ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 165, 2016-11-15 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ד בחשוון התשע"ז, 15 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 23) (קביעת פקודות בעניין המלצה על קיצור תקופת התיישנות או תקופת מחיקה של חייל), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 19) (פסק-דין פלילי של בית-משפט צבאי כראיה בהליך אזרחי), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת ענת ברקו.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: כל מי שמעוניין יוכל להירשם בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה לצורך ההרשמה לנאומים בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה, אתה תהיה ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, במוצאי השבת שעברה חלה הילולת רחל אמנו, ואני רוצה לומר לך שכאחד שרצה להשתתף ונמנע ממנו להשתתף בהילולה – הרבה שנים הלכתי, מדי שנה, להילולה של רחל אמנו – זו הייתה קטסטרופה, ואני חושב שאנחנו, ככנסת ישראל, צריכים לתת את הדעת על זה.

מיכאל מלכיאלי: אני יודע שההשקעה שהמשרדים – בעיקר המשרד לשירותי דת – משקיעים בהילולה של רבי שמעון בר יוחאי במירון – אין השקעה כזאת לא באירועים בכותל המערבי ולא בהילולה של רחל אמנו.

מיכאל מלכיאלי: אני הייתי מבקש שאנחנו נקיים דיון על הדבר הזה, למה בהילולות שאנחנו יודעים מדי שנה בשנה שזה נועד מראש לכישלון, אין מערך מסודר בתחבורה ובמשטרה.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני היושב-ראש, חברים, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך בפנייה אישית ובבקשה להתערבות, כיושב-ראש הבית הזה וכגורם מאחד, בהמשך למה שהיה אתמול לגבי חוק המואזין.

עיסאווי פריג': אני הייתי פונה אליך בהצעה לחסוך את כל מצבי האי-נעימות שמשתוללים בבית הזה לפעמים, ולבקש מכבודו לעצור את החקיקה הזאת, ובמקביל להציע הקמת ועדה בראשות נשיא בית-הדין השרעי המוסלמי, השופט עבד אל חכים חאג' יחיא, שיעמוד בראש ועדה יחד עם אנשי ציבור – עבד אל חכים סמארה, סליחה.

עיסאווי פריג': סמארה.

עיסאווי פריג': אני חוזר.

יולי יואל אדלשטיין: שמחתי לשמוע שיש אנשים כל כך חשובים בכנסת הזאת.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אמת.

עיסאווי פריג': אמת.

עיסאווי פריג': השופט, נשיא בתי-הדין השרעיים, השופט עבד אל חכים סמארה, שיעמוד בראש ועדה, יחד עם נציגי ציבור וחברי כנסת, ובכל המקומות שחושבים שעדיין הקול הזה, צריך להסדיר אותו – כמו ביפו, שהוסדר, כמו באום-אלפחם, כמו במקומות אחרים – אפשר להגיע לדברים כאלה בהסדר, בהבנה, ולשמור את הסטטוס-קוו ואת חופש הפולחן – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': – – אצלנו, ויפה שעה אחת קודם, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יהודה גליק: אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, חברי וחברותי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, ראשית, הרעיון של חבר הכנסת פריג' ראוי לבדיקה, מעצם העובדה שהוא נוצר מהידברות.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, בשבוע האחרון מתנהל פה ויכוח – הוויכוח הוא לגיטימי; סגנון הוויכוח הוא לא לגיטימי – יש ויכוח על חוק ההסדרה.

יהודה גליק: תומכי חוק ההסדרה אינם פחות מוסריים ממתנגדיו, אינם יותר אוהבי – שונאי – בית-המשפט ממתנגדיו.

יהודה גליק: רבותי, לגיטימי לחשוב שחוק ההסדרה הוא חוק מוסרי.

יהודה גליק: חוק ההסדרה הוא החוק הקיים במדינת ישראל.

יהודה גליק: במדינת ישראל, כל אדם שבונה בתום לב על קרקע פרטית יכול לשלם פיצויים ולא להיות מפונה; למה החוק בישראל הוא מוסרי וההסדרה לא מוסרית?

יהודה גליק: גם ביהודה ושומרון, כשעל אדמותיו הפרטיות של משה זר בברקן נבנו יחידות דיור, קבע בית-המשפט כי עליו לוותר על הקרקע ולהסתפק בפיצוי כספי.

יהודה גליק: בשנות ה-60 חוסיין מלך ירדן חילק את האדמות ביהודה ושומרון חינם לכל המוכתרים של הכפרים, כדי לחזק את מעמדו.

יהודה גליק: זה מה שמוגדר ביהודה ושומרון קרקעות פרטיות.

יהודה גליק: גם בעפרה, גם בעמונה, גם במקומות אחרים שבהם יש תביעות לפלסטינים לבעלות על הקרקע, אין מקרה שבו המתנחלים משתלטים על קרקע מיושבת או מעובדת ומסלקים את היושבים.

יהודה גליק: בכל המקרים מדובר בהתיישבות על קרקע שלא עובדה, ולכן, גם אם מדובר בקרקעות פרטיות, הדבר נעשה בתום לב.

יהודה גליק: אפשר לפצות את הבעלים ולפתור את העניין הזה.

יהודה גליק: אין פה שום צד שיותר אוהב את בית-המשפט.

יהודה גליק: הרעיון הוא להעביר חוק ולא לפגוע בבית-המשפט.

יהודה גליק: אין פה שום צעד שהוא פחות מוסרי או יותר מוסרי.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמחתי על ביקורו של ראש ממשלת רוסיה בישראל, ללא ספק ביקור חשוב מאוד, אבל שמעתי בדאגה שהוא עומד לקבל צעצוע יקר מאוד.

נחמן שי: אמרו פעם על הגברים ועל ההבדל בין ילדים לגברים, שכולם אוהבים צעצועים, ההבדל הוא רק במחיר.

נחמן שי: אז כאן המחיר הוא גבוה מאוד.

נחמן שי: בעת ביקור במכון וולקני הוא התעניין מאוד ברחפן, ושר החקלאות, ברוב נדיבותו, העניק לו את הרחפן, שעלותו כמה מאות אלפי שקלים, ובאותה הזדמנות מסתבר שנוצרה פה בכלל איזו מבוכה בין-לאומית גדולה, כי הרחפן הזה נושא טכנולוגיות שאסורות בייצוא, שקיבלנו אותן בתור – – –

יעקב ליצמן: – – –

נחמן שי: זה לא לגו.

נחמן שי: הרב ליצמן, זה רחפן לא מלגו.

נחמן שי: זה רחפן-רחפן.

נחמן שי: הנכדים שלי משחקים בלגו.

יעקב ליצמן: תבדוק, אולי הוא נתן לו לגו.

נחמן שי: אנחנו יכולים לתת לו לגו, זה לא תוצרת הארץ, לגו זה צעצוע נהדר, זה עולה הרבה פחות, אבל כמו שכבודו לא ייתן מכונת MRI למישהו שמתעניין בטכנולוגיה ישראלית, ככה גם שר החקלאות לא מוסמך להעניק את המתנה הזאת, מה גם שהיא כרוכה כנראה בהסתבכויות בין-לאומיות.

נחמן שי: זה דבר מגונה, על פניו, שלא צריך היה לקרות מלכתחילה.

נחמן שי: זאת לא סמכות של שר – –

מאיר כהן: – – –

נחמן שי: – – אבל עכשיו שומרים את השלט, כן.

נחמן שי: והכי מגוחך במדינת בננות – כמובן, את השלט לא נתנו.

נחמן שי: אז יש רחפן שמחפש שלט.

נחמן שי: הלוואי שזה היה מצחיק כל כך.

נחמן שי: זה עצוב, זה צריך להיבדק היטב, העניין.

נחמן שי: אני לא רוצה להלבין את פניו של ראש ממשלת רוסיה ולא את פניה של רוסיה; זה לא יכול לקרות.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אברהם נגוסה.

איימן עודה: מכובדי היושב-ראש, בבית-קפה אחד שנמצא על שפת הים היפה בחיפה, שפוקדים אותו לקוחות ערבים רבים, ובו גם עובדים ערבים, ניתנה הוראה שלא לדבר בשפה הערבית במהלך משמרת העבודה.

איימן עודה: כלומר, ערבים ללא ערבית.

איימן עודה: את האבסורד הזה חשף כתב עיתון "הארץ" ג'קי חוגי, וזהו רק מקרה אחד מני רבים – הגישה הזאת שרוצה למחוק את הזהות ואת השייכות של בני המולדת הזאת, לצבוע את הארץ בצבע אחיד ותו לא.

איימן עודה: אבל כנראה מה שלא הבינו זה שמי שרוצה להדיר את הערבית מוצא את עצמו מודר בעירנו היפה חיפה, מה גם שזה פשוט לא חכם לכלכלה.

איימן עודה: אל מול הכיעור הזה יש גם המון יופי.

איימן עודה: אני מברך את עמותת "יד ביד", את היוזמה של חיפאים ערבים ויהודים, שמתקיימת בשעה זו מול בית-הקפה; יוזמה של סיפורים דו-לשוניים, שיעורי ולימודי ערבית.

איימן עודה: נמשיך לצעוד בכל דרך בגישה של הכרה ולמידה של יופי התרבויות בחיפה ובכלל הארץ.

איימן עודה: זוהי הדרך.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

אברהם נגוסה: אדוני יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, הבוקר קיימנו דיון חשוב בוועדה בראשותי, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בנושא תהליכי רכישת מקצוע לעולים, לציון יום ההכשרה המקצועית בכנסת.

אברהם נגוסה: ידוע לכולנו כי אחד החסמים הקשים העומדים בפני העולים החדשים הוא נושא התעסוקה; רבים מהעולים מגיעים ארצה לאחר שעסקו במקצועם שנים רבות בארץ מוצאם, ובישראל אין תוקף לרישוי שלהם.

אברהם נגוסה: בשל כך עולים מדווחים לחבריהם שעדיין לא עלו שקיים קושי אמיתי במציאת תעסוקה לבעלי מקצועות רבים, וכך עולים פוטנציאליים דוחים או מבטלים את עלייתם ארצה.

אברהם נגוסה: אני פונה למשרדי הממשלה – לפתוח יותר הכשרה מקצועית לעולים חדשים.

אברהם נגוסה: הוועדה בראשותי תמשיך לפעול להסרת חסמים ביורוקרטיים העומדים בפני העולים החדשים בתחום חשוב זה.

אברהם נגוסה: כך נחזק ונעצים את העולים החדשים, ובאותו זמן נעודד עלייה לישראל ונחזק את הכלכלה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, מ-30 באוקטובר הפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב בשביתה.

באסל גטאס: יותר מ-200 סטודנטים לא חזרו – בעצם לא פתחו את שנת הלימודים.

באסל גטאס: מוזר שבתקשורת הדבר לא זוכה לעניין, אבל לצערי גם בנשיאות זה לא זכה לחשיבות הראויה.

באסל גטאס: נאמר – כפי שהבנתי מחבר הכנסת טיבי – ליד שולחן הנשיאות כאילו העניין נפתר, ולכן הוא אפילו לא אושר לדיון מהיר; אומנם לא אני הגשתי, אבל – לצערי, אני מתקשר אתמול ליושב-ראש ועד העובדים, ועד המרצים בפקולטה, ד"ר ערן דולב, והוא אומר לי: כלום.

באסל גטאס: לא קרה כלום, לא התקדם כלום, אף אחד לא מדבר אתנו.

באסל גטאס: 200 סטודנטים שיושבים בבית, ואו-טו-טו יפסידו שנת לימודים.

באסל גטאס: אז קודם כול, אני מעלה את הנושא כאן.

באסל גטאס: דבר שני, אני מבקש שאכן גם אנחנו נעשה את מה שמוטל עלינו ונביא את זה בשאילתה דחופה – אני מוכן להגיש אותה – לשר החינוך כבר היום, כדי שמישהו יתייצב ויגיד מה קורה בעניין הזה, מי אחראי, מי לוקח על עצמו את האחריות.

באסל גטאס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: רק – למען הדיוק, הנושא נשקל בנשיאות, ואנחנו יכולים לאשר רק נושא אחד לדיון מהיר בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בזה מדובר.

יולי יואל אדלשטיין: היה נושא אחר שרוב חברי הנשיאות סברו שהוא ראוי לדיון דחוף.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני חושב שאתה צודק, ונמצא דרכים פרלמנטריות אחרות לדון בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אף אחד לא טען שהנושא נפתר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היתרון של מי שמדבר ראשון הוא שיש לו חופש בחירה.

איתן ברושי: אז אני, בהמשך לדבריו של נחמן, רוצה להתייחס לאירוע במכון וולקני, אבל מהיבטים נוספים.

איתן ברושי: קודם כול, אני מקווה שלא תתפתח תקרית ביחסי ישראל, ארצות-הברית וברית-המועצות – או רוסיה – עם המטוס הזעיר.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר שני דברים: 1.

איתן ברושי: בטח בשעות אלה – או לפי שְעון – נשיא המדינה נמצא בהודו.

איתן ברושי: הדבר העיקרי שידברו עליו עם נשיא המדינה בהודו הוא חקלאות ישראל והסיוע שלה לפיתוח מדינה כמו הודו, וגם ארצות נוספות.

איתן ברושי: כששר החקלאות נותן במתנה לראש ממשלת רוסיה מטוס זעיר שעוסק בפיתוח מתקדם של החקלאות הכי מתקדמת בעולם, זה מתבסס על השקעות העבר.

איתן ברושי: אנחנו עדים למציאות שבתקציב 2017–2018 יש מחסור של מאות מיליונים בתקציב משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

איתן ברושי: אנחנו עדים למשבר, ואני מודיע לכם פה, חברי, שבימים הקרובים יתחילו צעדי מחאה, כפי שהכריזו ראשי החקלאות וההתיישבות, שלא היו כמוהם, במקביל להכרזת סכסוך עבודה של ההסתדרות עם הממשלה, כפי שקורה גם עכשיו.

איתן ברושי: לכן, מוטב שחברי הכנסת ידעו שכששר החקלאות מוכר את הידע של אתמול, או אפילו נותן מתנות, הוא אומר בזה משהו על מה שקורה מכאן והלאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: נוסף על זה, במעמד הזה לא היה אף חקלאי אחד, לא היה שום נציג של ההתיישבות והחקלאות, כאילו זה צומח – כאילו זה מָן מן השמים.

איתן ברושי: צריך לזכור שמישהו עבד קשה.

איתן ברושי: היו ממשלות שתמכו, ואנחנו נמצאים היום במציאות של משבר עמוק מאוד.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום יום שלישי, 15 בנובמבר 2016, וזהו היום הראשון, אדוני היושב-ראש, של המבצע לגביית קנסות ושל החוק שחוקקנו ביום שני שעבר, שבמסגרתו נותנים הנחה בשיעור 40% על כל הקנסות שבמרכז לגביית קנסות.

אוסאמה סעדי: המבצע התחיל היום, אדוני היושב-ראש, ויימשך עד 15 במרס 2017.

אוסאמה סעדי: זהו מבצע מוגבל בזמן, למשך ארבעה חודשים.

אוסאמה סעדי: אני שמח לבשר שההיענות של האזרחים היא רבת משתתפים ומתקשרים; התקשר אלי המנהל של רשות האכיפה והגבייה, חברתי נורית קורן, בצהריים, ובישר על פניות בלתי רגילות למרכז לגביית קנסות.

אוסאמה סעדי: אנשים ואזרחים מכל השכבות, מכל האזורים, במיוחד במגזר שאני מייצג, המגזר הערבי – יש היענות רבה.

אוסאמה סעדי: אני קורא לכל האזרחים, יהודים וערבים כאחד, לנצל את המבצע הזה בתוך ארבעה חודשים וליהנות מהפחתה חסרת תקדים, של 40%.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, המערכה נגד הערכים, המוסר והדמוקרטיה הישראלית נמשכת, ועולה מדרגה.

איל בן ראובן: "מכשולים" – במירכאות כמובן – כמו בג"ץ, כמו היועץ המשפטי לממשלה, אינם נחשבים.

איל בן ראובן: חוק ההסדרה שלשום, חוק המואזין מחר – ואני שואל: ממשלת ישראל, אתם לא מרגישים רע?

איל בן ראובן: לאן אתם מובילים את המערכה מול ערביי ישראל?

איל בן ראובן: לאן אתם מובילים את המערכה מול העולם המערבי והדמוקרטי?

איל בן ראובן: אני גר בסביבת יהודים וערבים שמנהלים מערכת חיים טובה – ולא חפה ממתחים, ואתם הולכים להרוס אותה, במודע.

איל בן ראובן: חברי מהימין, אתם משחקים באש, ואני קורא לכם: עצרו; יש דרכים אחרות לפתור את הבעיה, ולפני שיהיה מאוחר, וכולנו נצטער.

איל בן ראובן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מברך את היוזמים של הדיונים על ההכשרות המקצועיות, אבל אני מבקש להסב את תשומת לבכם: צריך להיות מאוד מאוד זהירים, כי בזמן האחרון מניפים גבוה את הדגל הזה של חזרה לחינוך המקצועי.

מאיר כהן: אז אני, כמנהל בית-ספר הרבה מאוד שנים, תומך בהקמה מחדש של בתי-הספר הטכנולוגיים, אבל מזהיר את כל היושבים כאן, שלא ניתן את ידנו להקמה של בתי-ספר שמסלילים תלמידים, שמתייגים תלמידים.

מאיר כהן: לצערי הגדול, מאות אלפי אנשים בגילי, פחות או יותר, בשנות ה-60, סבלו מה"מקיפות" הנוראה, שמורה או מנהל בית-ספר בכיתה ז' או בכיתה ח' שם את ידו על התלמיד ואמר: זה לשבט וזה לחסד; זה ילך למקצועי וזה ילך לעיוני.

מאיר כהן: היו זהירים.

מאיר כהן: אפשר לעשות את זה, ואנחנו נקפיד שזה יהיה בצורה הנכונה ביותר.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, ומזל טוב, חבר הכנסת כהן, ליום ההולדת שלך, שחל היום.

עליזה לביא: אני אחריך, אז אנחנו מברכים אותך כולנו.

עליזה לביא: יש לך יום הולדת.

יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב, מזל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: הוא פשוט לא הביא עוגה, אז לא רציתי לברך אותו.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אתה יודע, כמו חברי כאן, בבית, שמספר הסטודנטים באוניברסיטאות הולך ופוחת, וזה נושא שכולנו צריכים לתת את הדעת עליו, והנה, רק לאחרונה, אנחנו, לצערי הרב, שומעים שסוגרים את המכללה החרדית לבנות שיזמה ופתחה חברתנו עדינה בר-שלום, שהיא כלת פרס ישראל.

עליזה לביא: ואני שואלת: למה לעשות את זה?

עליזה לביא: כולנו רוצים לשלב אוכלוסיות.

עליזה לביא: עולם התעסוקה הולך ומשתנה, ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו עושים את זה נכון.

עליזה לביא: יש ניסיונות להביא את זה אל תוך האקדמיה, שהם טובים, וצריך לעשות אותם ברגישות, אבל למה לסגור את המכללה הכל-כך חשובה הזאת, שעשתה צעדים מבורכים לטובת אוכלוסייה של נשים חרדיות שאין להן מענה במסגרות הקיימות?

עליזה לביא: אני מבקשת שלא לסגור את המכללה הזאת, ולתת תשובה ומענה גם על-ידי המל"ג וגם על-ידי שר החינוך; למצוא – צריך לתקן, יתקנו, אבל לא לסגור את המסגרת הזאת, שיש בה מענה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: אנחנו הולכים לקראת עולם תעסוקה משתנה, ועוד אוכלוסיות מצטרפות לעולם התעסוקה.

