ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 164, 2016-11-14 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ג בחשוון תשע"ז, 14 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים, התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 8), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים) (תיקון) (שירותי פיקדון ואשראי בלא ריבית), התשע"ז–2016; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים) (תיקון מס' 8) (חקירת חשוד בעבירת ביטחון), התשע"ז–2016; הצעת חוק העונשין (נשיאת מאסר בעבודות שירות – הוראת שעה), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק להחלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3452/20 וכלה בהצעת חוק פ/3472/20 – הצעת חוק המפלגות (תיקון – איסור תרומה על-ידי שדלן), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור משלוחים חיים לשחיטה), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק העונשין (תיקון – הרחבת הגדרת הגזענות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מסעוד גנאים וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודת זיכוי לחייל משוחרר לפי חודשי עבודה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, אכרם חסון, בצלאל סמוטריץ ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות (תיקון – הודעה מוקדמת במקרה של פטירת המעסיק או העובד), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – מספר חברי ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים-ואחת – הוראת שעה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, דוד ביטן, משה גפני ויעקב אשר; הצעת חוק גירוש משפחות מפגעים על רקע לאומני, התשע''ז–2016, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, שרן השכל, נורית קורן, שולי מועלם-רפאלי, אברהם נגוסה, בצלאל סמוטריץ ואמיר אוחנה; הצעת חוק תגמול מדליסטים אולימפיים, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אורלי לוי אבקסיס, חמד עמאר ורוברט אילטוב; הצעת חוק ההסדרה, התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – הצהרה על נכסים וחשבונות בנק בחוץ-לארץ), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אלי כהן, טלי פלוסקוב ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק ההסגרה (תיקון – סייג להסגרת אזרח תושב ישראל), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, דוד אמסלם, רוברט אילטוב, בצלאל סמוטריץ, מכלוף מיקי זוהר, עודד פורר, מירב בן ארי, חמד עמאר, משה גפני, אורי מקלב, יעקב מרגי, ישראל אייכלר ויצחק וקנין; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (חיסיון עיתונאי), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מניין שהות בישראל לעניין תושבות),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק למניעת עישון במקומות ציבוריים וחשיפה לעישון (תיקון – ייעול האכיפה), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עדכון הסכום הבסיסי לפי שכר המינימום לעניין קצבת שירותים מיוחדים), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, מאיר כהן, אורי מקלב, יעקב מרגי, מיכל רוזין, איציק שמולי, אלי אלאלוף, דב חנין, אילן גילאון, נורית קורן, עליזה לביא ועמר בר-לב; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – מינוי חברי הכנסת לוועדה לבחירת שופטים), מאת חברת הכנסת זהבה גלאון; הצעת חוק המאבק בטרור (תיקון – החמרה בעונשם של עבריינים המועדים לעבירות טרור), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת ענת ברקו ואלי אלאלוף; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הרכב הוועדה לבחירת שופטים), מאת חברת הכנסת ציפי לבני; הצעת חוק חובת התקנה של מערכת ממוחשבת לשליחת הודעה במקרה של אי-הגעת ילד למוסד חינוך או למעון-יום (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, יעקב מרגי ואיתן כבל; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות עובד שבן-זוגו משרת שירות מילואים בנסיבות חירום), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, נחמן שי, נאוה בוקר, אכרם חסון, יחיאל חיליק בר, נורית קורן ועמיר פרץ; הצעת חוק שירות המדינה (מינויים) (תיקון – ייצוג הולם ללוחמים), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, נאוה בוקר, בצלאל סמוטריץ, אכרם חסון, אלי אלאלוף, מירב בן ארי, יואב קיש, מנחם אליעזר מוזס, אברהם נגוסה, יואל חסון, אמיר אוחנה, יחיאל חיליק בר, איל בן ראובן, נורית קורן, איתן ברושי ומשה גפני.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה ביישום מתווה הכותל והקרע ההולך וגדל בין ישראל לעם היהודי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הפקרת יישובי הצפון על-ידי הממשלה וגריעת התוכנית לחיזוק הצפון מתקציב המדינה;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדרה של הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: אוזלת ידה של הממשלה ביישום מתווה הכותל והקרע ההולך וגדל בין ישראל לעם היהודי – מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא השר צחי הנגבי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברתי חברת הכנסת איילת ורבין, אדוני השר, הכנסת דחוסה מאוד, באמת יום קשה עובר עלינו כנראה.

איילת נחמיאס ורבין: נרגעים מאתמול.

נחמן שי: ברגעים אלה ממש, כן, לתפארת מדינת ישראל.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, האמת היא שהתכוונו לעסוק בסוגיית הכותל והבגידה ביהדות התפוצות, אבל בינתיים התעורר עניין חדש שקשור לדפוסי הפעולה של הממשלה הזאת ולדרך קבלת ההחלטות שלה, לכן אצרף גם אותה לעניין שלפנינו: ההחלטה בעניין עמונה.

נחמן שי: עמונה היא קודם כול סיפור עצוב, בעיקר עבור עשרות המשפחות שעתידות להיעקר מבתיהן, אבל בשום אופן אין הטרגדיה האישית הזאת יכולה להסביר את ההחלטה המתגרה והחוצפנית שקיבלה אתמול ועדת השרים לענייני חקיקה.

נחמן שי: זוהי טעות קולוסלית, שמקרינה על תהליכי קבלת ההחלטות בממשלת ישראל מודל 2016.

נחמן שי: ההחלטה לשנות תוך כדי המשחק את החוק היא כמובן פסולה מעיקרה, כל אחד יאמר זאת.

נחמן שי: בג"ץ כבר החליט לפנות את מתיישבי עמונה, והשאלה איננה האם, אלא מתי.

נחמן שי: הממשלה סטרה על פניו של בג"ץ כשהחליטה פתאום לשנות את החוק, אבל הרבה יותר מכך: הממשלה – במובהק ובמוצהר – שלחה את היועץ המשפטי החדש שלה, ד"ר אביחי מנדלבליט, הביתה.

נחמן שי: אין לכך פרשנות אחרת.

נחמן שי: מי שאמר בממשלה שההחלטה הזאת פסולה ואיננה עומדת במבחן החוק, והוא לא יוכל להגן עליה – אמר את זה מנדלבליט – לא יכול עוד להמשיך בתפקידו, כי הממשלה אמרה לו שאין לה אמון בו.

נחמן שי: עצותיו של היועץ המשפטי וחוות דעתו חייבות להתקבל בממשלה.

נחמן שי: הוא לא עוד פקיד ממשלתי שממליץ והממשלה מחליטה מה לעשות.

נחמן שי: שיקול דעתו במקרים האלה הוא הקובע.

נחמן שי: הבכי והנהי של שרי הממשלה בעניין הזה הם מסוג הצביעות.

נחמן שי: הם יודעים היטב מה מעמדה של חוות דעתו של היועץ, ובכל זאת צפצפו עליה.

נחמן שי: בדרכה להכשרת עמונה ריסקה ועדת שרים גם את היועץ המשפטי לממשלה.

נחמן שי: ההחלטה עצמה, שתובא לכנסת ביום רביעי, היא לא במקום ולא בזמן, כיוון שכבר התקבלה החלטה בבג"ץ, והרי היא רק גורמת נזק עמוק למדינת ישראל.

נחמן שי: היא מזמינה, על פניה, את הקהילה הבין-לאומית, ובעיקר את ארצות-הברית, להתערב בסוגיה הישראלית–פלסטינית ובעניין השטחים.

נחמן שי: עכשיו, כשבלשכת ראש הממשלה סופרים את הדקות שנותרו לנשיא אובמה וחוששים מפעולה שלו בדקה האחרונה, הממשלה מגישה לו על מגש של כסף סיבה טובה להתערב בסכסוך.

נחמן שי: הנשיא הנבחר, טראמפ, שעוד מודד את המרחק ממלונו החדש בשדרות-פנסילבניה 1100 לשדרות-פנסילבניה 1600, לבית הלבן, לא החל אפילו את תפקידו וכבר יידרש לסוגיה הזאת, ומייד.

נחמן שי: ההחלטה מאתמול מעידה על אטימות ועל קהות חושים.

נחמן שי: אם יש דבר משותף למנהיגי אירופה המודאגים מהשינוי בארצות-הברית לממשל בארצות-הברית, לכל ממשל, ולעוד מדינות מפתח בעולמנו, הוא ההתנגדות לשליטה של ישראל בעם אחר והדרישה להסדר בדמות שתי מדינות לשני עמים.

נחמן שי: כל אותם שרים שקפצו ביום הראשון וטענו שהכול יהיה מותר עכשיו ושהכול בסדר, אינם רואים את התמונה הבין-לאומית המלאה והמורכבת.

נחמן שי: והאמת היא, דווקא ראש הממשלה התנגד להצעת החוק; התנגד – והסכים.

נחמן שי: איך הוא עשה את זה במהירות כל כך גדולה?

נחמן שי: רק כדי לא להישאר מאחורי שותפיו הקואליציוניים, שחשפו אותו בחולשתו.

נחמן שי: דווקא בעניין הזה הוא צדק.

נחמן שי: היה עליו להפגין מנהיגות ולמנוע את ההחלטה המזיקה וההרסנית הזאת.

נחמן שי: הוא לא עשה כן.

נחמן שי: הקרב על הדמוקרטיה, אדוני היושב-ראש, הוא פה ועכשיו.

נחמן שי: אמרנו – ואני חוזר ואומר: לא בעמונה מדובר, לא ביועץ, אלא בלב-לבה של הדמוקרטיה שלנו; בלעדיה ישראל לא תהיה עוד מה שהייתה ומה שהיא צריכה להיות.

נחמן שי: אין דרך אחרת, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאשר הסדר ישראלי–פלסטיני שיושתת על הפרדה, על הכרה הדדית, על סידורי ביטחון.

נחמן שי: ככל שהזמן עובר ההסדר מרצון הולך ומתרחק, והחשש לכפיית הסדר, או לחלופין לבידודה של מדינת ישראל, הולך וגדל.

נחמן שי: אתמול הלכה הממשלה עוד צעד בכיוון הזה.

נחמן שי: עכשיו אני רוצה לצרף עוד החלטה – אחרת – של הממשלה, שכפי שתראו, היא לא בדיוק זרה לעניין הזה, שדיברתי עליו, ועליה אנחנו – שוב – מביעים אי-אמון.

נחמן שי: בתחילת השנה הזאת, 2016, ב-31 בינואר, אימצה הממשלה את מתווה הכותל, מתווה חדש.

נחמן שי: המתווה הזה נועד לשים סוף-סוף קץ למאבק בן עשרות שנים שהחל במאבקן האמיץ של "נשות הכותל" ואחר כך קיבל את התמיכה של הזרמים היהודיים הגדולים בארצות-הברית, בצפון-אמריקה, הזרם הרפורמי והזרם הקונסרבטיבי.

נחמן שי: הם דרשו לאורך שנים להבטיח חופש דת ופולחן, לא רק כהצהרת כוונות אלא כזכות המוקנית לכל אזרח ישראלי או לא ישראלי.

נחמן שי: עינם לא צרה בעזרה הראשונה ובעזרה השנייה, הם רק ביקשו עזרה שלישית, שבה יוכלו להתפלל בכותל כדרכם ובאמונתם.

נחמן שי: במאבק הזה, שהוא לגיטימי וראוי, הם נתמכו בסופו של דבר בהמלצות של הצוות שבראשו עמד ד"ר אביחי מנדלבליט, הגיבור מהחצי הראשון של הדברים שלי היום, שעוד בתפקידו הקודם המליץ על העזרה השלישית המעורבת לגברים ולנשים סמוך לכותל.

נחמן שי: והממשלה, ברוב של 15 נגד חמישה, קיבלה את המתווה – שאגב, היו שותפים לו גם אחרים: גם הסוכנות היהודית, זרמי היהדות השונים, הרבנים השונים, רב הכותל, הזרמים החרדיים – כולם היו שם.

נחמן שי: הכול היה מוכן לקראת השינוי הגדול, הטבעי והמובן מאליו, אבל הדבר לא התרחש.

נחמן שי: לא התרחש, כי הממשלה התקפלה.

נחמן שי: ושוב נאלצים נשים וגברים, כפי שקרה לפני ימים אחדים, לעבור במצעד מביש, תחת מטר של יריקות וקללות, ולעשות דרכם אל הכותל נושאים ספרי תורה.

נחמן שי: כל השנאה שיש בעם ישראל מופיעה פתאום משום מקום ומוכיחה כי לא שכחנו ולא למדנו דבר על שנאת אחים.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, הזרמים הרפורמיים והקונסרבטיביים אינם מתכוונים לוותר.

נחמן שי: עניין הכותל גדל לממדים מיתיים.

נחמן שי: אין מפגש בינינו לבין מנהיגות ארצות-הברית ורבים מחבריה שסוגיית הכותל אינה עולה בו.

נחמן שי: לרוב הישראלים זה ממש לא חשוב, לרוב היהודים האמריקנים זה חשוב מאוד.

נחמן שי: הם מצפים גם לקבל, לא רק לתת.

נחמן שי: והנה, ממשל חדש מגיע לארצות-הברית – כבר דיברתי על כך – והקהילה היהודית בדרכה מחפשת דרכים להגיע אליו ולדבר עם הנבחרים החדשים בממשל ובסנאט.

נחמן שי: כוחה של ישראל תלוי באופן מוחלט בתמיכה האמריקנית – בתמיכה המדינית, הכלכלית, הצבאית.

נחמן שי: יהודי ארצות-הברית היו ועודם, עדיין, הגב הבטוח והאיתן ביותר שעליו מתקיימים יחסי ישראל עם ארצות-הברית כבר שנים רבות, והיא מגויסת לסייע לישראל בכל ערוץ.

נחמן שי: זיקתה לישראל ייחודית; לשום עם בעולם אין תפוצה כל כך מעורבת, כל כך תומכת וכל כך אכפתית – היום גם כל כך מאוכזבת – כמו הקהילה היהודית בארצות-הברית.

נחמן שי: הם אינם מבינים איך ההחלטה שהתקבלה בממשלה ברוב קולות – מדוע היא איננה מיושמת עדיין.

נחמן שי: הם אינם מבינים איפה עומד ראש הממשלה, שהוביל את הפתרון הזה.

נחמן שי: לפני עשרה ימים, פה, בכנסת, התארח חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, ולפני כן אירחנו פה, בעזרתך, אדוני היושב-ראש, גם מפגשים אחרים, מכובדים וחשובים, עם הקהילות היהודיות.

נחמן שי: הבית הזה פתוח לפניהם.

נחמן שי: אבל, לצערי הרב, אין פה כבוד אליהם.

נחמן שי: בעת הזו – שעה שישראל וראש ממשלתה בונים מערכת יחסים חדשה עם אלפי עובדי ממשל חדשים ומאות הנבחרים החדשים בוושינגטון – הקהילה היהודית, כנכס אסטרטגי שלנו, משותקת.

נחמן שי: איך נישא אליהם את פנינו?

נחמן שי: איך?

נחמן שי: כשביד אחת אנו מבקשים את עזרתם וביד אחרת אנו דוחים אותם.

נחמן שי: אבל בואו נעזוב את הפוליטיקה עכשיו.

נחמן שי: גם אם היא לא הייתה פה, וגם אם לא היו פה אינטרסים, וגם אם היה זה רק מעשה יהודי-מוסרי פשוט – זכותם הבלתי-ניתנת לערעור של גברים ונשים לקיים את אמונתם בדרכם שלהם – מה רע בכך?

נחמן שי: זהו ערך אנושי, בסיסי, שאין גדול ממנו.

נחמן שי: איך אנחנו יכולים לדחות אותם?

נחמן שי: איך אפשר לומר להם שהאוהל היהודי הרחב והגדול – שידע לאכלס ולארח לאורך ההיסטוריה את כל היהודים, ושמר עליהם בדרך הזאת בטרגדיות ובאסונות שהעם היהודי עבר – האוהל הזה הוא פתאום קטן ואינו יכול להכיל אותם עוד?

נחמן שי: איך ומתי נעשתה היהדות צרה, מוגבלת ומגבילה?

נחמן שי: והנה חזרנו שוב להיבט המשפטי; כי המעגלים נסגרים, ואותו בג"ץ שבפניו מונח מקרה עמונה, לפני בג"ץ זה כבר עולה מחדש עניינם של הזרמים הדתיים ושל הכותל ושל הדרישה, המוצדקת בעיני, לאכוף על הממשלה לקיים את החלטותיה שלה.

נחמן שי: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, אינה יודעת את דרכה.

נחמן שי: היא כשלה.

נחמן שי: המניעים להחלטותיה אינם נובעים מטובת המדינה, אלא נגזרים מאינטרסים פוליטיים, פנימיים, צרים ומוגבלים.

נחמן שי: זה המכנה המשותף לשני העניינים שלפנינו.

נחמן שי: הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, צריכה ללכת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב בשם הממשלה השר צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, ידידי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת המציע, או המנמק את הצעת האי-אמון, נחמן שי, לפני זמן לא רב זכינו להיות יחד.

צחי הנגבי: הייתה פה עוד חברת כנסת, ששנייה אחת הייתה ונעלמה – כשעליתי עוד הייתה – רויטל סויד, שהייתה אתנו במשלחת.

צחי הנגבי: התכוונתי להזכיר אותה, אבל היא נעלמה.

צחי הנגבי: וחבר הכנסת מאיר כהן; גם הוא היה במשלחת.

צחי הנגבי: באמת עמדנו מקרוב, בסיורנו בכמה מדינות בארצות-הברית, על התסכול והכאב שמלווה זרמים באוכלוסייה האמריקנית – אני מניח גם שלא רק בארצות-הברית – על העובדה שמתווה הכותל שהממשלה ביקשה לקדם, נכנס למעין הקפאה.

צחי הנגבי: ואני חושב, אדוני – אני לא יודע אם אתה יזמת את הצעת האי-אמון או שאתה רק מנמק אותה, אבל זה באמת לא נושא – – –

נחמן שי: – – – יזמתי – – –

צחי הנגבי: אוקיי.

צחי הנגבי: אז אני מעבה את נזיפתי הידידותית עוד יותר.

צחי הנגבי: זה לא נושא לאי-אמון בממשלה.

צחי הנגבי: כי מי כמוך מכיר את הממשלה, מי כמוך מכיר את הגוונים בממשלה ומי כמוך מכיר שאכן הייתה – ויש – לראש הממשלה מחויבות להביא לאיחוד כלל הזרמים ביהדות תחת השקפה מפייסת, תחת חזון מאחד.

צחי הנגבי: אבל הדברים אינם פשוטים, מאוד מאוד.

צחי הנגבי: הם מורכבים.

צחי הנגבי: אני חושב שגם אם הרכב דומה היה בראשות יו"ר האופוזיציה דהיום, הרכב דומה של מפלגות, גם הוא היה מנסה לאתר את המכנה המשותף.

צחי הנגבי: לא היינו מגישים אי-אמון בנוגע למאמצים האלה, כי בסך הכול, באמת מדובר באחד הנושאים האלמנטריים יותר של אחדות הגורל היהודי.

צחי הנגבי: אתה יכול להבין את הזרמים האורתודוקסיים, שזה הרבה מאוד שנים הם בתחושה קשה של מגננה, של קרב בלימה.

צחי הנגבי: אנחנו זוכרים את הנושאים שנדונו בכנסת לפני שנים רבות.

צחי הנגבי: כיום הם כבר אינם נדונים, כי בית-המשפט העליון, בהרבה מאוד סוגיות, פסק את דברו ואמר את דברו וניצל את הווקום הפרלמנטרי והווקום המיניסטריאלי כדי להכתיב מציאות שהיא לא קלה לעיכול לחלק מן הגורמים בחברה הישראלית.

צחי הנגבי: זה בכלל לא חשוב אם הם בקואליציה או באופוזיציה.

צחי הנגבי: הם חלק מהעם שלנו, והם מסתכלים ומביטים בעיניים כלות: נחלה אחר נחלה שבעיניהם נכבשת בידי גורמים יריבים.

צחי הנגבי: אני חושב שגם הזרמים הלא-אורתודוקסיים תרמו תרומה מסוימת למצב שנקלענו אליו.

צחי הנגבי: כי לפעמים, כשאתה "מנצח" – אל תחגוג את הניצחון.

צחי הנגבי: אל תעלה אותו על ראש שמחתך, כי בזאת אתה מייצר תחושה של מועקה אצל הצד האחר.

צחי הנגבי: אני חושב שזה לא היה נבון, וודאי שלא נבון להוסיף מאבקים אלימים ועימותים פרובוקטיביים בכותל.

צחי הנגבי: אין זה דבר ראוי.

צחי הנגבי: אני חושב שיושב-ראש הכנסת פנה, וראש הממשלה אני יודע שפנה לפני ימים לא-רבים, כדי שחיכוך כזה, שראינו לאחרונה, יימנע.

צחי הנגבי: כי הוא מיותר והוא בוודאי פוגע באפשרות למציאת פתרון.

צחי הנגבי: אני חושב שיש לנו באמת, לממשלה בעיקר, אחריות כבדה לנסות ולהגיע לריבוע של מעגל.

צחי הנגבי: ואפשר.

צחי הנגבי: אפשר לעשות את זה.

צחי הנגבי: עובדה היא שאכן הממשלה קיבלה החלטה על כך, וכשהיא התקבלה היא לא הייתה שנויה במחלוקת בקרב הגורמים המרכיבים את הממשלה.

צחי הנגבי: הדברים הידרדרו לאחר מכן מתוך, אולי, חוסר בשלות, ואולי מתוך קושי כלשהו לעכל ולקבל ולהבין שבתוך ימים לא-רבים הנושא הזה יהיה כבר עובדה מוגמרת.

צחי הנגבי: גם כיום נעשים מאמצים רבים כדי שלא ירחק הרגע שהוויכוח הזה יהיה מאחורינו.

צחי הנגבי: אני הייתי רוצה שכל מי שמעורב בדיון הזה היום, לא יתרום להעצמת הלהבות.

צחי הנגבי: והיינו רוצים לראות את הכותל – היינו רוצים לראות את הזרמים השונים בעם היהודי מסוגלים להתגבר על המפריד, לחזק את המכנה המשותף.

צחי הנגבי: ברוח הזו אנחנו נבקש מן הכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת באסל גטאס לנמק הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: כישלון הממשלה במיגור תופעת האלימות הגואה בחברה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו, מטבע הדברים, השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מטבע הדברים, אני לא יכול לדבר בהצעת האי-אמון שלנו רק על עניין הפשיעה הגואה בקרב החברה הערבית, מבלי לדבר ולהתייחס למה שקורה השבוע בממשלה הנוכחית, בהנהגת נתניהו עצמו.

באסל גטאס: הממשלה הנוכחית, רבותי, משתוללת, בצורה שלא מביישת את הציפיות מהנשיא הנבחר דונלד טראמפ, שהעולם נבהל והופתע מעצם בחירתו להנהיג מעצמה כמו ארצות-הברית.

באסל גטאס: התנהגותה של הממשלה, רק השבוע, מגיעה לשיא של קיצוניות ואי-שפיות שמגמד את המצב ששרר ערב הירצחו של ראש הממשלה יצחק רבין.

באסל גטאס: המצב ששרר ערב אותו רצח, אפשר להגיד שקו עבה מחבר בין אותו רצח לעובדה שממשלה כזו שולטת כיום בישראל; ממשלה שחושבת שהיא יכולה להתנהג כאימפריה קולוניאלית בעולם של המאה ה-19.

באסל גטאס: ומה יש לנו השבוע שמייחד את השבוע הזה?

באסל גטאס: הממשלה והקואליציה הזו מביאות שלושה חוקים דרקוניים, מטורפים, הנובעים רק משיכרון הכוח.

באסל גטאס: ללא מעצורים.

באסל גטאס: חוק פולקמן, שיידון היום, על הגבלת הכניסה לישראל של כל מי שקורא לחרם על ישראל.

באסל גטאס: חוק מניעת המואזין (אומר בערבית: המואד'ין, אל-אד'אן), שזה ממש משקף את זה שהממשלה הזו הגיעה לדורסנות.

באסל גטאס: זו דורסנות של כובש קולוניאלי, שרוצה לחסל את התרבות ואת עצם הנוכחות של העם הילידי בעל המולדת במולדתו.

באסל גטאס: מי שבא ובחר לגור ליד מסגדים שמהם נשמעת הקריאה לתפילה, ונרגש מזה, הדבר מפריע לו, מוזמן לעבור למקום אחר.

באסל גטאס: זהו חוק גזעני, מדיר, אנטי-דתי.

באסל גטאס: אנחנו לא נכבד את החוק הזה אם יחוקק.

באסל גטאס: השקר המגעיל, שמאות-אלפי אנשים, כפי שאמר ראש הממשלה, סובלים מקולות המואד'ין, הוא שקר.

באסל גטאס: עירום.

באסל גטאס: הרי הרעש, כביכול, של דקה וחצי של קריאת אל-מואד'ין בקול נעים ומלא אמונה עמוקה, שבסך הכול קורא (אומר בערבית: אללהו אכבר, אללהו אכבר, לא אילה אילא אללה,) ומוסיף עוד שניים-שלושה חרוזים, משפטים, שקוראים למאמינים לבוא להתפלל.

באסל גטאס: האם אפשר בכלל להשוות את זה למקורות הרעש היומיומיים שאנשים סובלים מהם, ולא ראינו את הממשלה הזו מזדרזת ליישם את החוק הקיים למניעת הרעש?

באסל גטאס: אני, אדוני היושב-ראש וחברי, גר כאן בבית-צפאפא כשהכנסת פעילה – ממש-ממש מעבר לכביש קיים מסגד – כבר שנתיים וחצי.

באסל גטאס: אני לא סובל ולא מרגיש שקול המואד'ין מפריע לי, כטענת אלה שלא רוצים בעצם לשמוע "אללהו אכבר".

באסל גטאס: זו האמת.

באסל גטאס: ואחרון אחרון, חוק ההסדרה, שבא להסדיר את השוד של הקרקעות בשטח כבוש, שהוא עצמו, הכיבוש, הוא השוד הגדול.

באסל גטאס: בניגוד לחוק הבין-לאומי ובניגוד לכל זכות בסיסית של אדם, רוצה להכשיר את אותם מעשים נפשעים של בניית התנחלויות, כאילו רק הבתים שנבנו על הקרקע הפרטית הפלסטינית הם לא-חוקיים.

באסל גטאס: זו הדרך להכשיר אותם ולהשכיח את עמונה עצמה ואת שאר ההתנחלויות, שכולן, כל-כולן, הן בלתי חוקיות.

באסל גטאס: ואני מוכרח גם להתייחס לכנס המביש, שהוא סימן מובהק של מה שקורה בימים אלה, שהיה בכנסת בשבוע שעבר, לצערי הרב, בהשתתפות יושב-ראש הכנסת ושרים, בקריאה לשנות את הסטטוס-קוו במסגד אל-אקצא.

באסל גטאס: מה זו אם לא עדות לעוד השתוללות; השתוללות של הימין הקיצוני הדתי ההתנחלותי?

באסל גטאס: זוהי אותה ממשלה שמחליטה גם לזנוח בכוונה תחילה את תפקידה הבסיסי כלפי 20% מאזרחיה – הערבים – כשהיא מפקירה את ביטחונם האישי, כשהיא לא ממלאת את תפקידה המרכזי במלחמה בפשיעה ובאכיפת החוק, כדי לאפשר קיום בסיסי של האדם והחברה.

באסל גטאס: ראו נא מה המספרים אומרים, רבותי.

באסל גטאס: 1,160 אזרחים ערבים נרצחו מאז שנת 2000 בפעולות פשע.

באסל גטאס: 59% ממעשי הרצח במדינה מתרחשים בחברה הערבית.

באסל גטאס: 55% מניסיונות הרצח.

באסל גטאס: 58% מעבירות השרפה.

באסל גטאס: 47% מעבירות השוד.

באסל גטאס: למרות כל הדיונים שיזמנו כאן וכל ההבטחות, אין שום תוצאות בשטח.

באסל גטאס: המצב הולך ומידרדר.

באסל גטאס: המשטרה טוענת שרק פתיחת תחנות חדשות וגיוס 3,000 שוטרים ערבים יפתרו את הבעיה.

באסל גטאס: אנחנו טוענים שלמשרד לביטחון הפנים ולממשלה אין תוכנית עבודה ואין כוונה אמיתית לטפל בבעיה.

באסל גטאס: אדוני השר, ב-20 השנים האחרונות נפתחו עשרות תחנות משטרה ביישובים הערביים.

באסל גטאס: זה לא גרם להפחתת הפשיעה.

באסל גטאס: להפך, אני יכול להגיד בפה מלא שהסחר בנשק הבלתי-חוקי פורח מתחת לאפם של השוטרים באותן תחנות.

באסל גטאס: אנחנו גם יודעים על מקרים רבים של שיתוף פעולה בין המשטרה ובין כנופיות בעולם התחתון בחברה הערבית.

באסל גטאס: אנו מאשימים בפה מלא את – – –

ענת ברקו: בין המשטרה ובין העולם התחתון?

באסל גטאס: כן, כן, כן.

באסל גטאס: תחזרי לדיון בוועדת הפנים.

ענת ברקו: אז מה, אתה מאשים את המשטרה, שהיא עולם תחתון?

באסל גטאס: תחזרי לדיון האחרון על העלייה בוועדת הפנים.

באסל גטאס: אנו מאשימים בפה מלא את הממשלה הזו ואת המשטרה, שהיא בכוונה מזניחה את החברה הערבית ומשאירה אותה להתמודד לבד עם הפשיעה הגואה, בתנאים הקשים שהיא בעצמה יצרה; תנאים של עוני, של אבטלה, של צפיפות דיור ושל מצוקה קשה, שהפכה את הכפרים שלנו ואת היישובים שלנו לשכונות עוני ופשע.

באסל גטאס: הממשלה הזו עוד תגלה שהפירות של מדיניות זו הם פירות באושים, שגם החברה היהודית תסבול ממנה, ואז לא תוכל להלין על תוצאות מעשי ידיה.

באסל גטאס: הממשלה הזו צריכה ללכת הביתה.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: השר ארדן ישיב בשם הממשלה.

גלעד ארדן: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ניסיתי להאזין בקשב רב להצעת האי-אמון של חבר הכנסת גטאס, ואני חייב לומר שזה היה מתסכל מאוד, כי בעצם בדרך שבה הוא נימק את הצעת האי-אמון מקופל חלק מהטרגדיה של הציבור החשוב כל כך, של ערביי ישראל.

גלעד ארדן: ביקשתם הצעת אי-אמון.

גלעד ארדן: נימקתם אותה.

גלעד ארדן: קראתם לה: "הכישלון של הממשלה במיגור תופעת האלימות הגואה בחברה".

גלעד ארדן: מתוך עשר הדקות שמוקצות לאי-אמון, דומני – – –

באסל גטאס: חמש.

גלעד ארדן: דיברת יותר מחמש.

באסל גטאס: הסתכלתי בשעון.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: שמונה דקות.

באסל גטאס: אני קובע לי איך אני אדבר, לא אתה.

גלעד ארדן: בסדר, הוולגריות שלך אינה משנה את המציאות.

גלעד ארדן: אתה יכול לדבוק בה כדרך חיים, אבל זה לא משנה שום דבר במציאות.

גלעד ארדן: במציאות בזבזת את רוב הזמן שלך על האשמות בנושאים שאני בכלל לא רוצה לעסוק בהם, ועשית טובה לציבור שלך בכך שאמרת כמה דברים, שתי דקות, שלוש דקות בסוף, כדי לצאת ידי חובה.

גלעד ארדן: וזה מצער.

גלעד ארדן: כי אם יש משהו שבאמת צריך לחולל בו שינוי דחוף במצב במדינה, זה באמת ברמת הביטחון האישי וברמת האלימות שממנה סובל רוב הציבור הערבי, שהוא חף מפשע, שהוא לא אשם, שאין לו רצון להיות מעורב באירועים פליליים או לא פליליים, זה לא משנה.

גלעד ארדן: אבל במקום – וזה לא כולם, דרך אגב, יש חברי כנסת שנוהגים אחרת מקרב חברי הכנסת הערבים, אבל, לצערי הרב, רוב חברי הכנסת הערבים נוהגים בדרך שאתה נהגת כרגע, וזה במקום לחשוב איך לשתף פעולה, כשיש רצון אמיתי וכן במשרד לביטחון הפנים ובמשטרה לחולל שם שינוי, אז לחפש איך להאשים, לדבר בכלל על נושאים אחרים לגמרי, ולא לעסוק בעיקר ובפצע הכואב-המאוד של החברה הערבית.

גלעד ארדן: אז אני, ברשותך, אתייחס לנושא כפי שהוא.

גלעד ארדן: לצערי הרב, תופעת האלימות הגואה בחברה הערבית היא לא תופעה חדשה בחיינו; היא לא נולדה במהלך כהונתה של הממשלה הנוכחית, וגם לא בתקופת כהונתן של ממשלות ישראל האחרונות.

גלעד ארדן: אבל כפי שאפרט מייד, הממשלה הנוכחית היא אולי הממשלה הראשונה שהחליטה באמת להתמודד עם התופעה הזאת, לתקוף אותה ולפעול בכל הכלים העומדים לרשותה כדי למגר אותה.

גלעד ארדן: בשנים האחרונות פועלת משטרת ישראל בחברה הערבית בשני מישורים מקבילים: במישור האחד היא פועלת לחיזוק שירותי המשטרה הניתנים לציבור הנורמטיבי במגזר הערבי, ובמישור השני היא פועלת להגברת האכיפה כלפי מפרי חוק במגזר זה.

גלעד ארדן: לצורך זה הוספו במשטרה בשנים האחרונות מה שהמשטרה קוראת לו "אורגנים" – אורגנים משטרתיים חדשים, ייעודיים למגזר הערבי.

גלעד ארדן: הוקם ימ"ר – יחידה מרכזית – מרחב חוף, מרחב קדם במחוז ירושלים, תחנת המשטרה קדמה הורחבה – זו שקמה על בסיס תחנת טייבה – הוקמו יחידות ייעודיות בתחנות רלוונטיות, כגון יחידות סיור, בילוש, תנועה, חקירות, ונוסף על כך הוקמו ועדיין מוקמות – בשיתוף עם הרשויות המקומיות הערביות – ויש לנו שם שיתוף פעולה מצוין, אני חייב לומר ולשבח את ראשי הרשויות – יחידות שיטור עירוני, וגם נפתחו תוכניות משלבות לבני-נוער מהמגזר הערבי.

גלעד ארדן: נוספו תקנים וחוזקו מערכים, הכול כדי לטייב את השירות לאוכלוסייה הערבית.

גלעד ארדן: מטבע הדברים – וזה אולי דבר שקשה להבין ולקבל – ההתמודדות הזאת היא לא התמודדות קצרת טווח.

גלעד ארדן: לגייס, לצרף שוטר, לאתר אותו בכלל, להכשיר אותו ולהוציא אותו לשטח לפעילות זה תהליך – חברי חברי הכנסת, מי שלא מכיר – שלוקח לפחות שנה, אם לא למעלה מכך, זה תלוי בהתמחות של אותו שוטר.

גלעד ארדן: בשל חשיבות חלקה של המשטרה בהתמודדות עם הפשיעה בחברה הערבית ומתוך רצון אמיתי וכן להגביר את האמון כלפי המשטרה בקרב הציבור הערבי, יזמתי תוכנית פעולה רב-שנתית, לשנים 2016–2020, לצורך שיפור הביטחון האישי במגזר הערבי ולטובת חיזוק הביטחון האישי במחוז ירושלים.

גלעד ארדן: התוכנית הזאת אושרה בהחלטת הממשלה ביום 10 באפריל 2016, לפני כשבעה חודשים.

גלעד ארדן: על-פי תוכנית זו, בחמש השנים הקרובות תקים המשטרה תחנות משטרה חדשות נוספות, תרחיב תחנות משטרה קיימות ותוסיף 2,600 שוטרים חדשים – בעלות של 2 מיליארד שקלים.

גלעד ארדן: למעשה, חברותי וחברי חברי הכנסת, מדובר בתוכנית – אני לא יודע למה התכוונת, שנפתחו עשרות תחנות משטרה; בכל מדינת ישראל יש 70.

גלעד ארדן: אולי אתה לא מבחין בכלל בין תחנת משטרה, שיש בה מענה למגוון או לכל העבירות, לבין נקודת משטרה, שזה בסך הכול נקודה קדמית, שנותנת איזה מענה, מאוד מאוד מצומצם.

גלעד ארדן: בכל מדינת ישראל יש רק 70 תחנות משטרה, ובודדות בלבד, לצערי, ממוקדות ביישובים הערביים ונותנות להם שירות ממוקד.

גלעד ארדן: אני לא בא לומר שזה בסדר, בדיוק להפך, אני חושב שהיה כאן באמת עוול ארוך-שנים, וקודם כול, זאת חובתה של הממשלה ושל המשטרה לתת שירותי משטרה ואכיפת חוק וסדר באופן שוויוני, כי זה למעשה הבסיס לכל דבר אחר – כשמדברים על השתלבות בחברה, כשמדברים על היכולת להצליח, לשגשג, לבנות מערכת חינוך מוצלחת, או להביא משקיעים שיפתחו מקומות עבודה – הכול הכול מותנה קודם כול באכיפת חוק וסדר ברמה בעצם מקובלת.

גלעד ארדן: פה באמת הדבר העצוב, אפילו מתסכל, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שבמקום לעבוד יחד, ובמקום לשבח את הרצון הזה ואת ההקצאה של המשאבים – נכון, זה עדיין בתחילת הדרך של היישום – ובמקום להירתם למהלך ההיסטורי הזה, ולשדר גם לציבור שלכם כמה המהלך הזה חשוב, כמה כדאי שכולנו נירתם להצלחה שלו – לצערי, מוגשת הצעת אי-אמון, בעיני מיותרת לחלוטין, שלא תורמת שום דבר למצב של החברה הערבית ולמצבם של אזרחי ישראל הערבים.

גלעד ארדן: כדי ליישם את התוכנית החשובה הזאת אני פעלתי עם המפכ"ל להקים במשטרה את מינהלת החברה הערבית, בראשות קצין בדרגת ניצב – פעם ראשונה מאז קום המדינה שמונה ניצב מוסלמי, הלוואי שיהיו עוד הרבה כמוהו, ג'מאל חכרוש מכפר-כנא.

גלעד ארדן: המינהלת מסייעת למחוזות בבניין הכוח, בהקמת התחנות, בגיוס השוטרים וכן בהסברה בקרב המגזר הערבי, מתוך שאיפה להגדיל את מספר השוטרים בני האוכלוסייה הערבית.

גלעד ארדן: כבר כיום – – –

באסל גטאס: – – –

טלב אבו עראר: – – –

גלעד ארדן: כבר כיום – ואני מזמין אתכם, אני מזמין אתכם – – –

טלב אבו עראר: אולי כמו מינהלת הבדואים?

