפו לזה שני נמלים, תוסיפו שדות תעופה ותוסיפו הכול.

ישראל כץ: בתחום התחבורה הציבורית הפעילות – אתם יכולים למדוד את זה בסעיף כזה, סעיף אחר.

ישראל כץ: יש לי כבר מזמן עם משרד האוצר, עם הפקידות – אני, לא מעניין אותי כמה רושמים; שירשמו, שידווחו מה שהם רוצים.

ישראל כץ: אני עובד לפי פרויקטים.

ישראל כץ: כל הפרויקטים שאני מכניס ונכנסו לשלב הביצוע – מה אכפת לי מה רושמים בתקציב?

ישראל כץ: והפרויקטים של תחבורה ציבורית, אף פרויקט אחד לא מעוכב בגלל תקציב.

ישראל כץ: היו דברים שהיו תקועים, כמו הרכבות בתל-אביב, כמו כל הנתיבים של תחבורה ציבורית – לקחנו אחריות.

ישראל כץ: גוש-דן זה המקום הכי בעייתי והכי מפגר, אגב, מכל מיני סיבות.

ישראל כץ: אנחנו הולכים להשקיע, מתוקצב במיליארד שקלים, בנתיבי תחבורה ציבורית בתוך רשת הערים של גוש-דן.

ישראל כץ: העברנו את האכיפה לעיריות, אכיפה אלקטרונית; עשינו את זה בכנסת, בחקיקה.

ישראל כץ: אני בעד להעביר, יחד עם המשרד לביטחון פנים, שהם מובילים את החוק, אכיפה על אופניים ועל כל שאר הדברים, וגם להעביר לידי הרשויות המקומיות את הדברים האלה.

ישראל כץ: אנחנו הולכים לעשות רשת של נתיבי תחבורה ציבורית עם אכיפה אפקטיבית, וזה יביא, לצד מה שאנחנו עושים, עם שדרוג האוטובוסים ועם כל המערכות המתוחכמות, למצב שאני מעריך שבסוף 2018 רמת האוטובוסים בישראל בריכוזים האלה היא תהיה זהה לרמה האירופית המתקדמת, ואוטובוס גם יגיע במהירות ממקום למקום – מה שהיום הוא מתקשה לעשות.

ישראל כץ: על זה תוסיפו את הרכבות הקלות, תחתית, עילית – כל המערכת הזאת שפרוסה בכל הארץ.

ישראל כץ: אנחנו הופכים את ישראל למדינה מודרנית שהיא גם הרבה יותר בטוחה.

ישראל כץ: הרבה יותר ייסעו בתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אני אמרתי – ושימו לב: מינואר, שאז הוצאנו רפורמה בתעריפים, רפורמה בתחבורה הציבורית, היה גידול של 9%, אדוני היושב-ראש, בשימוש באוטובוסים.

ישראל כץ: כשוועדת טרכטנברג קמה באמצע המחאה החברתית, הוא אמר וקבעו שכל 1% שעובר להשתמש בתחבורה ציבורית זה 400 מיליון שקלים תועלת למשק.

ישראל כץ: 9% כפול 400 – תעשו את החישוב כמה תועלת מלבד התועלות שמדברים, של הצלת חיים ושל שדרוג הכלכלה והאצת הכלכלה.

ישראל כץ: ברכבת הייתה עלייה של קרוב ל-17%, ואיפה שאפשר יש כרטיס משולב של אוטובוס ורכבת.

ישראל כץ: באירופה זה מובן מאליו, אבל כאן זה לא היה.

ישראל כץ: בתקופתי בכלל הכנסתי את ה"רב-קו".

ישראל כץ: כפיתי על חברות התחבורה הגדולות להכניס את זה, והן אמרו שהן לא מסוגלות להתארגן.

ישראל כץ: כלומר, הדברים קורים במקטעים, אבל המקטעים האלה, כשהם מתחברים, נותנים את התוצאה המוחלטת – בפריפריה, במרכז, בכל מקום.

ישראל כץ: ואנחנו עושים את זה.

ישראל כץ: ועדיין, אחרי כל זה, אני אומר: האחריות היא על הנהג.

ישראל כץ: אמרו כאן: כביש שיש בו רק שני מסלולים, אין חומת הפרדה באמצע.

ישראל כץ: אני לא מטייל הרבה בחו"ל, אבל הייתי כמה פעמים בארצות-הברית.

ישראל כץ: אתם יודעים כמה כבישים כאלה יש בארצות-הברית ובכל העולם?

ישראל כץ: למה בשווייץ אין כבישים הרריים שיש בהם הפרדה וארבעה מסלולים?

ישראל כץ: מה, אם הכביש הוא מסלול ומסלול צריך להתנגש?

ישראל כץ: לא צריך לנהוג בזהירות?

ישראל כץ: אין סיכוי שהתשתיות ימנעו, ייתרו את הצורך של הנהג לנהוג בזהירות, לנהוג באחריות, גם אם יש רמזור, גם אם אין רמזור – איפה שיש פניות שמאלה אנחנו מטפלים.

ישראל כץ: וכל זה – אגב, מכשירי התרעה הם גורם מסייע.

ישראל כץ: הרכב האוטונומי – ואני משוכנע שבתוך חמש שנים נראה יותר ויותר רכבים אוטונומיים ללא נהג כאן בכבישי ישראל – יוביל אותנו לשלב הבא, וזה שלב אמיתי; הוא לא דמיוני.

ישראל כץ: בשנת 2020, 2021, אלה יעדים שאנחנו כממשלה וממשלת ארצות-הברית – אנחנו פועלים בשיתוף, במחקר, בניסוי.

ישראל כץ: אבל אתם יודעים מה, עזבו את הממשלות.

ישראל כץ: אנחנו צריכים לעשות רגולציה.

ישראל כץ: החברות הרציניות ביותר בעולם, חברות הרכב, וחברות ענק כמו "גוגל", וכל החברות הדומות, נכנסו לתוך התחום הזה וקבעו יעד של רכב אוטונומי ב-2020, 2021, ומשקיעים שם סכומים עצומים.

ישראל כץ: כל נושא הנהיגה עומד להשתנות, וכל השימוש ברכב עומד להשתנות, וכל נושא הנהגים יהיה פחות ופחות רלוונטי; הם יהיו רלוונטיים לדברים אחרים.

ישראל כץ: אבל עד שנגיע לזה, אנחנו צריכים כולנו לעשות בחינוך, בהסברה, בתשתיות, באכיפה, בגופי ההצלה, במערכת בתי-המשפט – לעשות בהחלט את הדברים בצורה נמרצת.

ישראל כץ: אני עוד פעם פונה לכולכם, ודרככם לכל הציבור, וגם באופן ישיר לציבור, לפנות לנהגים לנהוג בזהירות, כי בסופו של דבר ההגה נמצא בידי הנהג.

ישראל כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: להסתפק בדברי השר.

יולי יואל אדלשטיין: המציעים מסכימים להסתפק בדברי השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אם מסתפקים אז לא צריך הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים

יולי יואל אדלשטיין: ציון היום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים, במסגרת הצעות לסדר-היום מס' 4875, 4980, 5068, 5087, 5093 ו-5108.

יולי יואל אדלשטיין: חברות וחברי הכנסת, אנחנו פותחים דיון מיוחד בהצעות לסדר-היום בנושא האלימות נגד נשים, כחלק מהיום הבין-לאומי למאבק באלימות כלפי נשים, שהוכרז על-ידי האו"ם בשנת 1999 וחל השבוע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, חברת סיעתך מובילה את היום הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא חושב שאתה רוצה להפריע לה.

יולי יואל אדלשטיין: אף-על-פי שאנחנו חיים בעידן שבו ערך השוויון, ובכלל זה השוויון המגדרי, נישא בפי כול, עדיין אנחנו נדרשים למאבק כנגד התופעה הנפסדת והכואבת של אלימות מכל הסוגים כנגד נשים, ובכלל זה אלימות המתרחשת בתוך המשפחה, בהיקף נרחב ומדאיג.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, גם בחברה מודרנית ומשכילה כשלנו נשים עדיין פגיעות יותר ומועדות יותר לפורענות.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים האחרונות נרצחו בארץ עשרות נשים, רובן המכריע בידי בן-הזוג.

יולי יואל אדלשטיין: אלפי מקרים של נשים או נערות שהותקפו מדווחים במערכת הבריאות בשנה.

יולי יואל אדלשטיין: גם שיעור הנשים שנפלו קורבן לאלימות מינית הוא פי כמה משיעור הגברים.

יולי יואל אדלשטיין: כל אלימות היא רעה חולה.