עליזה לביא: חלילה לנו מלהוריד את רמת ההשכלה הגבוהה במדינת ישראל, אבל בטח ובטח לתת את ההנגשה לכולם.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, בין הידיעות המדאיגות שהתפרסמו בימים אלה, התפרסמה ידיעה על עובדת במשרד ראש הממשלה שהגישה תלונה על הטרדה מינית נגד עובד אחר, אולם לא רק שהמטריד-לכאורה לא נענש – המנהל הישיר של המתלוננת הודיע לה שהיא מפוטרת לאלתר, והורה לה להסתלק מייד מהמשרד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הפרטים של המקרה הם שאותה מתלוננת ניגשה למנהל הישיר שלה כשהיא נסערת ובוכה, וסיפרה שעובד אחר הטריד אותה מינית, ואז, עובדים מעידים שהמנהל אמר לה שאם הוטרדה, כנראה היא "לא צריכה להיות כאן" – זה ציטוט – והוסיף: קחי את הדברים שלך ולכי הביתה; לא רוצה לראות אותך יותר.

דב חנין: היא פנתה אומנם אחר כך לייעוץ המשפטי, והייעוץ המשפטי דרש להחזיר אותה מייד לעבודה, אבל מה שמטריד במיוחד זה התגובה הרשמית של משרד ראש הממשלה; ממשרד ראש הממשלה נמסר: המשרד פעל במקרה הזה לפי כל הנהלים, דרך הלשכה המשפטית.

דב חנין: הנושא מטופל בנציבות שירות המדינה, שם הסוגיה תתברר.

דב חנין: זאת תגובה מוזרה ביותר; אם לדברים אין יסוד, צריך להגיד את זה.

דב חנין: אם לדברים יש יסוד, צריך להתנער מהתנהלות כזאת של מנהל.

דב חנין: אסור שמשרד ראש הממשלה בישראל יעביר בנושא של הטרדות מיניות את המסר הנורא שמגיע היום מהבית הלבן בארצות-הברית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים אלה, כשאנחנו רואים ומרגישים שהממשלה בעצם עסוקה רק בנושא אחד, וזה לא נושא התקציב, וזה לא הנושא של חוק ההסדרים, זה רק הנושא של הסדרה ספציפית של יישוב ספציפי של משפחות ספציפיות, היישוב עמונה – לצערנו, אנחנו מתוודעים לכך שהיישוב עמונה יותר יקר ללבה של הממשלה מהבעיה והסוגיה הקשה-מאוד של מכלי האמוניה במפרץ חיפה.

קסניה סבטלובה: סדר-יום ביטחוני מעוות לחלוטין של הממשלה: קואליציה שמוכנה להתאבד על כמה משפחות בעמונה, אבל אין לה שום בעיה להפקיר עשרות אלפי משפחות שחשופות למפעל האמוניה, כאשר במקרה חירום ביטחוני מדובר בפצצה מתקתקת.

קסניה סבטלובה: הממשלה בוחרת להיות שאננה, לא להרים את הכפפה ולא לקחת על עצמה את פרויקט העתקת המפעל לאזור בטוח יותר.

קסניה סבטלובה: האם אנחנו רוצים לחכות לאסון אקולוגי, חס וחלילה, לא עלינו?

קסניה סבטלובה: אולי עד אז ראש הממשלה כבר יחסל את התקשורת, כך שהדמיון בין שני המקרים, המקרה של צ'רנוביל ברוסיה והמקרה של מכלי האמוניה פה – יהיה גם דומה.

קסניה סבטלובה: אני רק רוצה להגיד שכבר באוקטובר 2013 הוחלט שהממשלה צריכה לחתום עם החברה הזוכה במכרז, שהוכרז עליו עוד קודם, על חוזה פיתוח, לא יאוחר מ-15 בספטמבר 2015.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קסניה סבטלובה: אנחנו כבר עכשיו מפגרים בהרבה.

קסניה סבטלובה: אין מצב שמכלי האמוניה יועתקו בזמן הקרוב, ואנחנו שוב מפקירים את המשפחות בחיפה, ואין מי שייתן את הדין על כך.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לממשלה להתערב מייד בנושא הזה.

קסניה סבטלובה: זהו מצב החירום האמיתי, שבו צריך לדון ועליו צריך להחליט, ויפה שעה אחת קודם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי זאת לא הפעם הראשונה שאני מדבר בנאומי הדקה או בנאומים בדרך כלל על תקיפת מורים בבתי-ספר.

מסעוד גנאים: לצערי זה הפך לתופעה מדאיגה ומסוכנת.

מסעוד גנאים: בכפר שעב הותקף אתמול מורה בחטיבת הביניים, והיום הייתה שביתה כללית בכפר בכל בתי-הספר ובכל מוסדות החינוך, במחאה על התקיפה הזאת.

מסעוד גנאים: לפני כמה ימים גם הותקף מנהל בית-ספר תיכון בכפר א-ריינה, ולפני זה – גם בכסייפה, ולפני זה ולפני זה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, התופעה הזאת מדאיגה מאוד, משום שפוגעים באנשים שעושים עבודת קודש.

מסעוד גנאים: המורה – ההוראה היא שליחות.

מסעוד גנאים: איזו דוגמה נותנים לתלמידים?

מסעוד גנאים: איזו דוגמה נותנים לילדים שלנו, שהם לומדים בבתי-הספר האלה, כאשר הברוטליות והאלימות גולשות אל בין כותלי בית-הספר ומתקיפים ומשפילים את מי שבסוף אמור לתת לנו, לילדים שלנו, את החינוך נגד אלימות?

מסעוד גנאים: את התופעה הזאת צריך להפסיק, אם זה לתת עונש קשה לכל מי שמרים יד על מורה – וגם עלינו, כחברה, לעמוד לצד כל המורים, שעושים עבודת קודש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, המשורר הערבי אמר – בערבית: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: המורה והרופא, כל אחד משניהם, לא יעוצו עצה אם לא יתייחסו אליהם בכבוד.

מסעוד גנאים: אם תזלזל ברופא תיאלץ להחזיק מעמד מול המחלה שלך, ואם תנהג בגסות כלפי מורה תיאלץ להחזיק מעמד מול הבורות שלך.

מסעוד גנאים: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אלי אלאלוף: תתרגם לנו מה שאמרת?

מסעוד גנאים: – – –

אלי אלאלוף: – – –

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נודע לי שמחר עולה חוק ההסדרה.

טלב אבו עראר: אני חושב שהשם האמיתי לחוק הזה הוא: חוק ביזיון לבית-המשפט העליון.

טלב אבו עראר: בג"ץ פסק שצריך לפנות את ההתנחלות עמונה, ואני כאן שואל שאלה: יש בעמונה כ-100 בני-אדם.

טלב אבו עראר: היא יושבת על קרקע פרטית, קרקע פלסטינית, מכוח הכיבוש התנחלו שם.

טלב אבו עראר: במקביל, יש אזרחים אמיתיים, לא מתנחלים, שהם מלפני קום המדינה, אזרחים בדואים שפרוסים בעשרות יישובים שהמדינה לא מכירה בהם.

טלב אבו עראר: איך הממשלה שם לא מכירה באזרחים אמיתיים, שהם באמת אזרחי מדינת ישראל, וכאן, בעמונה, שהיא בלתי חוקית, ובג"ץ גם פסק, כל המדינה קמה על רגליה, כל הממשלה, ורוצה לאשר, לאשרר ולהכשיר את ההתנחלות הזאת?

טלב אבו עראר: מכובדי, הגיע הזמן שמדינת ישראל תוכיח באמת שהיא דמוקרטית.

טלב אבו עראר: היא עדיין לא הגיעה – לא הצליחה להוכיח שהמדינה הזאת היא מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אם החוק אינו צודק, לא רק שנכון לאדם שלא לציית לו, אלא הוא אף מחויב לעשות זאת, לא לציית לחוק כזה; את הדברים אמר הנשיא השלישי של ארצות-הברית, תומס ג'פרסון, מי שחיבר את הכרזת העצמאות, והדברים, מבחינתי, תקפים, כפי שאמרתי אתמול ל"אל-מיאדין" לגבי החוק למניעת השמעת המואזין ופגיעה ברגשות המוסלמים.

אחמד טיבי: ולכן, מכאן, מהכנסת, בתפקידי – בהיותי חבר כנסת, אני קורא – במקרה שהחוק הזה מתקבל בקריאה שלישית, אני קורא לציבור לא לציית לחוק הזה ולא לכבד אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת ציינה היום את יום ההכשרה המקצועית, והכשרה מקצועית זה ראייה לטווח ארוך ובניית הכלכלה העתידית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה עושים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום התבשרנו שב-2002 התקציב להכשרה מקצועית היה 273 מיליון שקל; והתקציב ירד וירד, ועכשיו מתכוונים להגדיל את התקציב, והוא יגיע בשנה הבאה, 2017 ו-2018, לכ-130 מיליון, כאילו, בשנתיים, הוא יהיה פחות ממה שהיה ב-2002.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שבדיון פה העליתי את השאלה על מצב התעסוקה לאוכלוסייה הערבית, ובמיוחד תעסוקת נשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משרד הכלכלה, בתוכנית שלו ל-2020, רצה להגיע ל-41% העסקת נשים ו-79% העסקת גברים, זאת אומרת, בסך הכול 60% מועסקים ב-2020, אם התוכנית תתבצע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכשרה מקצועית, אם משקיעים בה, מקטינים את הקצבאות שמשלמים לעניים ומצמצמים את העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא בכדי שיעור העוני באוכלוסייה הערבית הוא 52.6%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, צריך לטפל גם בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני ממשיכה בסדרת הרצאותי על אודות השקרים הפלסטיניים, והפעם – שקר שהסתובב לנו פה השבוע, ככה, עבר ב"שושו", מתחת לרדאר, ואני מתכוונת להצעת חוק-יסוד: המיעוט הערבי כמיעוט לאומי, שעליה חתומים כל חברי הרשימה המשותפת.

ענת ברקו: ראשית, שאלה: מה זה בדיוק המיעוט הערבי?

ענת ברקו: הלוא אנחנו כל הזמן שומעים את חברי הכנסת מהרשימה המשותפת מגדירים עצמם כפלסטינים בעלי אזרחות ישראלית.

ענת ברקו: אז אם אתם מעוניינים בהכרה כמיעוט לאומי, ואם אתם מגדירים את עצמכם כפלסטינים, הרי שלהצעת חוק זו היה צריך לקרוא בשם הצעת חוק-יסוד: המיעוט הפלסטיני כמיעוט לאומי.

ענת ברקו: אז מה קרה?

ענת ברקו: ממה נבהלתם?

ענת ברקו: מה אתם מסתירים?

ענת ברקו: אני אגיד לכם ממה נבהלתם; אתם מצד אחד רוצים להציג גישה בדלנית, כי אחרת איך תצדיקו את עצם קיומכם פה במשכן, אבל מצד שני, אם הבדלנות שלכם תהיה סביב היותכם מיעוט פלסטיני, הרי באמת ובתמים יהיה קשה להסביר מדוע אתם מתנגדים בכזה תוקף לרעיון של הזזת הגבול כך שלמשל תושבי ואדי-עארה ייכללו במדינה הפלסטינית – בלי, כמובן, להזיזם מבתיהם, רק את הגבול.

ענת ברקו: הרי מה יותר הגיוני מלהעדיף להיות חלק מהרוב הלאומי במדינת הלאום שלךָ – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – או שלךְ, על פני מדינת לאום אחר, ולטעון לאפרטהייד?

ענת ברקו: האם כשמדברים על ערבים, מדברים על מצרים, מוגרבים, חאלבים?

ענת ברקו: צריך לומר: הצעת החוק, אדוני היושב-ראש, היא אותה הצעת חוק שהוגשה על-ידי בל"ד בכנסת השש-עשרה ביוזמת עזמי בשארה.

ענת ברקו: העתקתם אותה מילה במילה.

ענת ברקו: אף אחד לא אמר את זה.

ענת ברקו: רק שאז היא הייתה חריגה שבחריגות, ואילו היום אימצתם את ההצעה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: – – הכל-כך קיצונית.

ענת ברקו: אתם נוהגים לומר: המצאה קולוניאליסטית, ואתם מתנגדים, אבל בואו נגיד כך: רוצים הכרה כמיעוט לאומי ערבי, אבל ממש לא מוכנים להכיר במדינה היהודית שבה אתם אזרחים.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אנחנו, ברשימה המשותפת – בחד"ש ובמפלגה הקומוניסטית, מגנים בתוקף את החוק הגזעני למניעת קריאת התפילה, חוק המואזין, ורואים בו פגיעה גסה בחופש הדת והפולחן, וניסיון פופוליסטי לשסות ולהסית נגד האזרחים הערבים.

יוסף ג'בארין: ממשלת נתניהו כנראה מיישרת קו עם הימין האירופי והאמריקני הגזעני.

יוסף ג'בארין: במקום להציג פתרונות מדיניים ותשובות חברתיות למשבר הדיור, העוני, הבריאות, לממשלת הימין אין מה להציע מלבד מהסתה, שנאה, חקיקה גזענית וגרירת הארץ למלחמת דת.

יוסף ג'בארין: האזרחים הערבים הפלסטינים בישראל אינם מהגרים.

יוסף ג'בארין: אנחנו מיעוט מולדת, וקריאות המואזין ופעמוני הכנסיות הם חלק מזהותנו ומזהות המקום.

יוסף ג'בארין: כך היה, וכך גם יהיה.

יוסף ג'בארין: אנו קוראים לכל הציבור השפוי בישראל, ואנו קוראים לחברינו חברי הכנסת, להתנגד למדיניות הרת אסונות זו ולחזק את המאבק היהודי–ערבי המשותף נגד גזענות ולמען חיים משותפים על בסיס של שוויון מלא וכבוד הדדי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, בכאב עמוק אני אומר:

יוסי יונה: קול דמי אחינו יוצאי אתיופיה צועקים מן האדמה.

יוסי יונה: המשך הנוהג המכוער והנורא, הסירוב של מערכת הבריאות לקבל תרומות דם מיוצאי אתיופיה, חייב לבוא לקצו המיידי.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, הסירוב הזה, שנמשך כבר 20 שנה, בא אחרי שוועדה מקצועית קבעה חד-משמעית – ואני מצטט – שיש לקבל תרומות דם מיוצאי אתיופיה השוהים בישראל זה עשור.

יוסי יונה: אך הנוהג המכוער הזה עומד בעינו.

יוסי יונה: מה הסירוב הזה אומר עלינו, אדוני היושב-ראש?

יוסי יונה: איך חשים יוצאי אתיופיה אל מול הסירוב הזה?

יוסי יונה: דיברתי עם חברי אבי ילאו, פעיל חברתי ומנכ"ל ארגון הל"ה, שאמר לי דברים נחרצים, דברים כואבים.

יוסי יונה: הוא אמר כך: אם יש ביטוי חריף, מכוער ומוסדי לגזענות כלפי יוצאי אתיופיה, הרי אנחנו רואים אותו בסירוב לקבל את תרומות הדם שלנו.

יוסי יונה: המדינה היחידה בעולם שעושה זאת, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: היחס של המדינה לדם שלנו – ממשיך ואומר בכאב רב אבי ילאו – זה השורש.

יוסי יונה: הדבר הזה מסביר למה לא אכפת למדינה ולציבור מאברה מנגיסטו, הנמצא זה 800 ימים בשבי ה"חמאס", הוא מסביר למה דוחפים את ילדינו למסגרות נפרדות – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסי יונה: – – ומסביר למה אנחנו זוכים ליחס אלים במיוחד משוטרי ישראל.

יוסי יונה: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אבי ילאו קורא לראש הממשלה ולממשלת ישראל להתערב מיידית כדי לחייב את מערכת הבריאות לקבל את תרומות יוצאי אתיופיה.

יוסי יונה: אני מצטרף לקריאתו.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, דם אחינו השפוך צועק לנו מהאדמה.

יוסי יונה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מוזמן למליאת הכנסת גם מחר בשעה 11:00, שם – אישרתי שאילתות דחופות בנושא ונשמע את תשובת הממשלה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, היום הכנסת מציינת את יום הפג.

ישראל אייכלר: הייתה לנו היום זכות, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשמוע מצגת נהדרת על התקדמות גדולה מאוד בתחום הפגייה, 80 מיליון שקלים שמשקיעים בזה, וגם הכשרת אחיות וגם תעודות ציון.

ישראל אייכלר: הדבר המשמח ביותר הוא שבפריפריה הייתה מצוינות לא פחות מאשר במרכז.

ישראל אייכלר: יש ירידה של 50% בזיהומים בפגיות, אך עדיין אנחנו במקום האחרון בפגיות אל מול מדינות ה-OECD.

ישראל אייכלר: מובן מאליו שאני ציינתי – ואני מציין פה – את תרומתו של שר הבריאות הרב יעקב ליצמן.

ישראל אייכלר: אנחנו גאים בפעילותו בכל העניינים, אבל גם בעניין הזה.

ישראל אייכלר: אבל יש נקודה שגרמה לי לדבר פה, בפני הכנסת.

ישראל אייכלר: יש סעיף בתוך הנושא הזה: מה זה פג – רק מי ששוקל 1,750 גרם ומטה.

ישראל אייכלר: אני יודע על מקרים, ממש לאחרונה, של תינוקות שהם גדולים יותר, והם בריאים, בסדר גמור, אבל אין להם כוח לאכול – אחרי יומיים, נדמה לי, שתינוק כזה היה ליד האימא, במחלקה הרגילה, פשוט מצאו אותו כחול, וברגע האחרון תפסו אותו והכניסו אותו לפגייה, והוא היה צריך להישאר שם שבוע ימים, ואני מקווה שלא נגרם נזק למוחו של התינוק.

ישראל אייכלר: הווי אומר שהקביעה השרירותית של 1,750 גרם – זה חייב להיות קצת יותר גמיש, אם זו לידה מוקדמת, או שהרופאים רואים שהילד חלש, לא להימנע מלהכניס אותו לפגייה משום שלא מקבלים תקציב נוסף ממשרד הבריאות.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, היום הכריזה ההסתדרות על סכסוך עבודה ועל כוונתה להשבית את המשק על המשבר בביטוחים הסיעודיים.

איציק שמולי: אני חושב שצריך לברך את ההסתדרות על המהלך הזה, אין דבר שראוי בשבילו להשבית את המשק, גם השבתה כללית, יותר ממה שקורה בביטוחים הסיעודיים לאורך זמן.

איציק שמולי: בניגוד להתחייבויות ולהצהרות הגדולות בסוף השנה שעברה, המדינה – האוצר דחף את המבוטחים למלתעות של חברות הביטוח, והן המשיכו בכל הכוח, בקצב גדול יותר, לזרוק מבוטחים מהפוליסות, וזאת הונאה, חברים.

איציק שמולי: במשך יותר מ-20 שנה, 1.2 מיליון ישראלים שילמו כל חודש עבור ביטוח סיעודי, וברגע האמת חברות הביטוח ברחו להם והותירו אותם חסרי כול.

איציק שמולי: אז אני מאוד מאוד מקווה שהפעם הזאת לא יימצא פתרון של הקפאת מצב, אלא שיחייבו את חברות הביטוח להשאיר את המבוטחים בתוך הפוליסות, ובטווח הארוך – משהו שהממשלה התחייבה לעשות ולא עושה בתקציב הקרוב: ביטוח סיעודי ממלכתי.

איציק שמולי: כל פתרון אחר הוא חסר כל משמעות.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תודה רבה על הזמן שלכם, אנחנו כבר עמוק בתוך שנת הלימודים, וכבר שכחנו מהמאבק שלנו בנושא תשלומי הורים, אבל 5 מיליארד שקלים נגבים מדי שנה מהורים.

איילת נחמיאס ורבין: כשיש עודפים במערכת החינוך או בבתי-הספר, הם לא חוזרים להורים.

איילת נחמיאס ורבין: כשההורים יוצאים בבוקר לעבודה, כל הנטל הכלכלי עליהם; אין שום יכולת לממן גנים, צהרונים, חוגים, קייטנות – פשוט לא עומדים בנטל.