גלעד ארדן: כבר כיום, למרות ניסיונות להצר את צעדיה של המשטרה, וגם לאיים, פשוט לאיים, על כלי תקשורת ערביים שרוצים להשתתף בקמפיין הזה ולקרוא לצעירים ולצעירות ערבים להצטרף לשורות המשטרה – ולצערי, כלי תקשורת מקבלים איומים כשהם מעלים קמפיין כזה – כבר היום מדווחים לי על מספר חסר תקדים – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: – – של בקשות מצד צעירים במגזר הערבי להתגייס למשטרה – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: – – ואני מאמין שזה מעיד יותר מכל דבר אחר על סיכויי ההצלחה של המהלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – במשטרה?

גלעד ארדן: חשוב לזכור כי לטיפול באלימות יש שני רבדים: לחימה בפשיעה וטיפול באלימות הפנימית.

גלעד ארדן: החלק של הלחימה הישירה בפשיעה מונח לפתחה של משטרת ישראל.

גלעד ארדן: פשיעה זו פוגעת גם במגזר הערבי עצמו – כמובן, מאבקי שליטה אלימים ועוד ועוד – וגם במגזרים אחרים, שסובלים מפשיעת רכוש נרחבת המבוצעת על-ידי עבריינים מקרב החברה הערבית.

גלעד ארדן: מנגד, הטיפול באלימות הפנימית, בתוך המגזר, טעון טיפול עומק חברתי, ולא רק טיפול משטרתי טהור.

גלעד ארדן: התשובה היא לא רק באכיפה, בהעמדה לדין ובהכתמת עתידם של צעירים או בני-נוער, אלא פה – ואני בטוח שאתם כנבחרי ציבור מבינים מצוין מה אני אומר – בלי שיתוף פעולה, בלי התגייסות, בלי אמירה פנימה, גם כלפי החברה הישראלית – שמעתי היום על כמה יוזמות דווקא מבורכות, למשל בנוגע לירי לציון שמחה באירועים – אז אני מציע, באמת, עוד פעם, שבמקום לבוא בהאשמות, לזהות שהפעם באמת יש כוונה אמיתית, שכבר מגובה בהחלטות ממשלה ובתקציבים; ואם הכוונה שלכם היא באמת אמיתית, תמצאו דלת פתוחה, תמצאו שיתוף פעולה, תמצאו כל דבר שתרצו, כדי לחולל את השינוי שכולנו כל כך רוצים בו.

גלעד ארדן: בתקופה האחרונה – אני שוב מציין ומברך על הרוח החדשה שאנחנו מוצאים במנהיגות הערבית, בעיקר ברמה המקומית, שמביטה פנימה, לתוך החברה, ולא רק מחפשת אשמים חיצוניים.

גלעד ארדן: נדמה שקולות כאלה הם תנאי בסיסי שיאפשר לחולל את השינוי הנדרש.

גלעד ארדן: לצערי, קולות אלה עדיין לא הגיעו מספיק לכנסת ישראל, ובטח לא בעוצמה שנדרשת כדי לחולל שינוי.

גלעד ארדן: משטרת ישראל בהנחייתי תעשה כל שביכולתה לסייע לכל מאמץ מנהיגותי פנימי לטיפול באלימות בכלים קהילתיים, עד למיגור התופעה.

גלעד ארדן: משטרת ישראל – ואפשר לראות את זה בכל מסמך מדיניות שיוצא היום מהמשטרה, בכל הקצאת משאבים – רואה בכך חלק מרכזי ממשימתה לטפל בנורמות הציות לחוק בכל מגזרי החברה.

גלעד ארדן: לכן, אדוני היושב-ראש – –

באסל גטאס: אדוני השר, יש לך יעד?

באסל גטאס: שמת יעד?

גלעד ארדן: – – אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת האי-אמון.

באסל גטאס: יש יעדים?

באסל גטאס: מה היעד שלכם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

באסל גטאס: מה היעד שלכם – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – תפיסה לא נכונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מאיר כהן – –

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – לנמק את הצעת האי-אמון מטעם יש עתיד: הפקרת יישובי הצפון וגריעת התוכנית לחיזוק הצפון מתקציב המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל שהוא גם שר הפנים – אריה דרעי.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אם היה מעט צדק בבית הזה, הצעת האי-אמון הזאת הייתה אמורה להפיל היום את הממשלה.

מאיר כהן: אני מחזיק בידי מכתב שעליו חתומים לא פחות מ-18 חברים בקואליציה, ובו הם פונים אליך, אדוני ראש הממשלה – אני מצטט: לא ייתכן תקציב מדינה ללא תקצוב הגליל.

מאיר כהן: האמת היא שאני יכול להקריא את גוף המכתב כהצעת אי-אמון.

מאיר כהן: אני מצטט שוב, אדוני:

מאיר כהן: ממשלת ישראל החליטה בשנה שעברה על גיבוש תוכנית לאומית לפיתוח הכלכלה והחברה בצפון.

מאיר כהן: כ-18 מיליארד שקלים הובטחו כדי לצמצם את הפערים ההולכים וגדלים בין הצפון לשאר חלקי הארץ.

מאיר כהן: בינתיים ההגירה למרכז מתרחבת, המחסור במקומות תעסוקה חמור ותשתיות הבריאות והתחבורה ירודות.

מאיר כהן: כל אלה מחייבים אותנו – כותבים חברי הכנסת מהקואליציה – כל אלה מחייבים אותנו לעשות מעשה ולהציל את הגליל.

מאיר כהן: אנו, חברי הכנסת מהקואליציה, נפעל להכללת התוכנית הלאומית לפיתוח הצפון בתקציב המדינה הקרוב.

מאיר כהן: עד כאן המכתב, שבין היתר חתומים עליו חברי כנסת מסיעות הליכוד, יהדות התורה, כולנו, ישראל ביתנו, ש"ס והבית היהודי – מכל סיעות הקואליציה.

מאיר כהן: אני רוצה לפנות לאחד החתומים, יושב-ראש סיעת כולנו, איש חרוץ, חבר הכנסת רועי פולקמן.

מאיר כהן: אתה לא יכול לחייג לשר האוצר, רועי?

יפעת שאשא ביטון: שר האוצר – – –

מאיר כהן: אתה לא יכול לדבר אתו?

מאיר כהן: אתה כותב לו מכתבים?

מאיר כהן: ראש המפלגה שלך – אתה כותב לו מכתב?

מאיר כהן: אתה לא יכול להתקשר אליו?

יפעת שאשא ביטון: זו הצהרת כוונות, ואתה יודע את זה.

יפעת שאשא ביטון: פוליטיקה כמו כל מה שעשו – – –

מאיר כהן: אתה צריך לשלוח מכתב לראש הממשלה?

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: אל תפריעי, פשוט אל תפריעי לי בבקשה, אני לא מפריע לך.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: אנא ממך, אל תפריעי לי, את לוקחת את זמני.

מאיר כהן: אני לא מפריע לך.

מאיר כהן: אתה צריך לשלוח מכתב לראש הממשלה, שבו אתה מציין שלא יהיה תקציב מדינה בלי תוכנית הצפון?

מאיר כהן: יושב-ראש המפלגה שלך הוא שר האוצר, הוא מכין את התקציב, ואתה יושב-ראש הסיעה שלו, אז על מי אתה מלין?

מאיר כהן: אני רוצה לפנות גם ליושבת-ראש סיעת הבית היהודי-חברתי, שחתומה על המכתב, שולי מועלם, שאני מאוד מאוד מעריך.

מאיר כהן: אתמול בערב חזינו כולנו כיצד אתם, הבית היהודי, מתלכד כאגרוף ברזל ומעביר חוק למרות התנגדותו של ראש הממשלה.

מאיר כהן: היכן אתם כשמדובר במאות-אלפי תושבי הגליל והצפון?

מאיר כהן: היכן הנחישות שלכם כשמדובר בטיפוחו וחיזוקו של חבל ארץ שהורינו הגירו את זיעתם להפריחו?

מאיר כהן: אני לא מוצא הבדל בין מתיישבי יש"ע למתיישבי הגליל, הצפון והנגב – אז למה אתם, חברי הבית היהודי, מרשים לעצמכם, בעזות מצח, להפקיר את הצפון?

מאיר כהן: הורינו נשלחו לפריפריה, אדוני השר, בצו חירום, ליישב את האדמה.

מאיר כהן: הקיבוצים וההתיישבות העובדת, לצד עיירות הפיתוח והיישובים הערביים, נאחזו בקרקע, ובסיפור הירואי עשו יש מאין.

מאיר כהן: לעתים חבטו בהורים שלנו.

מאיר כהן: אתם, ראש הממשלה וחבר מרעיו, אתם, וקואליציית ההישרדות שלכם, חובטים גם בילדים שלנו, בבנים שלנו שחיים שם.

מאיר כהן: אותם צעירים וצעירות נוטשים את הצפון.

מאיר כהן: רק בעשור האחרון, אדוני השר, עזבו את הצפון 25,000 אזרחים ואזרחיות.

מאיר כהן: אני מכיר את הבעיה הזאת גם מהנגב.

מאיר כהן: אלה שעוזבים הם אלה שעדיין יכולים לעזוב.

מאיר כהן: אבל, לצערי, אלה הם דור העתיד של הצפון, שמאסו בהתעלמות הסדרתית של המדינה מהגליל והצפון.

מאיר כהן: שימו לב לנתונים האלה – וחבל שלא כולם כאן

מאיר כהן: לשמוע את הנתונים האלה: השכר הממוצע בצפון, שרי המכובדים, נמוך ב-30% מבמרכז.

מאיר כהן: ליתר – – –

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מנתחים את הנאום שלך לעומק.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מנסים להבין מה זה "חבר מרעיו" – מלשון רֵע או מלשון רוע.

מאיר כהן: לא לא, רֵעַ, רֵעַ, רֵעַ.

מאיר כהן: אתה יודע שבכל זאת אנחנו שומרים על ממלכתיות – – –

אריה מכלוף דרעי: אז הנה, אנחנו מלמדים עליך זכות.

מאיר כהן: אז אם הוא לא הבין, תסביר לו.

אריה מכלוף דרעי: לא, להפך.

מאיר כהן: אה, הוא הבין?

מאיר כהן: הוא הסביר לך? פנטסטי.

מאיר כהן: השכר הממוצע בצפון נמוך ב-30% מבמרכז.

מאיר כהן: ליתר דיוק, הוא קטן ב-4,500 שקלים, שכך מרוויחים השכירים בצפון.

מאיר כהן: 43% מאנשי הצפון – הגברת שאשא – משתכרים שכר מינימום.

מאיר כהן: שיעור העוני בצפון הוא הגבוה ביותר בישראל, 31%.

מאיר כהן: כמעט שליש מתושבי הצפון נמצאים מתחת לקו העוני, לעומת 11% במרכז.

מאיר כהן: האבטלה בצפון לא מותירה יותר מדי ברירות לצעירים וצעירות שחשבו להקים את ביתם: 10% אבטלה בצפון, פי-שניים מהממוצע הארצי.

מאיר כהן: על הפערים בבריאות מה יש לי לדבר?

מאיר כהן: זה צריך להדיר שינה מעינינו; המשוואה הנוראה היא שבצפון חיים פחות, ומתים יותר, מאשר במרכז.

מאיר כהן: רק 1.5 מיטות לכל 1,000 תושבים, לעומת 2.2 מיטות בתל-אביב.

מאיר כהן: רק 2.2 רופאים בצפון ל-1,000 תושבים, לעומת 4.7 רופאים במרכז הארץ.

מאיר כהן: בחודש יוני אישרת, אדוני ראש הממשלה, את התוכנית לחיזוק הצפון, תחת הכותרת הבומבסטית, המאפיינת אותך: התוכנית לפיתוח כלכלי של מחוז הצפון.

מאיר כהן: בעקבות ההחלטה ישבו אנשי הצפון בחריצות ובנחישות האופייניות לאנשי הפריפריה וגיבשו תוכנית יסודית, שכללה עבודת מטה, בהובלת ראשי הרשויות ושלושת האשכולות בגליל, בשיתוף תעשיינים, אנשי אקדמיה ונציגי התושבים.

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, 18 מיליארד שקלים הובטחו לצפון, אבל אתה, כהרגלך, בעסקנות האופיינית לך, השמדת את התוכנית ובחרת לא לתקצב שקל אחד.

מאיר כהן: תוכנית שעליה אתה החלטת.

מאיר כהן: במקום זה אתה ממשיך בדברי הרהב חסרי התכלית ומספר לכולנו בכל הזדמנות על גורדי השחקים בצפון ובדרום ועל הכלכלה המתפתחת.

מאיר כהן: בפועל זנחת את תושבי הצפון.

מאיר כהן: ואני מוסיף – כך אני מרגיש כאיש פריפריה – אתה, אדוני ראש הממשלה, בז לאנשי הפריפריה.

מאיר כהן: אתה, כמובן, תמצא את הססמה שבאמצעותה אתה תנסה להוביל אותנו בבחירות הבאות.

מאיר כהן: לא לעולם חוסן.

מאיר כהן: אני משוכנע שכל אותם אנשי הצפון, ובראש חברי המפלגה שלך, יבינו שהפעם שמים לזה סוף.

מאיר כהן: אתה לא רק פוגע בהם, אתה פוגע בילדים שלהם.

מאיר כהן: אני פונה אליך, אדוני שר האוצר – אתה לא חשוד בעיני כאדם לא חברתי; יתרה מכך, אתה בא משם, אתה אומר "אני צפוני", אתה מגדיר את עצמך.

מאיר כהן: אתה מודע לפערים העצומים שמניתי, אתה יודע שההתיישבות בגליל, על כל צורותיה וגווניה, נמצאת לפני קריסה.

מאיר כהן: אתה מכיר את הבעיות לא רק מעל לדפי ה"אקסל" של התקציב, אתה מכיר אותן בשטח.

מאיר כהן: אתה שייך לדור שלי, שכבר שבע הבטחות לא ממומשות לאנשי הפריפריה.

מאיר כהן: הפעם אין לך על מי להלין – –

יפעת שאשא ביטון: הפוליטיקה שעושים עלינו – – –

מאיר כהן: – – אין לך גם את מי להאשים, אדוני שר האוצר.

מאיר כהן: אתה שר האוצר.

מאיר כהן: אתה מכין את התקציב, ואתה – שחתמת על ההחלטה להוציא את התקצוב מתקציב 2017 ו-2018.

מאיר כהן: חברות הכנסת וחברי הכנסת, איבוד הצפון על-ידי הממשלה הזאת, הפקרת התושבים, שמשמשים לנו חומת מגן – לכולנו – הם על המצפון שלכם.

מאיר כהן: אין סיבה ראויה מזו להפסיק את המשך כהונתה של הממשלה הזאת.

מאיר כהן: בשמי ובשם חברי לסיעה ובשמם של חלק לא מבוטל של תושבי הצפון, אנחנו מבקשים להביע אי-אמון בממשלה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נימק הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב בשם הממשלה שר הפריפריה, הנגב והגליל, שהוא גם שר הפנים, אריה דרעי.

מאיר כהן: אמרתי לו ביידיש: מה אכפת לך אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: והוא השיב לך בצרפתית צחה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, חבר הכנסת מאיר כהן הנכבד, לעזיז – לתרגם?

אריה מכלוף דרעי: זה בערך כמו "חבר מרעיו" – חבר שלי, רע.

אריה מכלוף דרעי: תראה – – –

חיים ילין: אני אתחיל לדבר בספרדית בסוף.

אריה מכלוף דרעי: היות שאני מחויב גם בכבודו של ראש הממשלה, אבל לא רק בזה, אני גם רוצה להיות אמיתי בעניין.

אריה מכלוף דרעי: אני ישבתי עם ראש הממשלה אולי – כמה פעמים, אני לא יודע להגיד לך כמה, על תוכנית הצפון, במשך שנה ויותר, כמה וכמה ישיבות, עם כל הצוות הכי בכיר שיש לו במשרד – עם היועץ הכלכלי, מנכ"ל המשרד ואחרים – ואני חייב לומר לך שהתפעלתי מהירידה לפרטים שהוא נכנס אליה.

אריה מכלוף דרעי: לא על הכול הסכמנו, יש לנו חילוקי דעות – האם חיפה היא המטרופולין, או המטרופולין צריכה להיות במקום אחר.

אריה מכלוף דרעי: אבל ראיתי לאיזה רמה של פרטים, וגם – אמת, את האמת – הוא נתן לנו כמה רעיונות שאני חייב לומר לך שהוא מבין, הוא יודע, הוא השקיע זמן בנושא החשיבות של תוכנית הצפון.

אריה מכלוף דרעי: אין חילוקי דעות שהצפון היום, וטוב שאנחנו מדברים על הצפון, כיוון – – –

קריאה: – – –

אריה מכלוף דרעי: דקה, דקה.

אריה מכלוף דרעי: צריך לומר, קודם כול, אם אנחנו מדברים רק על הצפון זה הרבה בזכות הממשלה.

אריה מכלוף דרעי: ראש הממשלה בממשלות הקודמות קידם גם את תוכנית הדרום, והדרום היום במצב הרבה יותר טוב מהצפון.

אריה מכלוף דרעי: אז זה צרות של עשירים.

אריה מכלוף דרעי: אבל אנחנו חייבים גם לשים את האמת:

אריה מכלוף דרעי: כיום הדרום במצב – בכל הדברים שמנית, חבר הכנסת כהן, במספרים הסטטיסטיים – יותר טוב מהצפון.

אריה מכלוף דרעי: ולכן, מדאיג עוד יותר כמה צריך לעשות למען הצפון.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לומר לך – אבל גם צריך, עוד פעם, למען האמת – התוכנית לצפון היא לא דבר חדש שנולד היום.

אריה מכלוף דרעי: התוכנית הזו הייתה בממשלה הקודמת כשהיה שר אוצר שקראו לו יאיר לפיד, ואחרים, ותוכנית הצפון לא קודמה אז.

אריה מכלוף דרעי: היא לא קודמה.

מאיר כהן: – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, לא.

אריה מכלוף דרעי: היא לא קודמה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אריה מכלוף דרעי: כיוון שאני לא רוצה להפוך את זה לכלי ניגוח, זה נושא של קונסנזוס – על הצפון כולנו מסכימים.

אריה מכלוף דרעי: אני בטוח שאתה דיברת מתוך כאב ולא מתוך איזו התגרות פוליטית או משהו כזה, כיוון שכולנו יודעים: הצפון הוא האזור הכי יפה בארץ-ישראל.

אריה מכלוף דרעי: אבל, לצערנו הרב, כיום הוא במצב הכי קשה.

אריה מכלוף דרעי: יש הגירה שלילית.

אריה מכלוף דרעי: כל המספרים שאמרת נכונים.

אריה מכלוף דרעי: אני יכול להוסיף עוד.

אריה מכלוף דרעי: אתה יכול להוסיף גם בנושא הבריאות את מה קורה שם בבתי-החולים, אתה יכול לדבר על תוחלת החיים.

אריה מכלוף דרעי: אתה יכול להוסיף עוד נתונים.

אריה מכלוף דרעי: לכן, זה, פשוטו כמשמעו, הדבר שלא רק מתבקש, אלא הוא ההכרחי ביותר: ללכת לתוכנית אסטרטגית לצפון.

אריה מכלוף דרעי: אני רוצה לומר לך את השורה התחתונה, אדוני חבר הכנסת מאיר כהן, השר לשעבר: תהיה תוכנית צפון, תרשום לפניך.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו בתקציב 17'–18' תהיה תוכנית צפון.

אריה מכלוף דרעי: ישבנו בכמה ישיבות – – –

מאיר כהן: השאלה כמה.

אריה מכלוף דרעי: דקה, דקה.

אריה מכלוף דרעי: אני אכנס גם לפרטים.

אריה מכלוף דרעי: אני אכנס לפרטים.

אריה מכלוף דרעי: ישבנו בכמה ישיבות בהובלת שר האוצר עם שר הביטחון.

אריה מכלוף דרעי: הקמנו צוות בראשותם של שניים: של האלוף איתן דנגוט, שאני גייסתי למשימה הזאת – כולכם מכירים מיהו האלוף איתן דנגוט.

אריה מכלוף דרעי: הוא הסכים להיכנס לעניין הזה.

אריה מכלוף דרעי: הוא עובד כבר שנה שלמה.

אריה מכלוף דרעי: הוא ריכז וסיכם עם כל משרדי הממשלה והביא אותם עם האשכולות שהזכרת, עם ראשי העיריות, עם כל הדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: שי באב"ד, המנכ"ל של משרד האוצר, בצוות הזה.

אריה מכלוף דרעי: הם כבר ישבו בכמה ישיבות בשבועיים האחרונים.

אריה מכלוף דרעי: הם אמורים עד סוף חודש נובמבר, לא הרבה, להביא לנו את הסיכומים, ואנחנו נתקצב את זה ב-17'–18'.

אריה מכלוף דרעי: עכשיו לגבי זה – תראה, כשזורקים את הנתון של 18 מיליארד שקל לתוכנית ארוכת שנים, אני רק רוצה להגיד לך לגבי שני סעיפים מרכזיים שם ולגבי המשמעות הכלכלית שלהם.

אריה מכלוף דרעי: למשל, הנושא של העברת מש"אות, מרכזי תחזוקה של הצבא, לצפון.

אריה מכלוף דרעי: המש"אות האלה, סעיף העלות של העברתן לצפון – זה ייתן כמה אלפי מקומות עבודה ישירים לאזור תעשייה ציפורי, מדובר על נצרת-עילית, וזה ייתן גם מסביב לכול עבודה בתחומי הברזל, וכל מה שקשור לזה, שזה דווקא די מפותח בצפון.

אריה מכלוף דרעי: זה ייתן המון עבודה ומקומות עבודה חדשים – זה בערך 9 מיליארד שקל.

אריה מכלוף דרעי: מאיפה המימון של הדבר הזה?

אריה מכלוף דרעי: זה לא מתקציב המדינה, זו הקרקע הכי יקרה במדינת ישראל.

אריה מכלוף דרעי: הם יושבים עליה היום – בצריפין, בתל-השומר.

אריה מכלוף דרעי: ברגע שמפנים מהקרקע אנחנו אמורים לממן את הסעיף הזה.

אריה מכלוף דרעי: זה, למשל, 9 מיליארד שקל מתוך ה-18.

אריה מכלוף דרעי: כבר מחצית הסכום.

אריה מכלוף דרעי: זה לא נמצא בתקציב המדינה – זה נמצא.

אריה מכלוף דרעי: זה התקצוב שלו.

אריה מכלוף דרעי: או, למשל, כל הנושא של הכבישים והתשתיות והרכבות שמתוקצב כבר במשרד התחבורה לתוכנית; רק אנחנו רוצים להקדים את זה, להקדים את התקציבים.

אריה מכלוף דרעי: זה יהיה מתוקצב בתוכנית.

אריה מכלוף דרעי: זה קרוב ל-3 מיליארד שקל.

אריה מכלוף דרעי: הכסף הכי דחוף עכשיו ל-17'–18' – דברים שאפשר לבצע אותם מייד.

אריה מכלוף דרעי: דוגמה?

אריה מכלוף דרעי: דוגמה.

אריה מכלוף דרעי: הבריאות שהיא נושא של פיקוח נפש – להוסיף מיטות, להוסיף צוות, אחיות, רופאים, ציוד.

אריה מכלוף דרעי: זה כסף שאנחנו צריכים ב-17', והוא מתוקצב.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו הכנו תוכנית לזה.

אריה מכלוף דרעי: יש, למשל, נושא של עידוד תעסוקה.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו צריכים לתת הטבות מיוחדות.

אריה מכלוף דרעי: כעומק הפריפריה כך עומק ההטבה: במס, במענק גדול יותר, בהכשרה מקצועית יותר – בשורה של דברים.

אריה מכלוף דרעי: אלה כספים שאנחנו צריכים ישירות ב-17'–18'.

אריה מכלוף דרעי: אלה דברים שאנחנו מתקצבים עכשיו, ועוד שורה – למשל, דוגמה, הפקולטה לרפואה בצפת – כל הדברים הללו שהם מיידיים.

אריה מכלוף דרעי: יש דברים ארוכי טווח, ומה שאנחנו צריכים זה את התקציב לתכנון, את ההרשאות לתכנון שנתחיל בו ב-17'–18'.

אריה מכלוף דרעי: אבל התקציב הגדול יבוא לידי ביטוי יותר ב-20'–21'.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אני לא רוצה להאריך יותר, כיוון שיש לנו הצוות הזה שבאמת מתכלל.

אריה מכלוף דרעי: יושב.

אריה מכלוף דרעי: ישב עם ראשי הרשויות, ישב עם כל מי שצריך.

אריה מכלוף דרעי: הם יביאו את המסקנות שלהם, כיוון שהעבודה כבר מוכנה, אנחנו לא צריכים להתחיל מבראשית.

אריה מכלוף דרעי: עשינו עבודה, העבודה נמצאת.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו יודעים בדיוק מה אנחנו צריכים, ויש הבטחה של שר האוצר שהדבר יתוקצב ב-2017.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו עובדים ביחד.

אריה מכלוף דרעי: אף אחד לא מוביל.

אריה מכלוף דרעי: כולנו בנושא של הצפון, כולנו משרתים את הצפון, כיוון שזה נושא לאומי ממדרגה ראשונה.

מאיר כהן: שאלה.

אריה מכלוף דרעי: בבקשה.

מאיר כהן: האם בתקציב המשרד לפיתוח הנגב והגליל היו, כמו שאני שומע, עודפים של מיליוני שקלים שיועדו לצפון ולא נוצלו?

אריה מכלוף דרעי: במשרד הנגב והגליל והפריפריה אנחנו מנצלים כל אגורה.

מאיר כהן: לא עכשיו, מתקציבי עבר.

אריה מכלוף דרעי: לא, אני לא מכיר.

אריה מכלוף דרעי: אני לא יודע.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מנצלים את כל זה.

אריה מכלוף דרעי: משרד הנגב והגליל שעוזר הרבה לצפון אינו יכול להכיל את תוכנית הצפון, אתה מבין?

אריה מכלוף דרעי: ברור שיצטרכו כאן תוספות תקציב גדולות.

אריה מכלוף דרעי: כמה כסף בדיוק?

אריה מכלוף דרעי: אני לא רוצה להתחייב.

אריה מכלוף דרעי: אני מחכה לעבודה של הצוות.

אריה מכלוף דרעי: אבל כולם מבינים, מדובר פה על מאות-מיליוני שקלים בתקציב 17', שיוכל לעשות את הדברים האלה שאמרתי.

אריה מכלוף דרעי: יוכלו לבצע אותם.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו חושבים שהתעסוקה – אם אנחנו נביא לשם מפעלים גדולים, אם ניתן הטבות מיוחדות, אם נביא לשם גם תעסוקה שיש בצדה שכר גבוה, זה יעצור את ההגירה השלילית, וכיוון שכל הסיפור של העברות המש"אות מדובר לעוד שבע שנים, שמונה שנים, זה לא דבר שמתבצע מהרגע להרגע.

אריה מכלוף דרעי: להעביר מחנות ממרכז הארץ לצפון – זה ייקח זמן.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו מחפשים גם דברים מיידיים שהם יהיו מנוע הצמיחה.

אריה מכלוף דרעי: להתחיל להניע.

אריה מכלוף דרעי: כמו שבדרום זה לא קרה ביום אחד, אך ברגע שהטרקטורים של עיר-הבה"דים עלו, אז כל הדרום כבר התחיל להניע את עצמו.

אריה מכלוף דרעי: אחר כך הביאו את הסייבר והביאו עוד ועוד ועוד.

אריה מכלוף דרעי: זה מה שאנחנו רוצים להניע בצפון, שכבר ב-17' יהיו כמה דברים שהם מניעי צמיחה, כדי להתחיל להניע את התוכנית הגדולה.

אריה מכלוף דרעי: לכן, אני מבקש כמובן להסיר את האי-אמון.

אריה מכלוף דרעי: הממשלה הזו בראשותו של ראש הממשלה, שר האוצר וכל השרים האחרים מחויבים לתוכנית הצפון.

אריה מכלוף דרעי: אנחנו נפעל בתוכנית הצפון ותהיה תוכנית הצפון בתקציב 17', בעזרת השם.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל ושר הפנים אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי: התנהלות ראש הממשלה והרדיפה הגוברת אחר עיתונאים והתקשורת החופשית, מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב לחברת הכנסת זנדברג ולסיעת מרצ הוא השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: נדמה לי שאני לא אחדש לכם אם אני אגיד שיום השנה ה-21 לרצח רבין לא היה כמו קודמיו.

תמר זנדברג: הוא לא היה רגיל.

תמר זנדברג: משהו יצא כאן.

תמר זנדברג: משהו השתחרר.

תמר זנדברג: אפשר לומר שיש איזה רוח בלהות שמרחפת מעל ממשלת הימין וראש הממשלה; זאת רוח הבלהות של רצח רבין.

תמר זנדברג: בשנה ה-21 לרצח התחיל באופן רשמי תהליך ההתנערות והמחיקה של הימין מאחריות; לא רק מאחריות להסתה שקדמה לרצח רבין, לא רק להסתה שמשתוללת היום, שדיברנו עליה אתמול הרבה, אלא גם, ואולי בעיקר, למחיקה ולרמיסה ולקטיעה של דרך רבין, דרך השלום.

תמר זנדברג: לדעתי, זאת הממשלה הראשונה מאז ממשלת רבין שבאופן מוצהר אפילו את מס השפתיים לתהליך השלום הפסיקה כבר לקיים.

תמר זנדברג: דחקה אותו הצדה, זרקה אותו לפח.

תמר זנדברג: קודם כול, ראינו את זה בהתנערות של ראש הממשלה מהחלק שלו בהסתה שקדמה לרצח רבין.

תמר זנדברג: פתאום בשנה ה-21 היה דחוף לראש הממשלה לשחרר אוסף סרטונים שמוכיחים שהוא לא הסית.

תמר זנדברג: למה דווקא השנה?

תמר זנדברג: יש לי תחושה שעל ראש הגנב בוער הכובע.

תמר זנדברג: וכשצופים בסרטונים האלה, לא שאנחנו אספנו, שראש הממשלה פרסם בעמוד הפייסבוק שלו, רואים את ראש הממשלה, אז ראש האופוזיציה, כולו מיוזע, פנים קודרים, כביכול קורא להפסקת ההסתה.

תמר זנדברג: אין ספק שהוא לא רצה.

תמר זנדברג: הוא לא התכוון.

תמר זנדברג: הוא לא תכנן שמישהו ייקח את החוק לידיים.

תמר זנדברג: אבל זה מעיד יותר מכול שהסתה היא נמר מסוכן, שאפשר לרכוב עליו אבל לא תמיד אפשר לשלוט בו.

תמר זנדברג: התוצאה היא לדיראון עולם – טראומה פתוחה בחברה הישראלית.

תמר זנדברג: רצח ראש ממשלה, ולא סתם ראש ממשלה, אלא ראש הממשלה שפנה לפיוס היסטורי עם הפלסטינים, שביקש לפתור אחת ולתמיד את הסכסוך הארוך והמדמם הזה ולסיים את הכיבוש הישראלי על העם הפלסטיני ועל השטח הפלסטיני.

תמר זנדברג: וגם לא פלא שהראשונים כאן במליאה לקפוץ להגן על ראש הממשלה בעניין הזה, של חלקו בהסתה, היו מנהיגי המתנחלים והציונות הדתית, בנט וסמוטריץ.

תמר זנדברג: בנט, שר החינוך, עמד כאן, בדוכן הזה, אתמול ואמר:

תמר זנדברג: לפני 21 שנה התחיל תהליך ההסתה נגד ציבור שלם.

תמר זנדברג: לדעתי שר החינוך התבלבל.

תמר זנדברג: לא זה מה שקרה לפני 21 שנה.

תמר זנדברג: קרה משהו אחר, חמור בהרבה.

תמר זנדברג: עכשיו, אני מבינה שנבהלתם, שלא לזה התכוונתם.

תמר זנדברג: אני מבינה שרציתם להשתמש בהסתה, אבל אז להתנער ממנה.

תמר זנדברג: רציתם ליהנות מהתוצאות שלה בקלפי.

תמר זנדברג: שם התכוונתם לחסל יריב פוליטי, לא במציאות.

תמר זנדברג: אבל לא תמיד אפשר לשלוט בזה, ואת המחיר אנחנו משלמים זה 21 שנה.

תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו יושבים בממשלה עם ראש ממשלה בלוגיסט.

תמר זנדברג: ככה הוא קרא לבנט, אבל האמת, אין הגדרה יותר קולעת מזה עבור ראש הממשלה עצמו; אין משהו שהוא נמוך מדי, שלא ייכנס לפייסבוק של ראש הממשלה.

תמר זנדברג: מואזין – הולך.

תמר זנדברג: עזרא נאווי – הולך.

תמר זנדברג: אונס שלא היה – הולך.

תמר זנדברג: אין משהו נמוך מדי בשביל הטוקבקיסט ביבי.

תמר זנדברג: אני רק תוהה כמה שנים ייקח עד שתאשימו את השמאל ברצח רבין, כי שכתוב ההיסטוריה כבר בעיצומו.

תמר זנדברג: יום אחד לא היה רצח פוליטי, ביום השני לא היה טבח בכפר-קאסם, ביום השלישי "הארץ" זה עיתון נאצי וביום הרביעי אילנה דיין היא שמאל קיצוני ונגד חיילי צה"ל.

תמר זנדברג: עכשיו, אילנה דיין.

תמר זנדברג: נאמר כבר הרבה על הקרב של ביבי נגד התקשורת; נחוש לפרק כל ביקורת, נחוש לנטרל כל הטלת ספק.

תמר זנדברג: דרך אגב, ממתי הכינוי "שמאל" הוא כינוי גנאי?

תמר זנדברג: זאת תופעה הולכת וגוברת שלצערי יש גם חלקים באופוזיציה שמשתפים אתה פעולה ונותנים לה לגיטימציה, אבל נתניהו נחוש – "השמאל" כבר הפך למילת גנאי, ויש מילות גנאי שמחכות בהמשך הרשימה.

תמר זנדברג: המילה הבאה שעומדת לצאת מהלגיטימציה זה "עיתונאי".

תמר זנדברג: עיתונאי הולך להפוך למילת גנאי.

תמר זנדברג: אחר כך "תחקיר", שגם הולך להפוך למילת גנאי.

תמר זנדברג: למה את לא עושה תחקיר על כמה מעריכים אותי בחו"ל?

תמר זנדברג: זה סוג התקשורת שראש הממשלה רוצה לראות: מלקקת, מפוחדת, חסרת שיניים, והוא אומר – ועושה.

תמר זנדברג: אחרי התקשורת, אחרי "עיתונאי" ו"תחקיר", גם "שופט" עומד להפוך למילת גנאי, או "חוק".

תמר זנדברג: חברי מהימין, מתי זה קרה שחוק ושלטון החוק הפכו לעניין הפרטי של השמאל והפרת חוק היא המומחיות הבלעדית של הימין?

תמר זנדברג: כשנחפש מתי זה קרה בדברי הימים, אחת התשובות תהיה היום, כששרי הליכוד, מפלגת השלטון עם 30 מנדטים, שמתגאים בהישג שלהם בבחירות כל יום, צפצפו צפצוף ארוך ומתמשך על החוק, על בית-המשפט, על היועץ המשפטי לממשלה, והסכימו להצביע בעד חוק שאומר שמותר לגנוב.

תמר זנדברג: זה כמו שאנחנו עכשיו נתכנס ונחליט שהשעה היא לא 17:04, השעה היא 08:00, ונגיד שזה הריבון, ככה הוא קבע.

תמר זנדברג: הכול מותר.

תמר זנדברג: זה מה שעשיתם אתמול; הצבעתם בעד חוק שאומר שמותר לגנוב.

תמר זנדברג: והאימה, האימה, הפחד של שרי הליכוד מקבוצות של מתפקדי ליכוד מההתנחלויות כל כך גדול, עד שלא נמצא אפילו שר אחד שיסכים להגיש ערר כדי לדחות את ההחלטה בשבוע.

תמר זנדברג: שבוע חסד.

תמר זנדברג: אף שר לא הסכים.

תמר זנדברג: בטח, מי המשוגע?

תמר זנדברג: מי השמאלן שיסכים להתגייס למשימה לשמור על החוק?

תמר זנדברג: אפילו אתה, אדוני, השר לוין, לא הסכמת להשתמש בזכות הווטו שלך.

תמר זנדברג: בטח, למה שתעשה את זה?

יריב לוין: ודאי שלא.

תמר זנדברג: עמונה היא גנבה פשוטה ובוטה, גזל לאור היום.

תמר זנדברג: חוק ההסדרה שהצבעתם בעדו מרחיק אותנו מהתקופה הדמוקרטית מאות שנים אחורה, חזרה לתקופה הפיאודלית.

תמר זנדברג: אז הקרקע לא הייתה שייכת לכל האזרחים באופן שוויוני, והיא גם לא הייתה שייכת למי ששילם עליה.

תמר זנדברג: היא הייתה שייכת למי שהמלך החליט, והמלך יכול להחליט – למי שהוא רוצה.

תמר זנדברג: יש מעמד מיוחס.

תמר זנדברג: אבל אז אומרים: לא תושבי גבעת-עמל, לא שכונת-הארגזים, לא הבדואים בנגב ולא עבד אלרחמן עאשור, שזה אחד מבעלי הקרקעות הפרטיות בעמונה.

תמר זנדברג: אבל 40 משפחות ב-40 קרוונים לא חוקיים עם פסק-דין חלוט – זה כן.

תמר זנדברג: זה מעמד מיוחס.

תמר זנדברג: זהו, ביטלתם את הדמוקרטיה, חזרה לפיאודליה.

תמר זנדברג: הבוקר ברדיו יושב-ראש מטה המאבק בעמונה הודה – סיפר, דיווח, די בגאווה מבחינתו – שהוא היה חלק מכתיבת החוק.

תמר זנדברג: הבנתם?

תמר זנדברג: כלומר יש גם מקורבים שגם יש להם גישה לחוק – הם כותבים לעצמם, והם מצביעים, והם שופטים.

תמר זנדברג: נהדר.

תמר זנדברג: וכשלאף אחד בממשלה אין אומץ לשמור על החוק בעצמו, סומכים על הארגונים שמסיתים נגדם שיפנו לבג"ץ שמסיתים נגדם.

תמר זנדברג: הפשע המושלם – גם נגנוב וגם נסית נגד שומרי הסף של שלטון החוק.

תמר זנדברג: ומי שזה לא מוצא חן בעיניו, ניתן לו בראש את נבוט הדמוקרטיה – זה דמוקרטיה, זה מה שהציבור בחר.

תמר זנדברג: יפה מאוד.

תמר זנדברג: לאחרונה גויס גם הביטחון למשימה הפוליטית.

תמר זנדברג: חברות וחברים, בתשובת המדינה לבג"ץ מופיעה חוות דעת של המל"ל והשב"כ, של המטה לביטחון לאומי ושירות הביטחון הכללי, שמזהירים מפני אלימות אם עמונה תפונה.