יולי יואל אדלשטיין: זו תופעה שסממניה ניכרים בכל מקום: בכביש וברחוב, בבתי-הספר, בשיח הציבורי וברשתות החברתיות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כשהיא מגיעה לידי מקרי הטרדה, אונס ואלימות פיזית כלפי אישה באשר היא אישה, תוך ניצול חולשה או פערי מעמד וכוח, התוצאות הכואבות מחייבות אותנו לשֹימת לב מיוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: יש לברך את שרי הרווחה וביטחון הפנים ואנשי משרדיהם, שגיבשו תוכנית למיגור האלימות בתוך המשפחה.

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר, כך התבשרנו, יוקמו מרכזי אבחון שיספקו הגנה ראשונית לנשים שנפגעו, כך שיתאפשר להן להגיע בכל שעות היממה ולקבל מענה מיידי; תגובש תוכנית ליווי ויוקמו מערך כוננויות ברשויות המקומיות וקו חירום ייעודי במוקד 118 של משרד הרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שהמספר הזה ישונן בקרב כל מי שצריך אותו ומי שצריכה אותו, בתקווה שלא נצטרך.

יולי יואל אדלשטיין: המאבק הזה חייב להיות שילוב של חינוך ותודעה ושל הרתעה וענישה, וכמובן – טיפול ושיקום בעת הצורך.

יולי יואל אדלשטיין: יש לתת לנשים שסבלו או סובלות מאלימות מענה ראוי והגנה מפני תוקפים פוטנציאליים, כי לאף אחד ולאף אחת אסור לחיות בפחד ולא תחת איומים או פגיעה נפשית וגופנית, ללא הבדל מוצא, דת או שיוך אחר.

יולי יואל אדלשטיין: הרמת ידיים היא פסולה, נקודה.

יולי יואל אדלשטיין: אסור שזו תהיה בכלל אופציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שהדיון, גם בנושא הכואב הזה, יתרום למאבק בתופעה הנפסדת של אלימות נגד נשים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לכל אלה שהציעו את ההצעות לסדר-היום, ומזמין קודם כול את יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, לפתוח את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – עליזה לביא, יעקב מרגי, שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי ונחמן שי.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שביום הזה הפסקנו לשאול את עצמנו למה אנחנו מציינים את יום המאבק באלימות נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: יש הרגשה שהנושא כבר ברור, ואנחנו יודעים את הממדים של התופעה, הבעיה החשוכה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: כשאנחנו מדברים על אלימות, אנחנו מדברים ומדברות על אלימות לכל סוגיה.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו מדברות על חיי הנשים ומשפחותיהן והילדים שלהן, שחיים בפחד ובסבל נוראי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מציינות את היום הזה גם כדי לציין, לכבד ולהעריך את כלל המאמצים שמושקעים במאבק בתופעה, וגם את המאמצים של הנשים עצמן, שנאבקות יום-יום כדי להתגבר על הסבל שהן נמצאות בתוכו.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו מציינות את היום הזה כדי להזכיר שישנן נשים שלצערנו הרב לא הצליחו לצאת ממעגל האלימות, והן נמצאות עמוק עמוק באדמה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו גם נרצה לציין כל שנה את היום הזה כדי להעביר מסר ברור לכלל הנשים: אתן לא צריכות לקבל על עצמכן להמשיך לחיות במעגל האלימות ולסבול בשקט בכל אמתלה שהיא, ושלא ישכנעו אתכן שאתן צריכות להמשיך כדי לשמור על המשפחה, כי משפחה שנמצאת בתוכה אלימות כזאת לא מקיימת חיי משפחה אמיתיים.

עאידה תומא סלימאן: היום בוועדה לקידום מעמד האישה קיימנו שתי ישיבות חשובות.

עאידה תומא סלימאן: גם אתמול היה דיון מאוד חשוב על הדיווח של איגוד מרכזי הסיוע, הדיווח השנתי.

עאידה תומא סלימאן: שם נחשף עד כמה התופעה הזאת של הטרדות וניצול מיני רווחת, לצערנו, בחברה הישראלית.

עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה לא היינו צריכים סטטיסטיקה כדי להבין בימים האלה, בימים שמתחזק בהם השיח ששם את התשתית העיקרית שעליה צומחת האלימות נגד נשים – האלימות נגד נשים היא לא הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אלימות נגד נשים היא אחד הסימפטומים, שחי על כל השיח והפרקטיקות שמחפיצות נשים, שמורידות מערכן, שמתייחסות אליהן לא כאל בני-אדם או בנות-חווה שווים.

עאידה תומא סלימאן: זהו הבסיס האמיתי של האלימות.

עאידה תומא סלימאן: אתמול דיברנו על הטרדות מיניות, והיום דיברנו וקיבלנו דיווח מוועדת המנכ"לים למיגור תופעת האלימות במשפחה והקשבנו בקשב רב לתוכנית.

עאידה תומא סלימאן: ובפעם הראשונה – לאורך כל השנים שאני מטפלת בנושא הזה, 30 שנה, לא ראיתי עדיין גורם ממשלתי, ואני חייבת להגיד את זה, ששם לעצמו תוכנית כל כך ברורה, שמטפלת בנקודות העיקריות והבעייתיות ביותר בנושא אלימות.

עאידה תומא סלימאן: כפי שציינתי – ואני עדיין מדברת על התוכנית; אני אגיע גם ליישום שאנחנו נרצה לראות – אבל בפעם הראשונה יש דיבורים על אכיפה מוגברת, ואני אומרת את זה במיוחד בימים האלה, כאשר השאלות של משפחות של נשים שנרצחו, גם בשנה הזאת וגם בשנה שעברה, עדיין מהדהדות בראשי.

עאידה תומא סלימאן: הם לא שואלים: מי רצח את הבת שלנו, כי הם יודעים מי רצח את הבת שלהם, אלא: למה הוא עדיין מסתובב חופשי בחוץ?

עאידה תומא סלימאן: משפחתה של סוהא מנסור שואלת את השאלה הזאת, ומשפחתה של דועאא אבו שרך שואלת את השאלה הזאת, וס', שנתנה עדות אצלי בוועדה, עדיין שואלת:

עאידה תומא סלימאן: למה מי שמאיים עלי יום ולילה, והמשטרה אומרת לי שהוא מסכן את חיי, עדיין מסתובב חופשי?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לראות שהתוכנית הזו ששמענו עליה אכן תתבצע, אבל, לצערי הרב, עדיין לא בטוח שהתקציב שמחויב בתוכנית כזאת, שיכול באמת לגרום לעגלה הזאת לנוע – הוא עוד לא אושר.

עאידה תומא סלימאן: ואני מנצלת את ההזדמנות הזאת לקרוא לכל השרים להתגייס באמת ולהעביר את התקציב שצריך כדי לבצע את התוכנית.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני אסיים במשפט אחד: היום שמענו מהוועדה שהם מכירים בצורך בגוף שיתכלל את כלל המאמצים למיגור תופעת האלימות נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: זו הזדמנות לקרוא לוועדה ולשרים לתמוך בהצעת החוק שקוראת להקמת רשות לאומית למאבק באלימות נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: אם יש רשות נגד תאונות דרכים, אז כדאי מאוד שתהיה גם רשות לטפל בחצי מאוכלוסיית מדינת ישראל לפחות.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לך, חברת הכנסת תומא סלימאן.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חמש דקות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו מציינים פה במליאת הכנסת את יום מיגור האלימות, יום המאבק באלימות נגד נשים.

עליזה לביא: גם אני שמחתי, אחרי שנתיים, לראות את התוכנית הנהדרת של הוועדה, והייתה לי הזכות להוביל את היוזמה של הוועדה הזאת לתכלול עבודת המשרדים.

עליזה לביא: מה שקורה במדינת ישראל בסוגיה הזאת של אלימות נגד נשים, נערות, ילדות, זה שעל-פי רוב יד ימין לא יודעת מיד שמאל.

עליזה לביא: אני לא אשכח ביקור שלי במקלט לנשים מוכות שבו קרע את לבי מקרה של אישה שנאלצה להחליט אם היא נשארת במקלט או מוותרת על להיות עם הילדים שלה, כי – גילינו – מקלטים במדינת ישראל לא מאפשרים לנשים להיכנס עם ילדים, בנים, מעל גיל 11.

עליזה לביא: ובו-במקום, לשמחתי הרבה, הובלנו את האפשרות שזה כן יהיה.

עליזה לביא: ובאמת צמחה מהבקשה הזאת העבודה שהוגשה היום בוועדה בראשות חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ובאמת ראינו את הרצינות, המקצועיות, שיתופי הפעולה.

עליזה לביא: אנחנו נמצאים ערב תקציב, תקציב לשנתיים.