איילת נחמיאס ורבין: מחר בשעה 19:00, בהובלת הפעיל החברתי פיצ'י דובינר, תתקיים הפגנה מול משרד החינוך על החינוך-חינם שאינו חינם במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו מדברים על שוויון הזדמנויות, זה בדיוק העניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום ההכשרה המקצועית

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום ההכשרה המקצועית, המתקיים היום כאן בכנסת ביוזמת חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: כמה מהוועדות הקדישו לנושא זה היום את דיוניהן, ואני מברך על היוזמה להעלאת הנושא, שיידון מייד גם כאן, בהצעות לסדר-היום מס' 4652, 4770, 4874, 4885, 4926 ו-4945.

יולי יואל אדלשטיין: העולם המודרני חווה שינויים מואצים; המהפכה הטכנולוגית והדיגיטלית, ממאפייני הגלובליזציה, מביאה אתה תמורות מרחיקות לכת.

יולי יואל אדלשטיין: רובנו חשים זאת בשגרת חיינו – בנוחות ובמהירות שבהן אפשר להגיע ממקום למקום, בקלות שבה אפשר לתקשר עם כל קצות העולם, בזמינות המידע ובשפע הצרכני האדיר, הודות לשווקים הפתוחים וגם לאפשרויות לייצר היום כמעט כל דבר ביתר יעילות, במהירות, ויותר בזול.

יולי יואל אדלשטיין: למרחק הגיאוגרפי כבר לא נודעת כמעט כל משמעות.

יולי יואל אדלשטיין: פועל יוצא של כל אלו הוא גם מהפכה כלכלית ותעסוקתית, שהשלכותיה עמוקות מאוד; מקצועות שבעבר היו מבוקשים כבר אינם כאלה, ומאידך – יש דרישה למקצועות אחרים לגמרי ובהם יש מחסור בעובדים.

יולי יואל אדלשטיין: כדי להתמודד נכונה עם אתגרי התקופה מבחינה תעסוקתית, המשפיעים הן על הכלכלה ברמה הלאומית והן על משקי הבית ופרנסתם, עלינו לתת את הדעת במבט-על ובתוכנית סדורה על הכשרה במקצועות הולמים, שמתאימים למשק בן-זמננו, על מאפייניו.

יולי יואל אדלשטיין: זהו נושא חשוב, שעשוי להיות אחד המפתחות שלנו להתמודדות כחברה וכמדינה עם אתגרי המחר.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי כי נעלה את המודעות לו גם במסגרת חשובה זו.

יולי יואל אדלשטיין: אני שב ומודה על היוזמה לקיים יום זה, ומזמין את היוזם עצמו, חבר הכנסת אלי אלאלוף, להיות ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – על-פי הרשימה – חנין זועבי, עליזה לביא, ענת ברקו, מיכל בירן, יעקב מרגי, ולאחר מכן השרה איילת שקד תשיב בשם הממשלה.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני היושב-ראש, על דבריך בפתיחה של הדיון החשוב הזה.

אלי אלאלוף: כמו כל אחד, אני מתוסכל מהפגנת הנוכחות המרשימה של חברי הכנסת ושל השר הממונה על הנושא.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, בפגישתנו הראשונה, בהיותי חבר כנסת מאוד מאוד טרי – ואני מרגיש שאני עדיין טרי – הדרכת אותי והזכרת לי את שלושת התפקידים המרכזיים של ועדה: 1.

אלי אלאלוף: לקיים דיונים כלליים, ציבוריים, הקשורים לנושא של הוועדה; 2.

אלי אלאלוף: לקדם חקיקה הקשורה לזה; ואמרת: הכי חשוב זה לעשות מעקב אחרי ביצוע הממשלה ועבודת הממשלה, ולעשות את זה באחריות מלאה.

אלי אלאלוף: אז זו ההנחיה שלך זה מס' 3, שאני רציתי ליישם, ואני גאה ליישם אותה, כי זה באמת תפקיד אדיר.

אלי אלאלוף: כשהתחלנו ליישם את זה בוועדה שלנו, גילינו הרבה הרבה הרבה לקונות.

אלי אלאלוף: יש פה שר?

אלי אלאלוף: אין שר שיקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: לא, השרה שקד נמצאת פה.

אלי אלאלוף: השרה שקד.

אלי אלאלוף: אתה חבר שלי, אז אל תפריע לה.

אלי אלאלוף: תן לה בבקשה – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם השר ליצמן נמצא פה.

אלי אלאלוף: בצלאל, תן לשרה להקשיב, שאולי זה יגיע סוף-סוף לרמת הממשלה.

אלי אלאלוף: הנושא של ההכשרה המקצועית – כמו שגילינו את הבור הנורא של הזנחה בתאונות עבודה בענף הבניין, והצלחנו טיפה לגרום להתעניינות בו, אבל עוד לא במשאבים מתואמים בין המערכות – אותו דבר אנחנו מגלים בהכשרה מקצועית.

אלי אלאלוף: הכשרה מקצועית היום – בצרפתית שלי אומרים: זה הקרוב העני.

אלי אלאלוף: אנחנו מתווכחים – ואמר את זה לפני חבר הכנסת חאג' יחיא – ואי-אפשר להתעסק בדבר רציני עם תקציב של 130 מיליון שקל בשנה, 130 מיליון שקל שאמורים להכשיר את המבוגרים בתחום ההכשרה המקצועית, בזמן שהכשרה מקצועית זה לא רק טוב לכלכלה; זה לא רק טוב לשילוב החברתי; זה לא רק טוב לניידות החברתית; זה לא רק טוב להרגשה טובה שאתה שייך למערכת יוצרת ועושה; זה לא רק טוב למערך החברתי שלנו – שלצערנו אנחנו רק מציינים תמיד כמה הוא שסוע.

אלי אלאלוף: יש היום דרישה הולכת וגוברת, במגזרים שנחשבים חלשים יותר, שרוצים להגיע להכשרה מקצועית.

אלי אלאלוף: אז אומרים: מה אתה רוצה?

אלי אלאלוף: 29% מהשוברים – זו שיטת ההכשרה המקצועית – הולכים לנשים ערביות.

אלי אלאלוף: 29% ממה?

אלי אלאלוף: מ-7,000 ואוצ'רים לכל המדינה.

אלי אלאלוף: ומצד שני, כשמדברים על העלייה – ובצדק; אני עולה חדש, ואני תומך בעלייה, ואני ציוני מטורף שרוצה לראות כל יהודי פה; גם אתה, נראה לי – יש אותו מספר.

אלי אלאלוף: עלייה שמביאה לארץ בממוצע 20,000–25,000 איש, יש לה אותם 7,000 ואוצ'רים.

אלי אלאלוף: אז איך אפשר להתעסק בהכשרה המקצועית הנדרשת?

אלי אלאלוף: שמענו בדיון היום – ואני חייב לציין, היום הזה הוא ביוזמה משותפת, יחד עם עאידה תומא סלימאן, וחברי יעקב מרגי ומנו טרכטנברג.

אלי אלאלוף: אנחנו רצינו שיבינו שהיום הטיפול בהכשרה המקצועית זה בעצם הכשרת החברה למעמד אחר, למצב אחר.

אלי אלאלוף: מפני שהפעם, כשילמדו אנשים בהיקף הנדרש, ברמה הנדרשת – ישתלבו בחברה, והחברה תשתפר בתפקודה, ביכולתה לשרת את האזרחים שלה.

אלי אלאלוף: אני גם חייב להגיד שהיום ההכשרה המקצועית – כמו – ובעיקר – ההכשרה האקדמית, ובמיוחד הכשרה אקדמית – זו מערכת שמחלישה את הפריפריה.

אלי אלאלוף: אני לא אוהב את המילה "פריפריה".

אלי אלאלוף: אני לא צריך להצדיק שאני איש הפריפריה, אני גר בבאר-שבע, וגאה בזה, ושירתתי את הפריפריה כל ימי.

אלי אלאלוף: אני חושב שהיום, כשאנחנו שולחים אנשים לאקדמיה, שאין לה לפעמים שום מטרה, לטובת אותו אזרח, אלא רק איזו אהבה ראשונה לתחום של מקצוע כזה או אחר – ואני לא אגיד שום מקצוע, כדי שלא אפגע באף אחד – אנחנו מרחיקים את הילדים שלנו מהבית, מהסביבה, מהאזורים שלנו.

אלי אלאלוף: ההכשרה המקצועית היא חלק אינטגרלי של הפיתוח האזורי, מושג שנעלם מהשיח המקצועי של פיתוח המדינה.

אלי אלאלוף: היום, כדי להכשיר – וכדי לא לפגוע באף אחד אני אציין את הבן שלי, שרצה – כל החיים שלו הוא אומר לי: תלמד אותי מקצוע, נמאס לי, אז עשיתי בגרות בשבילך – יאללה, יש לי בגרות.

אלי אלאלוף: עכשיו שהוא רוצה ללמוד מקצוע – והוא החליט על מקצוע מסוים, ולא אגיד, כי אחר כך יגידו שאני מקדם תחום זה או אחר – הוא היה מועמד בין 250 מועמדים ל-22 מקומות, ובתנאי שזה יהיה בתל-אביב.

אלי אלאלוף: שני-שלישים מהתלמידים הם ערבים מהצפון.

אלי אלאלוף: זה אומר שהם צריכים לדאוג כל יום, שלוש פעמים בשבוע, לנסוע.

אלי אלאלוף: בהכשרה מקצועית היום, תשימו לב טוב, יש חמישה מרכזים ממשלתיים, אדוני, ו-426 מוסדות מוכרים על-ידי המדינה, שהם פרטיים; זה נקרא אחריות המדינה, או בריחה של המדינה מאחריות?

אלי אלאלוף: והאנשים האלה, כדי להירשם לקורס המסוים הזה, שזה לא גאונות – זו יכולת אדירה להתפרנס, זו יכולת נפלאה, כי הוא בחר את זה – הבן שלי בחר, אני לא מכיר את המקצוע הזה, הוא בחר, ואני גאה שהוא יכול להיות עצמאי לעומתי – אתם יודעים כמה זה עולה – כי זה במגזר הפרטי?

אלי אלאלוף: 52,000 שקל; עשרה חודשים כפול שתיים, 18 צ'קים מראש.

אלי אלאלוף: אז אני מודה, צ'קים לא היו לי; הכסף ברוך השם יש לי – הייתי צריך לרוץ להביא עוד פנקס צ'קים, כי לא היו.

אלי אלאלוף: תארו לכם, וזאת לא רשת פרטית, במקרה זה, זאת רשת ציבורית.

אלי אלאלוף: מי יכול לשלם 52,000 שקל שנתיים מראש?

אלי אלאלוף: להוסיף על זה את הוצאות הנסיעה, כי כמובן זה תל-אביב, לב תל-אביב, ואין להם זמן לאכול סנדוויץ' חיצוני.

אלי אלאלוף: איך אתם רוצים שההכשרה המקצועית – איך אתם רוצים שהכלי האדיר הזה, שיכול לקדם אוכלוסיות שונות – ורואים את זה במספרים; החלק שהוא אולי התקווה הטובה שיש: כן, נשים ערביות מחפשות לעבוד יותר; כן, גם גברים חרדים מחפשים.

אלי אלאלוף: זה אחד המנופים, שלפני, פרופסור צביקה אקשטיין, בדוח שלו על התעסוקה של 2010, ציין – זה חשוב – בדוח העוני שהחברים שלנו ואני כתבנו והוצאנו – זה אחד מהמרכיבים הטובים ביותר להוצאה מהעוני.

אלי אלאלוף: לכן, אני חייב להגיד, אדוני היושב-ראש, הממשלה חייבת לקחת את הנושא הזה באחריות, ולעשות מזה תוכנית לאומית, עם המשאבים הנדרשים.

אלי אלאלוף: ואני בטוח, אף-על-פי שזאת רק התחלת הקדנציה של השר כץ, בנושא הזה, אני בטוח שהוא יוכל להתמודד.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד משפט אחד, ש – כפוליטיקאי אני יורה ברגלי: לא הייתה שום הצדקה להעביר את ההכשרה המקצועית למשרד הרווחה.

נחמן שי: ברור.

קריאה: נכון.

אלי אלאלוף: כל המערכות – – –

ענת ברקו: כי היה צריך – – –

אלי אלאלוף: כל המערכות המקצועיות – – –

ענת ברקו: נכון.

ענת ברקו: אתה צודק.

איתן ברושי: גם לא את הקליטה.

אלי אלאלוף: כל המערכות המקצועיות, כולל צה"ל – –

ענת ברקו: משרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: – – שעושה עבודה אדירה בעניין הזה – –

ענת ברקו: נכון.

אלי אלאלוף: – – כולל משרד הקליטה, שעושה עבודה מאוד מיוחדת בזה – –

ענת ברקו: אז למה העבירו?

אלי אלאלוף: – – כולל הגופים כמו ה"ג'וינט" ואחרים – –

ענת ברקו: אסור היה להעביר.

אלי אלאלוף: – – היו מאוד רוצים שזה יהיה במשרד החינוך.

אלי אלאלוף: לצערי, שיקול הדעת המקצועי עבר מסדר-היום, ושיקול הדעת הפוליטי זה מה שקבע לנו עובדה לא נעימה.

אלי אלאלוף: כל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לכל דובר ודוברת.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להודות ליוזמי היום הזה, חברת הכנסת עאידה, חבר הכנסת מרגי וחבר הכנסת אלי אלאלוף.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תעסוקת נשים, לגבי הנשים הערביות, אינה רק עניין של מוביליות חברתית, היא גם עניין של הגשמה עצמית.

חנין זועבי: היא עניין של כמעט בריאות הנפש; אישה ערבייה בלי עבודה לא יוצאת מהבית.

חנין זועבי: לא יוצאת מהבית.

חנין זועבי: אין לה אפיקים והזדמנויות לצאת מהבית.

חנין זועבי: היא רוצה לצאת מהבית; קודם כול היא תצא לעבודה, אחר כך אולי היא תחפש פעילויות אחרות.

חנין זועבי: בשבילה זה חיים, בשבילה זה הקשר עם החברה, בשבילה זה הקשר עם העולם, בשבילה זה הקשר עם החיים, וזה הערך העצמי שלה.

חנין זועבי: אם אתה מביא בחשבון את כל זה ואתה יודע ש-30% מהנשים הערביות עובדות – כלומר ל-70% אין חיים, הן נחנקות בבתים.

חנין זועבי: ממילא ביישובים שלהן אין מקומות בילוי, אין כלום.

חנין זועבי: זה הבית והעבודה, הבית והעבודה.

חנין זועבי: בריאות הנפש: אפשר לראות במחקרי פסיכולוגיה שחלק מהדיכאון של הנשים הערביות הוא בגלל העובדה שהן נשארות בבית.

חנין זועבי: אז זה דבר מאוד מאוד מאוד חיוני.

חנין זועבי: בטח שהוא חיוני גם לכלכלה, ולחברה, ולמוביליות.

חנין זועבי: אבל יש תפיסה שלא מותאמת, שהיא קצת מוטעית: ההכשרה המקצועית עובדת על הון אנושי – ההון האנושי – בשביל להכניס יותר אנשים, יותר גברים, יותר נשים, לתעסוקה.

חנין זועבי: אבל יש בעיה בתעסוקה עצמה, כלומר אם אנחנו מפתחים הון אנושי ואין מקומות עבודה, אז מגבירים את התסכול, כי אתה מפתח הון אנושי, ואתה חושב שיש לך תעסוקה, אבל הבעיה – זה רק ההון האנושי, ואתה לא שם לב שיש בעיה במקומות התעסוקה עצמם.

חנין זועבי: כלומר, אי-אפשר לנתק, וזה המצב במדינה: מנתקים בין הכשרה מקצועית, פיתוח הון אנושי, ובין מקומות העבודה, ובין מקומות התעסוקה.

חנין זועבי: ולכן, בסופו של דבר – ואת זה אמר יושב-ראש ועדת הרווחה – אולי מפתחים כישורים אנושיים, אבל מפתחים אותם בשביל המרכז, לא בשביל הפריפריה.

חנין זועבי: כי אתה לא משקיע בתשתית של הפריפריה, אתה לא משקיע ביישובים של הפריפריה, ואתה מעביר את ההון האנושי של הפריפריה למרכז.

חנין זועבי: אז אולי אתה מחזק את האינדיבידואל בפריפריה, אבל לא את הפריפריה עצמה, ואתה דווקא מחזק את המרכז.

חנין זועבי: לכן, צריכים – אי-אפשר בלי ראייה כוללת, כי הכול, כל התקציבים – ונשפכים פה תקציבים אדירים – ואני אנקוב לך בתקציב של 3.7 מיליארד, אני לא יודעת אם המספר הזה נכון או לא נכון, אבל יושב-ראש ועדת הרווחה אמר שזה נכון – 3.7 מיליארד הושקעו בהכשרה.

אלי אלאלוף: כולל בתי-ספר – – –

חנין זועבי: כן כן, כולל בתי-ספר – –

אלי אלאלוף: – – –

חנין זועבי: – – כולל הכול.

חנין זועבי: הוקצו.

חנין זועבי: מהם נוצל שליש – מהתקציב הזה.

חנין זועבי: אז מה אומרים לך?

חנין זועבי: אומרים לך – נותנים לך אחוזים של נשים ערביות ויהודיות שהשתתפו בקורסים האלה, של הכשרה מקצועית, אבל לא אומרים לך את המספר שנכנס באמת לשוק העבודה אחרי הקורסים האלה, אחרי ההכשרה.

חנין זועבי: השאלה אינה רק שאלת הכשרה.

חנין זועבי: הרי התפוקה האחרונה של ההכשרה הזאת היא להיכנס לשוק העבודה.

חנין זועבי: אין שקיפות בנתונים: כמה נוצל מה-3.7, איפה נוצל – אולי יש, אבל השקיפות היותר-נחוצה: כמה מהם נכנסו לשוק העבודה והתמידו בשוק העבודה; כי לפי דעתי הם עוקבים אחריהם רק שלושה חודשים – הם עוקבים שלושה חודשים אם את נמצאת בעבודה או לא, לא תקופה יותר ארוכה.

חנין זועבי: ולכן, מה שאנחנו רוצים זה התאמת ההכשרה המקצועית לשוק העבודה, ויצירת מקומות העבודה בפריפריה, וגם לקשר את ההכשרה המקצועית למבוגרים עם ההכשרה המקצועית בבתי-הספר.

חנין זועבי: בתי-הספר הטכנולוגיים, במיוחד במגזר הערבי, בחברה הערבית, מנותקים לחלוטין משוק העבודה.

חנין זועבי: ומה יש, יש גם נתון מדהים: לפי איחוד התעשיינים, יש מחסור ב-9,500 משרות; לא משרות של היי-טק, אלא של לואו-טק, של נגרים, חשמלאים, מסגרים וכל הדברים האלה, בזמן שיש אינפלציה של מורות מובטלות בחברה הערבית, יש מחסור בהמון – כן, משפט סיום – בהמון מקצועות, ואין מי שידריך וינתב אסטרטגיה כוללת בשביל לקשר בין הדברים.

חנין זועבי: משפט אחרון.

חנין זועבי: יש קטסטרופה בחברה הערבית; בבתי-הספר הטכנולוגיים אתה חייב ללמוד שלושה ימים ולעבוד יומיים.

חנין זועבי: הם לומדים שלושה ימים, וזהו, לא עובדים יומיים.

חנין זועבי: התלמידים של בתי-הספר התיכוניים בחברה הערבית ברחוב ביומיים שהם אמורים לעבוד, כי אין מקומות עבודה, ואין פיקוח על זה.

חנין זועבי: כלומר, מציאות קטסטרופלית.

חנין זועבי: זה מגביר את האלימות, זה מגביר את העוני, אבל אין מי שיעקוב אחרי זה.

חנין זועבי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי, חברי הכנסת, יום ההכשרות המקצועיות שהקימו וקידמו היום חברי הכנסת אלאלוף, תומא סלימאן וטרכטנברג – הם באמת הציבו בפנינו כמה סיבות טובות מאוד להיות מודאגים ומוטרדים.