תמר זנדברג: זו אחת הסיבות שהמדינה השתמשה בהן לבקשת הדחייה שלה, שבג"ץ היום שם לה סוף והודיע שהוא לא ימשיך לקחת חלק בפארסה של עמונה ולהמשיך לתת לממשלה לעשות צחוק מהחוק.

תמר זנדברג: אני רוצה לחזור רגע, לסיום, לחלק החשוב ביותר בתחקיר של אילנה דיין, אפילו יותר חשוב מתגובת ראש הממשלה, שהייתה חשובה בפני עצמה, והוא החלק שבו נחשף איך נבחרים לתפקידם בעלי התפקידים הבכירים והרגישים.

תמר זנדברג: בתחקיר זה הופיע כלפי ראש המוסד, שנדרש לעמוד במבחני נאמנות אישיים, וכשסירב לעשות את זה הוא לא מונה לתפקיד.

תמר זנדברג: אני רוצה לשאול, האם ראש השב"כ, שמונה רק לאחרונה, השנה, לתפקידו, עבר את אותו מבחן נאמנות?

תמר זנדברג: האם הוא סירב, או הסכים?

תמר זנדברג: האם חוות הדעת המוזרה שהגיש השב"כ לבית-המשפט, חוות דעת פוליטית לכל הדעות, שבינה ובין ענייני ביטחון של מדינת ישראל אין דבר וחצי דבר – האם היא קשורה למינוי הזה?

תמר זנדברג: האם אחרי שראינו את תחקיר "עובדה" של אילנה דיין אנחנו באמת יכולים לישון בשקט ולדעת שאין קשר בין הדברים?

תמר זנדברג: האם יש לנו פריבילגיה לתמימות הזאת?

תמר זנדברג: נדמה לי שאוסף האירועים האלה, הלחצים הפוליטיים, הצחוק מהחוק ובסופו של דבר גיוס הביטחון למשימה הפוליטית, מוכיחים שאין לנו יותר מדי סיבות לשקט, יש לנו הרבה מדי סיבות לדאגה.

תמר זנדברג: לכן אני מבקשת להביע אי-אמון בממשלה ובראש הממשלה.

תמר זנדברג: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: ישיב לה השר לוין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אדוני, סוף-סוף יש שיפור, צריך לומר; פתאום נעלמו הצעות האי-אמון האלה: הכישלון של הממשלה בנושא המדיני, הכלכלי והלאומי, הביטחוני, וכל הדברים הכלליים.

יריב לוין: הנה, חבר הכנסת פרי, למדו מיש עתיד, הגישו סוף כל סוף הצעות אי-אמון נקודתיות, ואני בהחלט מברך על זה.

יריב לוין: אני לא יודע למה, אדוני היושב-ראש, משום מה נדמה לי שזה לא מקרי שזה קרה דווקא השבוע, אחרי שאני כמעט שנה שלמה מבקש שהדבר הזה יקרה.

יריב לוין: אולי זה קרה השבוע כי אפילו בשורות האופוזיציה כבר הבינו שלהגיש הצעת אי-אמון על כישלון של הממשלה בנושא המדיני וכן הלאה זה באמת גובל בגיחוך.

יריב לוין: אתה יודע, ב-9 בדצמבר 2015 נשלח מכתב חתום על-ידי 37 חברי כנסת לראש הממשלה בנימין נתניהו.

יריב לוין: המכתב היה – תאמינו או לא, אני לא ממציא שום דבר, הנה חברת הכנסת גרמן, נדמה לי אחת מחותמות המכתב, אולי היא תוכל לספק לנו הסברים, לפחות בדיעבד – "הנדון: בהול.

יריב לוין: תגובה לדבריו הגזעניים של המועמד דונלד טראמפ.

יריב לוין: היום פורסם כי בכוונת ראש הממשלה להיפגש בסוף החודש עם המועמד לראשות המפלגה הרפובליקנית מר דונלד טראמפ.

יריב לוין: טראמפ הצהיר השבוע כי יש למנוע לחלוטין כניסת מוסלמים לארצות-הברית.

יריב לוין: לאחר אמירה גזענית ושערורייתית זאת, אשר זכתה לתגובות קשות ברחבי ארצות-הברית והעולם, לא יעלה על הדעת כי הפגישה תתקיים כמתוכנן.

יריב לוין: אנו קוראים לראש הממשלה לגנות בפומבי את הדברים וכן לבטל את הפגישה עם טראמפ, עד אשר יחזור בו מדבריו".

חיים ילין: אדוני השר, ממתי ראש הממשלה שומע ל-38 חברי כנסת?

יריב לוין: קודם כול, אין שום ספק, ראייה מעמיקה של המציאות, יכולת לצפות שני מהלכים קדימה.

חיים ילין: – – –

יריב לוין: אחריות לאומית, כל הכבוד.

חיים ילין: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת ילין, לא רציתי להזכיר שגם אתה חתמת על המכתב.

יריב לוין: אל תכריח אותי.

חיים ילין: לא, אבל למה הוא הביא אותו?

יריב לוין: עכשיו רק תארו לעצמכם מה היה קורה – – –

חיים ילין: לא ידעתי שיש כל כך הרבה כוח – – –

יריב לוין: תארו לעצמכם מה היה קורה – – –

חיים ילין: כבוד השר, אם יש לי כל כך הרבה כוח בשביל שהוא לא יבוא, אז אני אחתום על עוד עצומה.

יואל חסון: חבר הכנסת ילין, תודה רבה.

חיים ילין: גם אתה חתום.

יואל חסון: תודה רבה.

יריב לוין: מה היה קורה אם במשרד ראש הממשלה היה יושב אדם אחראי פחות ומנוסה פחות מראש הממשלה נתניהו?

יריב לוין: למשל, אחד מכל המועמדים האלה שלכם שרוצים להחליף אותו.

יריב לוין: באיזה מצב היינו נמצאים?

יעל גרמן: מה דעתך אתה?

יריב לוין: אני אומר לך, חברת הכנסת גרמן, אני אומר לך – – –

יעל גרמן: אתה לא עונה לי, אדוני השר.

יעל גרמן: אתה מתעלם מדברי.

יואל חסון: גברתי, זה לא שעת שאלות עכשיו.

יעל גרמן: מה דעתך על ההתבטאות הזאת של טראמפ?

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן.

יריב לוין: תראי, חברת הכנסת גרמן, אני אגיד לך.

יריב לוין: מי שיזמה את המכתב – – –

יעל גרמן: זה לא "פייר" שהוא יפנה אלי.

יריב לוין: מי שיזמה את המכתב, חברתה לסיעה של חברת הכנסת זנדברג, חברת הכנסת חברתי מיכל רוזין, שאיננה כאן, פשוט, אי-אפשר שלא להתפעל מהתבונה המדינית שהיא ראתה ביסוד המכתב שלה.

יריב לוין: תראו מה היא כתבה לנו אז: "אל לנו ליפול ברשת של נתניהו.

יריב לוין: היחסים האסטרטגיים עם ארצות-הברית אינם מובנים מאליהם" – מה את אומרת?

יריב לוין: – "ואם הממשלה תמשיך לירוק בפניהם" – אבל, איך אומרים?

יריב לוין: שנבטל את הפגישה עם מי שאחר כך נבחר לנשיא ארצות-הברית, זה כנראה לא נחשב יריקה בפנים – "כנראה נתמודד עם סכנה ביטחונית ממשית שטרם נראתה במדינתנו".

יריב לוין: מדהים, פשוט מדהים.

תמר זנדברג: סליחה, השר לוין.

תמר זנדברג: לפי פרסומים, באותה תקופה שהתפרסם המכתב הזה, ממשלת ישראל העבירה מסר למטה של דונלד טראמפ שלא יגיע, כי זה ייצור מבוכה לראש הממשלה.

תמר זנדברג: איך אתה מסביר את זה?

יואל חסון: כולם חכמים היום בדיעבד.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג, את יודעת, זה בדיוק העניין.

יריב לוין: זה בדיוק ההבדל בין מדינאי נבון ואחראי, בין מדיניות שצופה צעד קדימה, לבין חוסר האחריות והדמגוגיה שלכם.

חיים ילין: בסך הכול – – –

יריב לוין: כשראש הממשלה נסע לארצות-הברית ונאם בקונגרס אל מול איראן, אני אזכיר לכם מה אמרתם.

יריב לוין: אולי אני אפילו אצטט אם אתם רוצים, יש כמה דוגמאות: "נתניהו הורס את היחסים עם ארצות-הברית עבור נאום בחירות" – דברי המיועד מר לפיד; "פוגע ביחסים עם ארצות-הברית בגלל פוליטיקה" – ציפי לבני.

יריב לוין: מה, באמת?

יריב לוין: והמכתב הזה מהו?

יריב לוין: פגיעה ביחסים עם ארצות-הברית בשביל מה?

יריב לוין: בשביל קבלת פרס נובל?

יריב לוין: אות המוסר?

יריב לוין: מה בדיוק היה הרעיון מאחורי הדבר הזה?

יריב לוין: עכשיו אני אומר לכם, ראש הממשלה נסע לארצות-הברית, ויש לנו היום, בזכות הנסיעה ההיא, עמדה מוסרית כדי להמשיך להיאבק ולומר את האמת שלנו בנושא האיראני ולדאוג שאיראן באמת לא תגיע למקום שאסור לתת לה להגיע אליו.

יריב לוין: חתימת מזכר ההבנות שנתן לנו והבטיח לנו סיוע לעשר שנים, 38 מיליארד דולר, מהלך שחיזק את היחסים עם ארצות-הברית.

יריב לוין: כן, עם אותו נשיא, ברק אובמה – שאתם כל הזמן מחפשים רק להראות היכן יש בעיות ואיפה היחסים עם ארצות-הברית נפגעים ועוד שורה ארוכה של פעולות כאלה, שבגללן, בסוף, כשהציבור הולך לבחירות, שוקל את הדברים, הוא שומע את הדברים שלכם והוא שומע את הדמגוגיה הזאת, אבל הוא מצביע אחרת.

יריב לוין: בהקשר הזה, חברת הכנסת זנדברג, אני אומר עוד דבר.

יריב לוין: חופש הביטוי – ואת זה ניסיתי להסביר כאן בשבוע שעבר בדיון שהיה בעניין ההצעה, שאינני יכול לכנות אותה אלא מבישה, שסיעתכם הציעה בנושא של ביטול יום הזיכרון לרחבעם זאבי הי"ד – כמו הזכות לשם טוב, חופש הביטוי הוא דבר שמגיע לכולם.

יריב לוין: כפי שאין זכות לשם טוב רק לאלעזר גרנות, שכתבו עליו את מה שכתבו עליו ב"ידיעות אחרונות", ועל בסיס זה אף אחד כאן לא חושב שצריך להרשיע אותו במשהו או למחוק את ההנצחה שיש לגביו; ואותו דבר לגבי משה סנה ואחרים מהמחנה שאני אינני נמנה עמו – אותו דבר נכון לגבי רחבעם זאבי.

יריב לוין: כך גם בעניין של התקשורת.

יריב לוין: יש חופש ביטוי ויש זכות ביטוי, לא רק למי שמסקר, לא רק למי שתוקף, לא רק למי שמדווח, לא רק למי שמבקר, אלא גם למי שמבוקר, למי שכותבים עליו ולמי שחושב שגם האמת שלו ראויה להישמע, אם באורך תגובה כזה ואם באורך תגובה אחר.

יריב לוין: אני חושב שכל ההתעסקות הזאת מעידה רק על דבר אחד, אתם פשוט חוששים.

יריב לוין: אתם חוששים מזה שתהיה כאן דמוקרטיה אמיתית שבה הכנסת – הפרלמנט – מחוקקת והממשלה מבצעת ולא בית-המשפט מחליף את שניהם; שבה בוחרים שופטים בדרך שקופה ולא בחדרי חדרים בכל מיני עסקאות אפלות; בדרך שבה יש ריבוי ופלורליזם של כלי תקשורת; שבה כל הקולות כולם נשמעים.

יריב לוין: אז אולי גם אנשים יהיו פחות מופתעים מתוצאות בחירות במקום אחד ומתוצאות בחירות במקום אחר.

איילת נחמיאס ורבין: שכל הקולות נשמעים אותו דבר.

יריב לוין: אני אומר לכם, אנחנו נמשיך לפעול באחריות.

יריב לוין: אנחנו נמשיך לפעול מתוך הסתכלות קדימה.

יריב לוין: אנחנו נמשיך להגן ולשמור על האינטרסים החיוניים של ישראל בכל התחומים.

יריב לוין: אנחנו גם נדאג שבמדינת ישראל יהיו חופש ביטוי, זכויות אדם ותקשורת חופשית לכולם.

יריב לוין: תודה.

קריאה: אמן.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אדוני השר לוין, זה באמת לרגע נשמע – אומנם קראתי קריאת ביניים, אבל הנה אני אומר לך שכל הקולות נשמעים אותו דבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלשם הממשלה הזאת מכוונת, לפחות לפי דרכי הפעולה שלה.

איילת נחמיאס ורבין: בכל זאת אנסה להתמקד במה שניסיתי לדבר עליו היום.

איילת נחמיאס ורבין: איפה חברת הכנסת מירב בן ארי?

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת בן ארי, אני רוצה להגיד לך משהו.

איילת נחמיאס ורבין: יש לך סיבה ממש להיות מודאגת.

איילת נחמיאס ורבין: אומנם כולנו שמחים בשמחתך.

מירב בן ארי: כולנו, המפלגה?

איילת נחמיאס ורבין: כולנו, כל המפלגות, כל הסיעות, שמחים בשמחתך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לספר לך מה אין בתקציב המדינה הקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: בעיקר, אני רוצה לומר לכם במה הממשלה הזאת נכשלת בצורה שיטתית, ממשלה אחר ממשלה, בראשות אותו ראש ממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: מדברים על יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר נהדר.

איילת נחמיאס ורבין: בכלל, יש כבר כזאת דת יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: אז מדברים על נושא הדיור.

איילת נחמיאס ורבין: יושב כאן שר השיכון, אני שמחה לראות אותו, כמו תמיד.

יפעת שאשא ביטון: עבר הזמן.

יואל חסון: כשאיילת עולה לדבר, הזמן לא – אין זמן מבחינתי.

איילת נחמיאס ורבין: ראית?

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת שאשא ביטון, את חזרת חדה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא היה כל כך חברי, אבל בסדר, אני סולחת לך.

איילת נחמיאס ורבין: לך אני סולחת.

איילת נחמיאס ורבין: יושב כאן שר השיכון המטפל בנושא בעיות הדיור.

איילת נחמיאס ורבין: השר כחלון מטפל בנושא בעיות הדיור, ואנחנו שומעים על כל מיני פתרונות.

איילת נחמיאס ורבין: עדיין אנחנו – אני מקווה, באמת בשביל המדינה – אני מקווה שאנחנו בכיוון הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל יש איזה מין הוצאה נסתרת כזאת שלא מדברים עליה ולא מדברים בה.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה, ידידי, יושב-ראש הכנסת, יושב-ראש הישיבה, שולח את עידו למערכת החינוך, אני רוצה לספר לך שאת אף אחד זה לא מעניין כמה זה עולה לך.

איילת נחמיאס ורבין: את אף זה לא מעניין שהבת שלי עכשיו חולה או הבת של מישהו אחר חולה ואין מי שיטפל בה.

איילת נחמיאס ורבין: את אף אחד זה לא מעניין שאנחנו כהורים כיום פשוט מתרסקים תחת הוצאות גידול הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: המשפחה הישראלית, חברי חברי הכנסת, פשוט לא מעניינת את הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, את המחוקקים היא מעניינת, אבל אנחנו מתקשים להעביר את מה שחשוב בעינינו.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת אתכם מגילאי הגן.

איילת נחמיאס ורבין: תראו, מדי פעם אני רואה שמדברים על גילאי אפס–שלוש.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה לדווח ולעדכן את כל מי שלא יודע, אין ילד שנולד מאפס.

איילת נחמיאס ורבין: הוא יכול להיות גיל לידה, אבל הוא לא אפס.

איילת נחמיאס ורבין: מאותו רגע הוא זקוק לטיפול.

איילת נחמיאס ורבין: בשלב מסוים הוריו, בעיקר אמו, אבל הוריו בכלל, יידרשו להפסיק לטפל בו בשעות מסוימות ולצאת לעבודה.

איילת נחמיאס ורבין: מדוע?

איילת נחמיאס ורבין: משום שהם צריכים לפרנס את עצמם.

איילת נחמיאס ורבין: באופן מדהים, הממשלה, המדינה, לא חושבת שילדים עד גיל שלוש צריכים לקבל חינוך חינם במדינת ישראל, ועל כן הם בבית.

איילת נחמיאס ורבין: מעונות-יום – מעונות-יום הממשלה לא בונה.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה הזאת באופן שיטתי – השר לוין, הממשלה הזאת באופן שיטתי, אף שהקצתה כסף, לא ביצעה הקמה לא של משפחתונים ולא של מעונות-יום.

איילת נחמיאס ורבין: אין לתאר כמה דיונים עשינו בוועדת הכספים בחצי השנה האחרונה רק בנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט לא בונים מעונות.

איילת נחמיאס ורבין: יש 400,000 ילדים עד גיל שלוש במדינת ישראל; יש מקומות ל-112,000 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת, אותי הדבר הזה, הנתון הזה, פשוט מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: הגענו כבר, תודה לאל, לחוק חינוך חינם.

איילת נחמיאס ורבין: האם חוק חינוך חינם, רבותי וגבירותי – שבדרך כלל יודעות – נכון, חברת הכנסת סויד?

איילת נחמיאס ורבין: – בדרך כלל יודעות טוב יותר מאחרים כמה זה עולה; יותר טוב מהגברים – האם חינוך חינם הוא אכן חינוך חינם?

איילת נחמיאס ורבין: התשובה היא לא.

איילת נחמיאס ורבין: חינוך במדינת ישראל אינו חינם, גם כשהוא חינם, מה לעשות – פעם קראו לזה דמי שכלול, היום קוראים לזה תשלומי הורים.

איילת נחמיאס ורבין: יש 5 מיליארד שקל תשלומי הורים, השר לוין, בשנה.

איילת נחמיאס ורבין: האם כשלא ממצים את התקציב הזה, כפי שקורה בהרבה מאוד דברים, האם מחזירים אותו לכיסי ההורים?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, גם לו יש עדיין ילדים צעירים, הוא יודע כמה עולה לגדל אותם.

איילת נחמיאס ורבין: האם הממשלה, למשל, חושבת שכשאישה צריכה לצאת לעבודה ועל כן צריכה לקחת מטפלת – האם ראוי שהוצאות אלה יוכרו הוצאות לצורך הכנסה?

איילת נחמיאס ורבין: מובן שלא.

איילת נחמיאס ורבין: ניסיתי להעביר את הצעת החוק הזאת בפעם האני-לא-יודעת-כמה בכנסת.

יואל חסון: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר מתכנסת לסיום.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אני רוצה לומר לכם מה הדבר שהכי מטריד אותי בתקציב הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כמובן, לא הזכרנו – שוב – שבתקציב הקרוב חוק יום לימודים ארוך שוב נדחה.

איילת נחמיאס ורבין: השר לוין, אני לא מבינה איך אתם נותנים יד לדחיית היישום של חוק יום לימודים ארוך.

איילת נחמיאס ורבין: חברתי חברת הכנסת שאשא ביטון, אם חוק יום חינוך ארוך הוא לא החוק המתאים, תביאו חוק אחר – –

יואל חסון: תודה לך, חברת הכנסת נחמיאס.

איילת נחמיאס ורבין: – – אל תשאירו את המשפחות הישראליות בלי פתרון.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה.

יואל חסון: חבר הכנסת סגן יושב-ראש הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת שאשא ביטון ערנית כמו תמיד.

יואל חסון: סיפור חייה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, (אומר בערבית: עמיתי חברי הכנסת,) החוק המוצע לא בא סתם משום מקום.

אחמד טיבי: בקדנציות הקודמות ניסו יוזמי החוק נגד המואזין (אומר בערבית: נגד הקריאה לתפילה,) לומר שיש לאסור אותו, כי יש שם הסתה, במסגדים.

אחמד טיבי: כך הייתה הטענה הראשונית.

אחמד טיבי: ואז הטענה הזאת לא תפסה, וכעת אנחנו עומדים מול טענה חדשה – רעש, מפגע סביבתי.

אחמד טיבי: אומר ראש הממשלה שהוא רוצה להפסיק את הסבל של מאות-אלפי אנשים – למרר את החיים לאנשים, אמר ראש הממשלה, ששנים הוא ממרר את החיים של מיליוני תושבים כאן במדינת ישראל.

אחמד טיבי: אם הבעיה היא רעש, הרי יש חוקים, ואתם יודעים שזאת לא הבעיה.

אחמד טיבי: כי אם מדובר ברעש, אדוני היושב-ראש, הרי בשעה 03:00 ו-04:00 יש רעש של מטוסים מעל כל היישובים היהודיים באזור המרכז.

אוסאמה סעדי: לא רק היהודיים.

אחמד טיבי: או היישובים הערביים באזור המרכז, מסביב לנמל התעופה.

אחמד טיבי: לא רק רעש של מטוסים, מכוניות אשפה בבוקר, משאיות, ביישובים, ב-03:00, 04:00, מטרידות את האנשים.

אחמד טיבי: לא רק משאיות, אוטובוסים, קווי "אגד" – בבוקר, מעירים אנשים.

אחמד טיבי: עזוב אוטובוסים, כריזה – הכריזה של כניסת השבת, היא מעירה את כל האנשים משנת הצהריים.

יואל חסון: לא, זה מעיר אותך בדיוק בזמן.

אחמד טיבי: ויותר חמור, מבחינתנו כערבים, לגבי רגשות דת והרגלים של דתות אחרות, יום כיפור הוא סבל קשה מאוד לציבור הערבי, הלא-יהודי, ולמרות זאת אנחנו מכבדים את העובדה שלא נוסעים, גם בתוך היישובים, בתוך הערים המעורבות, ולא מבקשים לבטל את האיסור הזה, כי אנחנו מגלים הבנה לרגשות הדת של אחרים.

אחמד טיבי: אנחנו מגלים הבנה לרגשות הדת של יהודים, למרות הסבל, למרות הרעש, למרות המפגעים הסביבתיים.

אחמד טיבי: אבל יש קשר בין האסלאמופוביה – שנאת האסלאם והמוסלמים – לבין החוק הזה, לבין ההסתה של ראש הממשלה, המסית הראשי, בנימין נתניהו, הוא שעומד מאחורי החוק, הוא באופן אישי ואנשים מסביבתו עומדים מאחורי החוק.

אחמד טיבי: אני לפני כמה שנים עמדתי כאן ודיברתי על יחידת הכלבנים, שמאמנים כלבים לפגוע ולתקוף אנשים שאומרים "אללהו אכבר", ואז אמרתי (אומר בערבית: אמרתי אז אללהו אכבר עליכם ושאלתי ואני חוזר ושואל: אם יש פה כלבים, האם הם יעוטו עלינו בגלל שאנו אומרים "אללהו אכבר"?

אחמד טיבי: ) האם מישהו יתקוף אותנו כי אנחנו אומרים "אללהו אכבר"?

אחמד טיבי: תוקפים ופוגעים בכנסיות, במסגדים (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: וזה הוא המקום שנֹאמַר בשם אלוהים הרחמן והרחום: "מנוולים מכול הם החוסמים את מסגדי אלוהים ומונעים את הזכרת שמו בהם, ואצים להחריבם.

אחמד טיבי: אלה, לא יוּתר להם להיכנס אליהם בלא חשש.

אחמד טיבי: בעולם הזה יעטו קלון, ובעולם הבא צפוי להם עונש כבד".

אחמד טיבי: והנוצרים שאתם מתקיפים את הכנסיות שלהם כשהם מתפללים – בבשורה על-פי לוקס כתוב: "אבינו שבשמים יתקדש שמך תבוא מלכותך יעשה רצונך כמו בשמים כן בארץ".

אחמד טיבי: אנחנו מכבדים את כולם.

אחמד טיבי: אנחנו מכבדים את ספר תהילים.

אחמד טיבי: ) תלמדו מאתנו.

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: ארבע דקות קיבלת, אדוני.

יואל חסון: נא לסיים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אללהו אכבר, אללהו אכבר, אללהו אכבר, אללהו אכבר.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אני מעיד כי אין אלוה מבלעדי אללה.

אחמד טיבי: אני מעיד כי מוחמד הוא שליחו של אללה.

אחמד טיבי: בואו לתפילה.

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: כבר אמרת את זה

אחמד טיבי: אללהו אכבר, אללהו אכבר, אללה הוא אכבר (אומר בערבית: בואו לתפילה.

אחמד טיבי: בואו לניצחון.

אחמד טיבי: בואו להצלחה.)

קריאות: – – – זה כנסת ישראל.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יואל חסון: לא, אני מבקש ממך להפסיק עם זה.

יואל חסון: תוריד את זה בבקשה.

אחמד טיבי: זה הקול שמפריע לכם?

ענת ברקו: כנסת ישראל.

יואל חסון: תוריד את זה.

יואל חסון: לא שומעים שום דבר.

יואל חסון: תוריד את זה.

אחמד טיבי: זה הקול של מסגד אל-אקצא, זה הקול שמפריע לכם?

יואל חסון: אדוני, אני לא רוצה להוריד אותך מהדוכן.

יואל חסון: אני לא רוצה להוריד אותך.

אחמד טיבי: זה לא קול שמפריע לכם.

יואל חסון: לא, אתה לא יכול לעשות את זה.

יואל חסון: סדרנים.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אללהו אכבר עליכם ועל מה שאתם רוצים, והמואזין יקרא לתפילה, הוי העוברים בין המילים החולפות.

אחמד טיבי: )

יואל חסון: נא לרדת מהדוכן.

יואל חסון: נא לרדת מהדוכן.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מספיק.

חיים ילין: אחמד טיבי, אפשר להוריד "צבע אדום" גם?

יואל חסון: חבר הכנסת עפר שלח.

עפר שלח: חבר הכנסת טיבי, מכיוון שאני גר במרחק 800 מטר בקו אווירי ממסגד בלוד, חשבתי שבוקר עכשיו, האמת.

עפר שלח: אבל באמת, עוד מעט, עם הממשלה הזאת – אני מציע שתיהנה מהזכות שלך והיכולת שלך להגיד לתוך מיקרופון – עוד מעט, עם הממשלה הזאת, מי יודע אם זה יהיה אפשרי.

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, מה זה?

עפר שלח: אם יש לך קריאות ביניים לנאום שלי, אני אשמח, אבל תני לי להתחיל אותו.

ענת ברקו: אני אסדר לך.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: חבר הכנסת ילין, תודה גם לך.

עפר שלח: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אתמול ציינו את יום השנה להירצחו של יצחק רבין, ואני אתמול דיברתי במקום פומבי כלשהו, ודיברתי שם על רבין בהקשר – דיברתי על הרצח, דיברתי על מה שקדם לרצח, אבל בעיקר דיברתי על רבין בהקשר של אנשים כאן, במליאה הזאת – לך, ידידי יענקל'ה פרי, שהכרת אותו היטב, בוודאי זה היה מוכר – על רבין איש המעשה.

עפר שלח: רבין שבכל תפקידיו – מהממשלה הראשונה שלו, ואחר כך כשר הביטחון, ובוודאי בממשלה השנייה שלו – נשא על עצמו את מה שאלתרמן קרא "העול הפשוט כעפר", של המעשה שמתחייב מהתפקיד שלך: אתה ראש הממשלה, אתה קם בבוקר לעבוד; אתה מקבל החלטות קטנות כגדולות, אתה אחראי למעשים קטנים כגדולים, אתה לוקח על עצמך – באופן הפשוט, כמו שלקחת על עצמך להיות מח"ט הראל בגיל 26 במלחמת העצמאות – אתה לוקח על עצמך להיות ראש ממשלת ישראל, עם כל מה שהדבר הזה מבטא, בראש ובראשונה במישור המעשה.

עפר שלח: ואנחנו מסתכלים על מה שאנחנו רואים היום, על הפארסה שמתגלגלת לנגד עינינו מיום ליום, מתחילה עכשיו בדיוני התקציב, שאנחנו עסוקים בהם, בכל הסחות הדעת שממלאות את הבית הזה מפעם לפעם, כולל החוק שחבר הכנסת טיבי התייחס אליו עכשיו, ואנחנו רואים ממשלה וראש ממשלה שהדבר האחרון שמעניין אותם זה לעשות, הדבר האחרון שמעניין אותם זה העול הפשוט כעפר שנגזר מן התפקיד שאליו נבחרת, שאותו לקחת על עצמך, מהחובה שלך לציבור שלך, פשוט לקום ולעשות.

עפר שלח: וכל הזמן, כל שבוע אנחנו נתקלים פה בהסחת דעת אחרת, פעם זה תאגיד ופעם זה מואזין ופעם זה פנייה לבג"ץ, שדיברו עליה כל כך הרבה, ולקח, לדעתי, לבג"ץ מהירות האור לקרוא אותה ולהעיף אותה מפניו, כי היא מגוחכת ברמה המשפטית, כמו שחוק ההסדרה הוא חוק אבסורדי ברמה המשפטית, והמטרה של כל הדברים האלה היא לא באמת להסדיר את עמונה, והיא לא באמת לעשות מעשה, המטרה שלהם היא להסיח את דעתנו מחוסר המעשה המוחלט.

עפר שלח: ובדבר הזה, בדבר הזה הבית הזה צריך לעסוק – –

יואל חסון: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: נא לסיים.

עפר שלח: – – על הדבר הזה יותר מכל דבר אחר צריך להביע אי-אמון בממשלה הזאת.

עפר שלח: תודה.

יואל חסון: תודה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, בבקשה.

יואל חסון: יש לך מזל שאיילת לא נמצאת כאן, היא לא תשים לב לשעון.

יפעת שאשא ביטון: – – – אתה לא תשים לב, בתור התחלה.

יפעת שאשא ביטון: תן לי קצת – – –

אופיר אקוניס: תשים, תשים לב.

יפעת שאשא ביטון: תהיה קצת לארג'.

יואל חסון: דין אחד לכולם.

אופיר אקוניס: תלמדו מסגן יושב-ראש שיש לו עתיד.

יואל חסון: דין אחד לכולם.

יפעת שאשא ביטון: מראש יש לי שתי דקות.

יואל חסון: דין אחד לכולם.

יואל חסון: שלוש דקות, גברתי.

יואל חסון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה, ברשותכם, לדבר על תוכנית הגליל, תוכנית הצפון והגליל.

יפעת שאשא ביטון: נושא בוער, תרתי משמע, בתקופה אחרונה, חשוב מאוד.

יפעת שאשא ביטון: כבת הגליל אני בטח לא יכולה להפריז בחשיבותה של תוכנית כזאת, אבל זה מדהים: לא משנה כמה פעמים נאמר בחודשיים האחרונים שיש תוכנית גליל בתוך תוכנית הצפון – יהיה מי שיתעקש לומר שאין תוכנית.

יפעת שאשא ביטון: יעמוד כאן שר האוצר, כבוד היושב-ראש, ביום ההצבעה בקריאה ראשונה על התקציב, ויספר על תוכנית, וימשיכו להתעקש שאין תוכנית; ישבו נציגי האוצר והמשרדים השונים בוועדות השונות ויספרו שיש תוכנית, ויהיה מי שיעמוד וימשיך להתעקש בצד הזה שאין תוכנית.

יפעת שאשא ביטון: לך תבין מה הסיבות.

יואל חסון: ראשי הערים אומרים שאין תוכנית.

יפעת שאשא ביטון: אז יש לי חדשות בשבילכם.

מאיר כהן: ראש העיר שלך אמר.

יפעת שאשא ביטון: יש לי חדשות בשביל – – –

מאיר כהן: החברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: יש לי חדשות בשבילכם, חבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: ואני אתחיל מהסיפה.

מאיר כהן: אנחנו מהצד הזה – מהצד שלך – – –

יפעת שאשא ביטון: יש תוכנית גליל בתוך תוכנית הצפון, ושותפים לה ראשי האשכולות, ואני מתקשה להאמין שראש העיר שלי אמר שהוא לא שותף, כי קשה לי להאמין שהוא לא מודע.

חיים ילין: הוא היה בהפגנה פה לפני שבוע.

מאיר כהן: הוא היה בהפגנה פה.

חיים ילין: הוא היה בהפגנה – – –

יפעת שאשא ביטון: חברים, כולם היו בהפגנה, גם אני הייתי בהפגנה, לא כי אין תוכנית – – –

יואל חסון: כמה תקציב יש שם?

יואל חסון: כמה תקציב?

יפעת שאשא ביטון: לא, כבוד היושב-ראש, אתה משתתף אתי בדיון?

יואל חסון: לא, אני שואל שאלות.

יואל חסון: בטח, מותר לי לשאול.

יפעת שאשא ביטון: את התקציב אתה תקבל, כפי שאמר השר דרעי, בעוד שבועיים-שלושה, כשנציג את התוכנית על כל פרטיה.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם אני הייתי בהפגנה, כי זה כן חשוב שהקול של הציבור יישמע, ואני כן חושבת שהמחאה הזאת היא חשובה.

יפעת שאשא ביטון: אבל לצד זה, חוץ מהפוליטיקות שנעשו כאן, אני גם עובדת, עובדת במשך חודשיים ימים, עם כל הגורמים השותפים, ויורדת לפרטי-פרטיה של התוכנית.

יפעת שאשא ביטון: ואגב, למה אני אומרת "תוכנית גליל בתוך תוכנית הצפון"?

יפעת שאשא ביטון: כי כל אלה שצעקו בהתחלה: מזניחים את הגליל, תקיימו את תוכנית הצפון, לא טרחו בכלל לרדת לפרטים ולהבין שאין גליל בתוכנית הצפון, שתוכנית הצפון לא הרחיקה בכלל לעומקו של הגליל, הגליל המזרחי והמערבי.

יפעת שאשא ביטון: העיקר לצעוק.

יפעת שאשא ביטון: ובזכות ההתערבות שלי, וההתגייסות של שר האוצר משה כחלון, שמוביל היום יחד עם השר דרעי והשר ליברמן את תוכנית הגליל בתוך הצפון, יש התייחסות מיוחדת ומשמעותית גם לגליל המזרחי, גם לגליל המערבי, בשיתוף עם ראשי הרשויות שהביאו את התוכניות שלהם, כי לא הייתה תוכנית לגליל, והם יחד אתנו קובעים את סדרי העדיפות לשנתיים הקרובות, ואומרים איפה הם רוצים להתחיל.

מאיר כהן: תספרי להם את זה, הם לא יודעים.

יפעת שאשא ביטון: הם יודעים את זה, אתה מוזמן לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: ואתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: מי שאומר שהוא לא יודע, אז כנראה הוא לא מעורב מספיק.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שכדאי לו להתבייש לומר את זה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עוד משפט.

יואל חסון: משפט אחרון.

יפעת שאשא ביטון: כולם שותפים בעצם לסיפור הזה, ואני קוראת לכם עכשיו, לכם, כל חברי האופוזיציה, כל אותם חברי כנסת שיצרו התלהמות וצעקו, חלקם בכבוד, חלקם בפחות – – –

מאיר כהן: ראשי ערים באו להפגין – – –

יפעת שאשא ביטון: שנייה, סליחה, סליחה, אני רוצה – משפט אחרון.

מאיר כהן: תגידי, את בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכם – – –

מאיר כהן: זה ראשי הערים – – –

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכם שתעמדו מאחורי הדברים שלכם.

יפעת שאשא ביטון: תהיה תוכנית גליל בתוך תקציב המדינה – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מעולה.

יפעת שאשא ביטון: – – ואתם תצטרכו להוכיח את כל מה שצעקתם בכך שאתם תצביעו על התקציב.

יואל חסון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: עיני כל הגליל נשואות אליכם – –

יואל חסון: חבר הכנסת כהן, תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: – – מקיימים את ההבטחה שלכם – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: – – ומצביעים על תוכנית גליל בתוך תקציב המדינה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת שאשא ביטון.

מאיר כהן: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יואל חסון: השר אורי אריאל, בבקשה, מטעם סיעת הבית היהודי.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש – – –

יואל חסון: נא להפסיק את דיוני המסדרון.

יואל חסון: חבר הכנסת כהן – – –

יפעת שאשא ביטון: תצביעו על התקציב – – –

יואל חסון: חברת הכנסת שאשא ביטון, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יואל חסון: את הצגת את זה פה.

יואל חסון: מה יותר מזה?

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: השר, שלוש דקות.

יואל חסון: בניגוד להרגלך כשר, יש לך פה רק שלוש דקות, אדוני.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, ברצוני להודות לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שאני חושב שנתנה אתמול נאום – נשאה דברים שיצאו מן הלב ונכנסים אל הלב, ולצערי הרב, אחרים, או: היושב-ראש שלה נהג שלא כשורה.

אורי אריאל: אני לא רוצה להרחיב על זה, אלא בעיקר לשבח אותה ולומר לה שאני חושב שהיא עשתה את המעשה הנכון.

אורי אריאל: אחת מההצעות שנמצאות פה כאי-אמון בממשלה היא: מתווה הכותל.

אורי אריאל: אזכיר ואומַר שהצבעתי בממשלה נגד המתווה שהוצע, ולצערי התקבל המתווה המסוים הזה, שאיננו יכול להיות ואיננו יכול להתקבל.

אורי אריאל: המקום שהכותל המערבי מייצג – ואת העם היהודי יותר מאשר כל דבר אחר – הוא מקום שמאז ומתמיד עבד לפי ההלכה, ובאחריות הממשלה לכבד את החוק ואת עמדת הרבנות הראשית ולתת לו להמשיך להתנהל בצורה הזאת.

אורי אריאל: יחד עם זאת, אנחנו מחפשים פתרונות אחרים, שיאפשרו לזרמים אחרים למצוא את מקומם, ואנחנו מקווים להביא את ההצעה הזאת לממשלה ולהביא לשינוי שיביא יותר אחדות, יותר שלום, בין הזרמים השונים ביהדות, כפי שמתאים לנו, כפי שהכותל המערבי באמת מייצג – ומאחד.

אורי אריאל: הצעה נוספת היא לגבי הצפון.

אורי אריאל: יושבים פה אנשים ונואמים, אני מסתכל וחושב מה הם תרמו, מה הם עשו.

אורי אריאל: טוב, אבל זה דינו של הבית הזה, וזה בסדר גמור.

אורי אריאל: אמרתי ואומַר פה מה משרד החקלאות, בעזרת השם, יעשה בתוכנית הצפון, ואנחנו חלק מוועדת המנכ"לים שעוסקת בעניין הזה.

אורי אריאל: אנחנו מדברים על העברת מכון וולקני לצפון, למקום שייקבע – הצפון זה עניין גדול, אבל זה הצפון, ואני מקווה מאוד שנצליח בזמן הקרוב לקדם את זה.