עליזה לביא: אם התקציב לא יאפשר – העבודה יורדת לטמיון.

עליזה לביא: יש הבנה, יש ניסיון, יש ידע.

עליזה לביא: צריך תקציב כדי לעצור את המגפה הנוראית הזאת של אלימות כנגד נערות ונשים.

עליזה לביא: עברנו כברת דרך, אבל ברגע שאנחנו פותחים עיתון בבוקר יום אנחנו רואים פעם אחר פעם שממש – אני נותנת לכם דוגמאות אקראיות מהעיתון, ממש עכשיו: אז לפחות ארבע נשים מתלוננות נגד אלון קסטיאל, אותו סיפור מזוויע שמעורר אצלי לפחות זיכרונות, קונוטציות, למה שנראה כמו שימוש בסם האונס – אותה שאילתה שאני מפנה לשר לביטחון פנים, ועדיין לא קיבלנו תשובה איך מזהים ואיך פועלים, ואנחנו רואים את נושא הסם הזה חוזר ועולה.

עליזה לביא: אביגדור קהלני נגד שילוב נשים בשריון.

עליזה לביא: איך הוא אומר?

עליזה לביא: אני מצטטת: התפקיד שלהן להיות אימהות.

עליזה לביא: דיקן בבן-גוריון מועמד לדין משמעתי על הטרדה מינית של סטודנטית ונענש בנזיפה; האוניברסיטה מערערת, וגם המרצה מערער.

עליזה לביא: תושב יפו מואשם שרצח את אשתו בחבטות אבנים ובדה כי אלמונים שדדו אותה באלימות בשטחים.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, ממש עמוד אחד בעיתון והידיעות האלה רצות.

עליזה לביא: וזה רק יום אחד, עמוד אחד, עיתון אחד.

שולי מועלם-רפאלי: ושדר רדיו בכיר שהסביר למה הן משתכרות ונוסעות עם מי שאונס אותן.

עליזה לביא: לגמרי, לגמרי, לגמרי.

עליזה לביא: אבל אני באמת רוצה להקריא את הציטוט הזה, שמשך את עיני, ואני לא יכולה שלא לקשור אותו לדברים של אדם שיש לי הערכה רבה כלפיו, תת-אלוף במיל' אביגדור קהלני, שבאמת יש לו הרבה מאוד זכויות.

עליזה לביא: בסופו של דבר הוא אומר: התפקיד של האישה הוא להיות אימא ולהביא ילדים לעולם.

עליזה לביא: וכאן, בישראל 2016, בטח שהתפקיד שלנו הוא להיות אימהות, סבתות, אוהבות ילדים ונכדים.

עליזה לביא: כיף גדול, שמחה גדולה, אבל גם אחריות.

עליזה לביא: אחריות, אחריות, אחריות, אחריות.

עליזה לביא: ויש קשר בין הצורך הזה באחריות להגנה על הילדים שלנו, מר קהלני.

עליזה לביא: יש קשר.

עליזה לביא: הדברים קשורים, כי הנורמות בחברה שלנו והשיח שאנחנו מקיימים גם מתווים מציאות, בסופו של דבר.

עליזה לביא: ובמקום שבו ניתן לגמד את מעמדה של האישה ומקומה בחברה, יש גם שמבינים מכך שאלימות נגד נשים היא דבר טריוויאלי, ושאפשר להתייחס ולהמשיך להתייחס לנשים כאל פחותות, כאל מי שיכולות לספוג חבטות ואלימות.

עליזה לביא: ואם נלך כמה ימים אחורה ניזכר, כמובן, בהסכם השתיקה בבנק הפועלים, שבו אדם בכיר מאוד מקיים יחסים תוך ניצול מרות עם עובדת ובהליך לא שקוף נסגר פיצוי במיליונים על חשבון ציבור.

עליזה לביא: ורק בכנסת הקודמת אנחנו מעיפים את התופעה הנוראית הזאת של נבחרי ציבור שלוקחים כל מיני יוזמות מהביטוח ופוליסות ביטוח, גברתי השרה, שמגינות עליהם מהטרדות מיניות.

עליזה לביא: והנה, לא במקרה גם בחברת "מקורות" אנחנו רואים – שוב גוף ציבורי גדול, שוב יחסי מרות, שוב הסכמי שתיקה במיליונים, שוב על חשבון הציבור.

עליזה לביא: אז כל זה, גבירותי ורבותי, חברי חברי הכנסת וחברותי, סיכום של חודש אחד בישראל של שנת 2016.

עליזה לביא: אתם רוצים נתונים?

עליזה לביא: אז מדי 16.5 ימים בממוצע נרצחת אישה בישראל על-ידי אחד האנשים הקרובים לה ביותר – בן-זוג, אח, אבא, בן או דוד.

עליזה לביא: אז כן, הרצח של נשים במשפחה הוא תופעה חברתית שנוגעת לכולנו.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

עליזה לביא: זאת לא תופעה רומנטית ולא תופעה שמעוררת כבוד.

עליזה לביא: אז רצח נשים חייבים למגר.

עליזה לביא: חינוך, מודעות, והרבה מאוד, הרבה מאוד הבנה שיש לנו היכולת.

עליזה לביא: ויש התוכנית הנפלאה הזאת שהוגשה הבוקר.

עליזה לביא: תקציב מציל חיים; מודעות מצילה חיים.

עליזה לביא: הדרך עוד ארוכה, אדוני היושב-ראש, אבל – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

עליזה לביא: – – אני רוצה לסיים בנימה אופטימית.

עליזה לביא: אנחנו בעיצומו של תהליך ריפוי.

עליזה לביא: יש היום בשלות והבנה שאי-אפשר להמשיך, וקשר השתיקה נשבר.

עליזה לביא: אני רוצה מכאן לחזק מתלוננות ומתלוננים לבוא, להגיש תלונה – יש כמה דרכים שהחוק מאפשר – וגם באמת לברך את השר ארדן על תמיכתו בחוק האזיקונים שאני מבקשת לקדם בכנסת, כאן, כדי לבוא ולראות איך נשים כן תוכלנה להישאר בבית, בעבודה, ומי שבעצם מקבל גם את הטיפול וגם יעזוב זה הגבר.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני ממש מבקש מכולם להקפיד על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: יעקב מרגי – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברתי השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, יושבת-ראש הוועדה חברתי עאידה תומא סלימאן, חברותי וחברי חברי הכנסת, סלמאוויט גברמסקל, בת 29, מתל-אביב; אירנה בונגרט, בת 30, מפתח-תקווה; בהיא מנעא, בת 22, מבאר-שבע; רחל אמזלג, בת 45, ממושב רחוב; מארין חאג' יחיא, בת 32, מאשקלון; סלמלק טסרה, בת 35, מנתניה; אולגה מכניצקי, בת 31, מבת-ים; ויקטוריה שטיינגרדט, בת 38, מלוד; סוהא מנסור, בת 39, מטירה; אמנה דאר נאפע אלעביד, בת 30, מתל-אביב; ליובוב שקרוב, בת 38, מאשדוד; תסנים אבו קווידר, בת 22, מכפר בדואי סמוך לדימונה; ראידה ניג'אם, בת 42, מבית-ג'ן; נארמין אלמוגראבי, בת 50, מרמלה.

שולי מועלם-רפאלי: הן צעירות ומבוגרות, מהפריפריה ומהמרכז, יהודיות, בדואיות, דרוזיות, ערביות, עולות וותיקות.

שולי מועלם-רפאלי: כל כך הרבה שוני במספר כל כך מועט של נשים.

שולי מועלם-רפאלי: הייתי רוצה לספר לכן שהמשותף לכל הנשים הללו הוא העובדה שכולן, למשל, אימהות, או שכולן עובדות.

שולי מועלם-רפאלי: אבל האמת היא שלא כולן אימהות ולא כולן עובדות.

שולי מועלם-רפאלי: חלקן חלמו להביא חיים לעולם, חלקן חלמו על עבודה משמעותית.

שולי מועלם-רפאלי: לצערי, מה שמשותף לכולן הוא שהן נרצחו באכזריות על-ידי בני-הזוג או בני משפחה במהלך שנת 2015.

שולי מועלם-רפאלי: 15 נשים בשנה אחת.

שולי מועלם-רפאלי: המספרים הם בלתי נתפסים.

שולי מועלם-רפאלי: בין השנים 2004 ו-2014 נרצחו במדינת ישראל 176 נשים.

שולי מועלם-רפאלי: 126 מהן נרצחו על-ידי בני-הזוג שלהן ו-50 על-ידי בני משפחה אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל בעיני נתון מדאיג נוסף הוא ההבנה שיותר מ-50% מאלה שנרצחו לא פנו מעולם למערכות הרווחה במדינת ישראל ולא חשפו את היותן מאוימות או קורבנות לאלימות.