עליזה לביא: הנתונים זועקים: משנה לשנה אנחנו רואים את הדעיכה ההדרגתית של כל תחום ההכשרות המקצועיות במדינת ישראל.

עליזה לביא: בשנת 2002, מהשקעה של 270 מיליון שקל וכ-35,000 תלמידים, ב-2015 יש 3,500 אנשים שנקלטים במערך ההכשרות, והתקציב הוא 50,000 – קיצוץ של יותר מ-80%.

עליזה לביא: אנחנו רצים אחורה – לא הולכים אחורה, רצים אחורה.

עליזה לביא: לא צריך להיות עם כושר ניתוח או פרופסורים באקדמיה כדי להבין מה המצב ומה זה אומר על המציאות שמצפה לנו פה, לחברה בישראל.

עליזה לביא: בצורה מובהקת אפשר להבחין ששוק התעסוקה נמצא בהתרסקות – התרסקות ברורה, אי-אפשר לייפות את זה.

עליזה לביא: ומה אנחנו עוד רואים?

עליזה לביא: אנחנו רואים שיש מידה נמוכה מאוד של התאמה בין צורכי המשק המשתנים ובין המקצועות.

עליזה לביא: אם ניקח את התמונה הזאת, של מדינת ישראל, מול מדינות העולם ומדינות ה-OECD, שמשקיעות הרבה מאוד כסף, משאבים, ידע וניסיון בהכשרות המקצועיות במסגרת מה שנקרא מדיניות התעסוקה הפעילה – כן, במדינות נאורות מתקדמות יש מדיניות, מה שלצערי הרב אין במדינת ישראל.

עליזה לביא: אנחנו רואים שמספר הסטודנטים באוניברסיטאות הולך ויורד; אנחנו רואים שהכשרות מקצועיות לא קיימות.

עליזה לביא: תעסוקת המחר דופקת לנו בדלת; קרוב ל-40% מהמקצועות ייעלמו בעוד כעשר שנים, ולמדינת ישראל אין מדיניות, אין ידיים שעובדות יחד.

עליזה לביא: אז לפי התאחדות התעשיינים, בעולם העבודה הישראלי חסרים – כן, חסרים – עשרות אלפי עובדים מיומנים; חסרים עשרות אלפי עובדים שההשקעה שהייתה אמורה להיות בהם רק הולכת ויורדת.

עליזה לביא: ואם אנחנו לא ניקח את ההבנה הזאת ונעשה פה שיד ימין תדע מה קורה עם יד שמאל, לא נבין ולא נראה איך אנחנו מתקדמים ומשנים את המציאות העגומה הזאת שהנתונים הללו מציבים בפנינו.

עליזה לביא: ועוד דבר מטריד מאוד למדנו מתחקיר שערך מתן חודורוב בחודשים האחרונים; זה נוגע בתוכנית השוברים של האגף להכשרה מקצועית: כסף שמוקצה להכשרות מקצועיות לשנה מסתיים הרבה מאוד לפני שמסתיימת השנה – לא בדצמבר, לא בנובמבר, אלא כבר בתחילת ספטמבר; כלומר ארבעה חודשים ארוכים לפני סיום שנת הכספים.

עליזה לביא: במילים אחרות, מובטל שמגיע ללשכה ומבקש להשתלב במעגל העבודה, דרך המעגל הזה, של ההכשרה, בעצם חסומה בפניו.

עליזה לביא: לכך מצטרף עוד נתון מדאיג: מדינת ישראל יוצרת למעשה תמריץ כלכלי שלילי להצטרפות ולהשתלבות במערך ההכשרות.

עליזה לביא: התקנות של המוסד לביטוח לאומי של מדינת ישראל קובעות שההרשמה לקורס המקצועי גוררת הפחתה של 30% בדמי האבטלה של המשתתפים.

עליזה לביא: וכשמדובר בחוליות מוחלשות בחברה בישראל, כמו משפחות עם מפרנס יחיד או מפרנסת יחידה, מי תוכל להרשות לעצמה, מי יוכל להרשות לעצמו, לוותר על כסף מזומן ביד בתמורה לציפייה להשתלב מתישהו בתחום חדש שרכש או רכשה בו ידע והשכלה?

עליזה לביא: כך שלמעשה, משרד הכלכלה, לצערי הרב, הפך את המסלול שיצר בעצמו לבלתי אפשרי עבור רוב הציבור שמבקש להשתמש בו.

עליזה לביא: חברים, חברות, עולם התעסוקה משתנה בקצב ובהיקפים שאנחנו לא הכרנו קודם.

עליזה לביא: קרוב ל-50% מהמקצועות הולכים להיעלם בתוך עשור.

עליזה לביא: אנחנו חייבים להכשיר אנשים ונשים לעולם המחר במיומנויות ובכישורים חדשים.

עליזה לביא: זה דורש התמצאות סביבתית עתירת טכנולוגיות; זה דורש יכולת ללמוד ולרכוש מיומנויות חדשות ויכולת הסתגלות לסביבה משתנה.

עליזה לביא: את הדברים האלה אפשר ללמד.

עליזה לביא: תראו מה קורה במדינות בעולם שכן עושות את זה.

עליזה לביא: יש קו ברור מאוד ומדאיג בין עולם התעסוקה המשתנה לבין מקצועות שילכו וייעלמו; בין ההזנחה של עולם ההכשרה המקצועית ובין העובדה שההשקעה הדלה שכבר קיימת אינה הולכת למקצועות שהשוק צריך, למקצועות הרלוונטיים, שיענו על הצורך של עולם תעסוקה עתידי.

עליזה לביא: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אנחנו רואים בדאגה רבה את ההצטרפות המטרידה-מאוד של גורמים בחברה בישראל: כמו שאמרתי, מספר הסטודנטים הולך ויורד, ההכשרה התעסוקתית מוזנחת, עולם התעסוקה משתנה; וממשלה אחת, בסטגנציה ובקיפאון, צופה מהצד במשבר תעסוקתי עתידי ואין לה לא תוכנית, לא מדיניות, לא קו חינוכי אחיד, לא הכשרה, לא תעסוקה ולא כל דרך שבה היא מתמודדת.

עליזה לביא: אז זה נכון, עדיין, ששיעורי האבטלה בישראל נמוכים באופן יחסי, וזה נתון מעודד, אבל אסור לנו בשום אופן להאמין שאנחנו חסינים מתנודות.

עליזה לביא: מה שלא נתקן היום נפגוש כאן בעוד כמה שנים, ואז נגיד: איך לא תיקנו ואיך לא עשינו – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

עליזה לביא: אני מקווה מאוד שמהיום הזה תצא קריאת השכמה, ויקום, באמת, גוף ייעודי שירכז את כל המידע, ויחד נוביל לעולם תעסוקה משתנה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

אחמד טיבי: חמש דקות.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תודה לחברי חבר הכנסת אלאלוף, חברת הכנסת תומא סלימאן וחבר הכנסת מרגי.

ענת ברקו: באמת, היום הזה חשוב באופן בלתי רגיל.

ענת ברקו: אני רוצה להתייחס לנושא ההכשרות המקצועיות, כי הנושא הזה העסיק אותי מאוד.

ענת ברקו: החוק הראשון שלי עסק במקבילה האזרחית למקצוע צבאי, וההתייחסות לצה"ל כאל מקור מצוין למאגר של מקצועות שנדרשים בצבא, ואפשר ליישם אותם גם באזרחות.

ענת ברקו: הצבא והחברה, כמובן, אינם מנותקים זה מזה, וביניהם קשר סימביוטי של ממש; צבא העם, ההוויה הישראלית.

ענת ברקו: יש הרבה מאוד מקצועות שעוסקים בהם בזמן השירות, שהוא שירות חובה, והם מאפשרים לאחר מכן גם להתפרנס, גם להתפתח וגם להגשים כיוון מקצועי, אבל הבעיה הייתה שלא הייתה תעודה מקצועית מתאימה לאזרחות.

ענת ברקו: גם קורסים שאפשר היה להבין שהם יכלו להיות ורסטיליים לאזרחות, לא השתמשו בהם ולא נתנו תעודה שהיא לא רק צבאית.

ענת ברקו: לכן אני חושבת היום שגם כדי לבדוק את הצרכים במשק, מעבר לדברים שעלו כאן, למגזרים מסוימים – יש לנו מאגר אדיר של אנשים מוכשרים, וצריך לדעת לנתב אותם.

ענת ברקו: חלק מהעניין זה גם דרך עבודה מועדפת.

ענת ברקו: למשל, אם חסרים נהגי רכב כבד, ונהיגה ברכב כבד תהיה עבודה מועדפת, חיילים יפנו לכיוון הזה לאחר השחרור, ולאחר מכן חלקם, לפחות, יתקבעו במקצועות הללו.

ענת ברקו: היתרון העצום, כשמגיעים מהצבא, הוא הרצף התעסוקתי, הניסיון בעבודה, וכמובן כוח מיומן ומקצועי, ואיזושהי הנחה של הצעירים הללו על הפסים, שבמקום שיחפשו את עצמם – ואני רואה הרבה מאוד קורות חיים של צעירים; רוב העיסוקים שלהם אחרי השחרור הם במקצועות כמו מלצרות, שאין בזה שום פסול, אבל יש אנשים עם מקצוע שיכלו להרוויח הרבה יותר.

ענת ברקו: יש בכך להיטיב עם משרתי צה"ל, ואני חושבת שהעניין הזה חוצה גבולות פוליטיים, והוא עניין ערכי ממדרגה ראשונה.

ענת ברקו: בצה"ל יש למשל מקצועות של חשמלאות, של נהיגה, של מכונאות, קורסי חובשים.

ענת ברקו: גם הרבה מאוד תחומים טכנולוגיים שאנחנו רואים אחר כך בחברות סטרט-אפ, גם מקצועות של הלחמה עדינה וגם מקצועות של רובאות, כשאנחנו מדברים על מאבטחים, ולא מוכנים להכיר בכך כעבודה מועדפת.

ענת ברקו: רובאות היא מקצוע, וחיילים שסיימו שירות צבאי יכולים במקצוע הרובאות ללכת בהחלט גם לכיוון מקצועי.

ענת ברקו: כמובן, אם יש הכשרות מקצועיות לא מספיקות, בצבא, אפשר להשלים אותן באזרחות, ועדיף, בראייה שלי, לעשות את ההשלמה טרם השחרור, כדי שהחיילים המשוחררים יצאו לאזרחות עם תעודת מקצוע.

ענת ברקו: נוסף על כך, יש ליידע את החייל והחיילת המשוחררים כי הם זכאים לתעודת מקצוע, ויהא בכך גם תמריץ לאוכלוסיות ולמגזרים גדולים מאוד להגביר את המוטיבציה לשירות.

ענת ברקו: מה שעוד ברצוני להדגיש הוא כי שר הביטחון, אחת לתקופה, בתחילת כל שנה, מדווח על ההתעדכנות במקצועות חדשים, וכאשר הוא עושה זאת בפני ועדת החוץ והביטחון, על-פי החוק, המקבילה האזרחית תעלה ותבוא, וכך אנחנו נקבל חוק שהוא נושם, והרבה מאוד אנשים מוכשרים גם במקצועות טכנולוגיים וגם במקצועות נוספים.

ענת ברקו: אני רוצה לומר לכם שלצערי הרב נאלצתי לפצל את החוק גם מהקטע של ההכרה האקדמית, לאחר הקריאה הטרומית, ואני חושבת שכן, יש צורך לחזור ולדון בו, כיוון שגם הכרה אקדמית בקורסים צבאיים נחוצה.

ענת ברקו: רק היום קיבלתי מכתב משפרה, שהיא אחראית לנושא של חיילים בודדים, והיא עושה עבודה נפלאה, והיא סיפרה על הבן שלה, שהלך ללמוד בדנמרק, והכירו לו בקורס מ"כים כהכשרה אקדמית.

ענת ברקו: לכן, אם צריך השלמה תיאורטית, צריך ללכת בכיוון הזה, אבל גם שהכשרות צבאיות – כמו בה"ד 1, למשל, כהכשרה במנהיגות – בהחלט יזכו להכרה אקדמית ולניקוד מתאים.

ענת ברקו: הרצף התעסוקתי, הניסיון המקצועי, העזרה לחיילים משוחררים, הקבלה לעבודה – זה טוב למשק, טוב לחיילים, ואני חושבת שיהיה בכך תרומה רבה לחברה.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כל הכבוד ליוזמים של היום, חבר הכנסת אלי אלאלוף, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, חבר הכנסת יעקב מרגי ואחרים.

מיכל בירן: יצא לי להסתובב במערב-אירופה, ונדהמתי לגלות שבהרבה מדינות קוראים להסתדרות או לארגונים המקצועיים ולמעסיקים יחד "השותפים החברתיים", כי ברור שיש להם אינטרס משותף, והוא ההצלחה של החברה.

מיכל בירן: כשהעובדים נהנים מהצלחת החברה, גם לעובדים יש אינטרס מאוד מובהק לתרום כמיטב יכולתם להצלחת מקום העבודה שלהם.

מיכל בירן: כשחושבים על הקונספט הזה, של השותפים החברתיים, אי-אפשר שלא לראות בהכשרות המקצועיות בעצם איזשהו צומת מרכזי שאליו כל הדברים חוזרים ומצטלבים זה בזה.

מיכל בירן: מדינת ישראל לא בורכה במשאבי טבע, או כמעט לא בורכה במשאבי טבע, למעט הגז הטבעי שבאמת התגלה באזורנו.

מיכל בירן: אנחנו גם לא נתחרה בסינים בעלות העבודה.

מיכל בירן: כנראה לא נצליח לנצח אותם בסריגת סוודרים ובטקסטיל.

מיכל בירן: בעצם המשאב היחיד שעומד לרשותנו, כדי שבאמת החלום הציוני שלנו יצליח לשרוד פה, זה ההון האנושי שלנו.

מיכל בירן: זה תמיד היה היתרון היחסי שלנו, וגם בעתיד זה היתרון היחיד שיכול להיות לנו.

מיכל בירן: אבל כדי להצליח להגיע לפריון גבוה, בסופו של דבר צריך שההון האנושי יהיה מוכשר ברמה גבוהה.

מיכל בירן: בדבר הזה אנחנו רואים שיש לנו שחיקה הולכת וגוברת, ובעיקר קיטוב; יש פה חבורה של אנשים שהיא מאוד מוצלחת, מאוד משכילה – ואגב, יש להם הצעות מכל רחבי העולם – אבל יש גם קבוצה גדולה שנשארת מאחור, ולא מקבלת את הכלים להשתלב בעולם התעסוקה של ימינו.

מיכל בירן: ברחבי העולם יש דילמה בין שני סוגים של משימות, או של חזון שמנחה מפלגות וקבוצות סוציאל-דמוקרטיות, שחשוב להן מאוד מעמדו של האדם העובד: האופציה האחת היא הגנה על מקומות העבודה; האופציה השנייה היא הגנה על העובדים.

מיכל בירן: מה זאת אומרת?

מיכל בירן: באופציה הראשונה אתה מנסה למנוע סגירת מפעלים, לא משנה מה, בשביל להגן על מקומות העבודה של העובדים.

מיכל בירן: האופציה האחרת אומרת: אנחנו מבינים שחלק ממקומות העבודה, אין להם יותר קיום בפני עצמם במציאות של היום.

מיכל בירן: כנראה המדינה לא יכולה לאורך זמן להחזיק באופן מלאכותי את החיים של מקצועות שאנחנו לא מצליחים להיות תחרותיים בהם בעולם.

מיכל בירן: אפשר לעשות את זה לתקופה קצרה, לתקופה של התאמה, אבל אי-אפשר לעשות את זה לאורך זמן, להחזיק מקצועות שהם לא תחרותיים, אלא אם כן יש בהם אינטרס, כמו חקלאות, למשל, שלא משנה אם זה יהיה רווחי או לא רווחי – אני חושבת, למשל, שלמדינת ישראל יש צורך אסטרטגי להחזיק את החקלאות.

מיכל בירן: אבל יכול להיות שלא כך הדבר לגבי כל המקצועות.

מיכל בירן: הרבה פעמים מבקרים אותנו, אנשים שעומדים לימינם של העובדים בישראל, על זה שאנחנו לא מוכנים להתגמש.

מיכל בירן: השאלה היא, כשאומרים להתגמש, מה עומד בצד השני?

מיכל בירן: אם הייתי יודעת שלפעמים סוגרים פה מפעל, או שיש מקצוע שעובר מהעולם, אבל המדינה לוקחת אחריות לאנשים, מוודאת שיש להם הכשרה מקצועית רלוונטית שמאפשרת להם לעבור למקצועות חדשים, ומתוך הבנה אמיתית של המציאות – מי שהייתה תופרת במתפרה בבית-ג'ן לא תעבור להיי-טק כי סגרו את המתפרה, אבל יש מקצועות שכן אפשר ללמוד, יש הסבות שכן אפשר לעשות, בשביל לתת לאנשים את הכלים המיטביים להשתלב בשוק העבודה.

מיכל בירן: אבל מה מדינת ישראל עושה?

מיכל בירן: מחלישה מאוד את ההכשרות המקצועיות.

מיכל בירן: תמיד זה העניין הזה של לא לתת להם לא לטבוע ולא לשחות.

מיכל בירן: כשמרעיבים את בית-ספר "תדמור", ולא משקיעים, מה קורה?

מיכל בירן: תמיד שמים קצת כסף, בדיוק כדי שהם רק לא ייסגרו, כדי שיהיה אפשר להפריט אותם בכל זאת כיחידה שלמה.

מיכל בירן: כשעושים את זה למכללות המקצועיות, נותנים להן בדיוק את קצת הכסף שהן צריכות בשביל שלא ייסגרו, אבל לא מספיק.

מיכל בירן: מה זה אומר לא מספיק?

מיכל בירן: המקומות האלה יכולים להיות רלוונטיים רק אם יש מספיק תקציבים להביא את המורים הטובים ביותר, להביא את הציוד הטוב ביותר, בשביל שההכשרה המקצועית הזאת תהיה לא רק סימון "וי", אלא שהיא באמת תיתן לאנשים כלים להשתלב במקצועות שגם יביאו להם פרנסה, אבל גם יהפכו את החברה הישראלית ואת הכלכלה הישראלית למוצלחות כפי שהן היום וכפי שאנחנו חייבים לשמור על המקום הזה גם לקראת העתיד.

מיכל בירן: אז שוב, זה הזמן לברך את מי שיזם את היום הזה.

מיכל בירן: אני מקווה שהיום הזה יגרום למקבלי ההחלטות להבין שחוץ ממילים יפות על הכשרה מקצועית, בסוף זה חוזר תמיד לשורה התחתונה – בסוף זה חוזר לכסף.

מיכל בירן: ומי שמתכוון לזה באמת, מה שנקרא, שגם יוציא את פנקס הצ'קים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב מרגי – אחרון הדוברים; אחרון אחרון חביב, נעניתי לבקשתך.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, ברכות ליוזם שביוזמים, חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: רוב הדוברים דיברו על הקטע של המשבר בהכשרה המקצועית, אבל אני רוצה לדבר על סוגיה שבאמת נוגעת גם בתחום שלי כיושב-ראש ועדת החינוך, ואני אומר – רבות דיברנו בשנים האחרונות על העשור האבוד של ההשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: העשור האבוד, העשור האבוד – ברוך השם, טיפלנו.

יעקב מרגי: טיפלנו בו.

יעקב מרגי: יש משאבים, ומטפלים.

יעקב מרגי: מי מטפל בשני העשורים האבודים של החינוך הטכנולוגי?

יעקב מרגי: לצערי הרב, שאלה יש לי, תשובה – אין לי.

יעקב מרגי: לא מטפלים.

יעקב מרגי: אין מי שמטפל.

יעקב מרגי: מזלנו שזכינו בגלי העלייה הברוכה בשנות ה-90, נהנינו עד שהעובדים האלה פרשו לגמלאות – התבגרו ופרשו לגמלאות.