אורי אריאל: דבר נוסף זה תמיכה בחקלאות מדייקת, כפי שמתפתחת, גם כן, בעיקר בצפון – גם באזורים אחרים, אבל בעיקר בצפון, ונעשה מאמץ לחזק את החקלאים במכסות של חלב, ביצים וכדומה, ככל שאפשר, ככל שזה אפשרי.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני השר.

יואל חסון: תם הזמן.

יואל חסון: תודה רבה.

אורי אריאל: טוב.

יואל חסון: תודה.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: זה מספיק.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה; מטעם סיעת ש"ס.

יואל חסון: אדוני השר, זה לא אישי, זה פרלמנטרי, אתה יודע.

יואל חסון: הכול בסדר.

אורי אריאל: – – –

יואל חסון: לא היית חייב לעלות, אתה יודע.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, תודה, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, מדברים פה על הקרע בין ישראל לעם היהודי בתפוצות, אפרופו מתווה הכותל, ואני רוצה אחת ולתמיד לחשוף את המסכה שעל פרצופם של אותם אנשים שכל מגמתם היא לעורר פרובוקציות זולות ולגרום לקרע בעם היהודי.

יואב בן צור: כולנו יודעים שכל אחד יכול להתפלל בכותל: נוצרים, מוסלמים, אריתראים, היספנים, יפנים.

יואב בן צור: מי שנמצא בכותל רואה את מגוון האנשים מקצוות תבל שבאים להתפלל בכותל, ועדיין לא נמצא אחד שנעצר בכניסה בגלל אמונתו, דתו, מינו או צבע עורו.

יואב בן צור: אלא מה, הם לא רוצים להתפלל; לא התפילה והתחינה לבורא עולם בראש מעיינם.

יואב בן צור: כל מי שרוצה להתפלל, הכותל פתוח בפניו, ואף אחד לא ישאל אותו מה הוא מתפלל ולמי.

יואב בן צור: הם רוצים פרובוקציה.

יואב בן צור: הם רוצים מהומות.

יואב בן צור: הם רוצים תקשורת.

יואב בן צור: הם רוצים לגייס כסף בתפוצות על גבנו, בשם מאבקם ה"הירואי" על צביונו של הכותל.

יואב בן צור: וחלקנו, חלק מבאי הבית, נופל שדוד לרגלי התעמולה הרפורמית, עד כדי כך שמגישים הצעת אי-אמון.

יואב בן צור: על מה הצעת אי-אמון?

יואב בן צור: על כך שאנחנו לא נותנים לעשות צחוק מהיהדות?

יואב בן צור: על מה?

יואב בן צור: אתם מלינים על הקרע בעם ישראל?

יואב בן צור: עם העם היהודי בתפוצות?

יואב בן צור: אנחנו גורמים לקרע, או שמא אותו קומץ של מתפללים שבאים פעם בחודש להתפלל תפילת שחרית עם עדת צלמים ועיתונאים שמלווה אותם בתשלום?

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת מגישי האי-אמון, אני שואל אתכם, אתם תמימים?

יואב בן צור: אתם לא שמים לב שעושים ממכם צחוק?

יואב בן צור: דווקא הקבוצה הכי מתקדמת ונאורה, דווקא הם מקדשים קיר ישן ומיושן, המסמל את הגלות של עם ישראל.

יואב בן צור: זה לא מעורר אצלכם תהיות?

יואב בן צור: הגיע הזמן שגם אנחנו נדע לכבד את אמונתנו ודתנו, את מורשתנו ומורשת אבותינו, ונאמר לאותם רפורמים: די, מספיק, יש גבול לפרובוקציות.

יואב בן צור: הם לא היו מעזים לעשות את הפרובוקציות האלה בשום מסגד ובשום כנסייה, אז אסור לנו לאפשר לאותם אנשים לעשות זאת במקום המקודש לעם ישראל.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לסיים בנימה חיובית, ולהודות לראש הממשלה ולחברי השר צחי הנגבי שהובילו לחשיפת הפרוטוקולים בפרשת חטופי תימן.

יואב בן צור: בשמי ובשם כלל הציבור שאיבדו את יקיריהם ואינם יודעים מה עלה בגורלם – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואב בן צור: – – אני רוצה לומר להם: תודה רבה.

יואב בן צור: זה צעד ראשון, אבל בשום אופן לא צעד אחרון, בתיקון העוול ההיסטורי הזה, המכתים אותנו כמדינה וכחברה האמונה על כבודו של אדם.

יואב בן צור: תודה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: אני מודה לך, חבר הכנסת בן צור.

יואל חסון: מטעם סיעת ישראל ביתנו – חבר הכנסת פורר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב לומר שלרשימה המשותפת יש מידה לא מבוטלת של עזות מצח, חוצפה והתרסה, להגיש אי-אמון בממשלת ישראל דווקא אחרי שראש הרשימה בחר – השבוע – ללכת לאזכרה של מי?

עודד פורר: לא של הנשיא פרס, אלא של יאסר ערפאת.

עודד פורר: זאת פשוט חוצפה שאין כמוה, שהרשימה הזאת נוהגת בה, החל בגינוי לסעודים כשהם הכריזו על ה"חיזבאללה" כארגון טרור, עבור בעובדה שהם בחרו לעמוד דקה דומייה עם משפחות המחבלים, לזכר המחבלים והטרוריסטים, וכמובן עד להחרמת ההלוויה של הנשיא התשיעי רק לאחרונה.

עודד פורר: אבל זה שהוביל את החרם על ההלוויה של פרס אץ לו רץ לו בהתרפסות שאין כמוה כדי להיות בטקס האזכרה של הארכי-טרוריסט ערפאת, ולא רק להגיע לטקס אלא גם לנאום בו.

עודד פורר: ומי זה האיש הזה, שהוא הלך לנאום לזכרו, אותו איש שלום?

עודד פורר: זה אותו אחד שבמלחמת המפרץ הביע תמיכה בסדאם חוסיין על הטילים שנורו לכאן, כדי לפגוע באזרחי ישראל הערבים והיהודים כאחד, שידיו מגואלות בדם של העם שלו.

עודד פורר: זה אותו אחד שנתן הוראה לאנשיו לטבוח 600 נוצרים בעיירה דאמור בלבנון; לא נלחם על החופש.

עודד פורר: זה לוחם החופש – –

עאידה תומא סלימאן: יותר ממך.

עודד פורר: – – זה אותו אחד שנתן הוראה – על-פי עדותה של אשתו, הוא נתן את ההוראה לפתוח באינתיפאדה השנייה, שגבתה את חייהם של 1,175 ישראלים, בהם 789 אזרחים.

עודד פורר: ועוד הפליא חבר הכנסת עודה, אחרי שהלך לאותה אזכרה, בריאיון לרשת "אל-מיאדין", שמזוהה עם ה"חיזבאללה", כן, זה אותו ארגון טרור שטרחתם לגנות את הסעודים כשהם טענו שהוא ארגון טרור, ואמר שם: ערפאת הוא גיבור, שאין להשוותו לפרס.

עודד פורר: זה האיש שיש כאלה שאומרים שהוא מייצג את הדו-קיום, הוא מייצג את הפיוס.

עודד פורר: חברים, הוא ביזה בהליכה הזאת את מדינת ישראל, הוא ביזה את כנסת ישראל, הוא ביזה את הנשיא פרס, הוא ביזה את כולנו, והוא ביזה גם את אזרחי ישראל הערבים שחפצים בדו-קיום – –

עאידה תומא סלימאן: זה נאום הסתה.

עודד פורר: – – בהתנהלות שלו ובהתנהלות של הרשימה המשותפת לאורך כל הדרך.

עודד פורר: ולכן אנחנו נמשיך, ואני מקווה שנעביר את התיקון לחוק-יסוד: הכנסת, עוד במושב הזה, כדי שמסיתים ותומכי טרור כמו חבר הכנסת עודה לא יהיו בכנסת הבאה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך, חבר הכנסת פורר.

יואל חסון: בשם סיעת יהדות התורה, השר ליצמן, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שלמען היעילות של הכנסת היה כדאי שנעשה שוויון בין הקואליציה לאופוזיציה, ששבוע אחד נעשה אי-אמון בקואליציה ושבוע אחד נעשה אי-אמון באופוזיציה.

יעקב ליצמן: גם שם יש לי כל מיני הצעות, אולי, לדבר על אי-אמון בין ראשי האופוזיציה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתייחס לנושא הזה, של האוכל הבריא.

יעקב ליצמן: מה שאנשים לא יודעים – שאנחנו צרכני סוכר מספר אחת בעולם פר-נפש.

יעקב ליצמן: הכי גרוע.

יעקב ליצמן: הכי גרוע.

יעקב ליצמן: וזה משפיע על סוכרת, משפיע על מחלות לב, זה משפיע על כל הדברים – השמנה בנוער – אנחנו בין הכי גרועים בנוער בהשמנה, מספר ארבע או חמש בעולם.

יעקב ליצמן: צריך להוריד את זה וצריך לטפל בזה.

יעקב ליצמן: אמרתי מזמן, ואני מתכוון ליישם את זה, ובעזרת השם, בסופו של תהליך – אני יודע שבמחלבות עושים כרגע שוקו בלי סוכר, או פחות סוכר, רציתי לעשות את זה בקיץ – לאסור לתת לילדים עם סוכר, חיכיתי, כי רציתי שכל המחלבות יעשו מוצר כזה, בלי סוכר.

יעקב ליצמן: היום כבר יש, ואני מתכוון לאסור חלוקה בקייטנות, כשמחלקים שוקו וכל הדברים האלה, ולחמניות – שזה יהיה בלי סוכר.

יעקב ליצמן: אנחנו לא טובים בזה, וצריך להוריד באוכל הזה.

יעקב ליצמן: זה נורא מה שקורה היום.

יעקב ליצמן: סוכרת זו מגפה – גם עולמית, אבל בארץ אנחנו בין הכי גרועים בזה.

יעקב ליצמן: לפעמים יש טענות מחברות, ממפעלי המזון, אבל הם צריכים להבין שהם צריכים להתכונן ולהכין את עצמם לעשות מוצרים חדשים, גם פחות מלח, גם פחות סוכר, ולעשות מוצרים בריאים יותר.

יעקב ליצמן: אגב, גם בנושא של קמח מלא אנחנו בודקים את האפשרות.

יעקב ליצמן: הצלחנו.

יעקב ליצמן: הגענו להסכם עם משרד האוצר לגבי חולי צליאק, לעשות לחם מיוחד בשבילם.

יעקב ליצמן: אבל זה לא מספיק.

יעקב ליצמן: צריך גם להיכנס לנושא של קמח מלא, ואת זה נשאיר בעזרת השם לתוכניות שמשרד הבריאות יגיש בקרוב ממש.

יעקב ליצמן: אני מודה, תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני שר הבריאות.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, מטעם סיעת מרצ.

יואל חסון: אחרון הדוברים.

יואל חסון: לאחר מכן ישיב השר המסכם, השר אקוניס.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, לא יודע מאיפה להתחיל, יש כל כך הרבה סיבות לקיים אי-אמון בממשלה המאוסה הזו, אבל אני לא יכול שלא להתייחס לאישור הצעות החוק והחקיקה הגזענית המתקיימת בוועדת השרים לחקיקה.

עיסאווי פריג': אני אתייחס קצת לחוק המואזין, אבל, השר ליצמן, יש לי שתי שאלות אליך, ברשותך.

יעקב ליצמן: על סוכר, על קמח, מה שאתה רוצה – פוליטיקה אני לא מבין.

עיסאווי פריג': ביום ראשון, כבוד השר, אישרו בוועדת השרים את חוק המואזין.

יעקב ליצמן: מה זה מואזין?

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אני רציתי לברר ולשאול.

עיסאווי פריג': תגיד, צפירת שבת, 20 דקות לפני כניסת השבת, החוק אמור לחול עליה?

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אתה צריך לברר את זה.

יעקב ליצמן: אני הולך לברר את זה.

עיסאווי פריג': נחמן מאומן, נחמן מאומן והמשאית – – –

יעקב ליצמן: מה זה המואזין?

יעקב ליצמן: לא יודע מה זה מואזין.

עיסאווי פריג': נחמן מאומן והמשאית, הצעת החוק אמורה לחול על זה?

יעקב ליצמן: נחמן מאומן – – –

עיסאווי פריג': זה מעניין אותי.

עיסאווי פריג': ריקודי החסידים והאדמו"רים לפני כניסת השבת, הצעת החוק אמורה לחול על זה?

עיסאווי פריג': חברים, אתם הגעתם לתהום שקשה לתאר.

עיסאווי פריג': לפני כחודש, לפני כשבועיים נבחר בארצות-הברית נשיא שביסס את מערכת הבחירות שלו על הטרנד האנטי-מוסלמי.

עיסאווי פריג': יש ח"כים מהימין שאמרו, אם טראמפ הצליח למה שאני לא אצליח לבסס את המערכת שלי על האנטי-מוסלמים?

עיסאווי פריג': הפחד הזה מהמוסלמים והאסלאמופוביה שתופסת אתכם, אין לה גבול, אין לה גבול.

עיסאווי פריג': אסור לדבר במסעדות בערבית, אסור ללכת עם מטפחת ברחוב, אסור להשמיע קול מואזין.

עיסאווי פריג': מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': אתם לא מסתכלים על עצמכם שהתהפכתם?

יהודה גליק: – – –

עיסאווי פריג': אתם לא עושים חשבון נפש?

עיסאווי פריג': הפכתם להיות אנטישמים, רק שהפעם השמים הם לא יהודים?

עיסאווי פריג': לאן אתם מגיעים?

עיסאווי פריג': אתם לא מסתכלים על עצמכם בראי?

עיסאווי פריג': אתם, בתהליך החקיקה שלכם – אם זה גנבת אדמות, אם זה אנטי-מוסלמים – אתם מגיעים לתהום וכולנו נשלם את המחיר.

עיסאווי פריג': חברים, תתעשתו.

עיסאווי פריג': תתעשתו.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה לך, אדוני, על החמש שניות.

יואל חסון: השר אקוניס יסכם בשם הממשלה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: ישיב לדוברים.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הקרב על הדמוקרטיה, חבר הכנסת נחמן שי, הוכרע כבר.

אופיר אקוניס: הקרב על הדמוקרטיה הוכרע במערכת הבחירות, ואין קרב, חבר הכנסת שי, ישנה הכרעה.

אופיר אקוניס: הייתה הכרעה ברורה של הציבור.

אופיר אקוניס: זוהי הרי דמוקרטיה במיטבה.

אופיר אקוניס: בדמוקרטיה הישראלית, אדוני היושב-ראש, כמו בדמוקרטיה האמריקנית, העם אמר את דברו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הציבור החליט שאנחנו נשב כאן, בממשלה ובקואליציה, ואתם, חבר הכנסת שי, תשבו כאן, תחבשו את ספסלי האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אני יודע שזה קשה, אני יודע שזה לא נעים, אבל זאת הייתה ההכרעה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, הדמוקרטיה, לפי השמאל, טובה רק כאשר הם מנצחים.

אופיר אקוניס: הדמוקרטיה עומדת בסכנה כשאתם מפסידים.

אופיר אקוניס: יש מנצחים ויש מפסידים.

אופיר אקוניס: אלה הם כללי המשחק.

אופיר אקוניס: איך אמר מנחם בגין במאי 1977 מעל הדוכן הזה?

אופיר אקוניס: – תתרגלו.

אופיר אקוניס: ובכלל, אדוני היושב-ראש, הייתי מציע לאופוזיציה – שמעתי כאן חלק ניכר מן הדיון – הייתי מציע לאופוזיציה לרענן קצת את הטיעונים, משום שלאט – או במהירות, אינני יודע – הטיעונים, חבר הכנסת שי, במידה מסוימת, מאבדים אמינות.

אופיר אקוניס: הרי אתם חוזרים כל הזמן על אותם ביטויים שחוקים – ופבלוביים במידה רבה, אדוני היושב-ראש – הראשון שבהם והמרכזי שבהם הוא כמובן: סכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אני מציע לכם להשתמש בטיעון הזה כשבאמת תהיה כאן סכנה לדמוקרטיה ולא בכל פעם, אדוני היושב-ראש, כשעולה חוק שאיננו מוצא חן בעיני האופוזיציה.

אופיר אקוניס: זה דבר לגיטימי וטוב וחשוב שנשמע את ביקורתה של האופוזיציה.

אופיר אקוניס: אבל אי-אפשר לקבל את המצב הזה שבו בכל פעם שעולה חוק שאיננו לפי השקפת עולמה של האופוזיציה, נזרק לחלל הדיון הציבורי הטיעון של סכנה לדמוקרטיה.

אופיר אקוניס: אחרת מה עלול לקרות?

אופיר אקוניס: כשבאמת תהיה סכנה לדמוקרטיה, אף אחד כבר לא יאמין.

אופיר אקוניס: אגב, אדוני היושב-ראש, אתה בעברך היית חניך תנועה חשובה בתולדות הציונות, שלשמחתי תלמידיה ב-40 השנים האחרונות מקבלים – – –

מיקי לוי: יואל, הוא מדבר אליך.

יואל חסון: אני שומע שהוא מדבר אלי, תאמין לי.

אופיר אקוניס: אולי גם אתה היית חניכהּ של אותה תנועה, חבר הכנסת לוי?

אופיר אקוניס: לפחות מקורותיך טובים, כפי שסיפרת.

אופיר אקוניס: גם ההווה הוא בסדר, אבל המקורות הם טובים.

אופיר אקוניס: אתה היית חניך התנועה שעל מנהיגה – – –

יואל חסון: תצטרך לדבר על חניך התנועה השני.

אופיר אקוניס: אני אדבר, אני אדבר אליך כשאתה תרד ואני תכף אדבר גם ליושב-ראש, הוא ודאי מכיר את הטיעון.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא הייתי חניך בתנועה.

אופיר אקוניס: בלי להיות חניך בתנועה, את הטיעון אתה מכיר.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת חסון, אתה היית חניכה של התנועה שעל המנהיג הראשון שלה, זאב ז'בוטינסקי, אמרו בשנות ה-30 של המאה הקודמת שהוא סכנה לדמוקרטיה, סותם פיות, וכמובן – חבר הכנסת פרי – הפאשיסט הגדול – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – הליברל והדמוקרט הכי גדול – אני קורא, גברתי.

יעקב פרי: – – –

ציפי לבני: – – – על עריצות הרוב.

אופיר אקוניס: אני מדבר על עריצות הרוב – –

ציפי לבני: החלק של עריצות הרוב.

אופיר אקוניס: – – ואני מוכן לדבר גם על עריצות המיעוט.

יואל חסון: אל תיקח את הפרקים שנוחים לך – – –

אופיר אקוניס: חברת הכנסת לבני, שגם מקורותיה טובים, אבל לצערי במהלך השנים שכחה את מקורותיה, וגם אתה, חבר הכנסת חסון, שבמהלך השנים – השר לוין – שכחתם את מקורותיכם, תזכור – – –

יואל חסון: – – – גם אתה וגם החברים שלך, על המקורות ששכחתם.

אופיר אקוניס: אני מציע לך לזכור – –

יואל חסון: על המקורות ששכחתם.

אופיר אקוניס: – – מה נאמר על המנהיג הזה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת כהן – נאמרו עליו דברים איומים; אותם דברים, אותם טיעונים, אותן השמצות.

אופיר אקוניס: אחר כך, חבר הכנסת גנאים, הם עברו ליורשו, למנחם בגין.

אופיר אקוניס: אני מדבר על זאב ז'בוטינסקי, מנהיג דגול, ליברל, לאומי.

אופיר אקוניס: ואחר כך, אותם טיעונים – חבר הכנסת יונה – שאני מניח שטענת אותם בצעירותך, וזה בסדר בשיח הדמוקרטי – פאשיסט, סותם פיות, סכנה לדמוקרטיה – אפשר, אדוני, לקרוא בספרייה – – –

יוסי יונה: – – –

אופיר אקוניס: אני מניח, אמרתי.

יוסי יונה: אז אני רוצה לתקן טעות – –

אופיר אקוניס: בבקשה.

יוסי יונה: – – מעולם לא אמרתי את זה על בגין.

אופיר אקוניס: מצוין, טוב מאוד.

אופיר אקוניס: קיבלת ממני הרבה נקודות לזכותך, אם לא אמרת את זה.

אופיר אקוניס: אם לא אמרת את זה, קיבלת הרבה נקודות לזכותך.

יוסי יונה: אנחנו מתגעגעים לבגין.

אופיר אקוניס: אבל המחנה שממנו אתה בא אמר את הדברים.

אופיר אקוניס: אותם דברים, דרך אגב – גם על הסכנה לדמוקרטיה וגם על – – –

יואל חסון: תגיד, מה זה, שיעור היסטוריה?

יואל חסון: תגיד מה עכשיו.

יואל חסון: מה, אתה עושה לנו שיעור היסטוריה עכשיו.

אופיר אקוניס: תחכה בסבלנות, תגיע לעכשיו.

אופיר אקוניס: משום שאתה תראה שאצלכם שום דבר לא השתנה.

אופיר אקוניס: זה מה שאתה תראה.

יואל חסון: אצלכם השתנה לרעה.

יואל חסון: אצלכם השתנה לרעה.

אופיר אקוניס: זאת היא המסקנה.

אופיר אקוניס: אחר כך, אדוני היושב-ראש, לאחר שלמדו – – –

נחמן שי: גמרתם להטיף לנו מוסר?

אופיר אקוניס: לא, לא.

אופיר אקוניס: סלח לי, חבר הכנסת שי, אני מבקש.

נחמן שי: גמרתם להטיף לנו מוסר?

אופיר אקוניס: אני מטיף לך מוסר?

אופיר אקוניס: האם הייתה כאן הטפת מוסר עד לרגע זה?

אופיר אקוניס: אני נותן לך איזושהי פרספקטיבה ארוכת שנים על הטיעונים הנבובים שלכם, והמשעממים שלכם, במידה רבה.

אופיר אקוניס: אחר כך, אדוני היושב-ראש, מנחם בגין הדהים – אגב, בעוד חמישה ימים נציין את הנאום ההיסטורי של הנשיא סאדאת מעל הדוכן הזה.

אופיר אקוניס: מעל הדוכן הזה.

אופיר אקוניס: זה לא קרה בממשלה, חבר הכנסת חסון, בראשות מפלגת העבודה, או כפי שכונתה אז, המערך, אלא בראשותו של "האיש שעלול להביא מלחמה" – כך הוא כונה בעיתונים ביום שלמחרת המהפך ההיסטורי – והוא הביא את השלום, והוא היה ליברל, והוא היה דמוקרט.

אופיר אקוניס: והקולות נמשכו, אדוני.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת – – –

יוסי יונה: אנחנו מתגעגעים – – –

אופיר אקוניס: אני אומר לך: להתגעגע למנהיג ברטרוספקטיבה, חבר הכנסת יונה – ואתה בא מן האקדמיה – להתגעגע למנהיג ברטרוספקטיבה, זה דבר קודם כול אנושי, אני חייב להגיד לך באמת, בהגינות.

אופיר אקוניס: זה דבר אנושי, כי אנחנו תמיד מאוד רומנטיים, אנחנו תמיד, אדוני היושב-ראש, מתגעגעים למי שהיה.

אופיר אקוניס: עוד יתגעגעו גם אלינו.

אופיר אקוניס: יש לי הרגשה, חבר הכנסת יוסי יונה, שיתגעגעו אפילו אלינו.

אופיר אקוניס: לא אלינו – אל כולנו אני מתכוון.

יוסי יונה: השר אקוניס, אני יכול להגיד ברשותך איזה משפט?

אופיר אקוניס: בבקשה.

יוסי יונה: כולנו נעמוד כאן – – – בתרועות ובאהבה גדולה אם ראש הממשלה בנימין נתניהו יביא הסכם שלום בינינו לבין הפלסטינים.

יוסי יונה: אהדתנו ואהבתנו תינתן לו.

אופיר אקוניס: כלומר, אתם מבטיחים את הצבעתכם בעד.

אופיר אקוניס: בעד ההסכם.

יוסי יונה: בעד הסכם שלום ובעד – – –

נחמן שי: אנחנו מוכנים להצביע בשבילו.

אופיר אקוניס: מאה אחוז.

אופיר אקוניס: קודם כול, זו אמירה נחמדה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: רק שיש בעיה אחת, חבר הכנסת יונה – הצד האחר איננו רוצה בזה.

אופיר אקוניס: זוהי המציאות, לצערי.

אופיר אקוניס: אתה יודע, חבר הכנסת יונה, אני חייב להגיד לך משהו: כיוון שבשנה האחרונה אני, כשר המדע, נפגש עם עשרות שרי חוץ, שרי מדע, שרי חינוך, שרי חדשנות וגם שגרירים של מדינות זרות, כאשר מסבירים להם את זה הם משתכנעים.

אופיר אקוניס: אתה רואה, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: כאשר אתה אומר לאותם גורמים בין-לאומיים – תכף נגיע לטיעון שלכם על הבידוד הנוראי שבו אנחנו נמצאים – אתה מסביר להם את זה, הם פשוט משתכנעים.

אופיר אקוניס: הם מבינים שהבעיה איננה טמונה בממשלת ישראל או בעם היהודי או בכלל בישראלים, אלא בצד האחר.

אופיר אקוניס: הם לא באים פשוט.

אופיר אקוניס: לא באים.

אופיר אקוניס: עכשיו, איך אתה רוצה להגיע לשלום?

אופיר אקוניס: אני אתך באותה דרך – במשא-ומתן.

אופיר אקוניס: אבל מה קורה כשהצד האחר איננו רוצה במשא-ומתן?

אופיר אקוניס: מה קורה כשהצד האחר איננו רוצה בשלום?

אופיר אקוניס: אני אומר לך, אני לא יודע, אדוני היושב-ראש, אם אתה תציין במליאה – אני חושב שזה רעיון לא רע – לציין כאן, חבר הכנסת יונה וחבר הכנסת בן ראובן, את נאומו של הנשיא סאדאת פה, פה על הפודיום הזה.

אופיר אקוניס: זה לא יאומן.

אופיר אקוניס: נדמה לי, גברתי המזכירה, שאפילו לא הוחלף, וטוב שכך.

אופיר אקוניס: נראה לי שלא, לא יודע.

אופיר אקוניס: זה שווה בדיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הוחלף, הוחלף.

אופיר אקוניס: זה הוחלף?

אופיר אקוניס: אה, הוחלף.

אופיר אקוניס: ובכן, הפודיום הוחלף, אבל הרעיון לא הוחלף.

יוסי יונה: אם אנחנו כבר בדיאלוג, השר אקוניס, אם אנחנו כבר בדיאלוג – ואני מברך על הנכונות שלך לקיים דיאלוג, אולי אפילו סימפוזיון – האם אתה תהיה מוכן, נניח, מעל בימה זו לומר שאתה, כמייצג את עמדת הממשלה, דוחה על הסף את אמירתו של השר בנט, חבר חשוב בקואליציה, שתם העידן של מדינה פלסטינית ואנחנו לא נישא וניתן על הרעיון הזה?

אופיר אקוניס: למי שלא שמע, נשאלתי לגבי מתווה שתי המדינות.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך: אני נאמתי את נאומי הראשון כאן ב-4 במרס 2009, כחבר כנסת צעיר, תרתי משמע.

אופיר אקוניס: אני אמרתי שאתנגד ואעשה את הכול כדי שלא תקום ולא תהיה מדינה פלסטינית בין הים לבין הירדן.

אופיר אקוניס: לא חזרתי בי מאות אחת בנאום הזה או מן הרעיון שינקתי מאותו זאב ז'בוטינסקי שדיברנו עליו עכשיו, שאמר: כולה שלי.

אופיר אקוניס: אני מאמין בזה כתפיסה אידיאולוגית, לא כתפיסה דווקנית מול האויב הפלסטיני – והוא אויב; הפלסטינים ברגע זה הם אויב, אין מה לעשות.

אופיר אקוניס: הם מחנכים את ילדיהם לשנאתך, לא לשנאתי; אותי הם שונאים – אני מהליכוד, אני מהימין.

אופיר אקוניס: זה כמעט בטוח – לשנאתך כיהודי.

אופיר אקוניס: לכן אני אומר, קודם כול, אני מאמין כתפיסה אידיאולוגית; אני מוכן לדבר עם הפלסטינים, אם ירצו בכך.

אופיר אקוניס: הם אינם רוצים בכך.

אופיר אקוניס: אני לא מבין, אגב – אפרופו הפרובוקציה שעורר כאן חבר הכנסת טיבי – ראיתי, חבר הכנסת חסון, שאתה מיהרת להוריד אותו מן הדוכן, ובצדק, משום שהפרובוקציות האלה כבר משעממות.

אופיר אקוניס: זה משעמם, זה לא מדבר לאף אחד.

אופיר אקוניס: הוא לא קיבל קול אחד מן הפרובוקציה הזאת; לדעתי, הפסיד.

אופיר אקוניס: אבל אני הבעתי את עמדתי בצורה ברורה.

אופיר אקוניס: אני מציע שגם חברי הכנסת מן הסיעה הערבית המשותפת, במקום לעורר פרובוקציות במליאת הכנסת או במקומות אחרים – כדוגמת מעשה הזוועה של חברת הכנסת זועבי שהשתתפה בפיגוע ה"מרמרה" – פשוט לקרוא לפלסטינים לחזור לשולחן המשא-ומתן.

אופיר אקוניס: זה מה שנדרש מהם, בין היתר.

אופיר אקוניס: כמובן, לא יעשו, משום שאינם מעוניינים, חבר הכנסת חאג' יחיא, במשא-ומתן.

אופיר אקוניס: צריך להגיד את האמת, זה הרבה יותר טוב להגיד את האמת מאשר להסתיר אותה, כי בסוף היא מתגלה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך מה שהתחלתי להגיד לחבר הכנסת יונה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אופיר אקוניס: אני לא שומע.

אופיר אקוניס: אתה יכול להגביר את קולך?

אופיר אקוניס: לא שמעתי את הערתך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – ואני אומר לך באוזן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה תשמע את זה.

אופיר אקוניס: אני אומר לך באמת – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: המילים שלך, אותן מילים אתה חוזר כל פעם – – –

אופיר אקוניס: אני מצטער, הייתה פה אמירה מעניינת של היושב-ראש.

אופיר אקוניס: סליחה, יושב-ראש הקואליציה, האם אינך נהנה מנאומי?

יולי יואל אדלשטיין: הוא נהנה מספיק.

אופיר אקוניס: דוד, אני לא מבין, אתה לא נהנה מנאומי?

אופיר אקוניס: אתה מוריד אותי.

אופיר אקוניס: אתה לא נהנה ממנו?

דוד ביטן: נהנה מאוד.

דוד ביטן: תמשיך – – –

אופיר אקוניס: אני יכול למצות – – –?

דוד ביטן: תמצה.

אופיר אקוניס: אוקיי, אז אני אמצה.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, לחבר הכנסת חאג' יחיא: תלחצו עליהם לחזור לשולחן המשא-ומתן, נוכל להגיע למה שמבקשים חבר הכנסת יונה ורבים אחרים בציבור הישראלי.

אופיר אקוניס: אני מדייק: כל הציבור הישראלי – מצביעי הליכוד ומצביעי ישראל ביתנו, מצביעי מרצ, התנועה, העבודה – אני פשוט לא זוכר איך קוראים לכם, סליחה, כיום.

אופיר אקוניס: המחנה הציוני, המחנה הציוני.

ציפי לבני: ציוני.

ציפי לבני: תמיד תזכור ציוני.

אופיר אקוניס: זה טוב ציוני.

אופיר אקוניס: אני בעד הציונות.

ציפי לבני: תחשוב ציוני.

אופיר אקוניס: אני בעד ציונות, את יודעת את זה.

אופיר אקוניס: לא בעד מפלגת המחנה הציוני, אבל בעד הציונות, וזה דבר טוב.

אופיר אקוניס: וגם מצביעי יש עתיד ומצביעי מרצ רוצים בשלום.

אופיר אקוניס: תביאו אותם לדבר.

ציפי לבני: אופיר, אופיר, לא הזכרת את מצביעי הבית היהודי.

ציפי לבני: אני לא רוצה לסכסך, אבל זאת שאלה – – –

אופיר אקוניס: אני מודה לחברת הכנסת לבני על האבחנה הדקה.

אופיר אקוניס: זה באמת מעניין מה שאמרת, הערה מעניינת מאוד.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאומנם לא מיצינו, בשל קוצר הזמן, את הדיון – –

יולי יואל אדלשטיין: אילוצי לו"ז.

אופיר אקוניס: אילוצי לוח הזמנים.

אופיר אקוניס: – – אבל אני חושב, חברת הכנסת לבני, שרואי השחורות, הפסימיים בחברה שלנו, צריכים להסתכל בקצת יותר אופטימיות על המדינה החזקה שלנו, על העוצמות האדירות שיש בה, על הרצון הבין-לאומי לשיתוף פעולה, ובעיקר על שביעות הרצון של הציבור הישראלי מתפקודה של הממשלה.

אופיר אקוניס: אני מבקש, אדוני, מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

אופיר אקוניס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אקוניס, שר המדע והטכנולוגיה, שסיכם את הדיון והשיב למתדיינים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר נפתלי בנט, חבר הכנסת סמוטריץ, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בגין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש לכבד כעת את זכרו של חבר הכנסת לשעבר יעקב שמאי, זיכרונו לברכה, שהלך לעולמו לפני כחודש וחצי, בראש השנה תשע"ז, והוא בן 76.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרו בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יעקב שמאי, יליד ירושלים, שהיה גם חמיו של עמיתנו השר יריב לוין, כיהן בכנסת יותר מעשר שנים, החל בשנת 1985, בשלוש כנסות: האחת-עשרה, שבמהלכה נכנס לכאן, עד השלוש-עשרה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה חבר בשורה של ועדות, בהן ועדת הכספים וועדת העבודה והרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: הכרתי את יעקב שמאי עוד בטרם נבחרתי לכנסת, כאשר הוא כיהן כראש סיעת הליכוד בהסתדרות, תפקיד שמילא שנים רבות.

יולי יואל אדלשטיין: באותן שנים, שהיו מכריעות לעתיד קליטת העולים הרבים בישראל – אני מדבר על תחילת שנות ה-90 – הוא הצטרף אלי ואל חברי בהפגנות שקיימנו למען העולים, בעיקר למען תעסוקה עבורם, והיה פעיל בנושא זה.

יולי יואל אדלשטיין: יעקב היה אדם בעל רגישות חברתית מיוחדת, וגילם באישיותו מזיגה מיוחדת, שלא הייתה מובנת מאליה באותם ימים, של אדם בעל השקפה לאומית שהיה גם בעל גישה חברתית מובהקת.

יולי יואל אדלשטיין: אך טבעי היה שמצאתי בו כתובת לנושאים חברתיים רבים, בעיקר בתחום קליטת העלייה, כפי שכבר אמרתי, שבהם הוא תמיד היה נכון לסייע, ורתם לכך את מרצו ואת כישוריו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שפרש מכהונה בכנסת מילא שמאי שורה של תפקידים, בהם ממלא-מקום יושב-ראש ההסתדרות החדשה, יושב-ראש רשת "עמל", ראש אגף מינהל ומשאבי אנוש בהסתדרות וחבר דירקטוריון בחברת החשמל – והרשימה עוד ארוכה.

יולי יואל אדלשטיין: בשמי ובשם חברות וחברי הכנסת אני שולח מכאן את ההשתתפות הכנה בצער של המשפחה, שנמצאת אתנו, מכבדת אותנו כאן היום ביציע, ודאי לחברנו יריב.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של חבר הכנסת לשעבר יעקב שמאי ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש משר התיירות חבר הכנסת יריב לוין לעלות לכאן ולומר דברים.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, שרים, חברות וחברי הכנסת, משפחת שמאי היקרה: הרעיה מרים, הבנות מירב, יפעת וענבר, החתן ניר, הנכדים סהר, עידן, עדן, ניב, עדי, הראל, נועה ומיקה, מוקירי זכרו של חמי היקר יעקב שמאי, זיכרונו לברכה, לא פעם היה יעקב יושב בלשכתו בבניין זה ומספר לאורחיו על ילדותו בירושלים, שסימלה עבורו שנים של אושר ושל זיכרונות ילדות מיוחדים.

יריב לוין: אבל ילדותו הייתה קצרה מכפי שילדות צריכה להיות.

יריב לוין: משפחתו עקרה לגבעת-עדה, והחליפה את חיי העיר בקשיים הגדולים המלווים את עובדי האדמה.

יריב לוין: קשיים אלה אילצו את יעקב הנער לעזוב את לימודיו, להיפרד מילדותו ולצאת לעבוד בחקלאות כדי לעזור בפרנסת המשפחה.

יריב לוין: שם, בשדות גבעת-עדה, כאשר הוא עובד, כנער צעיר, בשמש הקופחת ובגשם הטורדני, נאלץ יעקב לראות מדי יום את שכניו בני גילו כשהם הולכים לבית-הספר, לומדים ובונים את חייהם.

יריב לוין: אפשר רק לדמיין את מה שהתחולל בנפשו של הנער הצעיר בימים הקשים ההם.

יריב לוין: אלא שיעקב, שתמיד היה אופטימי, לא נתן לכאב להכניע אותו.

יריב לוין: כשהוא מחזיק במעדר בידיו הגדולות והחזקות, לא הפסיק לחלום כי יבוא יום ויהיה בכוחו לדאוג שחייהם של ילדים אחרים יהיו שונים מאלה שנכפו עליו.

יריב לוין: באותם ימים של עבודה קשה אשר פרנסת דחק בצדה, נחרתה בנימי נפשו הדאגה העמוקה לגורלו של האדם העובד, לכבודו ולפרנסתו, דאגה שהפכה עם השנים למנוע טורבו של עשייה ציבורית מדהימה בהיקפה.

יריב לוין: הוא החל את דרכו באגודה החקלאית בגבעת-עדה והמשיך כחבר במועצה המקומית.

יריב לוין: את הידע שצבר חלק עם מושבים רבים במסגרת עבודתו במשקי חרות-בית"ר ותרם תרומה מכרעת להקמתם ולשגשוגם.

יריב לוין: במקביל החל לפעול במסגרת סיעת הליכוד בהסתדרות, עד שהגיע לעמוד בראשה.

יריב לוין: שם מצא בית חם להשקפותיו, והפך את הסיעה לכוח משפיע ומרכזי, הן בתוך ההסתדרות והן בתוך תנועת הליכוד עצמה.

יריב לוין: יעקב שמאי נבחר לכנסת האחת-עשרה וכיהן שלוש קדנציות רצופות – אגב, שבניגוד להיום נמשכו כמעט 12 שנה.

יריב לוין: גם בכנסת לא שינה מדרכיו והקדיש את כל עשייתו לקידום חקיקה חברתית, בימים שהנושא היה עדיין בחיתוליו.

יריב לוין: הוא היה קול צלול ובלתי מתפשר בהגנה על זכויותיהם של העובדים והחלשים בחברה והוביל שורה ארוכה של מהלכי חקיקה חשובים.