שולי מועלם-רפאלי: ביקרתי, אדוני היושב-ראש, ביום חמישי שעבר במקלט לנשים מוכות של עמותת "בת מלך" בבית-שמש.

שולי מועלם-רפאלי: מולי ישבה בחורה צעירה שסיפרה על חמש שנים, מיום למחרת החתונה ועד היום שהיא בחרה לקום וללכת, חמש שנים של אלימות בלתי פוסקת; חמש שנים שאף אחד לא שמע ממנה על האלימות הקשה שהיא חווה – אלימות פיזית, אלימות מילולית, אלימות כלכלית, אלימות חברתית.

שולי מועלם-רפאלי: המשמעות של זה ש-50% מהנשים האלה לא פונות ולא מספרות היא שאנחנו כחברה לא יכולים לדעת ולא יכולים לעזור.

שולי מועלם-רפאלי: ועל זה אני מבקשת לדבר, כדי להעלות את הסיכוי שנשים ששומעות אותנו עכשיו, אותן נשים יבחרו שלא להישאר לבד במערכה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לבקש מכל הנשים האלה שקירות הבית שנועדו להגן עליהן הופכים לחומות, שתדעו שאתן לא לבד, ואל תחשבו פעמיים לפני שאתן מבקשות עזרה.

שולי מועלם-רפאלי: תנו לנו הזדמנות לשאת אתכן את המשא.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לבקש מכן שלא תאבדו את התקווה לעתיד טוב יותר, שלא תאבדו את האמונה בזכות שלכן להיות מאושרות – זכות ולא חסד.

שולי מועלם-רפאלי: כשאני שמעתי את הסיפורים הקשים שהבחורה הצעירה סיפרה לי, חשבתי על עצמי בתור כלה צעירה, איך החיים שלי נראו אחרת לגמרי; איך החיים של כולנו נראים אחרת לגמרי.

שולי מועלם-רפאלי: ושלהן – לא.

שולי מועלם-רפאלי: לצערנו, בשנת 2016 במדינת ישראל עדיין אנחנו צריכים יום לציין מאבק באלימות נגד נשים.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו מייחלים ליום שבו יבוטלו ימים כאלה, אבל עד אז, חובה עלינו לעשות כל שלאל ידנו כדי לעזור לנשים האלה.

שולי מועלם-רפאלי: מאתנו אני דורשת מודעות ביום-יום; לפתוח את העיניים ואת הלב ולשים לב למה שקורה מסביבנו, כן, במקומות הכי קרובים.

שולי מועלם-רפאלי: זו לא רק שאלה של חיים, זו גם שאלה של מוות.

שולי מועלם-רפאלי: ואני מבקשת לסיים בהקדשה של המילים של יהונתן גפן לכל הנשים היקרות: "עולם חדש וטוב אני אתן לך.

שולי מועלם-רפאלי: / כבר במבט כחול את מגלה, / כמה חשוב לראות פתאום חצי ירח / קורץ צהוב צהוב מתוך האפלה"; בתפילה שאף אחת לא תישאר באפלה, שכל אחת ואחד מאתנו יוכלו להיות קרן האור בשבילן.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אמן ואמן.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת שולי מועלם, על הדברים החשובים.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת נחמן שי, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: תשיב השרה גילה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: תודה לשולי על העמידה בזמנים.

יחיאל חיליק בר: זה היה מדויק להפליא.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן על הדיונים היום ועל העלאת הנושא, לא רק מהמקום המקצועי שלך היום, אלא גם מהמקום המקצועי שלך בעבר.

מירב בן ארי: אין ספק שאת יודעת היטב במה מדובר, ואין ספק שהגישה שלך לעניין הזה הביאה את התוכנית הכה-מפורטת הזאת שהוצגה היום.

מירב בן ארי: זה ראוי לציון.

מירב בן ארי: אני רוצה לספר על אישה צעירה ויפה, עם בן-זוג.

מירב בן ארי: יש לה שני ילדים מתוקים וחלומות גדולים, אבל היא מתה מפחד.

מירב בן ארי: היא לא ישנה והיא לא מתפקדת.

מירב בן ארי: היא יודעת שהוא לא ירפה, והיא שומרת את זה בלב.

מירב בן ארי: כולם יודעים – המשטרה כבר קיבלה כמה תלונות, השכנות שמעו את הצעקות, והמשפחה שלה לא מצליחה להרפות.

מירב בן ארי: מה אנחנו הצענו לה?

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, אנחנו יכולים להציע לה לברוח למקלט לנשים מוכות, או שהפקיד המשטרתי יבוא אליה הביתה, או שהיא תלך ותגיש תלונה, שזה בכלל אירוע נדיר.

מירב בן ארי: אבל בסוף אנחנו רואים בעיתון את התמונה, ואת האישה הזאת, שדמה הפקר, יכולנו להציל, אבל לא היו לנו השכל, ההיגיון והרגש לקרוא את הכתובת שהייתה על הקיר.

מירב בן ארי: כנראה את אלה שאת השמות שלהן הקריאו כאן אנחנו כבר נשכח מחר, והרצח יהיה עוד טרגדיה – עוד אישה נרצחה.

מירב בן ארי: ובמקום שזו תהיה קריאת השכמה מזעזעת לנו, התרגלנו ואנחנו אדישים.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שבסוף השבוע האחרון פורסמה כתבה על גברים שמתאבדים.

מירב בן ארי: קראתי את הכתבה הזאת.

מירב בן ארי: כתבה מזעזעת בעיני – אדם שלוקח את חייו בשל צרות אישיות זה מזעזע, מה שהביא אותו לכך.

מירב בן ארי: אבל היה שם משפט שקומם אותי.

מירב בן ארי: בכלל, אחרי השבועיים שעברנו, זה בטח עוד יותר יטריד אותך.

מירב בן ארי: היה שם משפט – אתה יודע מה הם אומרים?

מירב בן ארי: הם אומרים שם – אני לא יכולה לשכוח את המשפט הזה: איך המדינה שופכת כספים – קראת את זה?

מירב בן ארי: – על מקלטים לנשים מוכות.

מירב בן ארי: ואמרתי לעצמי: נכון, זו בעיה קשה שגברים מתאבדים, זו בעיה נוראית, אבל מה הקשר בין זה לבין לומר ששופכים – מי שביקר במקלט לנשים מוכות יכול לומר שנשפכים שם מיליונים?

מירב בן ארי: הרי זה אבסורד.

מירב בן ארי: בואו נדבר על 2 מיליון השקלים האחרונים של מסל"ן – כמה היינו צריכים לעבוד בשביל 2 מיליון שקל למרכזי הסיוע.

מירב בן ארי: מנהלת המרכזים לקחה הלוואות אישיות – הלוואות אישיות על שמה – בשביל מי?

מירב בן ארי: בשביל לטפל בנשים של מדינת ישראל.

מירב בן ארי: כמה נאבקנו על 2 מיליון שקל.

מירב בן ארי: ברוך השם, גם זה כבר מאחורינו.

מירב בן ארי: אבל לומר הערה כזאת?

מירב בן ארי: אני נכנסתי למקלט לנשים מוכות בחיפה.

מירב בן ארי: לא רוצה לדבר על צניעות, כמעט עוני.

מירב בן ארי: כמעט עוני.

מירב בן ארי: והדבר הכי נורא בעיני – ואמרת את זה כשדיברת על הנשים הערביות שנרצחו – הוא הולך חופשי, גם אצלנו, במגזר היהודי.

מירב בן ארי: הוא משוחרר, והאישה בורחת ונכנסת למקלט, לפעמים עם הילדים, לפעמים בלי הילדים.

מירב בן ארי: עולמה חרב עליה.

מירב בן ארי: ואני חייבת לומר עוד משהו: לפני יומיים דובר בחדשות ערוץ 2 על המתלוננות – אחת נגד אלון קסטיאל ואחת נגד הרב, שכחתי את שמו.

מירב בן ארי: מה צרם לי בכל העניין הזה?

מירב בן ארי: שתמיד הנשים הן המוחשכות, הן עם הקול המוזר והמעוות הזה, שהוא אפילו קצת מטריד, איך שהן מדברות.

מירב בן ארי: והגברים – תמונות; תמונות גוף, תמונות פנים, כולם יכולים לראות ולהסתכל, ואת אותן נשים אנחנו שמים במחשכים.

מירב בן ארי: נשים צריכות לבחור בין גלות, להיות מנותקות מהילדים ומהמשפחה במעון מרוחק, או לחיות באימה, ובסוף אפילו להירצח בבית שלהן.