יעקב מרגי: רבות מדברים גם על הכשרה מקצועית.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, בכנס, מכל היום הנפלא הזה, העשיר והגדוש שהיה היום, הסרטון שהכינה קרן "סטף", שמשקף את המציאות של – זה נכון גם לגבי התלמידים, אבל הסרטון דיבר על אותו אזרח שעושה הסבה מקצועית, או אותו מובטל שמופנה להכשרה מקצועית, ללא הכוונה, ללא אבחון, בלי לתת לו את הכלים כדי שיוכל לפרוע את מה שהוא למד, ועד שהוא עובר את כל מסלול החתחתים, כשהוא ניגש לעבודה – ניסיון אין לך.

יעקב מרגי: יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

יעקב מרגי: ולכן אני אומר, רבותי, ללא עבודה מערכתית של כל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, שילוב ידיים – וכשאני אומר שילוב ידיים – אלי, ידידי, אתה לא יורה לעצמך ברגליים; ואני אומר לך, גם אני לא הולך לירות לעצמי ברגליים, ההפך הוא הנכון – היינו צריכים לעשות הכול שהחינוך הטכנולוגי יעבור למשרד החינוך.

יעקב מרגי: זה לא עניין פוליטי – זה לא עניין פוליטי; כל עוד החינוך הטכנולוגי סמוך על שולחנם של אחרים, אנחנו נשמע סכומים, נראה סכומים, של 100 מיליון, 130 מיליון, 200 מיליון – זה כלום, כשמדברים בצורך לאומי.

יעקב מרגי: זה צורך לאומי, רבותי.

יעקב מרגי: כשאומרת לך התעשייה: אנחנו משוועים לידיים עובדות, ואין מי שפונה לתעשייה – ורבותי, אני אומר לכם, תעשו סקר, ורואים – צופים בנו אזרחים: האם מישהו יודע מהו השכר הממוצע בתעשייה?

יעקב מרגי: הוא יותר גבוה משל חלק גדול מהמורים, מהשכר של המורים – 13 ו-14.

יעקב מרגי: תנטרלי את הקטע של ההיי-טק – תנטרלי את הקטע של ההיי-טק, ואנחנו עדיין בסכומים גבוהים יחסית.

יעקב מרגי: אבל בתודעה אצלנו מקצוע טכנולוגי זה עובד ייצור עם שכר מינימום.

יעקב מרגי: בתודעה, עובד בתעשייה הוא עובד נחשל, עובד שחור עם שכר מינימום.

יעקב מרגי: זה לא נכון.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם, צאו לסיורים, חברי הכנסת, תצאו ותראו את מפעלי התעשייה של היום: רובוטיקה, הכול טכנולוגיה מתקדמת.

יעקב מרגי: אז לְמה אנחנו מגיעים?

יעקב מרגי: לאיזו מסקנה?

יעקב מרגי: מה לעשות, בעיה תדמיתית במקצועות הטכנולוגיים.

יעקב מרגי: אז כשיש בעיה תדמיתית – אנחנו אלופים בשיווק, מה קרה, מה, משרדי הממשלה הנוגעים בדבר לא יכולים לפנות ללפ"מ ולצאת באיזה קמפיין?

יעקב מרגי: מערכת החינוך, אמרתי, לצערי הרב – ולא ישנו את דעתי, בתוך עמי אנוכי יושב – כשאומרים לי, 47% בבתי-הספר התיכוניים הם במסלולים הטכנולוגיים – מדעי-טכנולוגי זה בגרות עם מקצוע, זה לא מקצוע; נותנים להם טעימות, כן, טעימות של מקצוע, לא מכינים אותם ליציאה למקצוע, אין לזה שום קרדיטציה של הסמכה כלשהי או תעודת מקצוע.

יעקב מרגי: ואז אנחנו מוצאים את עצמנו ש-80% מהבוגרים של מערכת החינוך צריכים להתחיל הכול מחדש מייד אחרי השחרור מהשירות הצבאי או כל מסלול אחר שהם בחרו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, לסיכום, אני רוצה לומר, יום כזה נפלא – אלי, ידידי אלי אלאלוף – יום כזה טוב, מועיל, והיו גם החלטות פרקטיות – אסור שייעצר ביום של הכנסת; צריך לקחת את הסיכומים האלה ולהוביל מהלך יחד עם הרבה חברי כנסת.

יעקב מרגי: זה לא מהלך של ח"כ אחד או שניים, זה מהלך של כמה סיעות, כדי לשים את החינוך הטכנולוגי וההכשרה המקצועית במקום הראוי להם.

יעקב מרגי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

אחמד טיבי: כבוד השרה איילת שקד.

אחמד טיבי: אחריה – דב חנין, הבעת עמדה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, אני מבקשת, ראשית, לברך על ציון היום החשוב הזה ועל ההזדמנות לעמוד כאן מולכם ולהעלות את הנושא על סדר-היום.

איילת שקד: תחום ההכשרה המקצועית בישראל הוזנח בעבר, וכמו הרבה תהליכים כלכליים שמתרחשים מתחת לרדאר, במיוחד כאלה הקשורים להון האנושי במשק – הנזקים מתגלים רק לאחר זמן מה, וקשה לתקן אותם מהיום למחר.

איילת שקד: לאור חשיבות הנושא, וכדי שהנושא יעלה על הפסים הנכונים, בכוונת השר חיים כץ להוביל את מדיניות ההכשרה המקצועית בישראל, והוא מציע לכל מי שבאמת רוצה לקדם את העניין, להצטרף אליו.

איילת שקד: תחום ההכשרה המקצועית בישראל הוא תחום קריטי, גם עבור האדם העובד, גם ככלי לחילוץ מעוני, וגם עבור המשק הישראלי, שסובל מפריון נמוך.

איילת שקד: הסוגיה נחלקת לכמה נושאים עיקריים: הכשרה מקצועית למבוגרים, השכלה טכנולוגית, וחינוך נוער בבתי-הספר המקצועיים.

איילת שקד: אלה שלושה דברים מאוד מאוד מאוד חשובים.

איילת שקד: ההכשרה המקצועית למבוגרים – מאז קיבל השר את התחום, הוא פועל בכמה מישורים: ההשקעה בהכשרה מקצועית למבוגרים הוגדלה בתקציב הקרוב ב-24 מיליון ש"ח לכל אחת מהשנים 2017 ו-2018, כלומר הגדלה מ-105 ל-129 מיליון ש"ח.

איילת שקד: הכשרת מבוגרים כוללת כמה מסלולים עיקריים: הכשרות מתוקצבות, שוברים להכשרה מקצועית, ותוכנית "סטרטר".

איילת שקד: בנושא ההכשרות המתוקצבות, תקציב 2015 אפשר לתקצב 4,260 תלמידים.

איילת שקד: מקרב התלמידים בהכשרות מתוקצבות השנה 15% היו חרדים ו-22.5% – ערבים.

איילת שקד: תוצאות מחקר אחרון: מנתונים ראשוניים של סקר בוגרי הכשרות יום שסיימו את לימודיהם בשנים 2015-2014, רובם דורשי עבודה, עולה כי 78% מהמבוגרים – מועסקים.

איילת שקד: בקרב נשים ערביות זינק שיעור התעסוקה מ-45.6%, בסקר הקודם, ל-59%; 62% מהבוגרים נחשפו למקצוע, כלומר עבדו בו בשלב כזה או אחר.

איילת שקד: 45% עבדו במקצוע הנלמד.

איילת שקד: בענפי הטיפול בילדים, חשמל ואלקטרוניקה, הארחה ומתכת, עבדו במקצוע הנלמד יותר ממחצית הבוגרים.

איילת שקד: כלומר, הכשרה מקצועית מתוקצבת עם תעודת מקצוע בסופה היא אמצעי מרכזי להעלאת רמות השכר של העובדים המשתכרים שכר מינימום.

איילת שקד: השבוע הסתיימה העבודה על מכרז משמעותי, אשר ירחיב ב-2017 באופן משמעותי את היכולת להפעיל קורסי יום מתוקצבים.

איילת שקד: עכשיו, בנושא השוברים להכשרה מקצועית: במסגרת תוכנית השוברים להכשרה מקצועית – אם אני לא טועה, אני חושבת שהשר בנט התחיל את זה – הכוללת סבסוד משמעותי של קורסי הכשרה מקצועית: ב-2015, 2,900 קיבלו שוברים להכשרה.

איילת שקד: ב-2016 – 3,200 קיבלו.

איילת שקד: התקציב לשוברים יגדל בשנה הבאה ב-20%.

איילת שקד: גם בתוכנית השוברים מושם דגש על אוכלוסיות יעד, שהן ערבים וחרדים.

איילת שקד: הנדסאים – טוב, כידוע, למדינת ישראל חסרים הרבה הנדסאים ומהנדסים.

איילת שקד: אני, כשרת משפטים, זה ידוע, מעודדת ללמוד יותר הנדסה ופחות משפטים.

איילת שקד: כחלק מתחום התעסוקה, המשרד מתקצב ומפקח על לימודי הנדסאים.

איילת שקד: 26,000 סטודנטים החלו את שנת הלימודים.

איילת שקד: נדרש חיזוק משמעותי כבר היום, במערכת, בהיבט של תוספת משאבים.

איילת שקד: קיימים שינויים שנעשים, למשל קיום מועדי ב', שיתוף התעשיינים בוועדות המעדכנות וכתיבת תוכניות לימודים למגמות השונות.

איילת שקד: נוער – תקציב בתי-הספר המקצועיים לנוער הוגדל בתקציב 2017 בעוד 15 מיליון ש"ח, וב-2018 – ב-22 מיליון ש"ח.

איילת שקד: אני חושבת שזה אינטרס גדול מאוד של ממשלת ישראל לעודד בתי-ספר מקצועיים.

איילת שקד: בעבר הייתה טעות וחשבו שבתי-הספר האלה מיותרים.

איילת שקד: אני אומרת לכם את דעתי האישית: בתי-הספר האלה מאוד מאוד מאוד חשובים.

איילת שקד: התייחסות לנושא הרצף התעסוקתי מהצבא לאזרחות – על-פי הצעה לסדר-היום של חברת הכנסת ענת ברקו – היא לא פה.

איילת שקד: אם היא לא פה, אני צריכה להתייחס?

אחמד טיבי: לא.

איילת שקד: התייחסות להצעה של חברת הכנסת חנין זועבי – שגם לא נמצאת פה.

איילת שקד: טוב, זהו, אני מאוד מקווה שממשלת ישראל והשר חיים כץ ייקחו את הנושא הזה, ישקיעו בו, יפתחו אותו.

איילת שקד: אני מסכימה עם מה שאמרת, חבר הכנסת אלאלוף, אני חושבת שזה יעד חשוב מאוד של המדינה, לפתח את ההכשרה המקצועית ולפתח את בתי-הספר המקצועיים.

איילת שקד: תודה רבה.

אחמד טיבי: מה את מציעה, גברתי השרה?

איילת שקד: להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

אחמד טיבי: ועדת העבודה והרווחה.

אחמד טיבי: אז נצביע.

אחמד טיבי: אבל לפני ההצבעה – חבר הכנסת דב חנין, הבעת עמדה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אכן, הדיון של היום הזה הוא דיון מאוד חשוב.

דב חנין: הכלכלה המודרנית דורשת מדיניות תעסוקה פעילה.

דב חנין: היא מחייבת יכולת של אנשים להחליף מקצוע, להכיר טכניקות חדשות.

דב חנין: כך נראית הכלכלה המודרנית, אבל כך נראה גם שוק העבודה המודרני; אם בעבר אנשים היו מתחילים לעבוד במקום עבודה בגיל 25 ומסיימים בגיל 65, היום, במהלך החיים שלהם, הם יחליפו לא מעט מקומות עבודה, והיכולת לקבל הכשרה מקצועית שתאפשר להם להתמודד עם השינוי הזה היא קריטית.

דב חנין: לכן, מדיניות תעסוקה פעילה היא הדבר הנכון, המתחייב והדרוש, גם מבחינה כלכלית וגם מבחינה חברתית.

דב חנין: למרבה הצער, מה שקורה בישראל בעשור האחרון זה המתה של מערכות ההכשרה המקצועית.

דב חנין: אנחנו רואים איך המדינה הולכת ונסוגה מהמחויבות שלה לאפשר לאנשים הכשרה מקצועית – מחויבות שנדרשת גם לכלכלה וגם לחברה.

דב חנין: וכמו בנושאים אחרים, אדוני היושב-ראש, הדבר הזה ישתנה רק אם השלטון פה, במדינה הזאת, ישנה את הכיוון שלו.

דב חנין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, חבר הכנסת אלי אלאלוף, ותודה רבה לשרה, על דברייך.

איילת נחמיאס ורבין: לחשתי לה בשקט: זה תקדים, כי שרת המשפטים שלנו היא מהנדסת, ולא עורכת-דין כמקובל.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני, אף-על-פי שאני עורכת-דין, חושבת שיש ריבוי עורכי-דין.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי שיהיו יותר מהנדסים, וגם רופאים.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, מה שקרה ברבות השנים זה באמת נתק מוחלט בין שוק התעסוקה לשוק ההכשרות המקצועיות.

איילת נחמיאס ורבין: ככה הגענו, השרה, ל-8,000 איש שחסרים במקצועות התעשייתיים, ל-10,000 מהנדסים שחסרים כאן, ואנחנו כל הזמן מנסים לשים את האצבע בסכר במקום לנסות לתת טיפול שורש לבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: בוועדת הכלכלה דנו בנושא הזה הרבה פעמים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר, חבר הכנסת אלאלוף, שבשנה האחרונה בכנסת, לדעתי, פתאום כל נושא ההכשרות המקצועיות קיבל עוד פעם איזו דחיפה קדימה, ועכשיו כל מה שנותר לעשות – אני רוצה להעלות איזשהו נושא, ואני אשמח מאוד אם גם זה יידון במסגרת ההצעה לסדר-היום אצלך בוועדה: יש 250,000 עצמאים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: הם אף פעם לא זכאים להכשרות מקצועיות.

איילת נחמיאס ורבין: לפעמים האנשים האלה, מה לעשות, נפלטים מעולם העצמאות וצריכים למצוא את עצמם מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהרבה פעמים מדובר באנשים טובים, וצריך לראות איך עוזרים להם בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השתתפתי היום בשני דיונים שעסקו בנושא החשוב הזה, אחד בוועדה למעמד האישה והשני בוועדת הכלכלה, ואחר כך בדיון שהיה באולם שפרינצק עם נגידת בנק ישראל, ועם פאנל מאוד מאוד מרתק.

נחמן שי: אני מודה לך, קודם כול, חבר הכנסת אלאלוף, שהבאת את הנושא הזה לכנסת.

נחמן שי: מה שנחשף היום לכל אורך הדרך זה שגם בסוגיה הזאת הממשלה הסירה מעל עצמה אחריות.

נחמן שי: חברים פה כבר מנו את המספרים, אבל מספר הגברים והנשים שעוברים הכשרה, אם זה מטעם המדינה ואם באמצעות המדינה, מגיע ל-20% מאשר לפני כמה שנים, והסכומים הולכים ומצטמצמים; הם הצטמצמו, והם קצת עולים, צריך לציין, אבל הם בשום אופן לא עומדים באותו מקום שהם היו.

נחמן שי: וגם מתברר שעניין ההכשרה הוא קצת תוכנית כבקשתך, כי אין תוכנית מוסדרת, אז נגיד בעניין נשי מסוים, מתברר ש-25% רוצים ללמוד טיפוח החן.

נחמן שי: אין לי דבר וחצי דבר נגד טיפוח, אבל האם זה הצורך מספר אחת בתעסוקת נשים?

נחמן שי: אולי אפשר ליצור גם תעסוקה אחרת עבורן, לא פחות מכניסה, ועדיין מעניינת, ועדיין עם תרומה ישירה למשק?

נחמן שי: התחום הזה הוא פרוץ, הוא נראה פרוץ, וככל שחיוניותו עולה נראה שעניינה של המדינה בו הולך וקטן.

נחמן שי: נותנים לשוק, כרגיל, לעשות את העבודה, אבל השוק עושה את העבודה לפי מה שהוא רוצה לעשות, ולא מה שהמדינה צריכה בהכרח.

נחמן שי: אני מזמין אותך, אדוני היושב-ראש, באמת להמשיך את היוזמה הזאת שלך הלאה, ולחדד את הצורך ואת החשיבות הלאומית שלו.

נחמן שי: וזה לא רק בממד המדינתי; זה לכל אדם ואדם שמבקש ורוצה להיות מועסק, ומדינת ישראל לא עושה את המיטב כדי שהוא או היא ימצאו את מקומם בשוק העבודה או בחברה כולה.

נחמן שי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עוברים להצבעה על הצעתה של השרה להעביר את הנושא לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

אחמד טיבי: בבקשה, הצבעה.

אחמד טיבי: כולם בעד.

אחמד טיבי: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14

אחמד טיבי: נמנעים – אין

אחמד טיבי: בעד – 14, נגד – אין, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אחמד טיבי: ציון יום הפג

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לנושא הבא: ציון יום הפג.

אחמד טיבי: רבותי, ברשותכם, אני רוצה לקרוא את דבריו של יושב-ראש הכנסת לציון יום הפג.

אחמד טיבי: חברות וחברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום הפג הביו-לאומי, המצוין גם אצלנו, כמדי שנה, כדי להעלות את המודעות לאוכלוסייה רגישה ומיוחדת זו.

אחמד טיבי: כ-10% מן היילודים בישראל מוגדרים פגים, כלומר נולדו לפני השבוע ה-37 להיריון.

אחמד טיבי: בטיפול בפגים נרשמה התקדמות משמעותית במרוצת השנים, ועדיין יש מקום רב לשיפור ולייעול כדי להציל את חייהם ולהעניק להם טיפול מיטבי.

אחמד טיבי: התינוק הפג, מטבע הדברים, חשוף לסיכונים ונזקק לטיפול מיוחד.

אחמד טיבי: כפועל יוצא מכך, גם הוריו נדרשים להתמודדות שונה, מורכבת וארוכה מזו של הורים אחרים.

אחמד טיבי: גם המחוקק נתן דעתו על כך, והודות לתיקון שנכנס לתוקפו בשנים האחרונות מתאפשרת הארכת חופשת הלידה וקבלת דמי הלידה במקרה של אשפוז ממושך של היילוד.

אחמד טיבי: עם זאת, עלינו לתת דעתנו על הצורך הגובר בהתמודדות עם צורכי הפגים עצמם, שמספרם בארץ נמצא בעלייה מתמדת.

אחמד טיבי: אנחנו שומעים לא אחת על מחסור בצוותים רפואיים במחלקות היילודים, בעיקר בפגיות, ומספרם איננו מדביק את קצב הילודה.

אחמד טיבי: עידוד אפשר לשאוב מדוח שפרסם בימים אלה משרד הבריאות, המלמד כי שיעור תמותת הפגים בעלי משקל נמוך במיוחד, שעד לפני שנים ספורות נרשמה בו עלייה מדאיגה, נמצא בשני העשורים האחרונים בירידה: בשנת 2014 נפטרו 15% מהפגים, לעומת 25% לפני כ-20 שנה.

אחמד טיבי: הפגים אינם יכולים לזעוק, והם חסרי אונים אפילו מתינוקות אחרים, בריאים מהם.