יריב לוין: כך היה יעקב הראשון לזהות את הקושי העצום של אזרחים רבים לרכוש לעצמם דירה, הרבה לפני שמשבר הדיור פרץ במלוא עוצמתו והפך לנושא מרכזי בשיח הציבורי ובדיונים בכנסת.

יריב לוין: חוק המשכנתאות והמהלכים שיזם בתחום זה אפשרו כבר אז לאלפי זוגות צעירים לרכוש דירה ולחיות בכבוד.

יריב לוין: לאחר כהונתו בכנסת המשיך יעקב בפעילותו הציבורית וכיהן כממלא-מקום יושב-ראש ההסתדרות תחת הנהגתו של חברנו חבר הכנסת עמיר פרץ.

יריב לוין: דווקא בימים אלה, שבהם הקיטוב בין חלקי הבית הזה הולך ומחריף, ראוי להדגיש את שיתוף הפעולה המצוין והחברות שהיו בין עמיר ליעקב, אשר אפשרו להם לקדם את הדברים הרבים שעליהם הסכימו לטובת ציבור העובדים, הגמלאים והחלשים בחברה.

יריב לוין: עד יומו האחרון המשיך יעקב בעשייתו הציבורית, כאשר כיהן כחבר הדירקטוריון ולאחר מכן כיושב-ראש של קופת-חולים מאוחדת, והוביל במסגרתה תהליכים עמוקים של הבראה ושל שיפור השירות למבוטחים.

יריב לוין: אבל למרות העובדה שכיהן כ-12 שנה בכנסת, ולמרות הקריירה הציבורית המפוארת שעשה, ראה יעקב כגדול הישגיו דווקא את כהונתו כיושב-ראש רשת החינוך "עמל".

יריב לוין: הוא היה נוהג לסייר בבתי-הספר ולומר בעיניים נוצצות: אני, הילד, שבידיים האלה נאלצתי לחרוש את השדה במקום ללמוד, שנאלצתי לראות את חברי בני גילי צועדים לבית-הספר בעודי נותר מאחור כדי לעזור בפרנסת המשפחה, עומד היום בראש רשת של עשרות בתי-ספר, אלפי מורים, והעיקר – דואג לכל כך הרבה התלמידים.

יריב לוין: התלמידים, שהיו כה יקרים ללבו, זכו תחת הנהגתו האיתנה להגשים את החלום שחלם אז בשדות – ללמוד ולבנות לעצמם עתיד מקצועי מבטיח.

יריב לוין: בכלל, ליעקב הייתה אהבה אין-סופית לילדים, והוא תמיד ידע – וזה אולי לקח חשוב לכולנו – שלפני הפעילות הציבורית, וגם אחריה, נמצאת המשפחה.

יריב לוין: יעקב היה בעל מסור, אבא אוהב לבנות וסבא נפלא לנכדים ולנכדות.

יריב לוין: ואי-אפשר שלא להתגעגע – אני משוכנע שבבניין הזה לפעמים זה מדבר לרבים מאתנו – לסמבוסקים, לחצילים מטוגנים ולשאר מאכלים שלפעמים גם אנחנו מתגעגעים אליהם כשאנחנו כאן, שהוא היה מכין באמת בהמון המון אהבה ומכל הלב.

יריב לוין: ולצד המשפחה, בלב הענק של יעקב, או שמאי, כפי שקראו לו רבים בבניין הזה, היה תמיד מקום לכל מי שנזקק לעזרה או לעצה טובה.

יריב לוין: מעטים חברי הכנסת שהיו כה אהובים על אנשי מזכירות הכנסת, על הסדרנים ועל כלל עובדי הבניין, שלא אחת נועצו בו גם בענייניהם האישיים.

יריב לוין: יעקב תמיד הטה אוזן קשבת, תמיד ניסה לעזור, ובהרבה מאוד מקרים לא רק עזר, אלא הפיח בבן-שיחו תקווה גדולה, שנשענה על הדרך שהוא עצמו עבר.

יריב לוין: אז אם בכל זאת אפשר לבקש משהו בשמו, אחרי לכתו מאתנו, זו בקשה פשוטה – שנראה את החלש ואת צרכיו, שניתן לכולם הזדמנות שווה, ובקיצור, שנהיה בני-אדם.

יריב לוין: יהי זכרו של יעקב היקר ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר התיירות חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שכבר הזכיר השר, יעקב שמאי היה ממלא-מקומו של עמיר פרץ בהנהגת ההסתדרות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, משפחת שמאי, האלמנה מרים, הבנות מירב, יפעת וענבר, כמובן יריב לוין – השר יריב לוין – שאותו הכרתי בתקופות שבהן הילך, מה שנקרא, תחת כנפיו של יעקב, לפני שהוא הגיע לכנסת – אני עומד כאן בפניכם כדי לשאת דברים לזכרו של חברנו חבר הכנסת לשעבר יעקב שמאי, שהלך לעולמו.

עמיר פרץ: אני עומד היום – וזה מאוד קשה לי, מאוד קשה לי, כי אני זוכר את הדמות, את האדם, את הערכים, את הכללים – אני עומד בימים שבהם כולנו עסוקים בדיונים המלווים בשסעים עצומים, בקרעים שהולכים ומתרחבים בתוך החברה הישראלית, והייתי רוצה לקחת את תכונותיו המיוחדות של חבר הכנסת שמאי ולהעמיד אותן כנייר לקמוס לדרך שבה אנו צריכים לקיים את הדיונים בתוכנו.

עמיר פרץ: ונכון, זה היה מזמן, ונוסטלגיה היא דבר מתעתע; היא יכולה לעתים להפוך לנוזל משכר ומשקר, שאתה אומר לעצמך: אולי בכל זאת מדובר באירוע מקרי, חד-פעמי, והנה עוד רגע כולם יחזרו לדיון הענייני ויכבדו איש את רעהו.

עמיר פרץ: יעקב שמאי היה אחד מסמליה של תנועת הליכוד.

עמיר פרץ: הוא היה איש עם תפיסה מדינית ימנית, אך היה איש עם תפיסה חברתית שמאלית מאוד.

עמיר פרץ: איש הפריפריה, מחובר לעבודת האדמה, אחד ממעבירי המסרים הטובים ביותר, נואם בחסד, שכאשר השמיע את דבריו בקולו הרועם חשת את הרעד העובר מלבו הרוטט אל לבותיהם של השומעים אותו.

עמיר פרץ: יחד אתו הצלחנו להקים קואליציה רחבה בהסתדרות, כאשר גם הליכוד, גם אנשי מרצ, גם החרדים, גם הסיעות הערביות, היו חלק מהקואליציה הזאת.

עמיר פרץ: זו הייתה קואליציה המבוססת על כבוד האדם, ערך האדם באשר הוא, והדבר המשותף הזה הפך למנוף ולעוצמה במאבק על זכותם של אזרחים בישראל להתפרנס בכבוד ולהזדקן בכבוד.

עמיר פרץ: אלה היו ימים של מאבקים אידיאולוגיים רבי עוצמה.

עמיר פרץ: אלה היו ימים שבהם כיהן שר האוצר בנימין נתניהו, אלה היו ימי גזירות 2003, ויעקב שמאי הפך לגורם מרכזי בצמצום רוע הגזירה.

עמיר פרץ: הוא התייצב מול סיעתו באומץ, באומץ לב בלתי רגיל, בכל אתר ואתר – בכנסת, בהפגנות, מול משרד האוצר, כשהיה צריך.

עמיר פרץ: הוא הגיע הנה כדי להפעיל את כישוריו ואת כל יכולתו לצמצם את החוקים האנטי-חברתיים.

עמיר פרץ: אני מתגעגע בעיקר לסוג השיח שיכולנו לקיים.

עמיר פרץ: אצל יעקב שמאי, גם בשיא המשבר וגם בלהט הוויכוח, הוא לא היה מכנה איש "בוגד" או "שמאלן", במובן השלילי של המילה.

עמיר פרץ: בדיוק להפך, הוא היה קול ממתן, קול מלכד.

עמיר פרץ: עבורי הוא מסמל את הליכוד החברתי-ממלכתי, שלא התחרה על אמירות קיצוניות כדי להשיג קולות.

עמיר פרץ: אז, בליכוד העריכו מתינות, העריכו ממלכתיות, בניגוד לנעשה היום, שמתקיימת תחרות על אמירות קיצוניות כדי לקושש קולות.

עמיר פרץ: יעקב ראה במערכת החינוך את הדבר החשוב ביותר, ולכן כאשר פנה אלי וביקש להנהיג את רשת "עמל" – זה נשמע דבר מופרך, לתת לאיש ליכוד להנהיג את רשת "עמל", רשת שקמה על ערכי תנועת העבודה – אני קיבלתי החלטה להפקיד זאת בידיו.

עמיר פרץ: הוא מעולם לא השתמש בתפקיד הזה כדי להעביר מסרים שאינם קשורים למערכת החינוך עצמה, לתכנים החינוכיים בלבד.

עמיר פרץ: הוא עשה הכול כדי להרחיב ולחזק את התשתית של אותה רשת, לתת לה את האפשרות להיות עם נגישות רחבה ככל האפשר, בכל יישוב ויישוב, בכל אתר ואתר, וחלק גדול מבתי-הספר של הרשת בתקופתו של יעקב שמאי היו במגזר הערבי.

עמיר פרץ: אני מוכרח להדגיש זאת, כדי להדגיש את ההבדל בין מה היא תפיסה של ממלכתיות בכל מקום שאתה נמצא – ובכל זאת אתה משאיר לעצמך את הזכות לשמור על השיח, לשמור על הוויכוח.

עמיר פרץ: דבר אחרון, לומר לכל האנשים הפוליטיים שנמצאים כאן:

עמיר פרץ: אנחנו לפעמים אומרים שיש לנו חברים נאמנים ואמינים, עם אותן אמונות, במערכות הפוליטיות, ולעתים אנחנו אומרים לעצמנו – הרבה פעמים אנשים פוליטיים יודעים שאומרים להם: תתקדם, אני אחריך.

עמיר פרץ: וכולם כאן יודעים שבפוליטיקה, אל תסמוך על האמירה הזאת, כי יכול להיות שמאחוריך ניצב מישהו עם נבוט גדול, אז כדאי שתסתכל בדיוק כשאתה הולך.

עמיר פרץ: אני אומר לכם, יעקב שמאי היה שותף, כשהוא אמר לך: תתקדם, אני אחריך, יכולת לנוע קדימה ולדעת שיש לך הגנה מוחלטת על גבך החשוף.

עמיר פרץ: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, תנחומינו הכנים למרים, לבנות, לכל בני המשפחה, בנות המשפחה, שנמצאים אתנו כאן.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה ביישום מתווה הכותל והקרע ההולך וגדל בין ישראל לעם היהודי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הפקרת יישובי הצפון על-ידי הממשלה וגריעת התוכנית לחיזוק הצפון מתקציב המדינה;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע קודם כול על הצעת האי-אמון מטעם סיעת המחנה הציוני: אוזלת ידה של הממשלה ביישום מתווה הכותל והקרע ההולך וגדל בין ישראל לעם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 29

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – 4

יולי יואל אדלשטיין: 29 בעד, 49 נגד, ארבעה נמנעו, ארבעה נכחו אך לא הצביעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: כישלון הממשלה במיגור תופעת האלימות הגואה בחברה הערבית – של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 38

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: 38 בעד, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד – הפקרת יישובי הצפון על-ידי הממשלה וגריעת התוכנית לחיזוק הצפון מתקציב המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 38

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 38, 49 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: התנהלות ראש הממשלה והרדיפה הגוברת אחר עיתונאים והתקשורת החופשית – מטעם מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 38

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 38 בעד, 48 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת סיעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1088); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ממשיכים עם סדר-היום, יש עוד סדר-יום ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 89), התשע"ז–2016, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה סגן שר האוצר יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קצת שקט.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 89), מ/1088, קריאה ראשונה.

יצחק כהן: פרק שמיני לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) התשכ"ג–1963, שכותרתו השגה וערעור, קובע את מסלול הערעור על שומה שנעשתה לפי החוק.

יצחק כהן: לפי הפרק האמור, אדם החולק על שומה, רשאי להגיש השגה למנהל.

יצחק כהן: על החלטה בהשגה אפשר להגיש ערר לפני ועדת ערר של שלושה חברים, שהם שופט – יושב-ראש – ושני חברים שאחד מהם לפחות הוא נציג ציבור.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, במהלך השנים הושמעה ביקורת על הרכב ועדת הערר, על רקע החשש לניגוד עניינים של שני חברי הוועדה שאינם היושב-ראש.

יצחק כהן: שכן בפועל, חברים אלה הם עורכי-דין, רואי-חשבון, שמאי מקרקעין, הפעילים בתחום מיסוי המקרקעין, ובמסגרת תפקידם מייצגים לקוחות בעניינים הדומים לאלה המובאים לפניהם בשבתם כוועדת ערר לפי החוק.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אם לא תקשיב לי, לא תדע על מה אתה מצביע.

יואל חסון: אני צריך לנהל פה, אדוני.

יואל חסון: אתה לא קורא היום משום דבר?

יצחק כהן: הלוואי.

יצחק כהן: לא נהנית?

יואל חסון: מה?

יצחק כהן: נהניתי מאוד.

יואל חסון: לא זכיתי.

יואל חסון: הייתי בוועדת הכנסת.

יואל חסון: לא יכולתי לזכות בלעשות את זה.

יצחק כהן: אז אני אחזור ואספר לך מה בדיוק העניין.

יצחק כהן: במהלך השנים הושמעה ביקורת על הרכבה של ועדת הערר, וזאת על רקע החשש לניגוד עניינים של שני חברי הוועדה שאינם היושב-ראש.

יצחק כהן: שכן בפועל, חברים אלה, אדוני היושב-ראש, הם עורכי-דין, רואי-חשבון, שמאי מקרקעין, הפעילים בתחום מיסוי המקרקעין ובמסגרת תפקידם הם מייצגים לקוחות בעניינים הדומים לאלה המובאים לפניהם בשבתם כוועדת ערר לפי החוק.

יצחק כהן: אשר על כן, מוצע להסמיך את בית-המשפט המחוזי לדון בערעור מס לפי חוק מיסוי מקרקעין, תחת ועדת הערר הפועלת כיום לפי אותו חוק.

יצחק כהן: כך ייפתר החשש לקיומו של ניגוד עניינים אצל חברי הוועדה וכך תיווצר אחידות בחקיקה בכל הנוגע לערעורי מס.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים שהצעה תידון בוועדת הכספים, מכיוון שמדובר בהליכי ערעור על שומת מס.

יצחק כהן: ואני מבקש מכם, חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק ולהעבירה להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הכספים.

יצחק כהן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני סגן השר.

יואל חסון: ראשון הדוברים, חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במשך שנים רבות היו סובייטולוגים שהיו מסבירים את השיח ברוסיה הקומוניסטית מה זו דמוקרטיה ומה זה שלום, ואיך אפשר להפוך אור לחושך וחושך לאור, יום ללילה לילה ליום – באמצעות תעמולה.

ישראל אייכלר: כשאני שומע בשבועות האחרונים את הזעקה הגדולה על הסכנה לדמוקרטיה, אני שואל את עצמי: סליחה, איפה אני חי?

ישראל אייכלר: עד שבאו הבחירות בארצות-הברית וגיליתי שגם באמריקה – 60 מיליון מול 60 מיליון.

ישראל אייכלר: כש-60 מיליון אלה מנצחים, זאת דמוקרטיה, ואף אחד לא יעז להגיד מילה; כש-60 המיליון האחרים מנצחים – אז זו סכנה גדולה לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: אני מדבר עכשיו על הנושא שדובר עליו הרבה בימים האחרונים, העניין של חוק ההסדרה, ואני עוד לא יודע בדיוק איך הוא נראה ומה העניין שם.

ישראל אייכלר: אבל הסכנה לדמוקרטיה היא מזה שבג"ץ אמר והיה העולם.

ישראל אייכלר: אסור לקבל חוק שיפתור בעיה של הוצאת אנשים מבתיהם, על-פי החוק – כי בג"ץ אמר.

ישראל אייכלר: אני מוכן לשמוע כל נימוק אחר.

ישראל אייכלר: אם זו קרקע של מישהו – שיבוא – – – בג"ץ אמר.

ישראל אייכלר: ואם מבקרים את הדבר הזה, זו סכנה לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: מובן שבית-המשפט הוא חלק ממשטר דמוקרטי.

ישראל אייכלר: יש מערכת שופטת ומערכת מבצעת ומחוקקת.

ישראל אייכלר: אבל מה זה צריך להיות שמבקרים את ראש הממשלה בכל דברי חירופים וגידופים; את כל אחד משרי הממשלה אפשר לבקר עד הסוף.

ישראל אייכלר: אפשר לבזות אותם; חברי כנסת – הס מלהזכיר.

ישראל אייכלר: אפשר לעשות מהם, ממש לדרוך עליהם בנעליים וזה – כי זאת הדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: תפקידה של התקשורת לבקר את הרשות המבצעת.

ישראל אייכלר: למה אין תפקידה של התקשורת לבקר את הרשות השופטת?

ישראל אייכלר: איפה זה כתוב?

ישראל אייכלר: בשום דמוקרטיה בעולם.

ישראל אייכלר: היום התקבלה, דחה בג"ץ את בקשת הממשלה לדחות את הביצוע של פסק-הדין של עמונה.

ישראל אייכלר: שוב, אני לא נכנס לעצם העניין, אבל עצם העובדה שבג"ץ דחה – בג"ץ קובע.

ישראל אייכלר: רבותי, אין לך דבר אנטי-דמוקרטי יותר מאשר קבוצה של 20 או 17 או 13 אנשים שלא נבחרו, והם ינהלו את המדינה.

ישראל אייכלר: הם צריכים להיות שופטים באופן הכי מוגבל של המילה שפיטה.

ישראל אייכלר: דווקא הממשלה – היא צריכה להיות השולטת, ודווקא הכנסת צריכה להיות המחוקקת והמבקרת.

ישראל אייכלר: וכל ניסיון להלך אימים על הציבור ולדבר בשם הדמוקרטיה – זה יעזור לכם כמו שזה עזר למשפחת קלינטון.

ישראל אייכלר: 60 מיליון אנשים אמרו בוז לשקרים, לצביעות – כולל הסקרים.

ישראל אייכלר: אנשים הבינו שגם סקר וגם תקשורת זה כלי תעמולה ולא כלי דיווח.

ישראל אייכלר: וזה היה בברית-המועצות.

ישראל אייכלר: כל העולם נהיה רוסיה.

ישראל אייכלר: לא מאמינים היום, לא לצד הזה ולא לצד הזה.

ישראל אייכלר: וזו הסכנה הגדולה ביותר לדמוקרטיה.

ישראל אייכלר: כי תקשורת אמיתית, שהייתה צריכה באמת להביע, לשאת לפיד של ערכים – המהפכנים הגדולים ביותר היו עיתונאים, ויש בזה המון חיוב.

ישראל אייכלר: אבל לא לשקר, בבקשה.

ישראל אייכלר: לא להציג שאתם הדמוקרטיה והאחרים הם נגד.

ישראל אייכלר: כמו שאני לא אוכל להגיד שאני הדמוקרטיה והאחרים הם נגד.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי שתבינו, אני אקרא את התרגום המילולי של הפסוק הזה – – –

יהודה גליק: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ישמרני אלוהים מפני השטן הארור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשם אלוהים הרחמן והרחום, "מְנֻוָּלִים מכל הם החוסמים את מסגדי אלוהים ומונעים את הזכרת שמו בהם, ואצים להחריבם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה, לא יוּתר להם להיכנס אליהם בלא חשש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעולם הזה יעטו קלון, ובעולם הבא צפוי להם עונש כבד".

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) ומי עושק יותר ממי שמנע ממסגדי אללה להיזכר בהם שמו וחתר לחורבנם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה, אל להם להיכנס אליהם, אלא מפוחדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להם בעולם הזה חרפה, ולהם בעולם הבא עינוי עצום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו המשמעות של מניעת קול המואזין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי קריאת המואזין היא חלק מקיום מצוות התפילה ולא תוספת, והיא לא נפרדת מהתפילה עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המסגדים קיימים לפני הפקעת המקרקעין והקמת ההתנחלויות, וגם לפני ניסיון ההשתלטות על השכונות הערביות ליד המסגדים, באותן ערים מעורבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האוכלוסייה חיה כל השנים בלי הפרעה, וקול המואזין נשמע בכל יום חמש פעמים, קורא "אללהו אכבר", קורא לבוא לתפילה, שזה היסוד החשוב ביותר ביסודות האסלאם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הניסיון הזה הוא לא רעש, לא השפעת הרעש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסך הכול, הקריאה לתפילה היא לא יותר משתי דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וצריך לראות מי הם מגישי הצעת החוק הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הם בכלל קשורים לאיכות הסביבה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש אנשים שהם מעוניינים באיכות הסביבה והם מבינים שזה לא מפריע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וחבר הכנסת טיבי מנה שורה ארוכה של הפרעות קיימות, שלא מתחשבים בהן – – – אבל הנושא המרכזי הוא הניסיון הציוני לשכפל את ההיסטוריה ולנסות ולמחוק את קיום האסלאם וקיום הערבים בארץ פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חלק מהסממנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרסו הרבה מסגדים, פגעו בהרבה בתי-קברות, ומנסים לשכפל את ההיסטוריה בפגיעה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה, עם החבורה שלו של השרים ושל התומכים שלו, פשוט משקרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומרים שיש נוצרים שפונים אליו, אבל האמת היא – תפנו לכל מדינות ערב, לכל הערים הפלסטיניות – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: עוד משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ותראו שכנסייה ומסגד נבנים זה ליד זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המסגד מעולם לא הפריע לכנסייה והכנסייה לא הפריעה למסגד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והזכות לקיים את הפולחן הדתי היא זכות מוקנית ולא טובה מאף אחד.

יואל חסון: ביום שיהיה בית-כנסת באמצע, זה בכלל יהיה מסודר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואף פעם לא הפריע בית-כנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו גם בתי-כנסת וגם נשמרו וקיימו את התפילות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם תדברו על ספרד, מי ששלט בספרד לפני יציאת ספרד זה גם היה המוסלמים, והיו בתי-כנסת והיו אנשים שהגיעו לרמה של שרים באותם הממשלים.

יריב לוין: אתה רוצה לשכתב את ההיסטוריה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם לשקר בנוגע להיסטוריה אסור, במיוחד שזה בא מצד של שר.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: טוב, לא – – –

יריב לוין: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יריב לוין: אתה מספר לי כמה היה טוב תחת השלטון המוסלמי אז?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, כן – – –

יריב לוין: כן?

יריב לוין: אתה רוצה לשלם דמי חסות כמו שהיהודים שילמו אז?

יריב לוין: אני שואל אותך, זה מה שאתה מביא כאן היום?

יריב לוין: מה אתה מדבר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו קוראים מסים, היו קוראים מסים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה היית מכיר את ההיסטוריה – – –

יואל חסון: תודה רבה לכם, אדוני השר, חבר הכנסת, תודה רבה לכם.

יואל חסון: שלוש דקות, דב חנין.

באסל גטאס: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יואל חסון: טוב, חבר הכנסת גטאס, תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, תודה רבה, שמענו אותך.

יואל חסון: חבר הכנסת חאג' יחיא, נא לשבת, הרגע דיברת.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, תודה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חאג' יחיא.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אדוני השר, גם אותך אני אקרא לסדר.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, עמיתי חברי הכנסת, השבוע הזה הוא שבוע שבו הציבור בישראל יכול לראות בצורה ברורה את סדר העדיפויות של הממשלה.

דב חנין: הגיעה לכאן השבוע, לכנסת, ויקי קנפו.

דב חנין: היא הגיעה בצעדה ארוכה מקיסריה, ממעונו של ראש הממשלה, ואתה נכים שנדרשים לחיות מקצבת נכות של 2,400 שקל לחודש.

דב חנין: אי-אפשר לחיות מהסכום הזה.

דב חנין: הגיעו אתה אנשי תנועת הפריפריות, שמתרעמים על זה שבדרום בישראל חיים בממוצע פחות חמש שנים מאשר במרכז הארץ; שמתרעמים על זה שתוכנית ההשקעות בצפון – התוכנית הגדולה שהממשלה התחייבה עליה – נעלמה לחלוטין מספר התקציב.

דב חנין: הגיעו אתה נציגים של ציבור החולים, אנשים שמדברים על מערכת הבריאות שלנו, שנמצאת כבר שנים בדיאטה רצחנית; מערכת בריאות שצמאה לעוד משאבים, לעוד השקעות.

דב חנין: הגיעו אתה נציגי תושבים בגבעת-עמל, בשכונת-הארגזים, כפר-שלם; שכונות שבהן אנשים נאבקים על בתיהם, שנמצאים בסכנה של נישול, כי הבתים שלהם והשכונות שלהם מיועדים להיות מועברים לבנייה שממנה מישהו אחר ירוויח רווחים גדולים.

דב חנין: כל האנשים האלה, עמיתי חברי הכנסת, היו ונשארו שקופים לגמרי לממשלת ישראל.

דב חנין: כל האנשים האלה לא זכו להיפגש לא עם ראש הממשלה ולא עם שרים.

דב חנין: כל האנשים האלה לא זכו לזה שוועדת השרים לענייני חקיקה תתכנס לדיון מיוחד בשעת ערב ותצטרך לקבל החלטה חגיגית לחוקק חוק כדי לפתור את הבעיה שלהם.

דב חנין: כי, עמיתי חברי הכנסת, הבעיות האלה לא מעניינות את נתניהו.

דב חנין: הבעיות האלה לא מעניינות את ממשלת נתניהו.

דב חנין: האנשים האלה היו שקופים ונשארים שקופים.

דב חנין: אז במקום לפתור בעיות, מביאים לנו חוקים.

דב חנין: הנה, חוק מואזין.

דב חנין: מסתבר שזו הבעיה הגדולה.

דב חנין: זו הבעיה הגדולה בצפון ובדרום, לא בעיית מערכת הבריאות, לא בעיית האפליה, לא בעיית היעדר התקציבים.

דב חנין: מה שהפריע להם ומפריע להם זה רק קריאות של מואזינים.

דב חנין: לכן נתניהו באופן דרמטי אומר בפתיחת ישיבת הממשלה: אני הולך להתגייס לעניין הזה.

דב חנין: אתם לא רואים את המגמה?

דב חנין: מי שאין לו פתרונות עובר להסתה.

דב חנין: ברוסיה הצארית אמרו פעם: הכו ביהודים והצילו את רוסיה.

יואל חסון: נא לסיים.

דב חנין: אז בנימין נתניהו אומר:

דב חנין: הכו בערבים והצילו את ממשלת נתניהו.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, את הסחורה המקולקלת הזאת אסור לאף אחד לקנות.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, נא לא להפריע לו בדרכו לכאן.

מירב בן ארי: אני מלווה אותו.

מירב בן ארי: רק בעדינות בבקשה.

יואל חסון: למה את באה אחריו כל פעם?

מירב בן ארי: לא, אני הולכת לפה.

יואל חסון: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני באמת תמה על החוקים שמביאה הקואליציה בשבוע הזה.

איציק שמולי: זה די מזכיר את הסיפור המפורסם על ה"טיטניק", שהולכת ושוקעת, הולכת וטובעת, ואנשים על הסיפון רבים איפה למקם את התזמורת ואיפה למקם את הכיסאות ואת הדגלים.

איציק שמולי: בסופו של דבר, איפה שאתה לא מסתכל, אתה רואה בלגן, אתה רואה תקיעות, אתה רואה מדינה שנכנסת לבלבול ולאובדן דרך.

איציק שמולי: אבל אני לא רוצה לדבר רק על העניין המדיני, כי זה בכותרות.

איציק שמולי: אני רוצה דווקא להביא דוגמה מהתחום החברתי.

איציק שמולי: מחר הולך יושב-ראש ההסתדרות להכריז פעם נוספת על סכסוך עבודה בגין המשבר בתחום של הביטוחים הסיעודיים הקולקטיביים.

איציק שמולי: צריך להבין איזה קטסטרופה מתחוללת במקום הזה.

איציק שמולי: מאז שנת 2011, למעלה מרבע מיליון ישראלים, אדוני היושב-ראש, חברות הביטוח פשוט לקחו אותם וזרקו אותם כמו כלבים לרחוב.

איציק שמולי: במשך 20-10 שנה אנשים שילמו לחברות הביטוח עבור ביטוח סיעודי, וברגע האמת חברות הביטוח פשוט לקחו אותם וסיימו להם את הפוליסות.

איציק שמולי: רוקנו אותן מכל תוכן.

איציק שמולי: ומה עושה הממשלה?

איציק שמולי: מה עושה המדינה?

איציק שמולי: אחרי עשרות שנים שבהן נתנו לחברות הביטוח – בצורה רשלנית ופושעת כל כך – למכור את הפוליסות האלה בצורה כל כך מטעה, עכשיו באה המדינה ואומרת: במקום לחייב את חברות הביטוח להשאיר את המבוטחים בתוך הפוליסות, ובסך הכול לוודא שמה שהובטח למבוטחים על-ידי החברות באמת זה מה שיהיה – מה עושה המדינה?

איציק שמולי: המדינה, באמצעות משרד האוצר, מגבה כבר ארבע שנים, חמש שנים, את חברות הביטוח ונותנת להן אור ירוק להעיף בזה אחר זה עוד ועוד מבוטחים מהפוליסות.

איציק שמולי: עכשיו, זו דרמה.

איציק שמולי: זו קטסטרופה שמותירה כל כך הרבה אנשים במדינת ישראל בחוסר כול.

איציק שמולי: אני הייתי מצפה שבמקום להתעסק פה השבוע בחוק המואזין ובעוד כל מיני חוקים מוזרים כאלה, יש לבוא ולאחוז את השור בקרניו, לבוא ולדבר על הבעיות האמיתיות בתחום החברתי-כלכלי שאתן מתמודדת מדינת ישראל.

איציק שמולי: שיעורי העוני האדירים בקרב קשישים – מה עושה הממשלה כפתרון בתוך התקציב הזה?

איציק שמולי: משנה את הנוסחה של הוותק בקצבאות הזיקנה.

איציק שמולי: הבטחת הכנסה?

איציק שמולי: זה לעג לרש.

איציק שמולי: ואני אומר לכם, אני מסיים, בסופו של דבר מחר אנחנו יוצאים למאבק על הביטוחים הסיעודיים, ואנחנו לא נשקוט ולא נעצור עד שיהיה פה ביטוח סיעודי ממלכתי.

איציק שמולי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת שמולי.

יואל חסון: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

יואל חסון: אפשר לקרוא מהספר, נא לא להציג אותו.

יהודה גליק: ספר התנ"ך.

יהודה גליק: אני קורא.

יהודה גליק: זה הכול.

יואל חסון: כן, רק לא להניף אותו ולא להציג אותו.

יהודה גליק: למה אתה חושב שאני אניף משהו?

יואל חסון: לא אומר.

יואל חסון: אני מזהיר מראש.

יהודה גליק: טוב.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת יואל חסון, חברי וחברותי המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, בשבת הזאת אנחנו נקרא בתורה על אברהם אבינו, שהקדוש-ברוך-הוא בוחר בו, "כי ידעתיו למען אשר יצוה את בניו ואת ביתו אחריו ושמרו דרך ה' לעשות צדקה ומשפט".

יהודה גליק: אבינו אברהם, אבינו המשותף, חבר הכנסת חאג' יחיא, אברהם, נבחר.

יהודה גליק: הקדוש-ברוך-הוא בוחר בו מפני שהוא אדם שאכפת לו מצדק.

יהודה גליק: בא הקדוש-ברוך-הוא ורוצה להשמיד עיר, לא סתם עיר, עיר שכולה שחיתות.

יהודה גליק: סדום.

יהודה גליק: עומד אברהם אבינו ומתחנן: אנא ממך, ריבונו של עולם, אל תשחית את העיר, ומה קרה?

יהודה גליק: הקדוש-ברוך-הוא אומר לו: אולי בכל זאת?

יהודה גליק: ולא.

יהודה גליק: הוא מנסה בכל כוחו, זהו אברהם אבינו.

יהודה גליק: עומדים פה חברי כנסת, מנסים להפוך כל אבן כדי להציל עיר.

יהודה גליק: 40 משפחות שחיות שם 20 שנה.

יהודה גליק: ורוצים להשמיד את העיר הזאת, איזה שמחה וששון?

יהודה גליק: יש פה אנשים שהולכים להשמיד את העיר הזאת, מה קרה?

יהודה גליק: מה יש?

יהודה גליק: אם אכן חלילה לא נצליח, אני אקרא לתושבי עמונה לא להתעמת, אלא להתפנות מרצון.

יהודה גליק: אבל כל עוד יש זמן, כל עוד אפשר להאמין, אני קורא לפעול ולהפוך כל אבן למען הצדק.

יהודה גליק: וכאן אני רוצה גם להתייחס אליך, חאג' יחיא.

יהודה גליק: לא צריך את חוק המואזין.

יהודה גליק: בערים שבהן יש אנשים עם אמון הדדי – הבוקר שמעתי את השיח' מוחמד שריף עודה מחיפה.

יהודה גליק: הוא אומר: אנחנו מרצון, בבוקר מכבים את המואזין.

יהודה גליק: שמעתי את השיח' סלימאן אבו סוויס מרמלה: אנחנו מרצון מכבים את המואזין.

יהודה גליק: כלומר, אם יש רצון טוב – גם מוחמד הטיף להתחשב בשכנים.

יהודה גליק: לא יקרה שום דבר, אבל אם נרצה דווקא לריב וכל אחד ינסה להוריד ידיים, לאן נגיע?

יהודה גליק: תודה רבה.

מיקי לוי: אבל יש כבר חוק בעניין הזה, מה אתם עושים?

מיקי לוי: אתם בכוונה עושים.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, בדיוק תורך הגיע, אתה לא צריך קריאה לסדר.

מיקי לוי: אני רוצה לדבר – – –

יואל חסון: אז בסדר, תבחר, החיים קשים.

יהודה גליק: אני נותן לו 48 שניות שלי.

יואל חסון: אני מוחק אותן בזה הרגע.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: זה רוחב הלב שלך.

יואל חסון: אתה כזה מתוק, יהודה, באמת.

יהודה גליק: תודה מתוק, תודה.

יואל חסון: מתוק אמיתי.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לשם שינוי אני מדבר על החוק.

מיקי לוי: לא מדבר על כל הדברים שאנחנו עסוקים בהם מסביב.

מיקי לוי: מה מוצג בפנינו, איזה חוק?

מיקי לוי: אז קודם כול, להשכלה כללית של אלה שלא בדקו ולא חקרו, החוק הזה הובא אל הכנסת כבר שלוש פעמים ולא עבר את הבית הזה; חד-משמעית, לא עבר את הבית הזה.

מיקי לוי: וכדי להבהיר, הפרק השמיני לחוק מיסוי מקרקעין, שכותרתו השגה וערעור, קובע את מסלול הערעור שעומד בפני האזרח על שומה שנעשתה על-פי חוק.

מיקי לוי: אדם החולק על השומה הזו, רשאי להגיש השגה למנהל.

מיקי לוי: על ההחלטה בהשגה אפשר להגיש ערר לפני ועדת ערעור של שלושה חברים, בהם שופט, יושב-ראש הוועדה, ושני חברים, שאחד מהם לפחות הוא נציג ציבור – נציג ציבור.

מיקי לוי: על החלטות ועדת הערר אפשר לערער – בבעיה משפטית בלבד – לבית-המשפט העליון.

מיקי לוי: יצוין כי ועדת הערר אף מוסמכת לדון בכל החלטה אחרת של המנהל שאינה שומה, וגם החלטה כזו של ועדת הערר, אפשר לערער עליה בבית-המשפט בלבד.

מיקי לוי: חברים בוועדה הם עורכי-דין מלשכת עורכי-הדין, רואי-חשבון מלשכת רואי-החשבון ושמאי מקרקעין הפועלים בתחום מיסוי המקרקעין ובמסגרתו הם פועלים.

מיקי לוי: מה מבקשת המדינה באמצעות רשות המסים?

מיקי לוי: אני הייתי שם.

מיקי לוי: היא מבקשת שנציגי הציבור, נציג לשכת רואי-החשבון, נציג לשכת עורכי-הדין ושמאי המקרקעין, לא יהיו בוועדה, יהיה רק אדם אחד, שאני לא חושד בו שהוא יפסוק אחרת.

יואל חסון: למה?

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: הטענה הלא-רצינית: אנחנו נחסוך את דמי האגרות.

מיקי לוי: מי מפריע למדינה לחסוך את דמי האגרות?

מיקי לוי: ששרת המשפטים תחתום על הוראה ותוריד את דמי האגרות.

מיקי לוי: איזה מין טענה טיפשית?

מיקי לוי: אני אגיד לכם מה מסתתר מאחורי זה: הרצון לדפוק את הציבור; הרצון שלציבור לא יהיה בוועדה נציג אמיתי, כשמו כן הוא, נציגי הציבור בוועדה.

מיקי לוי: את זה צריך להביא בחקיקה?

מיקי לוי: נגמרה הבושה?

מיקי לוי: אני לא מבין אתכם.

מיקי לוי: אתם אומרים לנו באיזה טענה מצוצה מהאצבע: רוצים להוריד את האגרות?

מיקי לוי: מי מפריע לשרת המשפטים להוריד את האגרות, אדוני היושב-ראש?

מיקי לוי: אני קורא לחברי חברי הכנסת לא לתת ידם למהלך הזה.

מיקי לוי: אין כאן כסף, אין כאן מהלך של טיוב העניין, יש כאן רק מגמה אחת: לעשות רע לציבור.

מיקי לוי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת אבו מערוף; בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, כבוד השר יריב לוין, כבוד הכנסת, חברים נכבדים, בדרך כלל אני לא חורג מנושא שמדובר עליו – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גליק, שב בבקשה לידה.

יואל חסון: זה לא – – –

יהודה גליק: – – –

יואל חסון: מצוין אבל תעשו את זה בישיבה – – –

עבדאללה אבו מערוף: בדרך כלל אני לא נוהג לחרוג מנושא הדיון, אבל היום, בצל מה שמתרחש בשבוע האחרון מבחינת החקיקה – ואנחנו לקראת חוק ההסדרים בכנסת – הממשלה מכריחה את הכנסת לבזבז הרבה זמן על דברים שלא היו אמורים להיות, כולל חוק אל-מואזין, שהוא מעיקרו פסול.

עבדאללה אבו מערוף: וכבר הרבה חברים דיברו על זה ואמרו כמה זה פסול וכמה זה מנוגד לערכי הדמוקרטיה, לערכי האדם וחירותו וכבודו.

עבדאללה אבו מערוף: אפילו מבחינה דתית.