מירב בן ארי: אני שמעתי על התוכנית, ואנחנו מאוד מאוד מאוד מקוות שהתוכנית הזאת תצא לפועל.

מירב בן ארי: אבל הנחת המוצא במדינה חייבת להשתנות.

מירב בן ארי: במקום לנטרל את התוקף, אנחנו כל הזמן מענישות – ומענישים בעיקר – את הקורבנות, שבדרך כלל הם נשים.

מירב בן ארי: ומילה אחרונה לסיום: כשמדינת ישראל רוצה להתעמר במישהו, היא יודעת לעשות את זה טוב; גם בהוצאה לפועל, גם עם גופים שמטפלים במשפחות פשע.

מירב בן ארי: למה במקרה של גברים מכים המדינה לא גורמת לו, או ממררת את חייו מספיק, כדי שלא ישתלם לו להתעמר באישה חפה מפשע?

מירב בן ארי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה; אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נקשיב לתשובת השרה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדיון הזה הוא לא לנשים בלבד.

נחמן שי: הוא לא – – –

מירב בן ארי: אתה הנציג.

נחמן שי: סליחה?

מירב בן ארי: אתה הנציג שלהם.

נחמן שי: מוכן.

נחמן שי: מוכן בשמחה.

נחמן שי: הוא לא לנשים בלבד; הוא לכלל החברה הישראלית.

נחמן שי: לכל אחד מאתנו יש אימא, בת-זוג, ילדים, ילדות, משפחה.

נחמן שי: כל אחד שחרד לדמותה של החברה הישראלית צריך להרגיש היום רע מאוד.

נחמן שי: אני שמח שהכנסת מקדישה יום לנושא הזה של האלימות כלפי נשים, אבל אני מצטער צער גדול על כך שהנתונים שהוצגו לנו במהלך היום בישיבה המיוחדת של הוועדה, וגם אתמול, בישיבה אחרת של הוועדה שמתחברת בדיוק לנושא הזה, מראים עלייה אטית ומדורגת באלימות – גם של נפגעות תקיפה מינית וגם של אלימות כלפי נשים.

נחמן שי: אנחנו רשמנו לפנינו היום את הנתונים.

נחמן שי: הרצח, כמובן, הוא הגרוע מכול.

נחמן שי: 21 נשים רק במהלך השנה היוצאת; שליש מהן, אגב, ערביות, ותכף אני אדבר על זה.

נחמן שי: המשטרה – קרוב ל-7,000 מעצרים על אלימות בין בני-זוג.

נחמן שי: 74% הם כמובן תלונות של נשים.

נחמן שי: למעלה מ-3,600 תיקים בגין תלונות על עבירות מין כלפי נשים, שליש כלפי קטינות.

נחמן שי: שליש כלפי קטינות.

נחמן שי: אלימות במשפחה – 2,062 אסירים בעלי פרופיל של אלימות במשפחה, 98% גברים.

נחמן שי: ובסך הכול קרוב ל-20,000 תיקים בגין תלונות על אלימות בין בני-זוג, ומהן הרוב המכריע, כמובן, הן תלונות של נשים.

נחמן שי: זאת תמונה קשה מאוד, שמוכיחה את מה שאנחנו חוששים: שהחברה הישראלית הולכת ונעשית אלימה יותר.

נחמן שי: אבל אני רוצה לומר את מה שהוא סוד גלוי בקרב כל האנשים שעוסקים בתחום הזה, וזה החלק החשוך – התלונות שאנחנו לא יודעים עליהן.

נחמן שי: זו האלימות שאיננה מדווחת.

נחמן שי: כי אם יש ערך ליום הזה, ולדיונים האלה, ולסיפורים האישיים שהביאה אתמול חברתי עאידה תומא סלימאן לוועדה שלה, זה שהתייצבו גבר ושתי נשים וסיפרו את סיפורם האישי בפנים גלויות, מול מצלמות, כדי שהציבור כולו ידע שנפגעת בעבירת מין היא לא עבריינית.

נחמן שי: היא לא עשתה שום דבר רע; אותה לא צריך לבודד; כלפיה לא צריך להפעיל שום סנקציה.

נחמן שי: ההפך, הן צריכות לשאת את המסר הזה; הן לקחו על עצמן לשאת את המסר הזה כלפי החברה כולה, וזה מעשה אמיץ ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: אנחנו חייבים לעודד, בכל אירוע של תקיפה בתוך המשפחה, לבוא לתחנת המשטרה ולהתלונן, או לפחות לעובדת סוציאלית – שתהיה כתובת.

נחמן שי: לא צריך לפחד ולא צריך לחשוש.

נחמן שי: אבל קל להגיד את זה מהדוכן.

נחמן שי: כשזה קורה, במשפחות רבות, הרבה יותר מאשר מדווח, מעדיפים לסגור את זה בבית, לא לדבר על כך, לא לקלקל – כי זה לא נעים; כי זה דימוי של המשפחה; כי זה עלול לפגוע במישהו.

נחמן שי: אז הולכים לחברים ולידידים, לפעמים גם הולכים לרב, או אולי הולכים לאיזושהי דמות אחרת בעלת סמכות שתסדר את הדברים.

נחמן שי: לא זה הכיוון.

נחמן שי: לא זה הכיוון.

נחמן שי: הכיוון הוא להופיע, להתייצב, לומר, להיות אמיצים.

נחמן שי: כאן, כמובן, יש מערכות אחרות שצריכות להיכנס לפעולה: מערכות המשטרה, מערכות אכיפת החוק, מערכות הצדק והמשפט, כדי לוודא שמי שהיה מעורב במעשה של אלימות בתוך המשפחה ייענש.

נחמן שי: ייענש – ולא לטאטא את זה מתחת לשטיח.

נחמן שי: ראינו היום את מסקנות הצוות המיוחד שמינתה הממשלה בשעתו.

נחמן שי: הוצגו לפנינו דברים מאוד יפים.

נחמן שי: אני מכיר את זה, הייתי שם – בהרבה ועדות, בהרבה צוותים.

נחמן שי: השקפים יודעים לספוג הכול והניירות יכולים לגרור מה שהם רוצים.

נחמן שי: חברות וחברים, אין לזה שום ערך; אין לזה שום ערך עד שממשלת ישראל תחליט לאמץ תוכנית לאומית למניעת אלימות בתוך המשפחה, לאמץ אותה ולממן אותה, כי בסוף זה מגיע לכסף.

נחמן שי: ואם הממשלה תחליט כך, לא רק שהיא תקבל את גיבוים המוחלט של הכנסת ושל הציבור, אלא היא תעשה את המעשה הנכון ביותר מבחינה ציבורית ומוסרית, ואני מצפה שאת זה תעשה ממשלת ישראל; לא שקפים, לא מצגות, אלא פשוט לקבל את ההחלטה להזרים את המשאבים.

נחמן שי: יושבת פה השרה גילה גמליאל.

נחמן שי: אני מקווה שזה ייפול עליה, כי היא שרה בעלת יכולת, היא יודעת לעשות את זה, ואם לא – לפחות שתוביל את הפרויקט הזה, ושזו תהיה גולת הכותרת של הממשלה ושלך בקדנציה הנוכחית.

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: גברתי השרה גילה גמליאל – בבקשה – תשיב בשם הממשלה.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, המזכירה שלנו, חברות וחברי הכנסת, אנו מציינים היום בכנסת ישראל את יום המאבק באלימות כלפי נשים.

גילה גמליאל: המטרה של היום הזה היא לעורר את המודעות, להגביר חקיקה, לאכוף חוקים וענישה הולמת ולעודד נשים לפנות לעזרה.

גילה גמליאל: ואני אומרת כאן, לכל מי שנמצא פה היום ולכל מי ששומע אותנו ורואה אותנו: האלימות, לצערנו, נמצאת בכל מקום – כנגד נשים, כנגד ילדים, כנגד חברה שלמה במדינת ישראל.

גילה גמליאל: וחובתנו בבית הזה להיות המודל למשהו האחר, כי לעתים גם כאן אנחנו רואים בשיח אלימות מילולית קשה מאוד, שמשליכה בסופו של יום על כל מי שצופה בנו.

גילה גמליאל: זוהי חובתנו להתנהג בצורה ראויה ולשמש מודל ודוגמה.

גילה גמליאל: אלימות, לצערנו, היא דבר שנמצא בכל מקום בחברה הישראלית.

גילה גמליאל: אנו עדים לאלימות כנגד נשים כמעט כל יום: הן מוכות, נאנסות, נרצחות, ומקלטי הנשים מלאים עד אפס מקום.