אחמד טיבי: יש לקוות שאנו, בין היתר בדיון חשוב זה, נהיה להם לפה, ונתריע על מצוקתם, על צורכיהם המיוחדים ועל אלו של הוריהם ושל הצוותים הרפואיים בפגיות – שזה המקום להצדיע להם על מלאכת קודש, כפשוטה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני רוצה לפתוח עם אחת משתי היוזמות, אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אחמד טיבי: אחריה – חבר הכנסת אבו מערוף – – –

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, יושב-ראש איגוד הנאונטולוגים במדינת ישראל, ד"ר מולי צנגן, יושבת-ראש לה"ב, הגברת רומי שחורי, תראו, מדי שנה בשנה אני מובילה פה בכנסת – אני רק אתן תזכורת קטנה למי שלא יודע מה זה לה"ב: זה הארגון של ההורים למען הפגים בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: פעם אתה הורה לפג – לעולם אתה הורה לפג, והם מגייסים ומתגייסים לעזור לכל אותן משפחות שבצר להן נכנסו לתוך המשפחה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מתוכנן, זה לא רצוי, אבל כמה טוב שיש אתכם.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני השר, מי כמוך יודע שמדי שנה בשנה, מאז שנכנסתי לכנסת ואתה התמנית לסגן שר הבריאות – שר הבריאות בפועל – אנחנו מציינים פה את יום הפג הבין-לאומי, וזו הזדמנות טובה ונהדרת לעשות בדיקה איפה התקדמנו, איפה יש לנו הרבה מה לשפר.

אורלי לוי אבקסיס: ולפני שאני אתחיל את הדברים, אני רוצה להגיד לך תודה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: לפני שהתגייסת – והתגייסת במלוא הרצון לבוא ולסייע בנושא הזה, שלצערי הרב, עד שהגעת לתפקיד השר או סגן השר, הוא הוזנח בצורה פושעת.

אורלי לוי אבקסיס: במדינת ישראל מצב הפגיות טרם זמנך היה קטסטרופלי – הצלחנו, באמת עם הסיוע שלך, ושל מי שהיה אז מנכ"ל משרדך, יחד עם איגוד הנאונטולוגים, ארגון לה"ב ואחרים, ליצור איזושהי מחשבה חדשה, ולהסתכל על אותם תינוקות רכים, קטנים, פגים, כעל משהו שהוא קצת יותר מעבר לתינוקייה עם עוד איזו תוספת קטנה.

אורלי לוי אבקסיס: המצב הזה הביא לתוצאות יפות, אבל אנחנו גם באים לבדוק מה עוד נותר לנו לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: אז ראשית, אתה יודע כמה ניסינו לצבוע את הכספים שמדינת ישראל נותנת בעבור כל לידת פג, מתוך ההכרה שזה טיפול יקר, שזה טיפול חשוב, וצריך להשקיע שם את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב, הכספים שהמדינה נותנת הם לא כספים צבועים.

אורלי לוי אבקסיס: מנהלי בתי-החולים יכולים לעשות שם כרצונם.

אורלי לוי אבקסיס: הם יכולים לקחת את הכסף למחלקות אחרות – ואני אתן דוגמה קיצונית – אפילו ליחסי ציבור או לאיזשהו ערב בילוי לסגל.

אורלי לוי אבקסיס: הכספים לא מגיעים לפגיות.

אורלי לוי אבקסיס: וכאשר ניסינו להעביר את המהלך הזה, האוצר התנגד בכל תוקף.

אורלי לוי אבקסיס: ישבנו וניסינו לחשוב מחוץ לקופסה, וכשחשבנו מחוץ לקופסה הגינו את רעיון הכוכבים.

אורלי לוי אבקסיס: וברעיון הזה עשינו איזשהו מודל, שנועד בעצם לתמרץ את אותם בתי-חולים שישקיעו בפגיות.

אורלי לוי אבקסיס: זה האקסטרה שהם מקבלים פר-תינוק.

אורלי לוי אבקסיס: אמר לי אחד ממנהלי בתי-החולים; החולה הכי יקר שלהם, או הכי שווה שלהם, זה הפג, כי יש אתו תקציב שהולך אתו.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן הם צריכים להשקיע, אבל הם לא באמת עושים את זה, כי בכל מקרה הם מקבלים את התקציבים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: המודל הזה תיקן את העיוות הזה, ונתן איזשהם תמריצים לבתי-החולים שכן ישקיעו בפגיות.

אורלי לוי אבקסיס: אז בנינו מודל, ובמודל הזה נבחנים גם, כמובן, בין היתר, גם המכשור, גם כוח-האדם, גם הסטריליזציה, מניעת הזיהומים, גם התשתיות, והפלא ופלא, אנחנו מגלים שנה אחר שנה שהזוכים הגדולים בציונים הטובים ביותר הם דווקא אותם בתי-חולים בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שבגלל הקושי שלהם לגייס תקציבים או לגייס תרומות, תמריץ כזה הוא בעבורם כמו אוויר לנשימה.

יעקב ליצמן: זה מפריך את הטיעון שאנחנו – – –

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי, תראה, אני חייבת לומר: יש תוצאות נהדרות למודל הזה, ועדיין, לצערי הרב, אנחנו אפילו לא עומדים בחוזר מנכ"ל שהוציא אז מנכ"ל משרדך רוני גמזו.

אורלי לוי אבקסיס: אתה זוכר שב-2011 ישבו הצוות של המשרד שלך עם איגוד הנאונטולוגים ועם הנוגעים בדבר ובנו איזשהו מודל שאמור להיות התקנון: מהו כוח-האדם שאמור להיות בפגיות.

אורלי לוי אבקסיס: אז הם התפשרו, כי בכל העולם, במדינות המפותחות, ב-OECD, התקנון הולך – כוח-אדם בעבור ילד.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אנחנו מדברים, אז: אחות על כל פג.

אורלי לוי אבקסיס: אצלנו, במדינת ישראל, לצערי הרב, במקרה הטוב מדובר על אחות אחת לארבעה פגים.

אורלי לוי אבקסיס: במקרים האחרים, הפחות-טובים, אנחנו מדברים על אחות אחת לשמונה פגים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, הדבר הזה בעצם גורם לזיהומים, והיום אנחנו קמנו בבוקר ושמענו על עוד זיהום, חדש, בבית-חולים איכילוב, בית-חולים חזק, ומי שעומד בראשו זה אותו מנכ"ל משרד בריאות דאז, שהנושא של הפגים היה חשוב לו, ואני יודעת שגם היום הוא חשוב לו.

אורלי לוי אבקסיס: ועובדה, איכילוב מצוינים, במודל הכוכבים, כמי שהם בשיפור – בין הגבוהים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, אנחנו עדיין צועדים אחורנית; אותו חוזר מנכ"ל מדבר על כך שעל כל אחות תהיה מיטה וחצי, כלומר על כל 1.5 תינוק יהיה תקנון של אחות.

אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו לא שם, אנחנו רחוקים משם.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, הצלחנו בעזרת המודל הזה להוריד את רמת הזיהומים, יחד עם פעולות נוספות, ב-50%; ועדיין, מי ששואל, ביחס ל-OECD, אנחנו כל כך גרועים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צועדים בצעדי צב, כמו שצנגן אומר, לעומת העולם, שרץ ריצת ארנב.

אורלי לוי אבקסיס: והנושא הוא כזה, כי אף-על-פי שהורדנו ב-50%, ובעיקר אנחנו רואים את התופעה הזאת גם בפריפריה, עדיין אנחנו הרבה מעבר לכל מדינות ה-OECD בתמותת תינוקות ובזיהומים של פגים, פרט אולי למקסיקו.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים להיות שם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים להיות במקום הרבה יותר טוב משם, וכדי שזה יקרה אנחנו צריכים להביא כוח-אדם.

אורלי לוי אבקסיס: כי אותה אחות שצריכה לטפל בארבעה או שמונה פגים, לא יכולה לעשות את שיקול הדעת או "בחירתה של סופי" למי ללכת ואיך כאשר תינוק אחד עושה לה סימני מצוקה, תינוק אחר פולט, תינוק אחר עושה סטורציה – ובתוצאה הזאת אין זמן לסטריליזציה.

אורלי לוי אבקסיס: אותה אחות שצריכה להציל חיים לא תעצור לרגע ותגיד: אני אבזבז לי עוד דקה בלשטוף את הידיים כמו שצריך, כי חיים קודמים גם לאיכות חיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת ממך, אדוני השר, ואני מנצלת את המצב ואת העובדה שגברתי שרת המשפטים נמצאת פה: הנושא של בנק חלב אם נמצא עכשיו במשרד שלך.

אורלי לוי אבקסיס: משרד הבריאות, צריך לומר, הביא את הכסף, הביא את הרצון.

אורלי לוי אבקסיס: בכל העולם המפותח יש בנקים לחלב אם, וזו אחת התרופות הטובות ביותר ליילודים – מונע זיהומים.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה היום, במדינת ישראל יש שוק שחור של חלב אם, שהוא מסוכן לא פחות מזיהומים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אני מבקשת ממך, שרת המשפטים: הכסף נמצא, הנכונות כאן.

אורלי לוי אבקסיס: העבירו אליכם, אל המשרד שלכם, את אותו מכרז שהוציא משרד הבריאות, כדי לתקן אותו – איך אנחנו מנתבים את מיליון השקלים האלה כדי להקים שני בנקים לחלב אם במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: יש גם מתעניינים.

אורלי לוי אבקסיס: כדי לבנות את הפרוצדורה צריכים לשבת בעלי המקצוע, קרי המשפטנים אצלך במשרד, ולבנות את הפלטפורמה הנכונה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: והפלטפורמה הזאת צריכה להגיע אלינו, כי הכסף ישנו, וכל יום שעובר הוא בזבוז, והבזבוז הזה יכול להביא גם לבזבוז בחיי אדם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה להגיד לך תודה רבה, אדוני השר, אבל יש לנו עוד הרבה מה לעשות.

אחמד טיבי: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: וכמו שתמרצנו את הפריפריה בנושא הפגים, אני מקווה מאוד שנתמרץ את הפריפריה גם בתקנון של רופאים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אבו מערוף, בבקשה.

אחמד טיבי: נא להיצמד ללוח הזמנים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל זאת הייתה הצעה לסדר-היום רגילה, היו צריכות להיות לי עשר דקות.

אחמד טיבי: הוא אמר לי חמש דקות.

אחמד טיבי: המזכירות קובעת, ואני הולך לפי התקנון.

אחמד טיבי: דיון מיוחד הוא תמיד חמש דקות.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר יעקב ליצמן, שר הבריאות, יושב-ראש איגוד הנאונטולוגים ואיגוד לה"ב, השנה אנחנו מציינים את יום הפג באווירה אופטימית וטובה יותר מבשנה הקודמת.

עבדאללה אבו מערוף: אם בשנה הקודמת, לצערנו, ציינו את יום הפג תחת הכותרת: מחדל הפגיות, היום צריך לציין לטובה ולשבח את פעילות משרד הבריאות, ובמיוחד היענות כבוד השר יעקב ליצמן, לתיקון הפגמים שהיו.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן, יש עוד הרבה דברים לשפר ולשדרג כדי שנגיע לרמת מדינות ה-OECD בעניין הפג בכלל בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: ואכן אני מקווה ורוצה שהיום הזה יתרום להמשך העשייה הטובה בתחום ויקדם את כל נושא הנאונטולוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: גם השנה אנחנו מציינים את יום הפג במקביל לדיונים על התקציב, כולל, כמובן, תקציב משרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: והיום בוועדת הבריאות הציג משרד הבריאות דוח, מצגת טובה, שראויה לשבח, אבל בלי שייועד תקציב מיוחד להמשך טיפול בחוסרים שיש בתחום הפגיות, המצב לא ישתפר יותר – כי יש עוד הרבה מה לשפר.

עבדאללה אבו מערוף: הדברים שמחייבים התייחסות דחופה ביותר הם: א.

עבדאללה אבו מערוף: יש לבנות פגיות נוספות, נוסף על הקיימות, 28, שהרבה זמן קיימות והרבה זמן לא נוספו פגיות.

עבדאללה אבו מערוף: יש להוסיף לאלתר תקנים של אחיות, ולא להסתפק בכך שיש כסף אבל אין אחיות שיאיישו את המשרות.

עבדאללה אבו מערוף: על משרד הבריאות ובתי-החולים לפעול כדי שהדברים ייושמו בהתאם.

עבדאללה אבו מערוף: למטב ידיעתי, יש הרבה אחיות שמעוניינות לעבוד בנאונטולוגיה, בפגיות, אבל, כמובן, אחרי השתלמות מתאימה.

עבדאללה אבו מערוף: ולפחות עד סוף 2017 לא יישאר המצב של אחות אחת לכל ארבעה פגים, ואפילו צריך להגיע עד סוף 2017 לפחות לאחות לשני פגים; בהמשך, כמובן, אחת לכל פג.

עבדאללה אבו מערוף: על משרד הבריאות להוסיף עוד מתמחים בנאונטולוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון שהוספו 12 תקנים בשנה וחצי האחרונות, אבל הרבה בתי-חולים נשארו בלי הוספת מתמחים, ועדיין חסרים 70 תקנים של מתמחים בנאונטולוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: יש לפעול להפחתת הזיהומים בפגיות, ששיעורם עדיין מן הגבוהים במדינות ה-OECD.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הליקויים בפגיות הם לא רק בתקנים ובשירות הרפואי – מובן שאין טענות על רמת המקצועיות של הטיפול הרפואי שיש בארץ – אלא הצפיפות בפגיות גדולה, וגם התשתיות לא עומדות בסטנדרטים הרפואיים, שמחייבים סטנדרטים מיוחדים.

עבדאללה אבו מערוף: זה מגביר כמובן את הזיהומים וגורם לתחלואה רבה, ובמקרים מסוימים, לצערנו, גם לתמותה, שעדיין היא מן הגבוהות במדינות ה-OECD.

עבדאללה אבו מערוף: לפי הנתונים, יש רק שמונה פגיות ממוגנות ב-28, ודבר לא נעשה מאז שהעלינו את הנושא בשנה שעברה ולפני זה.

עבדאללה אבו מערוף: עדיין רובן לא ממוגנות, ולכן חייבים שמשרד הבריאות יפעל בהתאם להגנת הפגיות כולן.

עבדאללה אבו מערוף: עדיין נושא בנק החלב לא מטופל.

עבדאללה אבו מערוף: בעולם המערבי יש 300 בנקים של חלב.

עבדאללה אבו מערוף: בחודש אפריל 2014 יצא חוזר – צוין כבר – ממשרד הבריאות בעניין בנק חלב אם, ועדיין דבר לא זז.

עבדאללה אבו מערוף: חברת הכנסת אורלי ציינה את זה, ודיברה, ולכן אני מקווה – ונדרוש – שאכן המצב יטופל בהתאם.

עבדאללה אבו מערוף: שרת המשפטים, עוד פעם אני מעיר את תשומת לבה שאכן תפעל בהתאם להקמת בנק חלב אם.

עבדאללה אבו מערוף: הטיפול בפג לא מסתיים עם השחרור מהפגייה, אלא יש צורך בהמשך מעקב רפואי וטיפול רפואי במשך השנתיים הראשונות לחייו, כולל פיזיותרפיה, דיאטניות, צרכים מיוחדים ועובדים סוציאליים.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן יש לציין את המצב הקשה בפריפריה ובכפרים שרחוקים מהמרכזים הטיפוליים להמשך טיפול, וזה מקשה מאוד על המשך הטיפול והמשך השיקום של הפג.

עבדאללה אבו מערוף: ואני לא מדבר על הפריפריה בכלל; יש לציין מקום אחד, הקשה ביותר, בנגב, במיוחד בכפרים הלא-מוכרים, ששם התמותה היא מהגבוהות ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, בציון היום הזה אני דורש לחייב את משרד האוצר ומשרד הבריאות להמשיך להקצות את המשאבים הדרושים לתקינת מיטות טיפול נמרץ בפגיות, שתגיע למצב הראוי, כדי שבשנה הבאה אכן נקבל ממשרד הבריאות מצגת יותר טובה מזו שקיבלנו היום.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: המדינה צריכה להכיר בפג כילד עם צרכים מיוחדים, ולאפשר מעקב וטיפול בהתאם במשך השנתיים הראשונות לחייו.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: ישיב מכובדי שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה להודות לחברי הכנסת, לאורלי, ליושב-ראש, לכל מי שיזם את הדיון, אני חושב שזה חשוב בכל שנה למסור דוח לכנסת על הפגים.

יעקב ליצמן: עובדה שירדנו דרסטית, דרמטית אפילו, בפגיעות בפגיות, והמצב משתפר מאוד מאוד – לטובה.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה ציון לשבח – לא רק למשרד הבריאות, אלא גם לכנסת, שעוקבת אחרינו, אז אני מודה לכם על הדיון.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות רואה חשיבות רבה בטיפול בפגים ובקידומן של היחידות לטיפול ביילוד, מה שנקרא פגיות.

יעקב ליצמן: מתוך ראייה זו, נושא הפגיות הוגדר כאחת מתוכניות הדגל של המשרד, הוסדרו הנהלים והסטנדרטים המקצועיים והוקצו משאבים ייעודיים.

יעקב ליצמן: המשרד מפעיל בפגיות מודל תמרוץ ייעודי, אשר מודד תשומות ותוצאות על-פי הסטנדרט המומלץ בתחומי כוח-האדם, התשתיות והאיכות, וציוני המודל קובעים את דירוג הפגייה, ומכך – את הקצאת הכסף הניתנת.

יעקב ליצמן: מ-28 הפגיות הנבדקות, 14 הראשונות במודל מקבלות בונוס, וחמש הפגיות המצטיינות מתוכן מקבלות בונוס כפול.

יעקב ליצמן: נוסף על כך, בשנת 2016 ניתן בונוס לפגיות שהשתפרו מעל שיעור השיפור הממוצע.

יעקב ליצמן: מודל זה מבטיח שבתי-החולים יבחרו להשקיע משאבים בשיפור מתמיד בפגיות.

יעקב ליצמן: המודל הוא דינמי, ומשתנה על-פי ממצאי הבקרות, הצרכים והתובנות שעולים במסגרת הבקרות והייעוץ של ועדת מומחים הכוללת כמה מנהלי מחלקות ואחיות נאונטולוגיות.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מפעיל את תוכנית תמרוץ הפגיות זו השנה השלישית.

יעקב ליצמן: המודל מתעדכן מדי שנה, ואף עוסק בשחרור הפג לקהילה, ותוצאותיו – – יושב-ראש הקואליציה, שומעים אותו עד כאן.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן – חבר הכנסת ביטן, יש רעש סביבתי שבא מהכיוון שלך.

יעקב ליצמן: הפגיות צועקות, אדוני.

אחמד טיבי: אני בטוח שביטן לא היה פג.

יעקב ליצמן: – – 1.

יעקב ליצמן: שיפור בכוח-האדם בפגיות – מתחילת הפעלת המודל נוספו במערך הפגיות בבתי-החולים כ-240 אחיות חדשות – הרבה – כ-100 אחיות עם קורס על-בסיסי בטיפול נמרץ ביילוד, וכ-30 רופאים.

יעקב ליצמן: נוסף על כך הוגדלו משמעותית תקני מקצועות הבריאות הייעודיים; 2.

יעקב ליצמן: שיפור האיכות – ירידה בשיעור אלח דם נרכש ב-55% משנת 2014 עד 2016; 3.

יעקב ליצמן: שיפור בתשתיות הפגיות – מתחילת המודל נוספו חדרי הנקה, חדרי הורים, מטבחי חלב וחדרי תרופות כמעט בכל הפגיות במדינה.

יעקב ליצמן: בכל שנה מאז הפעלת המודל יש עלייה בציון הממוצע של בקרות הפגיות, אף שבכל שנה אנו מעלים את הסטנדרט, ונמשיך ונפעל כך לשם המשך השיפור.

יעקב ליצמן: בנושא הפריפריה, המודל הראה שפגיות קטנות ופריפריות – זה סופר-חשוב – יכולות לבצע שיפור משמעותי וליהנות מתמרוץ המודל; לדעתי, להשתפר אפילו יותר מהמרכזים במרכז.

יעקב ליצמן: אני אמשיך לפעול עם הצוותים המקצועיים להוביל את התהליך המבורך של שיפור הטיפול בפגים הן בפגיות והן בקהילה במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: בקיצור נמרץ: המצב השתפר, ויש הרבה עבודה לפנינו.