עבדאללה אבו מערוף: יש לכבד את הדת; זאת הרי מדינה של דת, הדת לא מופרדת מהמדינה, אבל זה נושא אחר שיש עליו ויכוח רב.

עבדאללה אבו מערוף: דבר אלמנטרי לחלוטין.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אם אכן הכנסת תעז להעלותו, את החוק הזה, זאת תהיה בושה.

עבדאללה אבו מערוף: אם החוק הזה יעבור, זאת לא רק בושה, זה ביזיון לכל הכנסת, ביזיון לערכי הדמוקרטיה, ביזיון אפילו לשם אלוהים.

עבדאללה אבו מערוף: במה אנחנו גם מתעסקים?

עבדאללה אבו מערוף: יש חוק ההסדרים שגם בא לוועדות ופוצל בחיפזון.

עבדאללה אבו מערוף: אין לנו בכלל זמן לשבת בוועדה ולדון בו בצורה הנכונה כחברי כנסת, מבחינה דמוקרטית, ולהציע את ההצעות שלנו.

עבדאללה אבו מערוף: תוך שבוע-שבועיים הכול יבוא בעסקה אחת כללית לאישור חוק ההסדרים.

עבדאללה אבו מערוף: אולי יהיו שם איזשהם דברים חיוביים, איזשהו משהו קטן ביותר, אבל זה לא זה.

עבדאללה אבו מערוף: לדבר שאנחנו דנים עליו: במקום ששר האוצר וסגנו יגידו שיש צורך בשינוי מס מקרקעין ויביאו רפורמה נכונה, ויפחיתו – בכלל להפחית ולא לשלם – אנחנו יודעים על עסקאות הקרקע וכמה המיסוי עולה ולהתחשב בכל מקום ומקום בשמאות – באים לעקוף את מה שקיים.

עבדאללה אבו מערוף: חבר הכנסת מיקי לוי הסביר בצורה נכונה.

עבדאללה אבו מערוף: אני כתבתי את זה והוא הסביר, אז הוא הקל עלי ולכן לא אבזבז את הזמן.

עבדאללה אבו מערוף: רוצים לעקוף את הקיים ולהקשות יותר על האנשים.

עבדאללה אבו מערוף: שבן-אדם אחד יחליט; עם כל הכבוד לו שהוא שופט, מבורך.

עבדאללה אבו מערוף: רוצים לגזול מהציבור את הנציגות בוועדה שאכן תערער.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אני פונה לכל חברי הכנסת לא להצביע בעד החוק הזה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אלעזר שטרן – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי – לא נמצא.

יואל חסון: אגב, מיותר להגיד, אולי לא אמרתי, הרשימה נעולה.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת באסל גטאס – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן אסף חזן – לא נמצא.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על החוק – – –

יצחק כהן: רגע, רגע.

יואל חסון: אה, בבקשה, לא ראיתי אותך, אדוני.

יואל חסון: לא ראיתי.

יואל חסון: אני לא הספקתי לדבר.

איתן ברושי: סגן השר, מה יש לך להוסיף?

יואל חסון: בבקשה, סגן השר.

יואל חסון: רגע, אדוני סגן השר, אני עולה לדבר, ואז אתה.

מיקי לוי: זה לא – – – החוק הזה, ראוי שיפסיקו אותו.

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: את הקומבינות תמשיכו?

יצחק כהן: למה?

מיקי לוי: איזה קומבינות?

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת יואל חסון לעלות ולדבר.

מיקי לוי: – – –

יצחק כהן: – – –

יצחק וקנין: אדוני סגן שר האוצר – – –

יצחק כהן: זה לא אני, זה מיקי.

יצחק וקנין: לא משנה.

יצחק וקנין: לא עומדים וצורחים באמצע מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואל חסון, שלוש דקות, ומייד אחרי כן סגן השר יעלה לסכם את הדיון.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, "אני מאשים", הכריז אמיל זולא ב-1899.

יואל חסון: אותו מאמר של זולא על השחיתות שבמשפט דרייפוס שינה את פני העיתונות החופשית, ובמובנים רבים הוכיח כי התקשורת היא אבן יסוד לקיומה של דמוקרטיה איתנה ואמיצה.

יואל חסון: חלפו 118 שנים, ובא גדול דור אחר, ראש הממשלה נתניהו, ונתן אף הוא טקסט מכונן של "אני מאשים" – הפעם, למרבה הבושה, הפך הטקסט לאות קלון על הדמוקרטיה, על חופש העיתונות ועל ישראל.

יואל חסון: לכבודה של המדינה ולכבודם של נבחרי הציבור ראיתי לנכון להוכיח, ולרשום גם לדברי הימים של הכנסת, כי דבריו של נתניהו הם שקר, הסתה, סילוף וחציית כל גבול אפשרי בדמוקרטיה.

יואל חסון: "אני מאשים", אמר ראש הממשלה – אילנה דיין הוכיחה פעם נוספת שאין לה אפילו טיפת יושרה מקצועית.

יואל חסון: אילנה דיין היא בין המובילים של ה"עליהום" המתוזמר נגד ראש הממשלה.

יואל חסון: אבל רק לפני שנה – וקל למצוא את זה – אמרה דיין: התקשורת הרוויחה ביושר את הביקורת שיש לנתניהו עליה.

יואל חסון: במשך שנים נתניהו לא קיבל יחס הוגן בתקשורת.

יואל חסון: במקום הזה אני יכולה להבין אותו.

יואל חסון: בסוף השבוע האחרון אמרה לעיתון "הארץ", שגם הוא, על-פי נתניהו, בוגדני ומסומן:

יואל חסון: אנחנו צריכים גם להסתכל פנימה, אמרה דיין, לבדוק אם לא הייתה פה איזו פסיכיות של שנאת נתניהו, שהגיעה לשיא אחרי שנבחר ב-1996.

יואל חסון: במערכת הבחירות ב-2015, אמרה דיין, זה חזר שוב.

יואל חסון: וראש הממשלה, למרות זאת, המשיך לשקר ולהאשים, ואמר שכשראיינה דיין את נשיא ארצות-הברית ברק אובמה, היא אמרה: רוב הציבור בישראל בחר בנתניהו לתפקיד – זה חלק מהבעיה.

יואל חסון: כלומר, לאילנה דיין יש בעיה לא רק עם ראש הממשלה, אלא גם עם העם.

יואל חסון: אבל העובדות, חברי חברי הכנסת, הן הפוכות; הפוך לגמרי ממה שהיא במציאות.

יואל חסון: מול הביקורת של הנשיא אובמה על מדיניות נתניהו, הזכירה לו דיין שנבחר פה ראש ממשלה ברוב גדול של הציבור, ואני מצטט – היא אמרה אז בריאיון לאובמה: אותו ראש ממשלה בדיוק נבחר על-ידי הרוב המכריע של הישראלים, הם רוצים שהוא יהיה המנהיג שלהם, אז אולי זו חלק מהבעיה – הבעיה של אובמה עם נתניהו.

יואל חסון: "אני מאשים", אמר ראש הממשלה – אמר שאילנה דיין היא אשת שמאל קיצוני, שלהתיישבות היהודית ביהודה ושומרון היא מתייחסת כאל גזל קרקעות.

יואל חסון: אבל בפועל אין קשר למציאות, כי אותה דיין אמרה: חלק מהציבור הישראלי חושב שההתיישבות ביהודה ושומרון היא ערובה להמשך קיומנו.

יואל חסון: תתווכחי על זה, אחרים יתווכחו, אבל אנחנו כעיתונים – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יואל חסון: אני מסכם, אדוני.

יואל חסון: – – נבוא ונסכם את הדבר הזה מתוך עמדה אובייקטיבית.

יואל חסון: לבסוף, חברי חברי הכנסת, גם בעניינים אחרים ראש הממשלה שיקר וסילף, ונתן הודעה שקרית ומסולפת, והאשים עיתונאית בהאשמות קשות וחמורות.

יואל חסון: האחריות להרס הדמוקרטיה היא של כל מי שנותן יד לראש הממשלה לשקר ולרדוף עיתונאים – –

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: – – בשידור חי.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני, חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: סגן השר מסכם את הדיון, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת נועדה בסך הכול להסיר לזות שפתיים.

יצחק כהן: ועדת הערר, שהייתה מורכבת משופט, מעורך-דין, משמאי מקרקעין, יש בה חשש לניגודי עניינים.

יצחק כהן: מה קרה, מיקי?

מיקי לוי: אני מאזין לך.

מיקי לוי: תראה, לא הוצאתי מילה, אתה פנית אלי.

יצחק כהן: כל העררים, מיקי, כל העררים, נדונים בבית-משפט.

יצחק כהן: מלבד הוועדה הזאת.

יצחק כהן: הגיע הזמן, ידידי היקר מיקי לוי – אף-על-פי שהוא לוי – ליישר קו גם בוועדה הזאת; להעביר את העררים לבית-משפט.

יצחק כהן: ככה כולנו נהיה רגועים, ולא יהיה חשש, חלילה, של ניגוד עניינים ושל הטיית הדין, חלילה וחס.

יצחק כהן: לא שהיה – אני לא אומר שהיה, אבל אתה יודע מה?

יצחק כהן: הסר מכשול מבני עמי – צריך ליישר קו, מיקי, אני אתך.

יצחק כהן: הייתי בטוח, כשאתה היית סגן שר אוצר – והיית סגן שר אוצר טוב – שאתה תעשה את זה, וחיכיתי וחיכיתי – ואתה לא עושה את זה.

יצחק כהן: אמרתי, טוב, אם מיקי לא עשה את זה אז אנחנו נעשה את זה, נקים ועדת ערר כזאת – – –

מיקי לוי: מכיוון שאמרת, אדוני, להזכירך, זה הזכיר לי שהיית סגן שר האוצר לפני שהחלפתי אותך.

יצחק כהן: עכשיו, אתה גם תודה שהחברים בוועדה הם פעילים.

יצחק כהן: הם פעילים בתחום מיסוי המקרקעין, נכון, מיקי?

יצחק כהן: עובדות.

יצחק כהן: ובמסגרת תפקידם – למה סתם – לפני עיוור תיתן מכשול?

יצחק כהן: במסגרת תפקידם הם מייצגים לקוחות בעניינים הדומים לאלה המובאים לפניהם בשבתם כוועדת ערר לפי החוק.

יצחק כהן: אז בשביל מה לשים מכשול בפני עיוור?

יצחק כהן: באנו פה בהצעת החוק להסמיך את בית-המשפט המחוזי לדון בערעור מס לפי חוק מיסוי מקרקעין, תחת ועדת – במקום ועדת ערר – הפועלת כיום לפי אותו חוק.

יצחק כהן: ככה נפתור את החשש לקיומו של ניגוד עניינים אצל חברי הוועדה, שחלילה – אני חוזר ומציין – לא שתפסנו, לא שראינו, לא שהיה, פשוט – בפני עיוור לא תיתן מכשול.

יצחק כהן: וככה, חברי חברי כנסת, תיווצר אחידות בחקיקה בכל הקשור לערעורי מס.

יצחק כהן: מה רע בזה?

יצחק כהן: למה לא להצביע פה-אחד כולם?

מיקי לוי: – – – את הערר – – –

יצחק כהן: נו?

איתן ברושי: מיקי, עזוב את זה.

מיקי לוי: הוא לא רוצה – – –

איתן ברושי: מיקי – – –

יצחק כהן: תן לו, תן לו, נראה לו מה זה טונה.

יצחק כהן: תן.

יצחק כהן: נדון גם בטונה.

יצחק כהן: דבר.

איתן ברושי: מילא שהציבור רואה את המליאה כמושב לצים, אז למה – – –

יצחק כהן: מה?

יצחק כהן: מה הטענה?

איתן ברושי: בוא נצביע על זה וזהו.

יצחק כהן: אני רוצה להסביר לו.

יצחק כהן: הוא שאל שאלה, אני רוצה לענות לו.

יצחק כהן: כן, מיקי.

יצחק כהן: התיישבה דעתך, אתה מצביע בעד.

יצחק כהן: אוקיי.

איתן ברושי: יאללה, מספיק.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן, חבר הכנסת דוד ביטן – –

יצחק כהן: הוא לא – – –

יצחק וקנין: – – אני יודע שיש לך בעיה של שמיעה בזמן האחרון, אבל הזמן שלו מוגבל.

יצחק וקנין: אני רואה שאתם חושבים שיש לכם הרבה זמן.

דוד ביטן: – – –

יצחק וקנין: מה, עובדים?

יצחק כהן: עובדים על זה.

יצחק וקנין: עובדים על זה.

יצחק כהן: אני אגיד לך, אדוני היושב-ראש, באותו לילה שירדתם לוועדת הכנסת לחלק את הוועדות מוועדת הכספים לוועדת החוקה, חוק ומשפט, ואז ועדת הכלכלה, נאלצתי – נאזם, אני באמצע הסבר – נאלצנו, אדוני היושב-ראש, להסביר.

יצחק כהן: ביטן, לפחות אתה תקשיב לי.

יצחק וקנין: אדוני רוצה שאני אביא לו – אני אביא לך אולי ספר תנ"ך?

יצחק וקנין: משהו?

יצחק וקנין: שיעור בתנ"ך?

יצחק כהן: לא לא, לא, היה שיעור פרקי אבות, היה שיעור ב"מסילת ישרים", היה שיעור ברמב"ם.

יצחק כהן: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, נאלצנו למשוך יותר משעתיים ו-45 דקות.

יצחק כהן: זה המון זמן.

ג'מאל זחאלקה: – – – מזמור לבני קורח.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה זוכר, מזמור לבני קורח.

יצחק כהן: שיר מזמור לבני קורח.

קריאה: אין הגבלת – – –?

יצחק כהן: לא, אין, זה הפריווילגיה של השרים.

יצחק וקנין: על-פי התקנון אין הגבלת זמן בתשובה.

יצחק וקנין: בסיכום של דיון אין הגבלה.

יצחק כהן: שרת הבריאות לשעבר, אני זוכר שהיית עולה לכאן להשיב, היית מסבירה באריכות את הצעות החוק שלך, בזמנו, אפילו שלא היה לך רוב ולנו כן היה רוב, אבל משכת את הדיון עד שגייסת רוב.

יצחק כהן: מי היה יושב-ראש הקואליציה אז?

יצחק כהן: אתה זוכר?

איציק שמולי: איך אפשר לשכוח?

קריאות: איציק, איציק – – –

חיים ילין: הפעם כנראה – – –

יצחק כהן: דרך אגב, אתם יודעים – – –

קריאה: – – – פרשת השבוע של השבוע הבא.

יצחק כהן: בבקשה.

יצחק כהן: חבר הכנסת ביטן, דוד ביטן – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני חושב שיש לך רוב.

יצחק כהן: אם אתה לא – עדיין לא.

יצחק כהן: טוב, אז להעשיר את ידיעותיכם שוב ושוב עד שתבינו.

יצחק כהן: פרק שמיני לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג–1963, אדוני היושב-ראש, שכותרתו השגה וערעור, קובע את מסלול הערעור על שומה שנעשתה לפי חוק.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, לפי הפרק האמור, אדם החולק על שומה רשאי להגיש השגה למנהל.

יצחק כהן: מה ההשגה, ברושי?

יצחק כהן: על ההחלטה בהשגה ניתן להגיש ערר לפני ועדת ערר של שלושה חברים, שהם שופט – יושב-ראש הוועדה, שני חברים, שאחד מהם לפחות – – –

איתן ברושי: איציק, תגיד על הטונה משהו.

יצחק כהן: דרך אגב, המחירים ירדו.

יצחק כהן: ראית?

יצחק כהן: המחירים ירדו, והתעשיינים לא נפגעו – –

איתן ברושי: מה לא נפגעו?

יצחק כהן: – – והיצוא גדל – אתה – תודה, אתה אדם הגון, תודה.

יצחק כהן: תודה.

יצחק כהן: תודה שטעית.

יצחק כהן: ואגב, תדע לך, ברושי, באמת הם הגדילו את היצוא, הגדילו פסי ייצור.

יצחק כהן: המחירים ירדו.

איתן ברושי: איציק, היום הופיעו המנכ"ל וראש אגף תקציבים.

איתן ברושי: הם הודיעו שתהיה צמיחה.

איתן ברושי: איך תהיה צמיחה?

איתן ברושי: נוסעים לחו"ל, קונים מכוניות.

איתן ברושי: שום מפעל לא הוקם בארץ, סוגרים את כל המפעלים, את החקלאות אתם מחסלים, איך תהיה צמיחה?

איתן ברושי: קונים מכוניות.

יצחק כהן: אנחנו לא מחסלים את החקלאות.

יצחק כהן: עובדה שמדוודב היה פה.

יצחק כהן: הוא כל כך חשק במסוק הזה, הוא קיבל אותו מתנה.

איתן ברושי: מאיפה תממן את ה-200,000?

יצחק כהן: רצה מסוק, קיבל מסוק.

איתן ברושי: הכול בזכות השקעות העבר.

יצחק כהן: קיבל מסוק.

איתן ברושי: עוד נתת לו מזל"ט במתנה.

יצחק כהן: אני נתתי לו?

יצחק כהן: אם הייתי יכול, הייתי – – – לו את המנוע.

יצחק כהן: מה אתה אומר על זה, הרב ליצמן?

יצחק כהן: מגיע ראש ממשלת רוסיה, מתלהב מאיזה מסוק, מזל"ט, מקבל אותו במקום – מתנה.

יצחק כהן: איזה יופי.

יצחק כהן: מזל שהוא לא ביקש את השר בעצמו, היה לוקח את השר מתנה לרוסיה.

יעקב ליצמן: – – –

יצחק כהן: לא, השאלה אם לימדו אותו להטיס את זה, אני לא יודע.

יצחק כהן: צריכים לתת לו גם את הצוות שמטיס.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, במהלך השנים הושמעה ביקורת, בצדק, על הרכבה של ועדת הערר, על רקע החשש, כפי שאמרתי, לא חלילה שתפסנו משהו, או שראינו משהו, אבל היה חשש לניגוד עניינים של חברי הוועדה שאינם היושב-ראש – לא השופט – שכן בפועל, אדוני היושב-ראש, החברים האלה הם עורכי-דין, רואי-חשבון, שמאי מקרקעין – מה הם עושים ביום-יום?

יצחק כהן: אדוני חבר הכנסת דוד ביטן, עליזה, אתם לא מקשיבים ואתם – אפשר?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: מה לא?

יצחק כהן: תחליטו.

קריאה: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: נכון שאין תכלית לדיון בצורה הזאת, את זה צריך להגיד לקואליציה.

יצחק כהן: טוב, אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

יצחק כהן: אני מסיים.

יצחק וקנין: אני חושב – – –

יצחק כהן: אני מסיים, אני מסיים.

דוד ביטן: – – –

יצחק וקנין: אין בעיה, רק אתה לא שם לב איך הדיון מתנהל?

יצחק וקנין: זה לא מוסיף כבוד הרבה לכנסת.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

יצחק וקנין: אני חושב – סתם למתוח את הדבר הזה בלי שום תכלית?

יצחק כהן: לא, תן לי לסיים.

יצחק כהן: תן לי לסיים.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

דוד ביטן: – – – אם הוא עומד בזמנים – – –

יצחק וקנין: ודאי שהוא עומד בזמנים.

יצחק וקנין: הוא יכול לעמוד פה – הוא יכול לעמוד פה גם שעה, אין שום בעיה.

יצחק וקנין: השאלה מה התכלית של הדבר הזה, אם זו תכלית ראויה או לא תכלית ראויה, וזה לא תכלית ראויה.

דוד ביטן: – – – זה מתבצע, מה אני עושה?

דוד ביטן: אם הוא עומד בזמנים, הוא עומד בזמנים.

קריאות: – – –

יצחק כהן: טוב, אני אחזור על הסיכום.

יצחק כהן: אנחנו מבקשים להסמיך את בית-המשפט המחוזי לדון בערעור מס לפי חוק מיסוי מקרקעין תחת ועדת הערר הפועלת כיום לפי אותו חוק.

יצחק כהן: כך נפתור את החשש לקיומו של ניגוד עניינים אצל חברי הוועדה, וכן תיווצר – אדוני היושב-ראש, אתה לא מקשיב.

יצחק כהן: הוא לא מקשיב.

אורן אסף חזן: הוא – – – לך זמן, הוא – – – לך זמן.

יצחק כהן: למי מחכים?

קריאה: טוב, לשבת.

יצחק וקנין: אדוני, תודה.

יצחק כהן: – – – תיווצר אחידות בחקיקה בכל הנוגע לערעורי מס.

יצחק כהן: אני מבקש להצביע על זה הצבעה פה-אחד.

יצחק כהן: אין השגות, אין ערעור על ההחלטה.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק וקנין: חברים, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 89), התשע"ז–2016 – קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40

יצחק וקנין: נמנעים – אין

יצחק וקנין: 40 בעד, 28 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת כספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/644); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: סעיף 5: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 27) (אי-מתן אשרה ורישיון ישיבה לקורא לחרם על ישראל), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, אני רק אומר לפרוטוקול, הצעת החוק הזאת נוסחה על-ידי חבר הכנסת לשעבר ינון מגל, אצלנו, בתוך סיעת הבית היהודי, ויש לי הזכות הגדולה לקדם אותה, בהיעדרו, בשותפות מלאה עם שותפי, ידידי ורעי חבר הכנסת רועי פולקמן, שעשה ועושה בהצעת החוק הזאת באמת עבודה נהדרת, גם בדיאלוג עם משרד הפנים, עם יתר משרדי הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה, ברשותכם, חברים, לדבר עכשיו על הפחד – על הפחד ועל השיתוק שאוחז בנו לא פעם, באמת, בצורה לא מובנת – הפחד מלבנות בירושלים, עיר הבירה שלנו, וביהודה ושומרון, כי מי יודע מה יגידו האמריקנים; הפחד מלהסדיר את ההתיישבות – כן, אחרי 40 שנה, 450,000 אזרחי המדינה שהולכים לצבא, משרתים במילואים, משלמים מסים, והגיע הזמן לאפשר להם לחיות וליהנות מזכויות אזרח כמו כל אחת ואחד מאתנו.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נורא חוששים מזה, כי כנראה לא יאהבו את זה בעולם.

בצלאל סמוטריץ': הפחד, חברים, מלהפסיק את קייטנת השב"ס שמקבלים אסירי ה"חמאס", כי אנחנו חוששים מהתקוממות אסירים בבתי-הסוהר, שזה מין מאזן אימה כזה.

בצלאל סמוטריץ': תראו, סיימתי עכשיו פגישה עם שמחה גולדין, אבא של הדר, השם ייקום דמו.

בצלאל סמוטריץ': הם מסתובבים שנתיים ושלושה חודשים, מחכים – – –

יצחק וקנין: סדרנים.

יצחק וקנין: רק רגע, חבר הכנסת סמוטריץ.

יצחק וקנין: סדרנים, נא לעשות סדר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת, רכז הקואליציה, כל אלה שעומדים באמצע המליאה ומדברים.

יצחק וקנין: חברים, זה מפריע לדיון.

יצחק וקנין: נראה ממש כמו שוק.

יצחק וקנין: אתה יכול להמשיך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שנתיים ושלושה חודשים עברו מאז שנהרגו הדר ואורון, השם יקום דמם, ולכאורה מדינת ישראל מחויבת לעשות הכול כדי להחזיר את הבנים הביתה ולהביא אותם לקבר ישראל.

בצלאל סמוטריץ': התוכניות ידועות.

בצלאל סמוטריץ': לא צריך הרי להמציא שום דבר: להרע את תנאי הכליאה של אסירי ה"חמאס", להימנע מלהחזיר גופות, לעכב את השיקום ההומניטרי של עזה; במילה אחת פשוטה, להפעיל לחץ על ה"חמאס" כדי לגרום לו לרדת על ארבע ולהתחנן וכמובן להחזיר את הגופות.

בצלאל סמוטריץ': אבל אנחנו מפחדים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מפחדים, כי אולי אסירי ה"חמאס" יתקוממו, כי אולי תהיה פריצה בעזה.

בצלאל סמוטריץ': הפחד, חברים, מלעשות את הדבר הכי בריא, הכי טבעי, הכי אינסטינקטיבי ומתבקש מצד מדינה חפצת חיים, לא לאפשר למי שנלחם נגדנו בעולם וקורא לחרמות נגד מדינת ישראל, לא לאפשר לו להיכנס אלינו כאן פנימה ולנצל את הבסיס הקדמי שלנו כדי להילחם נגדנו ולקרוא לחרם ול-BDS.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח לומר לכם, נדהמתי, נדהמתי בוועדת הפנים כשקיימנו את הדיון בהצעת החוק הזו.

בצלאל סמוטריץ': נדהמתי מחברי בחלק הזה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברים, ה-BDS נגד מדינת ישראל לא קשור ליהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': זה לא קשור לימין ושמאל.

בצלאל סמוטריץ': ממה אתם מפחדים?

בצלאל סמוטריץ': הבנייה בירושלים וביהודה ושומרון זה הדבר הטבעי ביותר.

בצלאל סמוטריץ': הסדרת ההתיישבות זה הדבר המתבקש ביותר והמוסרי ביותר.

בצלאל סמוטריץ': הפעלת הלחץ על ה"חמאס" כדי להביא את הבנים הביתה זה הדבר שאנחנו מחויבים לו ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: ממש.

בצלאל סמוטריץ': אבל אנחנו פשוט מפחדים.

בצלאל סמוטריץ': אז היום, חברים, אנחנו עושים צעד ראשון בלתקן את הפחד הזה, בלהשתחרר ממנו, בלחזור לבריאות הטבעית.

בצלאל סמוטריץ': שוב, אדם נורמלי ובריא לא נותן למי שנלחם בו את הפריבילגיה לעשות את זה מכאן.

בצלאל סמוטריץ': יש כאן הרי תעשייה שלמה של אנשים וגופים שבאים לכאן על ויזות של תיירות או ויזות אחרות כדי להילחם בנו, כדי להפגין בבילעין ובנעלין וכדי ללכת ולספר אחרי זה בעולם כמה אנחנו רשעים וכמה אנחנו שוללים זכויות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עושים לזה היום סוף; לפחות צעד ראשון שבאמת מלמד על חזרה, כמו שאמרתי, לאותו אינסטינקט של אדם בריא, לא אדם חולה, אדם בריא.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מקווה, חברים, שכולם כולם, גם חברי פה במחנה הציוני, הכיסאות הכמעט ריקים, ואפילו חברי במרצ.

בצלאל סמוטריץ': לא עניין של ימין ושמאל – – –

איילת נחמיאס ורבין: שם הכיסאות יותר ריקים.

בצלאל סמוטריץ': אל תדאגי, בקואליציה עוד רגע כולם יבואו.

בצלאל סמוטריץ': לא עניין של ימין ושמאל, עניין פשוט של מאבק בדה-לגיטימציה, ב-BDS, תנועות החרם על מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא צריכים לתת את הלחי השנייה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: זו עזרה ל-BDS.

איילת נחמיאס ורבין: אתם עוזרים להם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים לתחילת הדיון בהצעת החוק.

יצחק וקנין: רשימת הדוברים סגורה.

יצחק וקנין: אני סוגר אותה.

יצחק וקנין: כל מי שרוצה בדקה הקרובה, יירשם, ולא, רשימת הדוברים סגורה.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יש כ-30 דוברים, אבל לא בטוח שכולם יהיו.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, יום שבת היה יום ההילולה של רחל אמנו, עליה השלום, בי"א במרחשוון.

ישראל אייכלר: ביום שישי הגיעו אנשים להתפלל – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אני מודיע שסגרתי את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: כן, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: במוצאי שבת, לפי הערכות המשטרה, הגיעו 45,000 איש לקבר רחל.

ישראל אייכלר: המקום כל כך צר וקצר, בפרט שבנו כל כך הרבה חומות מסביב והאריכו כל כך את הדרך.

ישראל אייכלר: כמה קילומטרים, 2 קילומטרים או משהו כזה.

ישראל אייכלר: זה גרם לכך שאוטובוסים חדשים לא יכלו להיכנס.

ישראל אייכלר: אוטובוסים מלאים אנשים חיכו.

ישראל אייכלר: אלה שנשארו שם – לא היו להם אוטובוסים לפנות אותם.

ישראל אייכלר: זה אומנם פרט טכני, אבל אני טוען, אדוני היושב-ראש, שלא ייתכן שכשיש אירוע דתי, אם זה בכותל המערבי, אם זה במירון בל"ג בעומר, אם זה בקבר רחל ביום ההילולה של רחל אמנו, לא ייתכן מצב כזה, להשאיר אלפי אנשים תקועים.

ישראל אייכלר: המשטרה גם לא אפשרה לצאת בהליכה רגלית מטעמים ביטחוניים, אבל נוצר מצב כזה שבסופו של דבר הם היו חייבים לאפשר את הדבר הזה; אנשים, נשים, טף וזקנים היו צריכים ללכת ברגל עד הצומת של מה שנקרא רוזמרין, וזה היה בבחינת "וכדי ביזיון וקצף".

ישראל אייכלר: הייתי שם אתמול.

ישראל אייכלר: נפגשתי עם מפקדי המשטרה.

ישראל אייכלר: לא תאמינו, המפקד אמר לי מפורשות: אם היו לי שלושה אוטובוסים ריקים, "שאטלים", שמוציאים את האנשים מקבר רחל עד צומת רוזמרין, לא הייתה שום בעיה.

ישראל אייכלר: אנשים היו באים ויורדים.

ישראל אייכלר: באים אנשים ואומרים, אין מספיק מקום.

ישראל אייכלר: גם במירון הם אומרים.

ישראל אייכלר: רבותי, אמרתי להם, וזה דבר שצריך כל אחד מאתנו לדעת: אפשר וצריך באירועים גדולים להתארגן.

ישראל אייכלר: גם גוף האדם זה מקום קטן, ועשרות ליטרים של דם מועברים בסירקולציה נכונה בגוף האדם בצורה מסודרת.

ישראל אייכלר: אם כל כלי הדם פתוחים, אין שום בעיה, כשיש חסימה יש הרבה צרות.

ישראל אייכלר: אם היו מאפשרים כמה "שאטלים", גם בקבר רחל, גם במירון אותו סיפור, גם בכותל המערבי.

ישראל אייכלר: אני עומד פה בשבוע שעבר, מבקש ממשרד התחבורה שבלילות, כמו שיש קווי לילה ריקים שנוסעים מכל המועדונים בכל הארץ, שיהיה מהכותל המערבי במשך הלילה, פעמיים בשעה, אוטובוסים עד לפנות בוקר.

ישראל אייכלר: אנשים יכולים להגיע גם לפנות בוקר, גם מאוחר בלילה, ולא היו צריכים ללכת דרך העיר העתיקה בלילות, באישון לילה.

ישראל אייכלר: אין קול ואין קשב.

ישראל אייכלר: ככל שזה מגיע למקום קדוש – הרמב"ן אומר שכשהוא הגיע לארץ-ישראל הוא ראה "כל המקודש מחברו חרב יותר מחברו" – רק כשזה מגיע לעניין של קבר רחל, לעניין של מירון, לעניין של הציבור החרדי, אין מספיק אוטובוסים.

ישראל אייכלר: אני חייב לציין שגם משרד התחבורה, גם "אגד", גם המשטרה עשו כמיטב יכולתם.

ישראל אייכלר: אבל לא הייתה התארגנות טובה.

ישראל אייכלר: מאיפה אני יודע שלא הייתה התארגנות טובה?

ישראל אייכלר: מן התוצאה.

ישראל אייכלר: אנחנו בוועדה לפניות הציבור קיבלנו פניות.

ישראל אייכלר: ביום רביעי בבוקר, ב-10:00, יהיה דיון.

ישראל אייכלר: אני רוצה להפסיק עם הנוהל הזה, שבנוגע לעניינים דתיים אין התארגנות מלכתחילה.

ישראל אייכלר: כל מה שרוצים לעשות אחר כך, צריך לעשות מראש.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: אם לא תהיה – דב חנין.

יצחק וקנין: אם כן, חבר הכנסת דב חנין אחרי טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, בנוסח המקורי של הצעת חוק המואזין נכתב כי היא נועדה למנוע העברת מסרים לאומיים.

טלב אבו עראר: הוא מתייחס בעיקר למערכות ההגברה במסגדים.

טלב אבו עראר: פתאום המטרה היא למנוע רעש.

טלב אבו עראר: מוזר.

טלב אבו עראר: שקר וכזב.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: הגיע הזמן שהחושך יחלוף והעוֹשֵׁק ייפול והאד'אן יתנשא.

טלב אבו עראר: )

אורן אסף חזן: למה אתה מבזה את התפילה?

אורן אסף חזן: למה אתה מבזה?

אורן אסף חזן: אתה עושה צחוק מעצמך.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: לא, זה בסדר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

טלב אבו עראר: – – –

מסעוד גנאים: – – –

עודד פורר: – – –

יצחק וקנין: רבותי, רבותי.

יצחק וקנין: רגע, רבותי.

יצחק וקנין: זה במסגרת הזמן שלו, הוא יכול להמשיך.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: זה לפגוע ברגשות – – –

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, שב דקה, תן לי לומר את הדברים.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: הוא יכול להמשיך ככה, זו הזכות שלו.

יצחק וקנין: אבל אני חושב שהוא יותר מבזה את העניין שלו מאשר בזה, תאמינו לי, כי זו מליאת הכנסת וזה לא מקום של תפילה.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: ולכן – שימשיך.

יצחק וקנין: על-פי התקנון הוא רשאי.

יצחק וקנין: הוא יותר מבזה את העניינים שלו מאשר מה שאתם חושבים.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: – – –

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: כל עוד זה במסגרת הזמן, הוא רשאי.

יצחק וקנין: זו הזכות שלו, חברים.

יצחק וקנין: הוא מבזה את בית-התפילה שלו.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: לפחות שלא יזייף.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: מה אתה אומר?

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אלוהים, ריבוני, זוהי הקריאה המלאה והתפילה הקיימת.

טלב אבו עראר: תן לאדוננו מוחמד את מקומו בגן העדן והאצל לו מידות תרומיות, והענק לו את המקום המשובח שהבטחת לו.

טלב אבו עראר: אתה לא תפר את ההבטחה, והמפסידים יפסידו.

טלב אבו עראר: )

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: יבוא חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי.

יצחק וקנין: אני מודיע מראש – – –

אורן אסף חזן: הוא מנשק לאימאם את היד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: זה כבוד הכנסת שלך.

יצחק וקנין: בסדר.

יצחק וקנין: אדוני, אם אתה תמשיך לצעוק ולצעוק זה לא יעזור.

יצחק וקנין: תעלה גם אתה, תעשה מה שאתה רוצה.

יצחק וקנין: זאת הזכות שלו לדבר.

אורן אסף חזן: אני לא אעשה מה שאני רוצה, כי זאת הכנסת.

יצחק וקנין: אדוני, שב במקומך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, שימו לב למה שקורה לכנסת השבוע.

דב חנין: שימו לב למה שקורה לכנסת השבוע.

עודד פורר: – – –

דב חנין: עכשיו אנחנו מגיעים לעוד הצעת חוק משונה, בעייתית, מיותרת, מוזרה ומסוכנת.

דב חנין: התפלאתי, אני חייב לומר לכם, לראות את שמו של חבר הכנסת פולקמן חתום על ההצעה הזאת – עד שהוא עלה לדוכן וראיתי שחבר הכנסת פולקמן הוא בעצם בצלאל סמוטריץ.

רועי פולקמן: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת – דב חנין, דב חנין, דב חנין – אדוני, הדובר, אתה תקשיב לי כשאני מנהל את הדיון.

יצחק וקנין: כשאני קורא לך, אתה תקשיב.

יצחק וקנין: רבותי, אני אעשה סדר בדיון.

יצחק וקנין: אם אתם תעמדו ותמשיכו לצעוק בעמידה, אני אוציא אחד אחרי השני בשלוש קריאות.

יצחק וקנין: זה לא מכובד, מה שקורה פה.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך את הדיבור.

רועי פולקמן: – – –

דב חנין: לא על חשבון זמני.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אז אני התפלאתי לראות את שמו של חבר הכנסת פולקמן חתום על הצעת החוק הזאת כיוזם ראשון, עד שראיתי אותו עולה לדוכן, וגיליתי שחבר הכנסת פולקמן הוא בעצם בצלאל סמוטריץ.

דב חנין: זאת לא טעות, זה משהו עצוב שקרה פה בכנסת לחבר כנסת, אגב, שאני מאוד מעריך.

דב חנין: הוא איש מפלגת מרכז, הוא לא שייך לימין הקיצוני.

דב חנין: איך זה קורה שחבר הכנסת פולקמן הופך להיות בצלאל סמוטריץ?

רועי פולקמן: גם המחנה הציוני תומך.

דב חנין: אני שואל את השאלה הזאת כשאלה רעיונית, מחשבתית, שאנחנו צריכים להיות מוטרדים ממנה – איך זה קורה לאיש מרכז, שהגיע לכאן עם הרבה רצון טוב וכוונות טובות, והנה הוא מוצא את עצמו מנומק כאן, על הדוכן הזה, על-ידי חבר כנסת מוכשר ללא ספק, אבל שייך לשוליים הכי ימניים של הימין הכי ימני שקיים במדינה הזאת.

דב חנין: זה דבר שצריך, עמיתי חברי הכנסת, לעורר מחשבה.

דב חנין: הימין מגיע לשלטון כאשר גם המרכז מתחפש לימין – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אמרתי שבעמידה אתה לא תקרא קריאות ביניים.

דב חנין: – – – כאשר גם המרכז מתחפש לימין.

דב חנין: וכאשר במחנה המרכז-שמאל יש כאלה שגם הם חושבים שהם צריכים להפוך להיות ימין, כאשר במחנה המרכז-ימין חושבים שהם צריכים להיות ימין יותר מהימין, התוצאה היא שהימין הולך ומתחזק ואג'נדה מסוכנת ובעייתית משתלטת על הארץ.

אורן אסף חזן: השותפים שלך במפלגה תומכים יותר ויותר בטרור – – –

דב חנין: החוק הזה אין לו שום בסיס ואין בו שום צורך.

דב חנין: לשר הפנים יש היום סמכויות להכניס ולא להכניס למדינת ישראל – –

אורן אסף חזן: איזה חברים בוגדים יש בבתי-הסוהר.

דב חנין: – – את מי שהוא רוצה.

דב חנין: אתם לא מאמינים בשר דרעי, בסדר, אני מבין שהשר דרעי לא מספיק ימני, לא מספיק לאומני – לא מספיק לאומני בשביל חבר הכנסת סמוטריץ וכנראה גם לא מספיק לאומני בשביל חבר הכנסת פולקמן, ולכן מסנדלים את שר הפנים – –

אורן אסף חזן: לא, אתה משקיף תומך טרור, דב – – –

דב חנין: – – ואומרים לו: אתה לא תיתן להיכנס – –

יצחק וקנין: זמנך תם, אדוני.

דב חנין: – – לא תיתן להיכנס למי שאיננו מוצא חן בעינינו.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, זמנו תם, ואתה לא תפריע.