גילה גמליאל: גילוייה של האלימות אינם פוסחים על שום שכבה באוכלוסייה.

גילה גמליאל: הסכנה קיימת בכל מקום, ולצערנו, גם בתוך המשפחה.

גילה גמליאל: מאחורי הנתונים – כמו שאמר כאן נחמן שי, הנתונים שמציגים כל הזמן, היבשים – יש ערפל של שתיקה, חיים שנגמרו או השתנו לנצח ומעגלים נוספים שחשופים לאלימות, ובתוכם ילדים וילדות, בני ובנות נוער, אשר עדים לאלימות בבית בין ההורים, נפגעים פגיעה נפשית ולעתים קרובות אף פגיעה פיזית.

גילה גמליאל: מדובר בתופעה קשה ביותר, שמצריכה שילוב זרועות, עבודה שמשלבת היבטים של מוסר, חוק, חינוך וטיפול.

גילה גמליאל: תופעת האלימות נגד נשים היא נגע חברתי חמור ביותר שמחייב טיפול דחוף ויסודי.

גילה גמליאל: אני נוטה להסכים לדברים שנאמרו כאן קודם על-ידי חברי: זה מחייב אותנו, כממשלה, להכין תוכנית לאומית, ואפשר בגינה גם לשקול הקמת רשות לטיפול באלימות.

גילה גמליאל: הדברים האלה צריכים לבוא לידי ביטוי, כי אנחנו רואים רצח של נשים, ומספרן רק הולך וגדל.

גילה גמליאל: על-פי נתוני האו"ם, כל אישה שלישית בעולם חוותה אלימות מצדו של אדם הקרוב אליה; על-פי נתוני משרד הרווחה, עד 15% מהנשים בישראל סובלות מאלימות במשפחה.

גילה גמליאל: ואני הייתי אומרת שאלו בעצם נתונים על התלונות המוגשות, בעיקרם.

גילה גמליאל: אנחנו ממש לא יודעים כמה תלונות לא מוגשות, כמה נשים יושבות בבית וסובלות אלימות ובוחרות להתמודד עם זה לבד.

גילה גמליאל: האלימות באה לידי ביטוי במגוון דרכים: אלימות פיזית, אלימות מילולית, אלימות נפשית ואלימות כלכלית.

גילה גמליאל: נשים נפגעות אלימות במשפחה חשות השפלה, סבל, חרדה, לחץ, עד כדי איבוד צלם אנוש.

גילה גמליאל: זה מה שמציגים לפנינו כל המחקרים, כל העדויות.

גילה גמליאל: יום המאבק באלימות נגד נשים הוא יום חשוב בראש ובראשונה לחברה הישראלית – חברה שחרתה על דגלה את השוויון המגדרי כבר בהכרזת העצמאות, שבכנסת הראשונה חוקקה את חוק שיווי זכויות האישה.

גילה גמליאל: אנחנו חברה שמתקשה לעמוד בהבטחות שלנו לנשים לנהוג בהן בשוויון אמיתי.

גילה גמליאל: עדיין, לצערנו, לצד ההכרה בזכות הנשים לשוויון ברמה פורמלית, אנחנו כל העת רואים נשים מאוימות, נשים שסובלות מאלימות בכל הרבדים שהצגתי כאן.

גילה גמליאל: החברה הישראלית כיום אכן מפגינה אפס סובלנות לתופעה.

גילה גמליאל: האלימות נגד אישה בידי בן-זוגה, גם בתוך ביתה פנימה, הפכה לעניין שלציבור כולו יש אינטרס במיגורו.

גילה גמליאל: בכך בא לידי ביטוי חוסנה החברתי של החברה הישראלית.

גילה גמליאל: אבל עלינו לזכור שחובתנו להסתכל על החברה בכללותה.

גילה גמליאל: אנחנו רואים שנשים בחברה הערבית נרצחות כל הזמן; הן חשופות ממש לפגיעה אנושה, מבחינתן, בלא מענה מצד מערכת אכיפת החוק.

גילה גמליאל: זו טרגדיה לחברה הישראלית.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שבהקשר הזה, לצערנו, כלל הנשים בישראל מוצאות את עצמן בסיטואציה שבה הן לא מקבלות את המענה.

גילה גמליאל: אני המתנתי לוועדת השרים שמטפלת בנושא, ואני חושבת שמכאן אנחנו צריכים לפעול בשיתוף פעולה עם הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בכנסת, ועם כל הנוגעים בדבר שנמצאים כאן מבין חברי וחברות הכנסת, שרואים לנכון ושיש להם היכולת לבוא ולקדם את הדברים בצורה של שיתוף פעולה.

גילה גמליאל: אנחנו נעשה זאת ביחד; אנחנו נפנה את הזמן ואת המשאבים לכך, על מנת להוביל, בתקווה, לעתיד אחר.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שבעניין הזה אני עמלה, ביחד עם שרת המשפטים וביחד עם חברת הכנסת גלאון, לחוקק חוק שנגיש לממשלה.

גילה גמליאל: הוא כבר עבר את הבחינה של הציבור, והוגשו הרבה מאוד הסתייגויות לחוק.

גילה גמליאל: ההצעה מדברת על הכרה באלימות כלכלית בחוק, בסעיף שייתן מענה לנשים להתמודד עם מצבים כל כך קשים, שממדרים אותן, שפוגעים בהן וביכולת שלהן לחיות בכבוד.

גילה גמליאל: מבטלים אותן לחלוטין בחוסר יכולת להתנהל מבחינה כלכלית.

גילה גמליאל: הנושא הזה יגיע לפתחה של הכנסת בקרוב, לאחר כל הליך הבחינה של כל התלונות שהגיעו וכל הדרישות לשינוי, כל התייחסות.

גילה גמליאל: חשבתי שנספיק להגיש את זה היום, אבל מפאת הכמות המאוד-גדולה של ההתייחסויות זה לוקח יותר זמן, מבחינת ההליך הפרוצדורלי המשפטי.

גילה גמליאל: החוק הזה יגיע לכאן על מנת לתת את המענה בנקודה מאוד מאוד כואבת של השליטה בכל הנושא של המשאבים הכספיים: ההכנסות של נשים, שהולכות לעתים לגבר באופן ישיר, וכך נמנעת מהן, למרות רצונן, האפשרות להתנהל – על-ידי השתלטות, כשפועלים נגדן בסוגיה הזאת.

גילה גמליאל: אני רוצה לציין שמבחינתי כל ההיבט הזה הוא עוולה שנובעת, בין היתר – הייתי אומרת שסוגיית האלימות גם מושפעת מהיחס הכללי כלפי נשים שקיים בהרבה מאוד רבדים.

גילה גמליאל: אנחנו רואים מצד אחד התקדמות גדולה בעשור האחרון בשוויון הזדמנויות בין נשים לגברים, אבל אנחנו גם עדות ועדים לכך שעדיין יש כאלה ששבויים בתפיסות אנכרוניסטיות ומיושנות.

גילה גמליאל: אנחנו שומעים את הדברים.

גילה גמליאל: שמענו את זה לאחרונה באמירות לגבי פתיחת הצבא עבור נשים, שיוכלו לבוא ולהיכנס לכלל התפקידים הפתוחים, כולל בטנקים ובשריון.

גילה גמליאל: ואני אומרת בצורה חד-משמעית ובאופן ברור: נשים במדינת ישראל – בכל תפקיד שפתוח לגברים, תינתן גם להן האפשרות להתמודד.

גילה גמליאל: גם בצבא.

גילה גמליאל: בקוקפיט זה כבר קיים, ואין סיבה שזה לא יהיה קיים בטנקים.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם בצורה חד-משמעית: אנחנו כאן, בכנסת ישראל, 33 חברות כנסת שמשתפות פעולה רוב הזמן לגבי כל פעילות שאנחנו רואות לנכון לקדם, ולקדם את הנושא של השוויון המגדרי.

גילה גמליאל: ואני קוראת לכולכם להירתם גם כאן על מנת לפעול להוביל תוכנית לאומית ממשלתית, ביחד אתכם, על מנת למגר את התופעה.

גילה גמליאל: כולי תקווה שנצליח להוציא ולקדם תוכנית, עם המשאבים הראויים, על מנת שבשנה הבאה נהיה עם יותר בשורות.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: כבוד השרה – מה מציעה כבודה?

יחיאל חיליק בר: להסתפק?

גילה גמליאל: מה שהן רוצות.

גילה גמליאל: מה המציעות רוצות?

גילה גמליאל: מבחינתי – – –

יחיאל חיליק בר: עאידה – – –

גילה גמליאל: אני חושבת שתסתפקו בדברי, כי היה היום יום ארוך של – – –

שולי מועלם-רפאלי: נסתפק בדיון הזה.