יעקב ליצמן: אני מודה לכם.

אחמד טיבי: מה אתה מציע, אדוני?

יעקב ליצמן: עבודה.

יעקב ליצמן: אין לי שום בעיה.

אחמד טיבי: ועדת העבודה והרווחה.

יעקב ליצמן: בהחלט.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני.

אחמד טיבי: דב חנין, כהרגלו בקודש.

יעקב ליצמן: הוא חולק עלי?

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: הוא רוצה להעיר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

קריאה: – – –

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם כול להביע הערכה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שבאופן עקבי מובילה את הנושא החשוב הזה, וחוזרת ומעלה אותו כאן, במליאת הכנסת, ולחברי ד"ר עבדאללה אבו מערוף.

קריאה: פריימריז.

דב חנין: לא לא, אין לה פריימריז בינתיים, אז בינתיים אני מקווה שאני גם לא מזיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דב חנין: ואני רוצה גם להזיק לך, אדוני השר, בפריימריז, ולהגיד שאתה עושה עבודה טובה בתור שר הבריאות, גם בנושא הזה וגם בנושאים אחרים, אבל לא יכול להיות שנושא הבריאות יהיה רק על שכמך וכתפיך הרחבות.

דב חנין: זה עניין לכל ממשלת ישראל.

דב חנין: מערכת הבריאות בישראל, במשך שנים, עברה דיאטה רצחנית, ואנחנו נמצאים בפערים מאוד מאוד גדולים, ולכן, אדוני השר, הייתי שמח לראות פה, בדיון הזה, ובכלל בדיונים בענייני בריאות, את ראש הממשלה.

דב חנין: הוא אומר שחשובים לו החיים עצמם, ואנחנו יודעים שכשמדברים על החיים עצמם, העיקר זה הבריאות – צריך להתחיל מהבריאות.

יעקב ליצמן: הוא עסוק – – –

דב חנין: הוא עסוק בעמונה, הסדרה, אבל בוא ונדבר על החיים עצמם, והחיים עצמם מתחילים בפגיות, בטיפול בפעוטות, במערכות הבריאות המונעת לתלמידי בתי-הספר, במערכת של הרפואה בכלל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כשאנחנו באים לדיוני תקציב, אני חושב שזה גם התפקיד שלנו, לא להשאיר רק את שר הבריאות במערכה הזאת, אלא לדרוש הגדלה משמעותית של תקציבי הבריאות.

דב חנין: העיקר הבריאות?

דב חנין: בואו ונוכיח את זה במציאות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד – הוא בעד העברה לוועדה; מי שנגד – הוא בעד הסרה.

יעקב ליצמן: ועדת העבודה, כן?

אחמד טיבי: ועדת העבודה.

אחמד טיבי: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8

אחמד טיבי: נמנעים – אין

אורלי לוי אבקסיס: אני לוחצת על זה – – – אני לא יודעת למה.

אחמד טיבי: הנוכחות שלך בולטת.

אחמד טיבי: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

אחמד טיבי: גם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס הצביעה בעד – 9.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את הנושא לוועדה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/664); נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לסעיף הבא – שאילתות לשרת המשפטים איילת שקד.

איתן ברושי: – – – חוק הכניסה.

אחמד טיבי: אה, חוק הכניסה.

אחמד טיבי: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 28).

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן ברושי יציג.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, מטרת הצעת החוק שאני מעלה כעת לקריאה ראשונה היא לאפשר את הארכת תקופת השהייה של אמן במה וספורטאי זרים לצורך המשך העסקתם אצל גופי התרבות והספורט, וכך לנצל את מלוא הפוטנציאל הגלום בהעסקתם ולהמשיך לאפשר להם לתרום לעשייה חשובה זו.

איתן ברושי: כיום העסקתם היא על-פי הכללים של עובדים זרים, וכפופה לחוק הכניסה לישראל משנת 1952.

איתן ברושי: הדבר משפיע על השתלבותם בתרבות ובספורט הישראלי, שכן הוא קובע מגבלות זמן לשהייתו של העובד הזר: תקופה מרבית של חמש שנים בלבד, הגבלה שמקשה הן על האמן והספורטאי והן על מוסד התרבות ואגודת הספורט שמעסיקים אותם, ומאלצת בסופו של דבר את המוסדות והגופים להיפרד מאמנים וספורטאים ומצמצת את היכולת של שני הצדדים לממש את מלוא הפוטנציאל הגלום בהעסקתם בישראל.

איתן ברושי: בהתאם לבקשת רשות ההגירה והאוכלוסין ומשרדי הממשלה האמונים על הנושא, הוכנסו בהצעת החוק שינויים המוסכמים על כלל הגורמים הנוגעים בחוק ומדגישים את התנאים שבהם יאשר שר הפנים את בקשת ההארכה, ובתוכם תרומה לכלכלה, למשק, לחברה, לתרבות ולספורט בישראל.

איתן ברושי: תרבות, אמנות וספורט הם נשמת אפה של כל חברה מתקדמת ודמוקרטית, הם הכרח לחברה משכילה ורבגונית.

איתן ברושי: גם בימים אלה של ריאליטי וטלפונים חכמים, התרבות משקפת את החברה שבה אנו חיים, אך שואבת את חשיבותה גם מהאופן שבו היינו רוצים לראות את החברה שלנו בעתיד.

איתן ברושי: בכוחה להציף סוגיות חברתיות משמעותיות, ליצור דיאלוג פתוח להשמעת דעות שונות ולסייע להטמעת סובלנות ומגוון של ערכים.

איתן ברושי: בכל שנה אנחנו כוססים ציפורניים במתח כדי לראות אם הסרט הישראלי שמייצג אותנו בטקס פרסי האוסקר זוכה במועמדות או בפרס עצמו.

איתן ברושי: אנחנו חשים גאווה כאשר להקת מחול מישראל זוכה לכבוד ולהערכה בעולם, כאשר הצגה של תיאטרון ישראלי מוצגת במדינה אחרת או כאשר קבוצה ישראלית זוכה בגביע אירופה וקבוצת כדורגל ישראלית משחקת בליגת האלופות.

איתן ברושי: ההצלחות שלנו בתרבות ובספורט הן שגרירות בעולם, הן לצנינים בעיני שונאינו ותחמושת נגד אלה הרוצים להחרים אותנו.

איתן ברושי: אמני במה זרים המועסקים על-ידי התזמורות, האופרה, ההרכבים המוזיקליים, להקות המחול, התיאטרון ועוד תורמים רבות לאמנים ולתרבות בישראל.

איתן ברושי: כל אלה מביאים עמם ניסיון וגיוון אשר מפרים ומעשירים הן את היצירה ועולם התרבות בישראל והן את החוויה התרבותית של קהל הצופים.

איתן ברושי: יתרה מכך, אמנים זרים השוהים במוסדות התרבות בישראל הופכים לחלק אינטגרלי מחיינו כאן, ובהמשך – לשגרירים הטובים ביותר שלנו בעולם כולו.

איתן ברושי: בדומה לאמנות, גם בספורט יש תרומה מכרעת לשילוב שחקנים ומאמנים זרים, אשר מביאים ידע, ניסיון וגישות חדשניות לעולם הספורט הישראלי, ומחזקים ומגוונים את הקבוצות הישראליות.

איתן ברושי: ספורטאים ומאמנים זרים בארץ הנשארים לתקופה ממושכת הם בני-אדם וספורטאים ברמה גבוהה מאוד והם בעלי ערך משמעותי לסביבתם ולענף שלהם.

איתן ברושי: הם משמשים דוגמה לצעירים, תורמים לחינוך ולטיפוח של הנוער ומנחילים רמה גבוהה ומקצוענות בסטנדרטים המקובלים מעבר לים.

איתן ברושי: אני משוכנע שכל אחד ואחד מאתנו יכול להיזכר בדוגמה לספורטאי יוצא דופן שהטביע פה חותם, השתלב בהוויה הישראלית המיוחדת ותרם רבות.

איתן ברושי: כך גם בתחום התרבות והאמנות.

איתן ברושי: חשוב לציין כי מספר האמנים והספורטאים הזרים הפועלים בישראל מוערך בעשרות בודדות בלבד, כך שהארכת התקופה לא רק שאינה עשויה להביא לפגיעה באמני הבמה והספורטאים הישראלים, אלא שהיא עשויה להיטיב עמם ולהועיל לחברה כולה.

איתן ברושי: אני רוצה להודות לחברות הכנסת נורית קורן, מירב בן ארי וד"ר יפעת שאשא ביטון, שחתומות יחד אתי על הצעת החוק.

איציק שמולי: מירב לא חתומה.

מירב בן ארי: למה אתה מפריע לו – – –

איציק שמולי: לא, את לא חתומה, למה סתם להגיד שאת חתומה?

איתן ברושי: אני חשבתי שיש עזרה הדדית.

איתן ברושי: אני מודה למי שהזכרתי, גם לאיציק, כמובן, תמיד.

איתן ברושי: אני רוצה להודות למשרד הפנים, משרד התרבות והספורט, מינהל האוכלוסין, לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולעומד בראשה חברי דוד אמסלם, ובעיקר לצוות הלשכה שלי בעבר ובהווה, לכולם חלק בקידומה של הצעת החוק, יחד עם נציגים של מוסדות התרבות והספורט.

איתן ברושי: שילוב אמנים וספורטאים ממדינות שונות לצד אמנים וספורטאים מקומיים הוא חלק מקובל ושכיח באופיו של עולם התרבות והספורט, שאיננו מבחין בגבולות מדיניים.

איתן ברושי: מדובר בהצעת חוק פשוטה, שהתועלת ממנה עשויה להיות רבה לעולם התרבות והספורט, ושום נזק או עלות לא נגרמים ממנה.

איתן ברושי: הצעת החוק זכתה לתמיכת ועדת הפנים והגנת הסביבה, וכעת אני מבקש מכם, מכולכם, לאשר אותה בקריאה ראשונה, להמשך התהליך.

איתן ברושי: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: יש דוברים – אם הם נמצאים כאן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר – איננו נוכח; חבר הכנסת חאג' יחיא, בידכ תחכי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, היום השתתפתי בדיון בוועדה לביקורת המדינה שדן בדוח המבקר על עבודתה וביצועיה של מינהלת הבדואים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: הוועדה להרס הבדואים ולא לפיתוח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) משם, מאותה ישיבה, התרשמתי שהגישה של המינהלת היא גישה עוינת ומתייחסת לבדואים כאילו הם אויבים ולא אזרחים מן המניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פשוט, היא לא מביאה אותם בחשבון, היא לא בודקת את הצרכים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את כל התוכניות שהם מכינים הם מכינים רק כדי להרוס להם את הבתים, להרוס להם את היישובים, ולא מתייחסים אליהם, לא יושבים אתם ולא מתייעצים אתם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעלי העניין, כ-90,000 אזרחים, לא מביאים אותם בחשבון, לא מדברים אתם, בכל תוכנית שהם מכינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, יש כפרים שהוכרו לפני עשור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את אותם יישובים לא מפתחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו ביישובים שאין בעיה של בעלות, הבעלות של האזרחים, אין מערערים עליה, היא בעלות פרטית, רשומה, גם שם לא מפתחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא עושים פיתוח לאותם יישובים ומשאירים אותם במצב לא נסבל: אין להם תשתיות, לא כבישים, לא מים, לא חשמל, לא שירותים מינימליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מקום בארץ שמסיעים תלמידים באוטובוסים על כבישים לבנים, אלא במקומות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מצב שהתלמידים האלה יוכלו לקבל את מה שמגיע להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, הם טוענים שמכינים לאותם יישובים תוכניות מפורטות כדי להתחיל לפתח, אבל התוכניות המפורטות האלה לא יאושרו בשנתיים הקרובות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כל הכסף, המיליארדים שכאילו הקציבו לפיתוח של היישובים האלה, לא יועבר לשם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המקום שיועד לו מלכתחילה הוא לא לפתח את היישובים האלה, אלא להעביר אותו למקומות אחרים, ואני חושב שזה גם עובר להתנחלויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הכסף שמגיע לבדואים לא מנוצל שם.

מירב בן ארי: מה קשור?

מירב בן ארי: מה, בגלל שזה לא בא לבדואים זה הולך להתנחלויות?

מירב בן ארי: אולי זה פשוט לא בא לבדואים?

אחמד טיבי: תמשיך, תמשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז, אם תרצי, תקבלי הסבר במקום אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תני לי להמשיך, כי את מפריעה לי.

מירב בן ארי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית הכלכלית, או החלטת הממשלה מס' 922, לא הביאה את הבדואים בחשבון, אבל מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש יישובים שמוכרים הרבה שנים, והם מסודרים, והם עם תקציבים רגילים, וכל השנים יש להם הכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש כמה יישובים כאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הם צריכים לקבל את התקציבים שלהם דרך המינהלת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא לקבל אותם מהמשרדים הממשלתיים הרגילים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אגיד לכם למה: כי הם רוצים לחנוק אותם, לחייב אותם לקלוט את היישובים שהולכים להרוס ולעשות לתושביהם טרנספר, וזה לא מקובל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני פונה מפה לאותם יישובים שכל הזמן קיבלו את הכספים שלהם, את התקציבים שלהם, דרך משרדי הממשלה, לא לשתף פעולה עם המינהלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא לשתף פעולה עם המינהלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם צריכים לקבל את התקציבים שלהם כמו כל יישוב אחר, והם לא צריכים להיות הכלי שבידי המינהלת ושר החקלאות, כשהכוונה היא טרנספר.

מירב בן ארי: איזה טרנספר?

מירב בן ארי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני שבוע, בדיוק ביום שלישי שעבר, ביקרתי בביר-הדאג'.

אחמד טיבי: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בביר-הדאג', לפני כחודש, הרסו בתים לכמה משפחות, ולא רק הריסה, אלא נקמנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה – – –

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: אני מבקש לא להפריע.

אחמד טיבי: תנו לו לסיים את דבריו.

מירב בן ארי: יש בג"ץ, מה זה?

מירב בן ארי: בג"ץ – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת בן ארי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהמשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את לא יודעת על מה את מדברת.

אחמד טיבי: לא, אל תתווכח אתה.

אחמד טיבי: תגיד את המשפט – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אתווכח אתה.

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: אני מבקש ממךְ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרסו אפילו את התערובת של החיות שהם מגדלים – כיסו בעפר – כשזה לא קשור להיתרים או דבר אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוץ מזה, ביר-הדאג', אין בו בית אחד עם היתר בנייה, והוא יישוב מוכר, ועושים עכשיו בחירות במועצה האזורית שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שנמצא מחוץ לקו הכחול, פוסלים אותו מלבחור ולהיבחר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: קסניה סבטלובה?

אחמד טיבי: – מיש מאוג'ודה.

אחמד טיבי: דב חנין – שלוש דקות.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני עליתי לדוכן כדי לברך את המציע, חבר הכנסת ברושי, ואת היוזמות הנוספות, על הצעת חוק שהיא הצעת חוק טובה, הצעת חוק עניינית, היא פותרת בעיה אמיתית.

דב חנין: היא מאפשרת לאנשים שתורמים למשק, לתרבות ולספורט להישאר בישראל גם כאשר בחוק הקיים, אדוני היושב-ראש, יש מגבלה נוקשה מדי, שבעצם מונעת את המצב הזה.

דב חנין: אתה בא אלינו – ואני מברך אותך על כך – ואומר: הנה בעיה אמיתית, אנחנו צריכים לרכך את הנוקשות שבחוק כדי לאפשר פתרון לבעיה האמיתית הזאת.

דב חנין: אני מברך על כך, ואני שמח שהכנסת מייד תאשר את ההצעה הזאת פה-אחד.

דב חנין: אבל אני רוצה להפנות את תשומת לבכם, עמיתי חברי הכנסת, לניגוד הקיצוני שקיים בין הדבר הטוב הזה שאנחנו עושים היום לבין מה שעשינו בדיוק אתמול; אתמול אנחנו העברנו בכנסת, הקואליציה העבירה בכנסת, חוק שעושה בדיוק את הדבר ההפוך: במקום להגמיש – מקשיח; במקום ליצור מנגנון שמאפשר פתרונות – ליצור מנגנון שכובל את שר הפנים ומונע ממנו להפעיל שיקול דעת.

דב חנין: אני מתכוון לחוק שבעצם אוסר כניסה לישראל של אנשים – על בסיס של עמדות פוליטיות.

דב חנין: זה חוק מיותר, חוק שאין בו צורך, כי שר הפנים גם היום יכול לאסור כניסה של אנשים כאלה לישראל, אם הוא מחליט כך.

דב חנין: אבל בעוד החוק הזה היום הוא חוק שגם מגמיש ויוצר אפשרות של שיקול דעת, החוק שהכנסת אימצה אתמול הוא חוק שמקשיח ומייצר טייס אוטומטי במקום שלא צריך אותו בכלל.

דב חנין: יש פער גדול בין מה שקורה בכנסת, אדוני היושב-ראש, ביום שני, שזה היום שבו מגיעות אלינו ההצעות שהממשלה חפצה ביקרן, לבין מה שקורה בכנסת ביום שלישי.

דב חנין: אדוני השר לשירותי דת, נאמר במקורותינו שביום שלישי נאמר פעמיים "כי טוב", אז כנראה משהו בדבר הזה עובד.

דב חנין: אני מקווה, אדוני היושב-ראש, שיהיו לנו הרבה חוקים בימי שלישי, ופחות חוקים בימי שני, כדי שאנחנו נקדם חקיקה טובה, עניינית, דרושה, במקום לקדם חקיקה הרסנית, מיותרת ומזיקה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, השרה, חברי, חברותי, חברי הכנסת, אני רוצה לפנות דווקא בשאלה ליושב-ראש, שאלה אמיתית.

אורן אסף חזן: השבוע שמעתי אותך מתבטא ומספר שבהנחה שחוק הדגל, התיקון לחוק הדגל, יעבור בכנסת ישראל – ואנחנו, כנציגי הציבור, כמי שנבחרנו לשבת בבית הזה, כשלוחי העם, הבית הזה, שמסמל יותר מכול את ריבונותו של העם היהודי בארץ-ישראל, את הריבונות של המדינה היהודית, אז אני מבקש שבכל מקום שאנחנו נלך ונייצג – כי אותנו מזמינים כנציגי ציבור רשמיים, חברי כנסת, חברות כנסת, שרים, ראש ממשלה, נשיא – שילווה אותנו דגל ישראל.

אורן אסף חזן: ואני שמעתי אותך, אדוני היושב-ראש, עומד מעל כל בימה ומספר – ומשמש ממש מודל, דוגמה וסמל – שאתה תפר את החוק הזה בבוטות.

אורן אסף חזן: אנחנו נעבור על החוק הזה, אמרת.

אורן אסף חזן: אתמול שמעתי חברים נוספים שלך, אצלכם ברשימה הפלסטינית המשותפת, שמדברים על חוקים נוספים – דוגמת חוק המואזין, שבעזרת השם יעלה ויעשה סוף למפגע, למפגע הרעש הסביבתי הזה שפוגע בראש ובראשונה באזרחים המוסלמים של מדינת ישראל, שמפחדים לדבר בגלל אותו שלטון פחד.

אחמד טיבי: אתה בטוח שהוא יענה לך?

אורן אסף חזן: הנה, אתה כבר מתייחס.

אורן אסף חזן: הנה, זכיתי לתשומת לבך.

אורן אסף חזן: אני לא יודע אם נפלת בפח או לא, אבל ענית.

אורן אסף חזן: אני שואל ומנסה באמת להבין – –

אחמד טיבי: אם רק היית מבין את מה שאמרתי.

אורן אסף חזן: – – מהלב – – –

אחמד טיבי: אם רק היית מבין את מה שאמרתי.

אחמד טיבי: אם רק היית מבין מה שאמרתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: בבקשה תמשיך.