אורן אסף חזן: נגמר לו הזמן, אז תוריד אותו.

יצחק וקנין: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק וקנין: אדוני, זמנך תם.

דב חנין: זמני לא תם כי אדוני לקח דקה מזמני.

יצחק וקנין: לא לקחתי, היה לך עוד זמן מהקודם.

דב חנין: לא היה לי זמן מהקודם.

יצחק וקנין: זמנך תם, אדוני.

דב חנין: זמני לא תם, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אני מודיע.

יצחק וקנין: אתה רוצה שאני אוריד אותך עם סדרנים?

דב חנין: אתה יכול להוריד אותי אם אתה רוצה, זמני לא תם.

יצחק וקנין: אני אוריד אותך.

דב חנין: זמני לא תם, אני רוצה להביע מחאה על ההתנהגות שלך.

יצחק וקנין: מעל 30 שניות אתה עברת ולא הורדתי לך.

יצחק וקנין: אדוני, זמנך תם.

דב חנין: אתה, אדוני, הערת למעירים על חשבון זמני.

דב חנין: אני מוחה על ההתנהגות שלך.

יצחק וקנין: אתה יכול למחות עד מחר.

אורן אסף חזן: אתה יכול למחוא כף אולי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי.

דב חנין: אני מוחה לא רק עד מחר, אדוני, אלא גם עד היום.

דב חנין: תודה.

יצחק וקנין: סיימת את הדברים שלך.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יהודה גליק, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, ידידי חבר הכנסת וקנין, כבוד השר, שר הבריאות, חברי וחברותי המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, יהודים ושאינם יהודים – –

אורן אסף חזן: תפסיק עם המתוקים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, הפתיל קצר עכשיו.

ענת ברקו: בנים ובנות, ילדים וילדות.

יהודה גליק: – – קודם כול, חבר הכנסת אבו עראר – אני בוודאי מסכים אתו.

יהודה גליק: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אין אלוה מבלעדי אלוהים.

יהודה גליק: אלוהים הוא אחד, אלוהים לעַד, לא יָלַד ולא הוּלַד, שווה לו אין גם אחד.

יהודה גליק: בשם אלוהים הרחמן והרחום, השבח לאל.) אלוהים הוא אחד, שמו שלום.

יהודה גליק: השבוע היה פה יום לזכר רבין, ולצערי היה פה ויכוח, כל אחד הכה על החזה של השני – מי יותר מסית ומי יותר אשם ומי לא בסדר עוד יותר ומי לא.

יהודה גליק: רבותי, הבה נהפוך את היום הזה לעתיד ליום של סובלנות.

יהודה גליק: הבה נכבד את המקום הזה, ולא ננסה לכפות איש את דתו על השני, איש את דרכו על השני, ולא נבזה אחרים שמתפללים, רק בצורה אחרת.

יהודה גליק: הבה נפנה את המקום הזה למקום של פתיחות.

יהודה גליק: "יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך", "יהי שלום בחילך שלוה בארמנותיך.

יהודה גליק: "

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: אם לא יהיה – חבר הכנסת איתן ברושי.

חנין זועבי: אנחנו יכולים להקשיב, ולא רוצים להשתיק אתכם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי לא עברתי את המבדקים של מקהלתו של חבר הכנסת גליק, ולכן אני לא אסתכן בשירה מעל הדוכן הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו דווקא רוצים.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: אבל, תראו, הכנסת משודרת מפתיחת המליאה ועד סופה, אז מותר לצעוק, ומותר להתנגד, ומותר להביע דעה, אבל אסור לעשות מהבית הזה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו יושבים בו, קרקס.

מיקי לוי: נדמה לי שחלק מהחברים כאן עברו את הגבול, ועברו את גבול הטעם הטוב.

מיקי לוי: כי אם אנחנו לא מכבדים את עצמנו, בוודאי ובוודאי שהציבור בחוץ לא יכבד את הבית הזה ולא יכבד אותנו כנציגי ושליחי ציבור.

מיקי לוי: מוטב לכולנו לשים איזשהו רסן, ולא להפוך את הפרלמנט הישראלי לקרקס.

מיקי לוי: אני פונה לכל אחד ואחת מכם:

מיקי לוי: מותר לצעוק, מותר להתנגד, מותר לעשות הכול, בואו לא נהפוך את זה לאיזה מין בדיחה שלמחרת תמיד נפגוש את הציבור והוא יפנה אלינו אצבע מאשימה.

מיקי לוי: לגופו של עניין, אני חושב שגם אם החוק הזה מיותר, ויכולנו לחיות בלעדיו, בכל זאת הוא חוק ראוי – שאם יש מי משונאי מדינת ישראל, הוא לא יבוא בקהלנו.

מיקי לוי: זכותנו וחובתנו כמדינה למנוע את כניסתו לתוך גבולותיה של מדינת ישראל.

מיקי לוי: אנחנו מדינה ריבונית.

מיקי לוי: אפשר למצוא דוגמה כזאת במדינות אחרות בעולם.

מיקי לוי: אני לא יודע כמה מכם – אני מניח שיודעים כל כך הרבה סיפורים, שאנשים שנחתו בשדות תעופה בארצות-הברית נכנסו לחדר אחד, יצאו מהחדר השני ועלו על טיסה אחר כבוד חזרה אל המקום שממנו באו.

מיקי לוי: ולכן החוק הזה, אולי לא היה טוב שבא לעולם, אבל בכל זאת הוא ראוי, וטוב שנגן על עצמנו, ואני אצביע בעד.

מיקי לוי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע זכרנו את יצחק רבין, זיכרונו לברכה, בישיבה שהייתה יכולה להתנהל בצורה יותר נכונה, והיום אנחנו בתוך סערות כשאולי הקשות עוד לפנינו; ישראל עומדת בפני הכרעות קשות, והבית הזה ישקף את חילוקי הדעות.

איתן ברושי: גם אם נשדר אחדות – וטוב שכך – אי-אפשר לטשטש את חילוקי הדעות, אבל חשוב שהכנסת תתנהל בצורה יותר ראויה.

איתן ברושי: אני חושב שכל חלקי הבית – ודאי כאלה שרוצים לעבוד אחד עם השני – לא יכולים ליצור מצבים – יש גם יום שאחרי.

איתן ברושי: לא הכול נגמר בישיבה אחת, וההתנהלות, כפי שבאה לידי ביטוי גם בישיבה הזאת, מרחיקה גם את האפשרות לשתף פעולה בצד זה או בצד זה.

איתן ברושי: אנחנו לא קרקס; אנחנו מנהיגות נבחרת של העם.

איתן ברושי: ככה לא ראוי להתנהג.

איתן ברושי: זו לא דוגמה.

איתן ברושי: הייתי היום שותף להפגנה או להתכנסות של נשים למען השלום.

איתן ברושי: פגשתי אותן גם במהלך הצעדה של רכבת העמק בעמק-יזרעאל וגם בקאסר-אל-יהוד, והיום כאן ליד הכנסת, וראיתי נשים רבות – היום זה משלחת, אבל היו אלפים, שיש להם גם חילוקי דעות, אבל יש להם מכנה משותף, ומרשימה העוצמה הזאת שאומרת: אנחנו רוצים הסדר, אנחנו רוצים משא-ומתן.

איתן ברושי: אנחנו לא אומרים מהו בדיוק ההסדר, אבל ברור שלא אלימות ולא מלחמה אלא ניסיון לחיות כאן בצוותא.

איתן ברושי: אני נפגשתי אתן, גם שוחחתי עם רבות מהן, ואני מביא את המסר לכאן לכנסת.

איתן ברושי: יש בציבור הישראלי, על כל מרכיביו, רצון גדול לראות כאן הובלה לתהליכים של פיוס והשלמה, בלי לוותר על האינטרסים החיוניים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהתקיים ויכוח במחנה הציוני.

איתן ברושי: אני חושב שהחוק הזה יכול היה להיות מנוסח אחרת, אבל בוויכוח שפורץ פה ובלהט שאנחנו רואים גם בישיבה הזאת, נוצר חוסר אמון, שגם אם אפשר לתמוך בהצעה כזו או אחרת – ואני מאלה שחושבים שישראל זקוקה להגנה מכל מיני גורמים שרוצים ברעתנו – אבל יש חשש, חברי, שיש כאן הזדמנות גם לניצול לרעה, או יש פה גם חשש ממה שאינו כתוב בחוק.

איתן ברושי: לכן המחנה הציוני יימנע בהצבעה.

איתן ברושי: אני באופן אישי חושב שיש מקום לומר מה דעתנו על מי שבא לכאן מתוך כוונה לקיים מזימות ולחרוש רעות, אבל מה שקורה, באווירה שקיימת יש חוסר אמון וחסר הבנה מדוע זקוקים לחוק כזה בעת הזו.

איתן ברושי: יש סמכויות לממשלה להגן על המדינה – זה תפקידה, לרבות סמכויות של שר הפנים.

איתן ברושי: בסופו של דבר במשמעת שחלה על חברי המחנה הציוני, ואני חלק מהם, אני אמנע.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת – – –

יצחק וקנין: רבותי, החלפתם לי את השמות.

יצחק וקנין: אני מוחק ומוחק ומחליף ומוחק.

יצחק וקנין: אני כבר לא יודע את מי לשים.

יצחק וקנין: זה רק ברשימה אצלכם.

יצחק וקנין: תשאלו אותו.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק הזאת היא המשך לשטף ולהצפה של חוקים אנטי-דמוקרטיים, חוקים גזעניים.

אוסאמה סעדי: רק אתמול התבשרנו בוועדת שרים לענייני חקיקה, אדוני היושב-ראש, על שתי הצעות חוק גזעניות – הצעת חוק עמונה, שמוביל סמוטריץ; הוא כופף את כל שרי הממשלה וגם את ראש הממשלה – כביכול נתניהו נכנע, אבל האמת שהוא לא נכנע, הוא רצה בזה.

אוסאמה סעדי: היועץ המשפטי לממשלה, בצעד נדיר, הגיע לוועדת שרים לענייני חקיקה, הסביר עד כמה החוק הזה הוא לא חוקתי.

אוסאמה סעדי: יש קשיים חוקתיים בחוק של עמונה, אבל גם על החוק הזה, סמוטריץ ופולקמן – אם זה החוק של פולקמן, שהוא ממפלגת כולנו, שהוא חתום על זה, והוא מגיש על זה, כנראה הוא מתבייש להציג את החוק הזה, ונתן לסמוטריץ להציג אותו.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך, פולקמן – באמת, תתבייש לך.

אוסאמה סעדי: ומיקי לוי, ככה לא תחליפו את השלטון.

אוסאמה סעדי: ככה לא תעלו לשלטון – לא אתם ולא המחנ"צ.

אוסאמה סעדי: אם על חוק כזה אתה מצביע בעד, אתם לא תגיעו רחוק, ותמשיכו לדשדש, כי אתם מחקים את הליכוד, ומנסים לאגף את הליכוד מימין, וככה לא תעלו לשלטון.

אוסאמה סעדי: מבחינה משפטית, אמרתי, אדוני היושב-ראש, ותשמע, חבר הכנסת ביטן, יו"ר הקואליציה – אתם פה – ותשאלו את היועץ המשפטי של ועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: יש היום מספיק סמכויות לשר הפנים.

אוסאמה סעדי: יש היום שיקול דעת רחב ביותר, לפי הפסיקה הקיימת, של בית-המשפט העליון, יש שיקול דעת רחב ביותר לשר הפנים, למי לתת אשרות.

דוד ביטן: למה לא מצליחים לעשות כלום?

אוסאמה סעדי: עושים.

אוסאמה סעדי: אתה יודע כמה מונעים?

אוסאמה סעדי: אתה יודע כמה מגיעים לנתב"ג, וישר מחזירים אותם, באותו מטוס, ולא נותנים להם להיכנס?

אוסאמה סעדי: עשרות.

אוסאמה סעדי: והולכים לבית-המשפט, ובית-המשפט לא מתערב, כי אומרים ששיקול הדעת – רויטל סויד, את עורכת-דין.

אוסאמה סעדי: תקראו את הפסיקה של בית-המשפט.

אוסאמה סעדי: בית-המשפט קובע שיש שיקול דעת רחב ביותר לשר הפנים, ואתם פה – הנה, חברת הכנסת גרמן גם תסביר לכם את זה – אתם פה מצמצמים את שיקול הדעת.

אוסאמה סעדי: תשמעו ותקראו את מה שאמר היועץ המשפטי של ועדת הפנים בדיונים של ועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: הוא אמר נכון – היום יש שיקול דעת רחב ביותר של שר הפנים.

אוסאמה סעדי: החוק הזה מצמצם ולא מרחיב.

אוסאמה סעדי: ואפילו שר הפנים יודע את זה.

אוסאמה סעדי: אבל בכל זאת אתם ממשיכים, כי אתם חושבים שאולי זה ייראה טוב, זה יישמע טוב.

אוסאמה סעדי: אתם רק הולכים ומסתבכים.

דוד ביטן: אז מה הבעיה שלך?

דוד ביטן: אם הוא מצר – – –

ענת ברקו: מה יש?

אוסאמה סעדי: לא, אני אומר לכם, זה קיים בחוק.

אוסאמה סעדי: אתם ממשיכים להביא עוד חוקים ועוד חוקים.

ענת ברקו: מה זה מפריע לך, אם זה קיים?

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם – החקיקה הזאת היא חקיקה לא דמוקרטית, והיא תוביל רק למאבק עם הקהילה הבין-לאומית, וככה תסתבכו עם החוק הבין-לאומי, וטוב שכך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האלה אנחנו עדים לעוד שיטפון ולעוד צונאמי מטורף של חוקים אנטי-דמוקרטיים, גזעניים, מבית-מדרשה של ממשלת נתניהו.

מסעוד גנאים: פתאום ראש הממשלה נכנס בכל הכוח לאישור ולקידום חוק מניעת האד'אן.

מסעוד גנאים: האד'אן בשבילו ובשביל כל גזען נהפך למקור רעש, הפרעה, מטרד.

מסעוד גנאים: ואני אומר להם ולכל הקיצוניים האלה ולראש הממשלה: נכון.

מסעוד גנאים: האד'אן מטרד ומקור דאגה לכל גזען ולכל פנאט שלא רוצה לשמוע מילה בערבית, כי חמש פעמים ביום "אללהו אכבר" מזכירה להם שהארץ והאדמה הזאת היא ערבית, כפי שאומרים: (אומר בערבית: האדמה מדברת ערבית,) והיא פלסטינית.

מסעוד גנאים: יש לנו פה, חברת הכנסת.

מסעוד גנאים: יש לנו פה.

ענת ברקו: – – –

מסעוד גנאים: והאדמה הזאת היא ערבית ופלסטינית.

מסעוד גנאים: אני אומר בערבית קוראנית, ברורה, צחה: (אומר בערבית: האדמה שלנו.

מסעוד גנאים: )

אורן אסף חזן: אנחנו נסתום לכם אותו.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לא להפריע לדובר.

מסעוד גנאים: ומכל אלה אני אומר – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ענת ברקו, אני יכול פעם אחת, פעמיים.

יצחק וקנין: אני לא רוצה לקרוא שוב.

אוסאמה סעדי: – – אני אומר בערבית – –

אורן אסף חזן: למה, תגיד את זה בעברית.

מסעוד גנאים: – – קוראנית – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת, אני קורא לך פעם שנייה.

יצחק וקנין: אני קורא לך פעם שנייה.

מסעוד גנאים: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: האדמה שלנו, השמים שלנו, המים שלנו, האוויר שלנו.

מסעוד גנאים: ייתן קולו באללהו אכבר.

מסעוד גנאים: בואו לתפילה.

מסעוד גנאים: בואו לניצחון.

מסעוד גנאים: בואו להצלחה.

מסעוד גנאים: אללהו אכבר.

מסעוד גנאים: אין אלוהּ מבלעדי אלוהים, בין שירצה בכך מישהו ובין שימאן, ועל אפו ועל חמתו של כל גזען נוטר טינה ואויב אוצר משטמה.

מסעוד גנאים: לא תצליחו להפיל את הקול הזה.

מסעוד גנאים: אלוהים אדון לדבָרו אולם רוב האנשים אינם יודעים.

מסעוד גנאים: )

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני חייב להסביר לכם משהו.

יצחק וקנין: כל דובר שעולה לפה רשאי לדבר מה שהוא רוצה, בשפה שלו, כל עוד זה בזמן שלו.

יצחק וקנין: עובר הזמן, אני רשאי להפסיק אותו.

יצחק וקנין: רק אם הוא מציג מצגת מסוימת זה בניגוד לתקנון.

יצחק וקנין: ולכן, גם כשהם מדברים בשפה – – –

יעקב ליצמן: אפשר לדבר יידיש?

יצחק וקנין: דבר יידיש, דבר מה שאתה רוצה.

יצחק וקנין: זכותך בזמן שלך.

יצחק וקנין: ערבית היא שפה – – –

קריאה: רשמית.

יצחק וקנין: כן, נכון, עברית וערבית הן שפות – – –

קריאות: – – – שפות רשמיות.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ולאחריו – עאידה תומא סלימאן.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אורן אסף חזן: עבדאללה, מה קרה לרגל?

עבדאללה אבו מערוף: זה סיפור קצת טוב.

אורן אסף חזן: בוא תספר לנו.

עבדאללה אבו מערוף: מסיק הזיתים.

אורן אסף חזן: אה, היית במסיק?

אורן אסף חזן: איך לא הבאת לנו איזה פח שמן ככה טוב?

עבדאללה אבו מערוף: תתנהג יפה, ברצון.

אורן אסף חזן: אני לא מתנהג יפה?

עבדאללה אבו מערוף: לא, עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: כשאני אדבר.

ענת ברקו: אין עליך, אין עליך, ד"ר עבדאללה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד שר הבריאות יעקב ליצמן, ה-BDS זה מאבק פוליטי נגד הכיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: זו עובדה.

עבדאללה אבו מערוף: ומי שרוצה לעשות דמגוגיה ולהטעות את הציבור בשביל להסיט את השיח הציבורי שאכן יש כיבוש נתעב שנמשך מאז 4 ביוני 1967, שהוא מקור לכל מה שמתרחש פה, אסונות, הכיבוש היחיד בכל העולם שנמשך, שמנוגד לכל החוקים הבין-לאומיים – ועד עכשיו עדיין יש אנשים שאומרים, ה-BDS זה נגד מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: דמגוגיה, עוד דמגוגיה, עוד דמגוגיה.

עבדאללה אבו מערוף: מה המטרה?

עבדאללה אבו מערוף: בשביל להגיד לאנשים, תשתקו, אין כיבוש, והחרם הזה הוא נגד מדינת ישראל; עוד פעם אנטישמיות, עוד פעם דבר נגד מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: כל הביטחון של מדינת ישראל, מדינה אטומית, היא תילחם בחרם, היא תילחם ב-BDS.

עבדאללה אבו מערוף: מפחדים מהעובדות, מפחדים מהדבר הנכון האמיתי.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, חוק כזה שיכול להגביל במידה מסוימת את השיח הציבורי, את השיח הפוליטי – שכן הכיבוש מנוגד לכל החוקים הבין-לאומיים, וה-BDS הוא לפי החוק הבין-לאומי, חרם על הכיבוש עצמו ככיבוש.

עבדאללה אבו מערוף: ולמה להטעות אנשים?

עבדאללה אבו מערוף: לא ארחיב את הדיבור על זה.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן החוק הזה הוא עוד חוק שירתיע, בסוגריים – לא ירתיע את ה-BDS, ירתיע את האנשים שהם שוחרי השלום.

עבדאללה אבו מערוף: זו מטרת החוק, שכל אחד יגיד: דיר באלכ, אסור להזכיר את הפרה הקדושה, הכיבוש, שהוא המקור של כל האסונות, שהוא המקור של העוני כאן.

עבדאללה אבו מערוף: במקום שהכספים ילכו לרווחה, לבריאות, לחינוך, לקצבאות ילדים, הם הולכים להתנחלויות ולכיבוש הנתעב.

עבדאללה אבו מערוף: זו המטרה של החוק הזה, בשביל שאנשים יפחדו מאוד ולא ידברו פוליטיקה, ולא ידברו על שלום.

עבדאללה אבו מערוף: ולבסוף, אני רק אומר שתי מילים לחבר הכנסת פולקמן: אפילו אתה, יא ברוטוס?

עבדאללה אבו מערוף: הרי הוא עבד קודם בעמותת "סיכוי" שהיא לזכויות אדם.

עיסאווי פריג': למה אתה מזכיר אותם?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה – חברת הכנסת חנין זועבי.

אורן אסף חזן: – – – פח שמן אני רוצה.

אורן אסף חזן: הבטחת לי, מהמסיק הטרי אני רוצה.

אורן אסף חזן: לא הפרעתי לך – – –

עבדאללה אבו מערוף: עוד לא הבטחתי.

עבדאללה אבו מערוף: רק תתנהג יפה.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: אמרת, לא תפריע לי, אני – – –

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, דובר בין שאר הדברים שעלו והעלו חברי הכנסת, או חלק מחברי הכנסת, מה שקורה השבוע הזה, עת מבול החוקים הגזעניים והחוקים האנטי-דמוקרטיים שמובאים אפילו בשבוע אחד, ארבעה-חמישה חוקים במכה אחת, מונחים על שולחנה של הכנסת, רוצים לסיים אותם מהר מאוד.

עאידה תומא סלימאן: וחבר הכנסת מיקי לוי אומר שהופכים את הבית הזה לקרקס מפני שמישהו עלה ואמר: אל אד'אן.

עאידה תומא סלימאן: לא שמעתי מישהו אומר שהופכים את הכנסת לקרקס כאשר עמד סגן שר בשבוע שעבר והקריא לנו פרקי אבות – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: שעות על גבי שעות.

עאידה תומא סלימאן: – – שעות על גבי שעות.

יעל גרמן: אמרנו ואני יצאתי כמחאה.

עאידה תומא סלימאן: זאת לא פעם ראשונה.

עאידה תומא סלימאן: אמרנו, אבל – – –

יעל גרמן: ואני יצאתי כמחאה.

עאידה תומא סלימאן: נכון, ואני גם כן יצאתי כמחאה, לא מפני שאני נגד דת – –

אורן אסף חזן: את לא מאמינה באלוהים בכלל.

עאידה תומא סלימאן: – – אבל כי משתמשים בה בצורה כזו.

עאידה תומא סלימאן: במקביל מישהו השתמש בסמל דתי – –

אורן אסף חזן: את לא מאמינה באלוהים.

עאידה תומא סלימאן: – – כדי להעביר מסר של התנגדות, וחבל מאוד, חבל מאוד שלא רואים שהאד'אן שהיה פה עכשיו, ואני לא מי שמוכּרת כאישה דתייה, אבל כשהופך האקט לאקט של התנגדות, נגד השתקה, נגד גזענות, נגד רצון להכניע בני-אדם, אז אני אלחם שיישמע האקט הזה ויישמע אל-אד'אן.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להסתכל לאן מובילים את בית הכנסת הזה – נכון, לקרקס.

עאידה תומא סלימאן: לא בגלל שמשמיעים בו אל-אד'אן, אלא בגלל שהממשלה חושבת שבמחטף היא יכולה להעביר את כל החוקים ההזויים, ועוד לבוא ולטעון למה יש תנועת חרם.

אורן אסף חזן: למה מחטף?

אורן אסף חזן: מעבירים ב"פריים טיים".

עאידה תומא סלימאן: אנשים מחפשים דרך להתנגדות שהיא התנגדות לא אלימה.

עאידה תומא סלימאן: מה שנעשה היום על הדוכן הזה היה מעשה התנגדות לא אלים.

עאידה תומא סלימאן: והחרם הוא מעשה התנגדות לכל העוולות של הכיבוש וההתנחלויות, ורמיסת בני-אדם שהם העם הפלסטיני, העם שלי, כן.

עאידה תומא סלימאן: אבל אפילו אם זה לא היה העם שלי, הייתי עומדת פה ומגינה.

עאידה תומא סלימאן: אנשים שרוצים להחרים מצאו דרך לא אלימה להתנגד לכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: אז אפשר לחפור באדמה ולהחביא את הראש, ולחשוב שכל העולם לא רואה.

עאידה תומא סלימאן: לא רוצים לראות, לא רוצים לשמוע – –

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – מגרשים את המחרימים, והכול טוב ויפה במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: זה הקרקס, חברי הכנסת.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא – איננה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אם לא יהיה – חבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, החרם שהכריז כל העולם בזמנו נגד דרום-אפריקה בתקופת האפרטהייד התגלה ככלי יעיל – –

ענת ברקו: – – –

חנין זועבי: – – שהכריע בסופו של דבר את המשטר הבלתי-מוסרי והגזעני של דרום-אפריקה.

ענת ברקו: איך אפרטהייד אם את בכנסת?

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו – –

חנין זועבי: איך יכול להיות אפרטהייד?

חנין זועבי: – – –

יצחק וקנין: – – אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ענת ברקו: אם היא בכנסת – – –

יצחק וקנין: פעם שנייה.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: את לא תפריעי לה.

חנין זועבי: מדובר בכלי יעיל – –

ענת ברקו: אם היא בכנסת, איך זה אפרטהייד?

ענת ברקו: לא יודעת איך זה מסתדר לוגית.

חנין זועבי: – – מדובר בכלי מוסרי מהמדרגה הראשונה.

חנין זועבי: יוזמי החרם היו אנשי ה-ANC, שחורים בעלי שיעור קומה ולבנים בעלי שיעור קומה, שאפשר להתגעגע אליהם בכנסת הזאת, לבנים דמוקרטים מזדהים עם המקום שבו הם נולדו, לבנים שיודעים שערכיהם הדמוקרטיים – – –

אורן אסף חזן: אני גם מציע לך להזדהות ולעבור לעזה.

יצחק וקנין: אורן, אתה – – –

אורן אסף חזן: הצעה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אתה כמעט בשלישית.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך.

יצחק וקנין: תראה, זה מוביל – זה שנותנים לך להפריע ולכל אחד להפריע – – –

אורן אסף חזן: לא, לא נותנים – – –

יצחק וקנין: – – – לברדק שלם פה במליאה, לחוסר שליטה.

אורן אסף חזן: זה דבר מקובל – – –

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך את זה.

אורן אסף חזן: לא, אבל קריאות ביניים זה מקובל – – –

יצחק וקנין: אז אתה באזהרה שלישית ואני אוציא אותך.

עיסאווי פריג': למה אתם פוחדים ממנו?

עיסאווי פריג': למה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת, אל תטיף לי מוסר, באמת.

יצחק וקנין: מפחד ממישהו?

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: – – – אל תפריע.

חנין זועבי: – – – לבנים, דמוקרטים, שערכיהם לא יכולים להוביל אותם אלא למקום אחד – הזדהות מלאה עם המאבק של הילידים.

חנין זועבי: וגם הישראלים הדמוקרטים אין להם דרך, אלא דרך אחת להיות דמוקרטים – להזדהות עם המאבק של הילידים.

חנין זועבי: להזדהות עם המאבק של הפלסטינים.

חנין זועבי: זה מבחן הדמוקרטיה.

חנין זועבי: זה מבחן ערכי האדם.

חנין זועבי: זה מבחן השוויון והצדק.

חנין זועבי: רבים שפעלו בשירות ה-ANC היו יהודים, ורוב היהודים הדרום-אפריקנים הם יוצאי אירופה שמשפחותיהם ידעו דבר וחצי דבר על אודות פירוש המונח פאשיזם, והם הזדהו עם הילדים בדרום-אפריקה.

חנין זועבי: יהודי דרום-אפריקה ידעו לבדל את עצמם מהפאשיזם שטבח ביהודים ובאחרים באירופה, שדרס את זכויותיהם של היהודים באירופה, אך דווקא יהודי המולדת הזאת לא יכולים לעשות את זה, וחבל.

חנין זועבי: החרם הוא כלי לגיטימי.

חנין זועבי: החרם הוא כלי מוסרי כאשר הוא מופעל נגד מדינה שדורסת את הזכויות של עם אחר, מדינה אדנותית, שרוצה להשתיק את האד'אן, לא בגלל הרעש של המואזין, לא בגלל זה, אלא בגלל הרעש שהפלסטיני מעורר בתוך נפשם של הגזענים.

יצחק וקנין: תודה.

חנין זועבי: זה לא הרעש של האוזן, זה הרעש הפסיכולוגי.

חנין זועבי: זה שלא סובלים את הקיום הזה של הפלסטיני.

חנין זועבי: זה אולי שהאד'אן מזכיר להם שיש ילידים – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, נגמר הזמן.

יצחק וקנין: נא לסיים.

חנין זועבי: – – שמרגישים את עצמם כבעלי המקום, והם חלק מהמקום הזה, הם חלק מהמולדת הזאת.

חנין זועבי: זה לא עניין של זכויות דתיות.

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: היידה.

אורן אסף חזן: היידה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אני קורא לך פעם שלישית.

יצחק וקנין: צא בחוץ.

אורן אסף חזן: על מה?

יצחק וקנין: נא לרדת.

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: על מה?

יצחק וקנין: אני מוציא אותך.

יצחק וקנין: קורא לך צא בחוץ.

אורן אסף חזן: נגמר לה הזמן.

אורן אסף חזן: על מה?

אורן אסף חזן: על מה?

יצחק וקנין: תשמע, אתה צריך ללמוד – –

אורן אסף חזן: ואללה, למה אתם מתרפסים – – –

יצחק וקנין: – – שפה זה לא הפקרות.

אורן אסף חזן: הפקרות?

אורן אסף חזן: כל היום אתם מתרפסים.

יצחק וקנין: אתה לא תגיד לי איך לנהל את הדיון הזה.

אורן אסף חזן: אני אגיד לך, כי אתה מתרפס.

אורן אסף חזן: אתה ארכי צבוע.

יצחק וקנין: צא בחוץ.

יצחק וקנין: יש פה שקט בזכות זה שאני מחזיק.

יצחק וקנין: צא בחוץ.

אורן אסף חזן: אתה סטייק על הגריל – – –

יצחק וקנין: תוציאו אותו בחוץ.

יצחק וקנין: נא לסיים, גברתי.

יצחק וקנין: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

יצחק וקנין: )

חנין זועבי: למען כולנו, גם ערבים, גם ילידים, צריכים שהמדינה הזאת תשלם – – –

אורן אסף חזן: אתה כמו סטייק, צבוע, מתהפך כל שנייה – – –

יעל גרמן: ועדת האתיקה.

חנין זועבי: – – – תשלם – – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: זה משפט אחרון.

יצחק וקנין: גברתי, את רוצה שאני אעשה מצב שגם אותך אני אוריד?

חנין זועבי: אני מסכמת.

יצחק וקנין: אז למה את מנצלת את זה?

חנין זועבי: לא.

יצחק וקנין: אל תנצלי את זה.

חנין זועבי: לקחו לי חצי דקה.

חנין זועבי: אני רוצה משפט סיכום.

יצחק וקנין: אני נתתי לך חצי דקה בלי להגיד לך לרדת.

חנין זועבי: החרם הוא טוב לכולנו.

חנין זועבי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת חנין זועבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עודד פורר, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תראו, רבותי, דיון יכול לצאת משליטה בשנייה אחת.

יצחק וקנין: ברגע אחד.

יצחק וקנין: בקריאות הביניים האלו, וכבר ראינו מה קרה פעם כשחנין זועבי הייתה פה ואורן חזן בלי הפסקה, בלי הפסקה, הביא אותנו לאיזה כאוס במליאה ולהתפרצות.

יצחק וקנין: אז מישהו צריך לקחת את האחריות פה על הדברים האלה.

עודד פורר: תודה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: אני אעלה רק בקצרה, כי הדיון הזה הוא באמת דיון על חרם.

עודד פורר: אתם באים פה ומדברים כל כך הרבה בגנות, ואתם מדברים איך אתם משתמשים בחרם או לא משתמשים בחרם.

עודד פורר: אתם משתמשים בחרם, גם אתה, חבר הכנסת עודה, בקריאה שלך להחרים את הלוויה של פרס ושאתה הולך לאזכרה לזכר ערפאת.

עודד פורר: עוד אתמול התראיינת לרדיו שמקורב ל"חיזבאללה" כדי להגיד שוב שערפאת היה גיבור; אין מה להשוות בינו לבין פרס.

עודד פורר: אז לא תדברו פה, כשאתם מצדיקים את הטרוריסטים, כשאתם תומכים בטרור, כשאתם הולכים לאזכרות שלהם וכשאתם עומדים דקה דומייה לזכרם.

עודד פורר: אל תבואו לפה ותטיפו מוסר לגבי חרם כזה או אחר.

עודד פורר: יושבים פה גם חברי כנסת שהם לא מוסלמים; נוצרים, שראש הרשימה שלהם הלך לאזכרה של מי שעומד מאחורי טבח של 600 נוצרים בדאמור שבלבנון.

עודד פורר: אז איך אתם מביטים לבני העם שלכם או לבני הדת שלכם בעיניים כשאתם עומדים מאחורי העניין הזה?

עודד פורר: בושה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני גורס שמדינת ישראל צריכה להילחם בכל כוחותיה נגד תופעת ה-BDS המכוערת והחמורה.

נחמן שי: ה-Boycott, Divestment and Sanctions.

נחמן שי: לעשות כל מה שהיא יכולה.

נחמן שי: היא לא עושה.

נחמן שי: שנים, שנים, שנים שהממשלה נרדמה בשמירה, ובעקבות זאת ה-BDS התפשט, הגיע למדינות נוספות, למעגלים נוספים, וקשה לעקור אותו עכשיו.

נחמן שי: רק בשנה האחרונה היא הקצתה סכום כסף גדול לכך, אבל גם כן תוך עקיפת משרד החוץ, ואני יכול להפנות אתכם לדוח מבקר המדינה האחרון שמלמד שאין תיאום בין הגורמים השונים שעוסקים בכך – המשרד לנושאים אסטרטגיים לא מתואם עם משרד החוץ, משרד החוץ לא מתואם עם משרד התפוצות, וכתוצאה מזה במקום שמדינת ישראל תפעל כמו אגרוף בפעולה משותפת ומלוכדת, זה מתפזר.

נחמן שי: אבל החוק הזה לא עוזר לנו.

נחמן שי: החוק הזה מיותר.

נחמן שי: החוק הזה הוא בגדר הצהרה, כי הוא לא נושא אתו שום פירות.

נחמן שי: אפשר גם היום למנוע כניסה של פעילי BDS לישראל, על-פי החוק הקיים.

נחמן שי: לא צריך להרחיב אותו.

נחמן שי: אז אם רוצים להעביר מסר, צריך להגיד להם: אל תבואו לישראל.

נחמן שי: שלא יבואו, הם יכולים לעשות את הפעולות שלהם בחוץ-לארץ וזה מספיק.

נחמן שי: די והותר.

נחמן שי: הם לא צריכים לבוא הנה.

נחמן שי: אבל בחוק הזה ובכלל – – –

חנין זועבי: – – –

נחמן שי: בבקשה.

חנין זועבי: – – – אם יש פה דמוקרטיה, מה הדאגה הזו שלא ייכנסו?

חנין זועבי: ייכנסו ויראו את השטחים הכבושים, גזל האדמות.

חנין זועבי: אין לכם מה להסתיר.

חנין זועבי: למה אתם מונעים מהם?

חנין זועבי: אם אתם דוגמה באזור, למה מונעים מהם להיכנס?

נחמן שי: אין להם מה לעשות פה, לדעתי.

נחמן שי: אני לא מייצג את הממשלה, כידוע לך.

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: אתה תגיד לי.

חנין זועבי: אתה תגיד לי למה אתה בעד החוק הזה, גם אם הוא לא מיותר – – –

נחמן שי: אני חושב שאנשים שבאים לארץ – – –

חנין זועבי: – – –

נחמן שי: אני אסביר לך.

נחמן שי: אני גם מאבד את זמני.

יצחק וקנין: חברת הכנסת, הוא הבין את השאלה, לא צריך לחזור עליה שלוש פעמים.

יצחק וקנין: הוא הבין את השאלה.

נחמן שי: אנשים שבאים לארץ כדי לפעול מתוכה כנגדה, מקומם לא פה.

נחמן שי: אני לא מדבר על שיח, אני לא מדבר – – –

חנין זועבי: יש חוק, יש משטרה, יש צה"ל, יש צבא.

נחמן שי: אני לא אצליח.

יצחק וקנין: חנין, את מפריעה לדובר.

נחמן שי: אני בעד לשמר את הכוחות הדמוקרטיים של מדינת ישראל – –

יצחק וקנין: את רוצה שהוא יענה לך, הוא יענה לך.

יצחק וקנין: הוא לא חייב.

נחמן שי: – – אני בעד.

נחמן שי: אם אנשים רוצים למתוח ביקורת על מדיניות מדינת ישראל, אני מוכן לקבל את זה.

נחמן שי: אני אסכים לפעמים אתם, אני לא אסכים אתם – זה לא שייך.

נחמן שי: אבל לבוא הנה ולעודד תופעה מכוערת כמו חרם נגד מדינת ישראל, נגד מוסדותיה, נגד חייליה, נגד היצוא שלה, נגד הלגיטימציה שלה – לזה מותר למדינת ישראל להתנגד ולפעול ככל יכולתה.

חנין זועבי: – – –

נחמן שי: ואם הם רוצים לעשות את זה, שיעשו את זה בכל פינה של העולם, לא פה.

נחמן שי: אבל מה הבעיה שלי – עוד שלושה-ארבעה משפטים – הבעיה שלי היא שהפעולות האחרות שהממשלה הזאת עושה, הן תורמות לדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

נחמן שי: בעניין של עמונה – הרגע דיבר היועץ המשפטי לממשלה פה באיזה מקום, באוניברסיטה, ואמר: הוא מתנגד לכך.

יצחק וקנין: תודה.

נחמן שי: זאת אומרת, אפשר להילחם בדה-לגיטימציה של ישראל גם נגד האנשים שעושים את זה, אבל אנחנו מבית מספקים את התחמושת לדה-לגיטימציה.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: אם לא יהיה – חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: נחמן, רק מילה על מה שאמרת.

תמר זנדברג: אני רק רוצה להסב את תשומת לבך שחוק החרם המדובר, כולל כאלה שקוראים לחרם על מוצרי התנחלויות, זה לא BDS, זה לא חרם על מדינת ישראל וזה לא דה-לגיטימציה.

תמר זנדברג: אני רוצה להודיע לך שאני באופן אישי לא קונה מוצרי התנחלויות – –

נחמן שי: זאת זכותך.

תמר זנדברג: – – כי אני לא מוכנה את הכסף שלי לתת לעוול ולהפרת זכויות אדם של הכיבוש ושל ההתנחלויות, וחוק החרם חל על זה.

תמר זנדברג: כך שלא הכול BDS ודה-לגיטימציה.