שולי מועלם-רפאלי: ממילא זה ימשיך להתנהל בוועדות.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נסתפק בדברי השרה.

גילה גמליאל: כן.

גילה גמליאל: אני רוצה בהזדמנות הזאת לברך את חברת הכנסת רוזין על הצעת החוק שהיא הולכת להציג בפני הכנסת.

גילה גמליאל: יישר כוח.

גילה גמליאל: חוק מאוד מאוד חשוב, שייתן מענה להרבה מאוד נשים שהיום נמצאות במצב שאין להן אפשרות לבוא ולפטור את המדינה ואת החברה מאותם אנשים שפגעו בהן פגיעה מינית.

גילה גמליאל: תינתן להן האפשרות לבוא ולהציג את הדברים, להציף אותם.

גילה גמליאל: ושכל אחד במדינת ישראל יבין שאין דבר כזה שבסופו של יום יפגעו בנשים ולא ישלמו על כך.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי השרה.

יחיאל חיליק בר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול סעיף 57 בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי המזכירה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2578/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת בן משפחה לעניין התיישנות עבירות מין במשפחה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: תעלה להציג את ההצעה – זה הנמקה מהמקום, סליחה.

יחיאל חיליק בר: הנמקה מהמקום, אכן.

יחיאל חיליק בר: תשיב השרה גילה גמליאל – לא?

גילה גמליאל: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, אורי משיב בשם – השרה גמליאל, את משיבה בשם שרת המשפטים על ההצעה הזאת?

יחיאל חיליק בר: אז נא לקרוא לשר אריאל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חברת הכנסת רוזין, הנמקה מהמקום.

מיכל רוזין: איך הוא ידע אם לתמוך אם הוא לא – קודם כול, תודה לשרה גילה גמליאל, שגם תמכה בהצעת החוק.

מיכל רוזין: אני גאה לעמוד פה ולהיות חלק מהמהפכה הפמיניסטית במדינת ישראל.

מיכל רוזין: אני גאה בנשים האמיצות שחושפות את החוויות האישיות והאינטימיות ביותר שלהן כדי להיאבק בתרבות האונס, בהשתקה.

מיכל רוזין: אני גאה להיות שותפה לארגונים הפמיניסטיים בעשייה לקידום שוויון מגדרי ובמאבק באפליה ובאלימות נגד נשים.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת שיזמתי, בשיתוף איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית – ותודה ליועצת המשפטית ליאת קליין המדהימה – מרחיבה את תקופת ההתיישנות גם בפגיעה מינית על-ידי בן-דוד, ובאמת מאפשרת לנשים רבות שחוות גילוי עריות בילדותן ולוקח להן זמן להתמודד – יש מנגנון הבשלה מורכב, ולוקח זמן להגיע למצב שבו את מרגישה שאת מסוגלת להגיש תלונה; לפעמים מדובר בתהליך של עשרות שנים, במיוחד כשמדובר בפגיעה מינית שבוצעה בידי בן משפחה קרוב.

מיכל רוזין: קיים קושי גדול בדיווח, שנובע מעצם הקרבה והתלות שמאפיינים את התא המשפחתי, ולכן זה מעכב את הדיווח.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות לשרה איילת שקד, שהקשיבה באמת לבקשות ולפניות רבות שהגיעו אליה, ביניהן מא"ל המדהים, שאחיו נפגע על-ידי בן-דודו, והוא נפטר מסרטן, והוא המשיך את המאבק שלו להכרה בכך שגם פגיעה על-ידי בן-דוד היא פגיעה בתוך המשפחה, שמערערת את האמון בדבר הכל-כך בסיסי, שהוא המשפחה שלנו, מקור האמון שלנו בעולם בכלל.

מיכל רוזין: תודה רבה לשרים – גם אתה, השר אורי אריאל – תודה לכם על שתמכתם בכך בוועדת השרים לחקיקה.

מיכל רוזין: זו בהחלט הצעת חוק חשובה, ואני מודה לכם.

מיכל רוזין: נפגעים ונפגעות רבים, אני בטוחה, מודים לכם.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: תשיב השרה גמליאל.

גילה גמליאל: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אקריא את התשובה מטעם משרד המשפטים: הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת בן משפחה לעניין התיישנות עבירות מין במשפחה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מיכל רוזין, מבקשת לתקן את חוק העונשין ולקבוע כי תקופת ההתיישנות המיוחדת הקבועה לעבירות מין מסוימות שנעברו בקטין בידי אחראי עליו או בידי בן משפחה תחול גם כאשר הפוגע בקטין הוא צאצא של דוד או של גיס של הקטין שמלאו לו 15 שנים.

גילה גמליאל: חוק העונשין קובע כי בעבירות מין שבוצעו בקטין תחל תקופת ההתיישנות מיום שמלאו לו 18 שנה.

גילה גמליאל: אולם בעבירות מין במשפחה או בעבירות מין שבוצעו בידי אחראי לקטין, תקופת ההתיישנות ארוכה יותר ומתחילה כאשר מלאו לנפגע 28 שנים.

גילה גמליאל: כיום, צאצא של דוד או של גיס אינו נכלל בהגדרת בן משפחה, ולכן, כאשר קטין נפגע בידי קרוב משפחה זה מתחילה תקופת ההתיישנות מיום שמלאו לו 18 שנה, ולא 28 שנים.

גילה גמליאל: תקופת ההתיישנות המיוחדת בעבירות מין מבטאת את הרציונל שבמערכות יחסים במשפחה או בין קטין לאחראי עליו יש לקטין קושי להתלונן נגד הפוגע בו, ולפיכך במקרים רבים מוגשות תלונות על-ידי הנפגעים שנים רבות לאחר הפגיעה.

גילה גמליאל: תקופת ההתיישנות המיוחדת מאפשרת לנפגע משך זמן משמעותי הנדרש לו על מנת להתנתק מהתלות בפוגע, לעמוד על דעתו, להבין את מהות הפגיעה בו ולגייס את הכוחות ולדווח עליה.

גילה גמליאל: הארכת תקופת ההתיישנות בעבירות אלו מאפשרת את מיצוי הדין עם הפוגע, אשר לא רק ניצל את מערכת היחסים המיוחדת בינו ובין הנפגע כדי לבצע את העבירות אלא ניצל גם את הקושי הנעוץ בגיל הצעיר או במערכת יחסים זו כדי לחמוק מאחריות בגין העבירות שביצע.

גילה גמליאל: אנו סבורים כי כאשר מבוצעות עבירות מין בקטין בידי קרוב משפחה שהוא בן-דוד עלול להתעורר אצל הנפגע קושי דומה לדווח על המקרה.

גילה גמליאל: בבדיקת משרד המשפטים עם איגוד מרכזי הסיוע הובאו דוגמאות של מקרי עבירות מין שבוצעו בנפגע על-ידי בן-דודו שבהם לא ניתן היה להעמידו לדין עקב התיישנות.

גילה גמליאל: בחלק מהדוגמאות עלה כי הפוגע עבד לאחר האירוע בתפקיד שבו הוא בא במגע עם קטינים או חסרי ישע.

גילה גמליאל: דוגמאות אלו מעלות את הצורך בהרחבת ההתיישנות גם מטעמים של הגנה על ביטחון הציבור ומיצוי הדין עם הפוגע על מנת למנוע ביצוע עבירות מין נוספות.

גילה גמליאל: עם זאת, יש לבחון במהלך הליך החקיקה את ההצדקה להרחבת התיישנות גם לגבי צאצא של גיס, על מנת לוודא שאכן קיים קושי המצדיק תיקון כאמור.

גילה גמליאל: כמו כן, יש לשקול תיקוני נוסח נוספים והתאמה של ההגדרה להגדרות הקיימות.

גילה גמליאל: נוכח האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק, בתנאי שנוסח ההצעה והמשך הליכי החקיקה יהיו בהסכמת משרד המשפטים והמשרד לביטחון הפנים, ובתיאום עם משרד הרווחה ומשרד הבריאות.

גילה גמליאל: זה מקובל על המגישה, ועל כן אנחנו תומכים.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין מסכימה לתנאים.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת בן משפחה לעניין התיישנות עבירות מין במשפחה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: אני מפעיל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14

יחיאל חיליק בר: נמנעים – אין

יחיאל חיליק בר: 14 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק אושרה, ותעבור לוועדת החוקה להמשך דיון ולהכנתה לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/665); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק להחלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת בן ארי.

אורי אריאל: – – –

מירב בן ארי: כן, תישאר ותתמוך.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: – – אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אעשה את זה קצר אבל קולע.