אורן אסף חזן: אני שואל אותך ומנסה להבין איך זה נראה שאתה יושב כאן, ובעבר גם בחוצפתך הואלת להגיד שאתה פה הריבון, ואתה יושב כאן ואתה מספר מעל הדוכן – – –

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לצאת.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לחזור מהמילה.

אחמד טיבי: לא אומרים ליושב-ראש "חוצפתך".

אחמד טיבי: אני מבקש לחזור בך מייד.

אורן אסף חזן: אני אומר – קודם כול, אתה יודע, גם לבקש יש צורה.

אורן אסף חזן: זה בסדר שאתה מבקש.

אחמד טיבי: אני מבקש, אל תטיף.

אורן אסף חזן: אני אגיד עוד פעם: חבר כנסת – – –

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לחזור – –

אורן אסף חזן: ביקשת משהו?

אחמד טיבי: – – מהאמירה שלך ליושב-ראש – –

אורן אסף חזן: תהיה סבלני כדי – – –

אחמד טיבי: – – "חוצפתך".

אורן אסף חזן: לא דיברתי עליך כיושב-ראש עכשיו.

אורן אסף חזן: דיברתי על האמירה – לבוא ולהגיד – – –

אחמד טיבי: אתה דיברת אתי כיושב-ראש.

אורן אסף חזן: לא, תבין, עוד פעם – – –

אחמד טיבי: אם לא תחזור בך, אתה תורד מהדוכן.

אורן אסף חזן: תסתכל, אתה עושה בדיוק – בדיוק – את מה שאני מנסה להבין.

אחמד טיבי: אם לא תחזור בך, אתה תורד מהדוכן.

אורן אסף חזן: אני אומר עוד פעם:

אורן אסף חזן: בעיני – – –

אחמד טיבי: אני מתרה בך פעם שלישית.

אורן אסף חזן: אתה יכול להתריע פעם שלישית.

אורן אסף חזן: אני שואל עוד פעם – –

אחמד טיבי: אם לא תחזור בך – – –

אורן אסף חזן: – – בעיני, חבר כנסת שעומד מעל דוכן הכנסת – –

אחמד טיבי: אני מבקש להוריד אותו מהדוכן מייד.

אורן אסף חזן: – – ומצהיר שהוא יפר את החוק – –

אחמד טיבי: תרד מהדוכן.

אורן אסף חזן: – – הוא חצוף.

אחמד טיבי: ביקשתי ממך שלוש פעמים.

אורן אסף חזן: מי שעומד מעל דוכן הכנסת – –

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: נא לרדת.

אורן אסף חזן: – – ומודיע שהוא יפר את החוק – – –

אחמד טיבי: נא לרדת מהדוכן.

אורן אסף חזן: אני ארד.

אורן אסף חזן: אני ארד.

אחמד טיבי: נא להוריד אותו מהדוכן מייד.

אורן אסף חזן: – – – ואתה ממשיך בחוצפתך המרובה ומבזה את כנסת ישראל.

אורן אסף חזן: אני יורד.

אחמד טיבי: יאללה, אינזל.

אורן אסף חזן: יאללה מה?

אחמד טיבי: אינזל, רד מהדוכן.

אחמד טיבי: בערבית אינזל זה רד.

אחמד טיבי: אינזל זה רד.

אורן אסף חזן: אתה ממשיך, בחוצפתך – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – ואתה מבזה את כיסא היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אתה מבזה – – –

אחמד טיבי: האמת היא שאני מבזה את הכנסת, לא אתה.

אורן אסף חזן: מבזה.

אחמד טיבי: – – –

אורן אסף חזן: אתה לא מסוגל להתמודד עם האמת.

אחמד טיבי: – – – אורן חזן, אתה מביא כבוד לכנסת.

אורן אסף חזן: נכון, כבוד גדול.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: לעמוד מעל הדוכן – – –

אחמד טיבי: אם תמשיך ככה, אני אוציא אותך מהאולם.

אורן אסף חזן: לעמוד מעל הדוכן – – – אתה יכול להוציא אותי מהאולם – – –

אחמד טיבי: אני מבקש ממך להפסיק.

אורן אסף חזן: למה אתה לא מסוגל לענות לי?

אחמד טיבי: אני מבקש – אני מבקש ממך להפסיק.

אורן אסף חזן: למה אתה לא מסוגל לענות לי?

אחמד טיבי: אם תמשיך ככה – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: – – אני איאלץ להוציא אותך מהאולם.

אורן אסף חזן: אני רק מנסה להבין למה אתה לא מסוגל לענות לי.

אחמד טיבי: אני איאלץ להוציא אותך מהאולם.

אחמד טיבי: שב במקומך.

אורן אסף חזן: לשבת פה ולהגיד – – –

אחמד טיבי: שב במקומך.

אחמד טיבי: שב במקומך.

אורן אסף חזן: לשבת פה ולהגיד שאתה תעבור על החוק – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: – – ולקרוא לאנשים לעבור על החוק – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך פעם שנייה.

אורן אסף חזן: – – זו בושה.

אורן אסף חזן: מה קרה?

אורן אסף חזן: דבר אחד חשוב – – –

אחמד טיבי: – – –

אורן אסף חזן: אני אקרא לך מהמקום.

אורן אסף חזן: אני אשב איפה שנוח לי, לא איפה שתגיד לי.

אחמד טיבי: ותפסיק לקרוא קריאות ביניים ליושב-ראש.

אורן אסף חזן: לא, אני קורא – – – עומד כאן ומבזה את הכנסת – – –

אחמד טיבי: תפסיק.

אחמד טיבי: אני מבקש להוציא אותו מהאולם.

אחמד טיבי: פעם שלישית.

אחמד טיבי: אטלע ברא.

אורן אסף חזן: היית צריך לקרוא גם פעם שנייה – – –

אחמד טיבי: אטלע ברא.

אורן אסף חזן: אתה צריך להגיד פעם שנייה קודם.

אחמד טיבי: אמרתי.

אחמד טיבי: אתה לא יודע גם לספור.

אורן אסף חזן: לא, אמרת ראשונה.

אורן אסף חזן: אתה צריך להגיד שנייה.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: נא לצאת מהאולם.

אורן אסף חזן: איי, איי, איי.

אחמד טיבי: אין ספק שאתה מביא כבוד לכנסת ישראל.

אורן אסף חזן: לפחות אני לא קורא לאזרחים לעבור על החוק.

אחמד טיבי: אין ספק.

אחמד טיבי: אין ספק.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אין ספק, אין ספק.

אחמד טיבי: אין ספק.

אחמד טיבי: אין ספק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – – (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

אחמד טיבי: אין ספק, אין ספק.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עכשיו אני ידעתי איך מנצלים את רוחב הלב שלי.

אחמד טיבי: הוא ביקש להקדים אותו ממס' 25 רק כדי שיפנה אלי.

אחמד טיבי: הוא ביקש אישור מאיציק שמולי, אמרתי לו תבקש אישור מאיציק שמולי.

אחמד טיבי: אולי ככה הוא עושה במקומות עבודה נוספים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: איציק שמולי, בבקשה.

עיסאווי פריג': עכשיו ישעמם לנו.

מירב בן ארי: היה לך מעניין עד עכשיו.

מירב בן ארי: ..

עיסאווי פריג': כן, יש לנו צעצוע.

אחמד טיבי: שלוש דקות לרשותך.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, גם אני הסתכלתי על העולם בעיניים תמימות, עד לפני חמש דקות, וחשבתי שמדובר פשוט בבקשה אנושית, אבל יש דברים שאני עדיין לא מבין בבית הזה.

אחמד טיבי: למדת על בשרך.

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: בסדר.

איציק שמולי: בכל יום לומדים פה משהו חדש, וזה בסדר גמור.

איציק שמולי: אני כמובן מברך את חברי איתן ברושי על החוק הזה, חוק חשוב, חוק שבהחלט יש לו מקום, ואני חושב שטוב שאתה מוביל אותו.

איציק שמולי: אני רוצה, ברשותכם, להעלות כאן היום את הנושא של הביטוחים הסיעודיים.

איציק שמולי: היום הכריזה ההסתדרות על סכסוך עבודה, וכוונתה להשבית את המשק על המשבר של הביטוחים הסיעודיים.

איציק שמולי: זה לא סוד שהבית הזה מתעסק בנושא הזה בשנתיים-שלוש האחרונות ללא הרף, ואנחנו עושים את זה בעיקר כי אנחנו מבינים את המצוקה של האנשים.

איציק שמולי: לא יכול להיות שבמשך ארבע-חמש שנים, כאילו זה המפעל המצליח ביותר במדינת ישראל; אין בית-חרושת שעובד יותר מהר מזה, מהקצב שבו חברות הביטוח מעיפות את הקשישים מהביטוחים הסיעודיים.

איציק שמולי: זה פשוט לא יאומן.

איציק שמולי: ובואו נזכיר לכולם על מה אנחנו מדברים פה – יותר ממיליון ישראלים שילמו עבור ביטוח סיעודי, והם שילמו בכל חודש במשך חמש, עשר, 15, 20 שנה.

איציק שמולי: וברגע האמת, מדינת ישראל נתנה לחברת הביטוח את היכולת לברוח ולהשתמט מההתחייבויות, והשאירה יותר ממיליון ישראלים חסרי כול.

איציק שמולי: אנחנו לא מוכנים יותר להשלים יותר עם המצב הזה, ואנחנו אומרים לממשלה, שהתחייבה בתקציב הזה – ולא עשתה את זה – לקדם ביטוח סיעודי ממלכתי, שאנחנו – יש פה מספיק חברי כנסת, גם מהקואליציה – נתחיל לדחוף את הדבר הזה בכל הכוח.

איציק שמולי: אנחנו הפסקנו לחכות לממשלה עם היוזמה שלה לביטוח סיעודי ממלכתי.

איציק שמולי: אנחנו מבינים שזה לא יקרה מהממשלה, אף ששר הבריאות – אני מאמין לו – מאוד מאוד רוצה.

איציק שמולי: אבל זה כבר התקציב השני ששר הבריאות מאוד מאוד רוצה, וזו הפעם השנייה או השלישית שזה לא קורה.

איציק שמולי: ועד אז, אנחנו נעשה את הכול כדי לחייב את חברות הביטוח להשאיר את המבוטחים בתוך הפוליסות.

איציק שמולי: ההפקרות הזאת לא יכולה להימשך.

איציק שמולי: ואני רוצה להזהיר את כולנו מפני הטריק הקבוע בחודש דצמבר: האוצר אומר: הקפאה, וכל הקשישים נופלים בפח ומוחאים כפיים.

איציק שמולי: מגיע חודש ינואר, והם מופתעים שממשיכים לזרוק אותם מהפוליסות.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי אנחנו לא רוצים יותר להקפיא את ההחלטה המקורית לחסל את הביטוחים הסיעודיים.

איציק שמולי: זה לא מה שאנחנו רוצים.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי בעין אחרת משרד האוצר קורץ לחברות הביטוח ואומר: תמשיכו לזרוק אותם מהפוליסות.

איציק שמולי: אנחנו דורשים החלטה פוזיטיבית: להשאיר את המבוטחים בתוך הביטוחים הקולקטיביים כל עוד אין פתרון אחר.

איציק שמולי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יהודה גליק – מיש מאוג'וד.

אחמד טיבי: עודד פורר.

אחמד טיבי: מיקי לוי – עומד על זכותו לדבר.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק בהחלט חשוב, אני אתמוך בו, אבל לא לשם כך עליתי עכשיו לדוכן.

מיקי לוי: אתמול נפל דבר בוועדת הכספים, והיום כל כלי התקשורת, ללא יוצא מן הכלל, עוסקים בנושא המשכנתאות.

מיקי לוי: כמה חברי כנסת שהנושא קרוב ללבם ואכפת להם מהזוגות הצעירים – אותם ילדים של כולנו, ללא הבדלי אופוזיציה–קואליציה, שנאלצים מתחילת השנה לקחת משכנתאות.

מיקי לוי: כאשר הריבית במשק היא ריבית אפס, המשכנתאות עלו בעשרות אחוזים.

מיקי לוי: הנושא נבדק על-ידינו, ומתחילת השנה רווחי הבנקים – די היה להסתכל על רווחיו ברבעון אחד של בנק המזרחי כדי להבין איזה רווחים עצומים הבנקים מקבלים.

מיקי לוי: אם אני לא טועה – המספרים אינם מונחים לפני – הבנק קונה ב-0.21 את הכסף, ומגיע לרווח של 3.1–3.2.

מיקי לוי: רווח עצום, סדר גודל של 5 מיליארד שקלים מתחילת השנה על חשבון מבקשי המשכנתאות, הזוגות הצעירים ומשפרי הדיור.

מיקי לוי: ומגיעה נגידת בנק ישראל – ואני מאוד מאוד מעריך אותה, באמת, אישה מאוד מאוד מרשימה, עם ידע בלתי רגיל, מאוד תרבותית – יחד עם הממונה על הבנקים, ד"ר בר, והן מספרות לנו מה הבעיות במשק בנושא הדיור.

מיקי לוי: לא גילו לנו שום דבר, אנחנו מכירים את הבעיות האלה.

מיקי לוי: רק על טענה אחת, או על בקשה אחת, לא קיבלנו תשובה מבנק ישראל, שאמור לנווט את הכלים הפיננסיים כדי שהבעיה הזאת תיפתר – לא קיבלנו תשובה חד-משמעית איך אנחנו יכולים להקל על מבקשי המשכנתאות, שנאלצים בשנה האחרונה לספוג את כל העליות, אף-על-פי שהריבית במשק היא אפס.

מיקי לוי: תשובות כמו עמידות הבנקים, העמידות הפיננסית שלהם, כל הדברים שבעולם, רק לא דיברנו על הזוגות הצעירים.

מיקי לוי: ואני הולך הביתה עם תחושה רעה מאוד, ומקבל עשרות טלפונים מזוגות צעירים, וממובילי דעה בציבור, שמפנים אצבע מאשימה גם אלינו, אל חברי הכנסת, שלא דאגנו להם.

מיקי לוי: ולא דאגנו להם.

מיקי לוי: והיום, יחד עם חברים נוספים, ביקשתי הצעה דחופה לסדר-היום ודרשתי מיושב-ראש ועדת הכספים לזמן מחדש את נגידת בנק ישראל, ד"ר פלוג, ואת הממונה על הבנקים, ד"ר בר.

מיקי לוי: לא יעלה על הדעת – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני מסיים, אדוני.

מיקי לוי: לא יעלה על הדעת שהריבית במשק היא אפס, וההלוואות למשכנתה יעלו בעשרות אחוזים.

מיקי לוי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: עמר בר-לב; איתן ברושי הציג את זה.

אחמד טיבי: יוסף ג'בארין; עבדאללה אבו מערוף – מוותר; עליזה עאידה תומא; שטרן; נחמן שי, אתה רוצה לדבר?

אחמד טיבי: דבר.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני תומך בהצעת החוק הזאת ומברך עליה.

נחמן שי: לפני כמה חודשים הגשתי הצעת חוק אחרת, שקשורה גם כן לחוק הכניסה לישראל, והיא עסקה בעניין של חוקרים שמגיעים למוסדות מחקר – הייתי אומר: עילית של מחקר בישראל – מספר מאוד מצומצם, ספורים בשנה, ואותם מוסדות מתכוונים לקלוט אותם לעבודה ארוכת טווח בישראל על בסיס מחקר משותף שנעשה על-ידי אותם חוקרים ועל-ידי חוקרים ישראלים.

נחמן שי: מדובר באמת בעידית שבעידית במדע הבין-לאומי.

נחמן שי: חוקרים משתפים האחד את האחר, או האחרת, בעבודות שלהם, מחקר שהוא בין-תחומי, שבשורה התחתונה יכול להביא לפריצות דרך ולהישגים.

נחמן שי: אומנם כהצעת חוק ההצעה שלי לא עברה, אבל היא מצאה את דרכה למשרד הפנים, ואחרי עבודת מטה ארוכה, בשיתוף עם המועצה להשכלה גבוהה ועם ועד ראשי האוניברסיטאות, הצלחנו להגיע לנוהל חדש, שבאמת יאפשר לחוקרים וחוקרות מהקהילה הבין-לאומית לבוא לארץ, לשהות פה תקופה ארוכה – אני מדבר על סדר גודל של שנים; אני מבין שהצעתך היא לתקופות יותר קצרות, חברי – ובאמת, כדי לאפשר להעמיק את המחקר.

נחמן שי: אני שמח שמשרד הפנים הבין את חשיבות הנושא הזה.

נחמן שי: אנחנו חיים בעולם גלובלי, לכן גם הצעת החוק הזאת היא נכונה ונבונה; אנשים נעים ממקום למקום, ואנשים מעבירים את כישרונותיהם ויכולותיהם מארץ לארץ – כך צריך לעבוד בעולם מודרני, כך צריך לעבוד בעולם גלובלי.

נחמן שי: ולכן, תמיכת משרד הפנים גם בעניין הזה וגם באותה הצעת חוק שאני הבאתי – אומנם לא במתכונת של הצעת חוק, אבל זה פחות חשוב, לצורך העניין – היא עדות נוספת, בעיני, לפתיחות שמדינת ישראל מוכנה לגלות לחשיבות של שיתוף פעולה בין-לאומי, של העברת כישרונות ממקום למקום, של צירוף יכולות שחוצה גבולות גיאוגרפיים ובין-לאומיים ומביא לכך שאנשים יוכלו לעבוד יחד, ליצור יחד ולקדם יחד נושאים.

נחמן שי: זו תפיסה נכונה, מודרנית, ואני מברך על כך, ואני רוצה לברך את חברי על הצעת החוק הזאת.

נחמן שי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תמר זנדברג – לא שם.

אחמד טיבי: יעל גרמן; אוסאמה סעדי; מירב בן ארי – מוותרת.

אחמד טיבי: באסל גטאס – מוותר; באסל גטאס?

באסל גטאס: – – –

אחמד טיבי: שואל.

אחמד טיבי: יוסי יונה; מאיר כהן; ג'מאל זחאלקה; יואל חסון; אמיר אוחנה; מיכל רוזין.

אחמד טיבי: תם סדר הדוברים.

מירב בן ארי: רגע, מה?

מירב בן ארי: צריך להצביע.

אחמד טיבי: תם סדר הדוברים.

מירב בן ארי: אה, חשבתי שאתה רוצה – – –

אחמד טיבי: לייבזון – אני מבקש לקיים הצבעה.

מירב בן ארי: הוא לא קרא לי לייבזון כבר הרבה זמן.

אחמד טיבי: כן, לא הייתי כאן.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 11

אחמד טיבי: נמנעים – אין

אחמד טיבי: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

אחמד טיבי: אני עובר לשר הדתות, שאילתות.

אחמד טיבי: שרת המשפטים לא תשיב.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אחמד טיבי: קודם השר.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר לצרף אותי, בבקשה, להצבעה?

אחמד טיבי: בדיעבד, באופן היסטורי, רטרואקטיבי.

קריאה: – – –

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני רצתי כמו משוגעת מוועדת – – –

אחמד טיבי: אני מעריך את הריצה שלך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, איילת, הרי היא ביקשה להצטרף, והצטרפת כתומכת בחוק.

אחמד טיבי: אדוני השר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אלעזר שטרן, פעם שנייה – אינו נוכח.

אחמד טיבי: תודה.

דוד אזולאי: פעם שלישית – זכית.

אחמד טיבי: אני רוצה להודות לך, אדוני.

אחמד טיבי: אתה את שלך עשית, בעלי השאילתות לא נמצאים כאן.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: סגן מזכירת הכנסת, הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 27), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דוד אזולאי: כבוד היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: הנושא יעלה בנשיאות.

אחמד טיבי: אני מבטיחך נכוחה – – –

דוד אזולאי: – – –

אחמד טיבי: אני מעריך מאוד, אדוני השר, גם שבאת היום לכנס שלנו ללא התראה מראש.

אחמד טיבי: תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, ט"ו בחשוון התשע"ז, 16 בנובמבר 2016, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.