מירב בן ארי: הצעת החוק טיפול במפגרים – הצעת החוק להחלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה).

מירב בן ארי: הצעת החוק בעצם מתקנת 23 חוקים: חוק הירושה, חוק ביטוח בריאות, חוק בית-משפט לענייני משפחה – 23 חוקים שכללנו בוועדת העבודה הרווחה, ואנחנו מחליפים את המילה מפגר, או פיגור, בצירוף "עם מוגבלות שכלית-התפתחותית".

מירב בן ארי: את הצעת החוק הגשתי לאחר פסק-דין חשוב מאוד שבו נאמר במפורש שהמילה מפגר, שחוקקה כאן בשנת 1969, צריכה אף היא לצעוד ולהתקדם לעבר ימינו.

מירב בן ארי: כבר לפני 20 שנה קבע המחוקק שיש להגן על כבודו של אדם עם מוגבלות, ואף עיגן את הזכות שלו להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים, תוך שהוא הצהיר שזכויות אלו ומחויבות החברה אליהן מושתתות על ההכרה בעקרון השוויון, על ההכרה בערך האדם שנברא בצלם ועל עקרון כבוד הבריות.

מירב בן ארי: ואולם, התאמה של המונח מפגר נשכחה מלב.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אנחנו קיבלנו על עצמנו לבוא ולקבל אנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית, ולמרות זאת לא שינינו את השם שלהם.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שני דברים אישיים.

מירב בן ארי: 1.

מירב בן ארי: לפני שבוע סיירתי במפעל מע"ש "דנאל" בקריית-גת ופגשתי שם חבר'ה עם מוגבלות שכלית-התפתחותית וחבר'ה עם אוטיזם.

מירב בן ארי: היה לי סיור מדהים, אבל מה שהיה הכי מדהים בעיני, מעבר לפעילות, זה שישבנו שעה שלמה בדיון ולא העלנו אף פעם אחת את המילה מפגר.

מירב בן ארי: זאת אומרת, כל אנשי הרווחה, כולם דיברו על אנשים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית.

מירב בן ארי: אז אולי הדיון לקח קצת יותר זמן, אבל הפסקנו עם המילה הזאת.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד עוד משהו שאמרתי גם בקריאה הטרומית – ישבו אנשים בבית, ראו את הצעת החוק הזאת והגיבו בציניות ובארסיות, ואני חייבת לומר משהו אחד – וכתבתי את זה גם אצלי – – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון, זה נורא.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין מה העניין.

מירב בן ארי: אתם רוצים להגיד למישהו מפגר?

מירב בן ארי: תגידו לו.

מירב בן ארי: אנחנו לא עוצרים אתכם.

מירב בן ארי: זו לא משטרת מחשבות.

מירב בן ארי: אבל כן, אנחנו נעצור את זה בחקיקה, וב-23 חוקים בקרוב מאוד זה ייפסק.

מירב בן ארי: אז יכול להיות שהדור של עכשיו, אתה יודע, אדוני היושב-ראש, דור שלם ימשיך להשתמש בזה, אבל הדור הבא לא.

מירב בן ארי: אז אם בזה הצלחנו, דיינו.

מירב בן ארי: ואני רוצה לומר לכם שגם אני וגם חבר הכנסת איציק שמולי חטפנו מכל הכיוונים – ואני אמשיך להגיד את זה גם בקריאה השנייה והשלישית, להזכיר את אותם אנשים קטנים שבאו ועשו לנו את זה, ולבוא ולומר לכם: זה באמת לא מעניין אותנו.

מירב בן ארי: מה שמעניין אותי – שבסוף המילה הזאת תימחק ותצא מהלקסיקון שלנו ומהתרבות שלנו, כי אלה אנשים נאורים, וחכמים, ומצליחים, ולא מגיע להם שיקראו להם במילה הנלעגת והמבזה הזאת.

מירב בן ארי: אני מודה לכם.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות כמובן ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, ליועצת המשפטית של ועדת העבודה והרווחה וכמובן לחברים שתמכו בהצעה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות כמובן גם לצוות שלי, ואני רוצה להודות לכל אנשים בעלי המוגבלות השכלית-התפתחותית.

מירב בן ארי: אני מודה לכם.

מירב בן ארי: אתם חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית שלנו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: יש רשימה ארוכה של דוברים, אבל כנראה רובם אינם פה, אז אני אקרא, ומי שפה שיאמר: יוסף ג'בארין; עבד אל חכים חאג' יחיא; יהודה גליק; ישראל אייכלר; עבדאללה אבו מערוף – מבקש לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: אני אדבר מכאן, שלא לעכב אתכם.

יחיאל חיליק בר: מהצד מותר?

יחיאל חיליק בר: כן, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שממהרים, אך הצעת החוק ראויה, אכן, שנדבר בעדה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים וכבוד השר, המושג הזה, ניסינו כמה פעמים – אני בתור רופא – להשתמש בו עוד לפני הרבה שנים, וטוב שעכשיו יש חוק, והוא מבורך.

עבדאללה אבו מערוף: זה מסר חברתי-תרבותי, לא רק רפואי, לחברה, שאכן אנחנו נתייחס בצורה המתאימה והנכונה והנאורה מבחינה חברתית-תרבותית, ולא רק רפואית.

עבדאללה אבו מערוף: ואכן, אני מברך על השינוי הזה בכל המונחים ובכל המושגים, שהמילה מפגר תימחק, ואכן נשתמש במושג החדש, הנכון מכל הבחינות.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: אני תמכתי בזה גם בוועדה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ברושי; סלימאן; זחאלקה; גרמן; סויד – לא; גלאון; מרגלית; לוי; כהן-פארן – מוותרת; אכרם חסון; זנדברג; טיבי; נחמיאס ורבין?

איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח לומר מילה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: את יכולה לעלות.

יחיאל חיליק בר: תעלי למעלה.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, צריך לעלות למעלה.

יחיאל חיליק בר: כבדו את הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, אנחנו מנסים – – –

יחיאל חיליק בר: עבדאללה, ויתרנו לו.

יחיאל חיליק בר: הוא בפריפריה הרחוקה, ויתרנו, אבל את כבר פה.

איילת נחמיאס ורבין: טוב, אני בפריפריה הקרובה.

טלי פלוסקוב: סליחה?

יחיאל חיליק בר: אמרתי – בפריפריה הרחוקה, אז ויתרנו לו.

טלי פלוסקוב: אבל את אלה עוד יותר גבוה אתה צריך לעלות.

איילת נחמיאס ורבין: ברור.

יחיאל חיליק בר: אני מקבל את זה.

איילת נחמיאס ורבין: חברי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

יחיאל חיליק בר: אין תחבורה, פשוט.

איילת נחמיאס ורבין: – – אני באמת רוצה לברך מקרב לב על המהלך הזה, היוזמה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: במידה מסוימת אני מוכרחה להגיד לך אפילו משהו שהוא לא מקובל – אני ממש מתקנאת בזה שאתם הובלתם את החקיקה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי שמחה להיות חלק ממנה.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי מעורבת הרבה מאוד שנים במקום מדהים שנקרא "אלין בית נועם" – נדמה לי שיצא לי לספר עליו כאן.

איילת נחמיאס ורבין: זה שינה לי את כל עולם המושגים.

איילת נחמיאס ורבין: אצלי אין יותר אנשים עם נכויות; יש אצלי מקסימום אנשים עם מוגבלות, ואפילו, אם אפשר, אנשים עם לקות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת באמת שבהקשר הזה השפה משנה את התפיסה, ואנחנו נהיה אנשים שיותר מסוגלים להתמודד עם הכלה ולהפסיק עם ההדרה המכוערת הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: האנשים האלה, ההבדל בינם לביננו הוא שהמוגבלות שלהם נראית לעין והמוגבלות שלנו פשוט נסתרת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת חנין; מוזס; אוחנה; טרכטנברג; מרגי; בהלול; שלח; אבקסיס; רוזין, רוזין – לא; שטרן; אמסלם; נחמן שי; אורן אסף חזן; מסעוד גנאים; עמר בר-לב.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אין תשובה.

יחיאל חיליק בר: צריך לציין את חבר הכנסת שמולי, כמובן, שאומנם לא ידבר, אבל הוא ממובילי החוק החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: נברך גם אותך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק להחלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אני מפעיל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: ברכות לחברת הכנסת בן ארי וחבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 12

יחיאל חיליק בר: נמנעים – אין

יחיאל חיליק בר: 12 בעד, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק להחלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה) עברה בקריאה ראשונה, ותחזור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום רביעי, כ"ב בחשוון תשע"ז, 23 בנובמבר 2016, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.