תמר זנדברג: יש בעולם הרבה מאוד מדינות, כולל אותנו, המחנה הדמוקרטי במחנה השלום בתוך מדינת ישראל, שלא מתנגדים למדינת ישראל, שאוהבים את מדינת ישראל, שתומכים במדינת ישראל, אבל חושבים שמדינת ישראל עושה טעות שיכולה להביא עליה את סופה, לפני ה-BDS וכל דבר אחר, וזה הכיבוש וההתנחלויות.

תמר זנדברג: אני רוצה להקריא לכם – חבל שחבר הכנסת פולקמן, היוזם של הצעת החוק הזאת, לא כאן – כי יש דמות דמיונית בשם פולישוק, שאת כל ההתרחשות פה כבר חזתה לפני שנתיים, ואני מצטטת פרק מ"פולישוק", שודר לפני שנתיים.

תמר זנדברג: קוזו, מזכיר הממשלה, למי שזוכר: פעילי שלום, זכויות אדם, זכויות דולפינים, זכויות פלסטינים וכל מיני אנרכיסטים מתחזים לתיירים רגילים, כאילו כלום, ואז בבת אחת, מתכנסים להפגנה ומתנגדים לכיבוש או לגדר או לשד יודע מה.

תמר זנדברג: ואז פולישוק שואל אותו: אז איך אני אעצור אותם?

תמר זנדברג: ועונה לו ראש הממשלה: אתה מפעיל את השגרירויות שלנו מול גורמי תיירות, גורמי תעופה, סוכני נסיעות, ממשלות, ודורש מהם לעצור את השמאלנים.

תמר זנדברג: ואז אומר לו קוזו – הוא מסביר לו איך הוא יזהה אותם: אוקיי, אוניית תענוגות לנמל אשדוד, כאילו הגיעו לקרוז, כאילו אמריקאים שמנמנים מפלורידה, כאילו לבקר במקומות הקדושים – בום, שמאלנים.

תמר זנדברג: אצנים אתיופים במרתון טבריה, חנונים מההיי-טק, צליינים ניגרים – בום, שמאלנים.

תמר זנדברג: נוער "תגלית", קבוצות ב"יורוליג" – לא עלית עליהם בזמן, אכלנו אותה בהזדהות עם הפלסטינים.

תמר זנדברג: והכי מסוכנים, ישראלים שהיו בחו"ל, נחשפו לתקשורת החופשית, ועכשיו חוזרים.

תמר זנדברג: השב"כ העביר לנו את המיילים שלהם, פחד אלוהים.

תמר זנדברג: תתחיל להיערך, תפעיל את משרד החוץ, כי זאת מלחמה.

תמר זנדברג: ברור?

תמר זנדברג: אומר לו פולישוק: ברור.

תמר זנדברג: אבל רגע, מלחמה על מה?

תמר זנדברג: ועונה לו ראש הממשלה: על זה שלא יסתובבו פה אנשים שלא חושבים כמונו.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי – איננו נוכח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעקב ליצמן: אגב, אדוני היושב-ראש, מי זה פולישוק?

יצחק וקנין: גם אני לא יודע.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, לפני שאתה מתחיל להפעיל לי, אני מבקשת לעצור.

יעל גרמן: אני פשוט רוצה לומר שאני מלאת התפעלות מהדרך שבה אתה מנהל את הישיבה.

יעל גרמן: אני חושבת שמגיע לך "כל הכבוד" גדול.

יעל גרמן: הייתי חייבת לומר את זה לפני דברי.

יעל גרמן: חברי וידידי, ואני מתכוונת לחברי וידידי מהסיעה המשותפת, ה-BDS שולל את זכות קיומה של מדינת ישראל.

קריאה: זה לא – – –

יעל גרמן: כן, יש גם כאלה שנלחמים רק נגד הכיבוש, אבל זה כבר מזמן גלש מעבר לנושא הזה.

יעל גרמן: יש לי חבר קרוב שהיה כאן יועץ, עורך-דין אסף וייס – רבים מכירים אותו – שנמצא כרגע בניו-יורק, לומד שם, והוא מספר על ההשמצות הנוראות, חסרות הבסיס לחלוטין, נגד מדינת ישראל ועל ההתקפות נגד כל הסטודנטים הישראלים.

יעל גרמן: חברים יקרים, אנחנו צריכים להילחם נגד ה-BDS, אבל החוק הזה לא עושה את זה, לא מתיימר לעשות את זה.

יעל גרמן: החוק הזה הוא חוק מיותר לחלוטין.

יעל גרמן: אני מחזיקה בידי את חוק הכניסה לישראל, שמפקיד בידי שר הפנים את הסמכות – הוא רשאי לתת ורשאי גם לא לתת – אשרה ורישיון לישיבת מעבר, אשרה ורישיון לישיבת ביקור, אשרה ורישיון לישיבת ארעי, אשרה ורישיון לישיבת קבע, רישיון זמני לישיבת ביקור, אשרה ורישיון לישיבת מעבר, ועוד ועוד.

יעל גרמן: לשר הפנים יש סמכויות שהוא נוקט כדי שלא לתת להיכנס למי שהוא לא רוצה, לרבות מי שהוא חושב שיכול להזיק.

יעל גרמן: ולכן, החוק הזה מיותר.

יעל גרמן: מה הוא בא לעשות?

יעל גרמן: הרי הוא לא יפסיק את ה-BDS.

יעל גרמן: הרי שונאי המדינה ואלה שמפיצים את השקרים עושים זאת בחו"ל, הם בכלל לא עושים את זה כאן, אז מה זה יעזור, החוק הזה?

יעל גרמן: ואלה שנמצאים כאן, כמו תמר, שזו זכותה לחשוב כך, ממילא נמצאים כאן ועושים את מה שהם חושבים – מתוך מצפונם.

יעל גרמן: אז את מי בא החוק הזה לעצור?

יעל גרמן: את אותם בודדים שרוצים לבוא ולראות מה קורה כאן?

יעל גרמן: אולי הם יראו ויחשבו שטוב?

יעל גרמן: אבל נוסף על כל זה, אני רוצה לומר לכם:

יעל גרמן: להשתמש בחרם נגד חרם – זו חרב פיפיות; היום אנחנו נמנע את כניסתם של מי שאנחנו חושבים שנוקטים חרם, ומחר באירופה – ואני רוצה לומר לכם שכבר דנו בזה לפני שנתיים, ב-2014 – דנו באפשרות להחרים מתנחלים, לא לתת להם להיכנס לאירופה, אם הם היו מעורבים בפלילים.

יעל גרמן: זה מה שאנחנו רוצים?

יעל גרמן: אנחנו רוצים שאת סימון המוצרים – –

יצחק וקנין: תודה.

יעל גרמן: – – יעבירו בחוק?

יעל גרמן: החוק הזה לא נחוץ, מיותר ומזיק.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

חיים ילין: יעל, יש עתיד הפלורליסטית – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, כשאני קורא את רשימת החותמים על הצעת החוק, אני לא מתפלא, ומגיע להם – ברגע שראש ממשלה מבקש הצהרת נאמנות מראש מוסד שהוא רוצה למנות, אז למה שהם לא יבקשו את זה?

עיסאווי פריג': הרי הכול מתחיל מראש הממשלה.

עיסאווי פריג': וזה מחזיר אותי – לפני תקופה, הזמר אלטון ג'ון רצה לבוא לארץ, ואז ביקשו ממנו הצהרת נאמנות, משרד הפנים, אתם זוכרים את זה?

עיסאווי פריג': עשו את זה.

עיסאווי פריג': אז מה שאני מציע, להוציא טופס – טופס לכל תייר שרוצה להיכנס לארץ, ובואו נחבר את השאלות – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

עיסאווי פריג': בסדר, בואו נעשה את זה – נוציא טופס, ובטופס הזה נחבר כמה שאלות: האם אתה מצהיר אמונים לבנימין נתניהו?

עיסאווי פריג': שאלה.

עיסאווי פריג': האם אתה מוכן לשיר שיר משותף עם בנצי גופשטיין?

עיסאווי פריג': תשאל.

עיסאווי פריג': אפשר לעשות חיבור שאלות.

עיסאווי פריג': חברים, כל מה שאתם מנסים לעשות, וכל סתימת הפיות הזאת, היא לא תעלים את העובדה שיש כיבוש.

עיסאווי פריג': כל סתימת הפיות, בכל הצורות שלכם, שאתם מנסים להביא לכאן, היא לא תעלים את העובדה שמדינה מחזיקה מיליוני אנשים ללא זכויות.

עיסאווי פריג': אלה עובדות, ושום חקיקה לא תעלים את העובדות האלה.

עיסאווי פריג': תבינו.

עיסאווי פריג': יש עובדות, והעובדות האלה, לא חוק הסדרה ולא חוק הסמכה, שבדרך, יעלימו אותן.

עיסאווי פריג': מחר, אובמה, שהוא נגד השטחים – יש איסור לבקר בארץ; מרקל מחר תגיד: אני נגד הכיבוש – אסור.

עיסאווי פריג': כל מי שנגד ביבי – אסור.

עיסאווי פריג': אסור.

עיסאווי פריג': ואני ממשיך לקרוא את החוק, חברים; הדמיון שלכם מגיע למקומות בלתי מוסברים.

עיסאווי פריג': אם אני רוצה לתת רישיון לעובד זר, או להאריך אותו, מה כתוב בחוק?

עיסאווי פריג': תקשיבו מה כתוב: שר הפנים רשאי, לאחר התייעצות עם שר האוצר, בהסכמת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ובאישור ועדת הפנים – תראה איזה תהליך: שר הפנים, בהתייעצות עם שר האוצר, בהסכמת שר הרווחה – ובאישור ועדת הפנים.

יצחק וקנין: נגמר הזמן.

עיסאווי פריג': נגמר הזמן.

עיסאווי פריג': אז, חברים, אתם רק פוגעים בעצמכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: אם לא תהיה – חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: הוא יהיה בטוח.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אני מפעיל את השעון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כשמדברים על עמונה, השם של החוק: הסדרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה המשמעות של הסדרה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עוד סילוף, זה פשוט להכשיר את השרץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה גנבה באור יום, ובהסכמה של ממשלה ובעידודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאיפה בא החוק הזה בכלל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי אותם מתנחלים, שנמצאים בשטח כבוש ואדמה פרטית של אנשים, לא רצו לפגוש את השר בנט ואת השרה שקד כל עוד הם לא מקדמים את החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מזה התחיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל המדינה לא מעניינת – השם, הזכויות, זכויות הקניין של האנשים, השטח הזה שהוא כבוש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא משנה להם, העיקר שקומץ מסוים של מתנחלים מאיימים שהם לא יתמכו בבנט, ואז הוא בא ורוצה לעשות איום גדול על קיומה של הקואליציה, וזה מה שהוא עשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האיום הזה מביא את החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, בואו נהיה כנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא חוק מקובל, לא חוק שמשוכנעים בו, אלא חוק של גזל, גנבה, והיועץ המשפטי לממשלה אמר במפורש שזה לא חוקתי, שזה לא נכון ואסור לחוקק אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, אחרי פנייה לבג"ץ, בג"ץ קבע שגם לא מאריכים ולא דוחים את ביצוע החלטת הבג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עומדים שרים פה וראש ממשלה, כשאנחנו מדברים על הריסת כפרים קיימים אחרי 60 שנים, כמו אום-אלחיראן, עונים לנו: יש החלטת בג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החלטת בג"ץ שמאפשרת לך להרוס ולא מחייבת אותך, כי הם בני רשות, לפי החלטת בג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פה יש החלטת בג"ץ, ולא פוגעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שמחוקקים את החוק הזה החוק הזה יגיע לבג"ץ, ובג"ץ יבטל אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני שואל שאלה רצינית: האם השופט שיבטל את החוק הזה, צריך להצמיד לו שמירה כי חייו בסכנה, או לא? זו שאלה שראש הממשלה צריך לענות עליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאני אומר, החוק הזה הוא התשובה של התושבים אחרי כנס של תושבים בעמונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה אומרים תושבי עמונה בפנייה לראש הממשלה: אם לא תוסדר עמונה, נעמוד כחומה בצורה ביום הפינוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: באיזה כלים הם ישתמשו ומה הם יעשו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: והמשפט שכל הזמן אומרים: הממשלה שלחה אותם; האם הממשלה גם זכאית להחזיר אותם בכלל או שההחלטה שלהם זה הכוח והם יקבעו, ותהיה מדינת ישראל ומדינת המתנחלים – –

יצחק וקנין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – והמלחמה לא רחוקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מזכיר, החוק הזה רק פוגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הרבה תקדימים, אפילו של הקמת יישובים מעל יישובים קיימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שרוצה דוגמה זה היישוב הקיים, המושב בן-עמי ליד נהריה, על אום-אלפרג' שהיה קיים, היה קיים כשתכננו אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תכננו אותו עליו, והחלטת בית-המשפט הייתה לפנות את תושבי אום-אלפרג' ולפצות אותם בנדיבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה מה שמציע החוק – לפצות את האנשים במקום להוריד את המבנים האלה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

באסל גטאס: בנימוקי, אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, בנימוקי את הצעת האי-אמון שלנו דיברתי על איך ישראל מתנהגת כאימפריה קולוניאלית מהמאה ה-19.

באסל גטאס: התכונה המרכזית של משטר קולוניאלי במנטליות של המאה ה-19 היא איוולת וטיפשות, שמביא שיכרון הכוח, שמביאה העליונות של הציוויליזציה, כביכול, של הכובש הקולוניאלי.

באסל גטאס: אם יש משהו משותף לשלושת החוקים שהובאו לכאן, זה בדיוק כך – טיפשות ואיוולת.

באסל גטאס: אתם יודעים מה?

באסל גטאס: ואני לא מצטער על כך; שיהיה אותו חוק של הטיפשים והאווילים שהביאו אותו, אם פולקמן או בצלאל או אחרים.

באסל גטאס: מה המצב הקיים בנושא הכניסה לישראל, אדוני היושב-ראש?

באסל גטאס: עשרות, שאני מכיר אישית, הגיעו לנמל-התעופה בן-גוריון והוחזרו, והם לא יודעים למה אפילו.

באסל גטאס: זה לא עניין של חרם או תמיכה ב-BDS.

באסל גטאס: מספיק שמישהו שם על-יד השם שלהם איזו נקודה שחורה – לא אומרים להם למה.

באסל גטאס: הם ניסו, כפי שאמר אחד מחברי הכנסת לפני, ניסו בבתי-משפט בישראל.

באסל גטאס: לא נענו בכלל; בית-המשפט לא הסכים.

באסל גטאס: אז מה החוק הזה?

באסל גטאס: חוק מניעת כניסה לישראל בגלל תמיכה בחרם רק יוסיף כוח וחומר ל-BDS, בדיוק בדיוק כמו חוק ההסדרה, בדיוק כמו חוק מניעת האד'אן מהמסגדים.

באסל גטאס: ואם מדברים על כיבוש, ואנחנו משתמשים במילה כיבוש להפריד בין שטחים של 67' – אותה מנטליות של כיבוש ישנה גם כאן, אותה מנטליות קולוניאלית נמצאת גם כאן.

באסל גטאס: מה זה למנוע את אל-אד'אן בתוך מסגדים בתוך הקו הירוק?

באסל גטאס: זה אומר שאותה מנטליות קולוניאלית אכזרית, דורסנית – טיפשות ואיוולת גם כן שולטת כאן.

באסל גטאס: כיבוש זה לא רק עניין של גיאוגרפיה, זה עניין של פסיכולוגיה גם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ולאחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, את חבר הכנסת סמוטריץ שמלווה את הדיון – ואני מעריך מאוד שהוא – – –

בצלאל סמוטריץ': סמוֹטריץ.

יוסי יונה: סמוֹטריץ.

יוסי יונה: ואני מאוד מעריך את זה שהוא יושב באולם ומלווה את הדיון הסוער הזה.

יוסי יונה: באשר להצעת החוק שלו – ובהנחה שאכן חבר הכנסת סמוטריץ מודאג מהאפשרות הזו שארגונים כאלה ואחרים יוציאו את דיבתה של ישראל רעה – אנחנו תוהים; המון מחברות וחברי הסיעה תוהים מה באמת מוציא את דיבתה של ישראל רעה: האם הרצון הזה או ההודעה, לדוגמה, האחרונה של השר נפתלי בנט, שתם העידן של המדינה הפלסטינית, או הניסיונות של שרת המשפטים שקד ועבודתה השקדנית – – –

אמיר אוחנה: לא היה עידן כזה – – –

יוסי יונה: – – – ועבודתה השקדנית לכרסם ביסודות הדמוקרטיה הישראלית, האם לא זה מוציא את דיבתה של ישראל רעה?

יוסי יונה: חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם בחוויה שהייתה לי אתמול.

יוסי יונה: הגיעו לכאן אנשי עסקים מאחת ממדינות דרום-אמריקה וביקשו לפגוש אותי.

יוסי יונה: והם שאלו אותי: תגיד, העניין הזה שאנחנו ערבים – היהודים ערבים למדינת ישראל ומדינת ישראל ערבה לנו – האם מדינת ישראל לא מבינה באיזה מצב עדין היא שמה אותנו?

יוסי יונה: איך אנחנו יכולים להגן על עמדתה של מדינת ישראל?

יוסי יונה: אתם לא חושבים עלינו, שאנחנו נמצאים בסכנה של אנטישמיות הולכת וגדלה.

יוסי יונה: והאנטישמיות, חבר הכנסת פורר, אני לא אומר שהיא תיגמר אם יגיע ההסכם של שלום בינינו לבין מדינות ערב.

יוסי יונה: אני לא אומר.

עודד פורר: פוחדים – – –

יוסי יונה: אבל עדיין, השאלה היא למה אנחנו משתדלים ונחושים לעשות הכול כדי גם שהמתח בין יהדות העולם לבין המדינות שבהן הם חיים ילך ויגבר?

יוסי יונה: האם אין לנו ערבות, אין לנו אחריות ביחס אליהם, שהם באים ואומרים לנו: חוסו עלינו, חִשבו עלינו?

יוסי יונה: הצהרות מהסוג הזה, עמונה, שמנוגדות לדעת היועץ המשפטי לממשלה.

יוסי יונה: היועץ המשפטי לממשלה אומר: חבר'ה, אני לא יכול להגן על זה בבג"ץ.

יוסי יונה: בא בג"ץ ומכריע: הניסיון הזה, או הצעת חוק ההסדרה לא עולה בקנה אחד עם החוקים שלנו.

יוסי יונה: ומה אנחנו אומרים?

יוסי יונה: לכל הרוחות בג"ץ.

יוסי יונה: מה נעשה?

יוסי יונה: נשנה.

יוסי יונה: נשנה את ההרכב של בג"ץ ונביא לנו הרכב שיגיד: כן, ההסדרה היא חוקית.

יוסי יונה: האם אתם לא נותנים את דעתכם – סמוטריץ – האם אתם לא נותנים את דעתכם, שאתם כל יום, כל שעה, עם הצעות החוק הללו, ההזויות הללו, פוגעים בלגיטימציה של מדינת ישראל בעולם?

יוסי יונה: היכן האחריות שלכם?

יוסי יונה: אתם באמת חורה לכם שמישהו יבוא וידבר סרה בישראל.

יוסי יונה: חורה גם לנו, ואנחנו לא מעוניינים בכך, ואנחנו מתנגדים לכך, אבל בהשוואה למה שאתם עושים זה כמעט כלום.

יוסי יונה: הנזק הגדול ביותר שקורה למדינת ישראל מבחינת הדה-לגיטימציה בעולם – –

יצחק וקנין: תודה.

יוסי יונה: – – זה הצעות החוק שאתם מקדמים.

יוסי יונה: אנא, תנו דעתכם, גלו אחריות לאומית לעתידה של המדינה הזו ולאופייה הדמוקרטי, כי אתם פוגעים בה בשיטתיות.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: אבל אני רשומה.

יצחק וקנין: את תדברי אחרי איילת, אוקיי?

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, הממשלה קיבלה החלטה לקדם את החוק שמתיימר להשתיק את הקול של אל-מואזין, אל-אד'אן.

איימן עודה: חברים, יש שתי גישות: יש גישה לאומנית, מסתגרת, רוצה לראות רק צבע אחד; ויש את הגישה שלנו, שהיא גישה רב-תרבותית, וגם רואה את היופי בשוני ובמגוון.

איימן עודה: ויש עוד הבדל: יש אנחנו, אלה שרואים שהסכסוך הוא סכסוך פוליטי, אם זה ברמה של המאבק שלנו למען השוויון, אם זה בין הנכבש לבין הכובש הישראלי – זה מאבק פוליטי; ויש מי שרוצה להעביר אותנו למישור אחר: למלחמת דת.

איימן עודה: אבל העיקר מבחינתי – אני רוצה לומר לכם משהו: הח'ליפה עלי בן אבו טאלב אמר פעם (אומר בערבית: "אין פועלים לפי עמדתו של מי שלא מצייתים לו".

איימן עודה: ) אם אתם רוצים להבין מה אמרתי, אז חז"ל אמרו כך: אין גוזרין גזירה על הציבור, אלא אם כן רוב הציבור יכול לעמוד בה.

איימן עודה: (אומר בערבית: נוסף על כך נאמר:

איימן עודה: אם אתה רוצה שיצייתו לך בקש את האפשרי.

איימן עודה: ) אם אתם רוצים להבין, אז אני חוזר עוד הפעם לחז"ל שאמרו: הקדוש-ברוך-הוא מנסה אדם רק אם יכול לעמוד בניסיון.

איימן עודה: אנחנו והציבור שלנו לא יכולים לעמוד בחוק הזה.

איימן עודה: אנחנו לא נקיים את החוק הזה.

איימן עודה: אנחנו קיבלנו החלטה שאנחנו נגד החוק של גיוס חובה, וגם נגד הריסת בתים.

איימן עודה: אנחנו מוכנים לעמוד מול הדחפורים.

איימן עודה: ואנחנו גם נגד חוק הנכבה.

איימן עודה: זהו החוק הרביעי שאנחנו לא נעמוד בו.

איימן עודה: אנחנו נתנגד לו.

איימן עודה: ואני אומר בסוף שאל-אד'אן היה לפני הגזענים, אל-אד'אן יישאר אחרי הגזענים, כי הוא חלק מהטבע, הוא חלק מהמרחב, הוא חלק מהמולדת.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: איילת איננה.

יצחק וקנין: רויטל.

יצחק וקנין: ואחריה – ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: רויטל סויד, שלוש דקות, ואחרייך חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

רויטל סויד: אתם יודעים כמה הישגים היו אתמול לוועדת שרים לענייני חקיקה, כשהצביעו בעד חוק ההסדרה?

רויטל סויד: אתם יודעים כמה הישגים היו להם בהצבעה הזאת?

רויטל סויד: אמנה שלושה.

רויטל סויד: קודם כול, שיחקו אותה, הצליחו לעבוד על תושבי עמונה.

רויטל סויד: נתנו להם תקווה.

רויטל סויד: נתנו להם לחשוב שאולי בדצמבר – עוד ממש שבועות ספורים – לא יפנו אותם מהבתים שלהם.

רויטל סויד: מה שנקרא: זרו חול בעיניהם.

רויטל סויד: לא באו ואמרו להם: תקשיבו, גם אם אנחנו חושבים שאתם צודקים, אין מה לעשות, יש החלטת בג"ץ, היועץ המשפטי כבר אמר שהחוק הוא אנטי-חוקתי – לא, שרת המשפטים ושר החינוך התעקשו שתתקיים הצבעה, והיא התקיימה.

רויטל סויד: ועמדו שרים, אלה שהיו בוועדה, ופה-אחד הצביעו.

רויטל סויד: וישבו שם אנשים בבתים שלהם, שלרגע אחד קיבלו תקווה: אולי בדצמבר לא יפנו אותם.

רויטל סויד: וזו הונאה.

רויטל סויד: אבל היה עוד הישג, הישג שני.

רויטל סויד: אתם יודעים מה היה ההישג השני?

רויטל סויד: איזה יופי, בג"ץ היום נתן החלטה, שהוא לא דוחה את פינוי עמונה בשבעה חודשים, כפי שהתבקש.

רויטל סויד: מה אמר היועץ המשפטי?

רויטל סויד: התחנן בפני ועדת שרים.

רויטל סויד: הוא לא רק אמר להם: לא אוכל להגן על החוק כי הוא אנטי-חוקתי.

רויטל סויד: הוא אמר גם במפורש: לא אוכל לעמוד מאחורי בקשת הדחייה, אצטרך למשוך אותה, כי כשהגשנו את בקשת הדחייה בשבעה חודשים של הפינוי, התחייבנו לא לקדם את חוק ההסדרה.

רויטל סויד: איזה יופי.

רויטל סויד: הישג מצוין.

רויטל סויד: קיבלנו היום החלטת בג"ץ: הפינוי יתקיים במועדו.

רויטל סויד: מי ישלם את המחיר?

רויטל סויד: תושבי עמונה.

רויטל סויד: ויש גם הישג שלישי.

רויטל סויד: אתם יודעים מה ההישג השלישי?

רויטל סויד: ההישג השלישי עדיין בגדר סימן שאלה: בוא נראה איך יגיב הממשל האמריקני – או זה שעדיין נמצא, הממשל של אובמה, שאי-אפשר לדעת מה הוא יעשה בחודשיים האחרונים; או, חס וחלילה, והרבה יותר משמעותי, הממשל של טראמפ, שמספיק שמישהו ילחש שם על אוזנו איזשהו משהו שבאיזושהי דרך יהפוך את דעתו.

רויטל סויד: אבל מה זה משנה מה הממשל האמריקני חושב?

רויטל סויד: העיקר שהצבענו בוועדת שרים על חוק ההסדרה.

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: אבל נושא אחד נשאר לנו פתוח, והנושא הוא תפקידו של היועץ המשפטי לממשלה.

רויטל סויד: זוכרים?

רויטל סויד: זה שעומד ואומר: לא אוכל להגן על החוק, הוא אנטי-חוקתי, הוא פוגע בשלטון החוק.

רויטל סויד: אבל שכחנו, אני מתנצלת, הרי הוא רק יועץ.

רויטל סויד: מה המעמד שלו ממילא?

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – סתיו שפיר.

יואל חסון: – – –

יצחק וקנין: אתה אחרי אורן חזן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יואל חסון: לי מופיע שאני אחרי ג'מאל.

יצחק וקנין: אני הולך לפי הרשימה שאני כתבתי, לא מה שמדפיסים.

יצחק וקנין: אני לא יודע מה כתוב אצלך שם.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי וגבירותי חברי וחברות הכנסת, החוק שבפנינו הוא עוד שיקוף של המאבק ושל הסכסוך ושל העימות בין הזכות של הכוח וכוחה של הזכות.

איימן עודה: מה?

ג'מאל זחאלקה: הזכות של הכוח וכוחה של הזכות.

ג'מאל זחאלקה: יש ממשלה חזקה בישראל.

ג'מאל זחאלקה: ישראל היא מדינה חזקה מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אומרים שיש לה את הצבא הרביעי בכוחו בעולם.

ג'מאל זחאלקה: אני לא חושב ככה, אבל מדובר באחד הצבאות החזקים בעולם.

ג'מאל זחאלקה: המטוסים הכי מתקדמים, טנקים.

ג'מאל זחאלקה: יכולת הרס מוכחת.

ג'מאל זחאלקה: רק לפני שנתיים טבחו ב-2,200 פלסטינים בעזה.

ג'מאל זחאלקה: עם כוח פוליטי של תמיכה ושל מתן זמן להרג ולטבח.

ג'מאל זחאלקה: יכולת לכבוש, יכולת להתעמת, חבירה לכוחות אדירים בעולם, כמו ארצות-הברית של אמריקה.

ג'מאל זחאלקה: מול הכול האדיר הזה, מה יכול הפלסטיני לעשות, כדי להגן על עצמו, על כבודו, על חייו?

ג'מאל זחאלקה: מה יש לו? יש לו דבר אחד, והוא לדבר אל מצפון העולם; לדבר אל אנשים, אל אותו ציבור שוחר צדק – לדבר אל אותו נוער שתמך בסנדרס בארצות-הברית, וכל פעם ששמע את המילה פלסטין הוא מחא כפיים, וכל פעם ששמע את השם נתניהו שרק בוז.

ג'מאל זחאלקה: אותו נוער בשבדיה, אותם אנשים שנאבקים למען צדק, הם בני-הברית שלנו, כוחות האור בעולם.

ג'מאל זחאלקה: ומי חברו של נתניהו?

ג'מאל זחאלקה: אותם אנשים אנטישמיים בארצות-הברית, אותן כנסיות קיצוניות, טראמפ והטראמפיסטים.

ג'מאל זחאלקה: וכשאנחנו מדברים אל מצפונו של העולם ואל מצפונם של אנשים, הם לא באים – לא בטנקים, לא במטוסים, הם אומרים: אנחנו יכולים להטיל חרם כדי להציל יהודים וערבים בארץ מפני ממשלה שלוקחת את כולם אל פני תהום.

ג'מאל זחאלקה: היא כמובן דורסת את הפלסטינים, אבל בדרך היא מעוותת את המוסריות – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – ופוגעת גם ביהודים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שחרם זה דבר טוב לכולם.

ג'מאל זחאלקה: צריך לתמוך בחרם.

ג'מאל זחאלקה: מי שעושה חרם צריך לקבל פרס על כך – –

יצחק וקנין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – שהוא מקדם שלום צודק.

ג'מאל זחאלקה: ומי שמתנגד לחרם, הוא רוצה מלחמת תמיד.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

מירב בן ארי: פרס נובל, פרס נובל.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת – סתיו שפיר איננה נוכחת – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת אורן חזן.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת זחאלקה, תמיד קשה לעלות אחריך כי אתה תמיד יוצר מצב שלא משנה מה אני רציתי להגיד, אני חייבת להגיד: אתם יושבים פה בבית הזה וקוראים לחרם על מדינת ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: אז אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו נרצה לתמוך בחוק הזה באופן טבעי, כי אנחנו לא רוצים שיחרימו את מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת באופן אישי שהצעת החוק הזאת היא סתם, היא סתם מעורב בשום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: ועדיין אני אומרת, אני לא מוכנה שיעמדו פה, בבית הזה – זאת אומרת, במסגרת – זכותך כמובן להגיד את זה מבחינת חופש הביטוי, אבל אני לא רוצה שייכנסו לפה אנשים שיקראו באופן אקטיבי להחרים אותי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שעמדותינו שונות, אבל חבל שזה מה שאתה עושה, בוודאי בתוך האופוזיציה, כי אני, כל מה שרציתי לומר היום, שלא יכול להיות שהקואליציה מעסיקה אותנו – באמת – סתם מעורב בשום דבר, ואז מה שאנחנו מקבלים כאן זה את חבר הכנסת אבו עראר קורא קריאות של המואזין, חבר הכנסת יהודה גליק עולה לענות לו ומשיב לו בתפילה משל עצמו, ועוד מעט אני אעלה ואני אשיר שיר של ה"גבעטרון".

יהודה גליק: "שיר לשלום".

איילת נחמיאס ורבין: תגידו לי, מה נהיה פה?

איילת נחמיאס ורבין: באמת, מה נהיה פה?

יהודה גליק: תשירי "שיר לשלום".

איילת נחמיאס ורבין: אם תהיה לי הזדמנות, אני מבטיחה לך באופן אישי, יהודה, את "שיר לשלום".

איילת נחמיאס ורבין: האמן לי, חבר הכנסת גליק, אני יודעת לשיר אותו די טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת לשיר אותו אפילו בערבית, גם.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, זה פשוט לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאנחנו מייצרים בחוק הזה – שכאמור, הוא סתם – אנחנו מייצרים מצב שבו באמת אנחנו, אל מול פני העולם, שוחקים את מעמדנו שוב ושוב ושוב ושוב ושוב, כשאני חושבת ובטוחה שהקואליציה צריכה להתעסק בדברים הרבה הרבה הרבה יותר חשובים.

איילת נחמיאס ורבין: עדיין ברור לגמרי שאנחנו לא ניתן את ידנו לאנשים שרוצים להחרים את מדינת ישראל, גם אם זה יהיה הדבר האחרון שאנחנו נעשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורן חזן, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: אני, בהזדמנות זו, מברך את קבוצת "האריות" ביציע המליאה.

יצחק וקנין: ברוכים הבאים למליאת הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, שלוש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, חברי, רוב חברי פה, בכנסת, השאר, אני לא יכול לקרוא להם חברים – כנסת נכבדה, קודם כול, אני רוצה לברך את ראש הממשלה ואת השרים החברים בוועדת השרים לענייני חקיקה על ההחלטה הנכונה והצודקת להעביר את חוק המואזין, מה שקוראים לו בתקשורת, להוריד ולהנמיך את הרעש, שמפריע קודם כול, בראש ובראשונה, לשכנים שלכם, האזרחים המוסלמים, ואחר כך גם לנו.

אורן אסף חזן: הדבר השני שאני רק יכול לקוות זה שאחרי שהשתקנו את זה, נשתיק את זועבי, ואת עודה, ואת גטאס, ואת זחאלקה, ואת טיבי, שאני תופס את שערות ראשי – כמעט לא נשאר מהן דבר – בשעה שאני מנסה להבין עד כמה עיוור, והזוי – שלא לומר אולי אפילו מעט מטומטם – הציבור ששלח אתכם לכאן, שאתם, במקום לכבד אותו, אתם עושים הכול כדי לפגוע בו.

אורן אסף חזן: מתי לאחרונה פעלתם למען הכפרים?

אורן אסף חזן: מתי לאחרונה פעלתם למען היישובים?

אורן אסף חזן: מתי לאחרונה?

איימן עודה: והציבור ששלח אותך אתה?

עאידה תומא סלימאן: הציבור ששלח אותך – – –

אורן אסף חזן: תראה, עודה, יש פה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, את ראית שאני הוצאתי אותו כי הוא הפריע, אני לא רוצה להוציא אף אחד.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, יש פה חברי כנסת שראוי שלפני שהם קוראים קריאות ביניים ישטפו את הדם שיש להם על הידיים, אחרי שלחצו ידיים לאנשי טרור.

אורן אסף חזן: אז קודם כול, בוא נירגע.

עיסאווי פריג': תפסיק, תפסיק.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': מה אתה – – –

אורן אסף חזן: אני מבקש לא להפריע לי.

אורן אסף חזן: בבקשה.

עיסאווי פריג': אתה שומע אותו אומר – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך פעם ראשונה, אני לא רוצה להוציא אותך.

עיסאווי פריג': אבל אתה שומע אותו מדבר, בחייך.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך – לא בעמידה.

אורן אסף חזן: אני שותק כדי להרוויח את הזמן שלי בסוף.

עיסאווי פריג': אם זו לא הסתה, אז מה זה הסתה?

עיסאווי פריג': אתה שומע מה שהוא אומר.

עיסאווי פריג': אם זו לא הסתה, מה זה הסתה – –

אורן אסף חזן: כשיש פה בכנסת הזאת חברים שמקבלים כספים מהמדינה, רכב מהמדינה, עוזרים מהמדינה, משכורת מהמדינה – –

עיסאווי פריג': – – ואתה נותן לו להמשיך?

עיסאווי פריג': אתה נותן לו להמשיך?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אורן אסף חזן: – – והולכים ונואמים, ומכבדים ומהללים ומשבחים ארכי-טרוריסטים – הידיים שלכם גם מלאות בדם, ואנחנו לא ניתן לזה יד.

איימן עודה: שאלה, שאלה: רימית את מס הכנסה, זה נכון?

אורן אסף חזן: אני לא שומע מה הוא אומר.

אורן אסף חזן: הוא רוצה – הוא יכול לשאול אותי אחר כך מה שהוא רוצה.

איימן עודה: היום פרסמו שרימית את מס הכנסה, זה נכון?

אורן אסף חזן: כשמדברים שטויות – אני לא שומע מה אתה אומר.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אורן אסף חזן: אני באמת לא שומע, בוא תתקרב, עודה.

אורן אסף חזן: בוא תתקרב, אולי אני אוכל לשמוע מה אתה אומר.

יצחק וקנין: אדוני, אל תקרא לו.

יצחק וקנין: הוא לא יתקרב ולא זה, הוא לא יתקרב, אל תגיד לו יותר להתקרב.

אורן אסף חזן: עודה, תקשיב טוב, ושכולם ישמעו טוב-טוב – יכולים להגיד מה שרוצים, יכולים לספר קזינו, יכולים לספר סיפורים, יכולים לבדוק, אתה יודע מה ההבדל ביני לבינך?

אורן אסף חזן: אני אוהב את המדינה הזאת, אני אוהב את העם הזה, אתה מלכלך את הידיים שלך בצבע אדום יום-יום, שעה-שעה; אתה והחברים המסיתים שלך – בגללכם אנחנו משלמים מחיר אישי כבד.

אורן אסף חזן: ואני לא מצליח להבין איך עוד לא לקחת את הרגליים ועפת מפה.

אורן אסף חזן: אני, אם היה הדבר נתון בידי, הייתי מסדר לך לא כרטיס, תאמין לי, במחלקה ראשונה בכיוון אחד.

אורן אסף חזן: הצביעות הזאת שלך – הרי, אמרתי, אני לא מבין את הציבור שלכם, אתם יושבים פה ומספרים סיפורים על כיבוש כשאתם חיים על חשבון המדינה הזאת, נהנים מהמדינה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: הם הפריעו לי, תן לי את הכמה שניות שלי, בבקשה.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר, אנחנו נעשה את הכול.

אורן אסף חזן: אני שמחתי לשמוע את ראש הממשלה נתניהו אומר היום שהחוק, חוק המואזין, יעבור בלי הקלות, בלי הנחות, בלי שום שינוי ובלי שום ליטוש, כי צריך לעשות לזה סוף.

אורן אסף חזן: ואני מודיע לכם, שגם לכם ולפה המלוכלך שלכם אנחנו נעשה סוף.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין, אחרונת הדוברים.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון חבר הכנסת רועי פולקמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בואו נפסיק את ההצגה הזאת.

יואל חסון: איזה ימין זה?

יואל חסון: זה באמת ימין?

יואל חסון: זו באמת ממשלת ימין?

יואל חסון: זו חבורה של אנשי שקר, אנשים שלוקחים את הבוחרים שלהם ועושים מהם סמרטוטים, כי קודם כול הם מגדירים ימין חדש, ימין חדש שנתניהו יצר, מפלצת, מפלצת שנתניהו יצר.

אורן אסף חזן: איפה הלב שלך?

יואל חסון: ואני אספר לכם איפה המפלצת הזאת נולדה.

אורן אסף חזן: יואל, איפה הלב שלך?

יואל חסון: בשנת 2003, 2003, קצת לפני, אולי 2002, החליט בנימין נתניהו – – –

אורן אסף חזן: איפה הלב שלך?

יואל חסון: תקשיב, אתה היית שם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן, עוד פעם אתה מתחיל?

יצחק וקנין: ואתה עומד וצועק, ואחרי זה אתה – – –

אורן אסף חזן: אני שואל, אני שואל.

יצחק וקנין: אל תשאל אותו.

יצחק וקנין: שב במקומך, למה להפריע?

אורן אסף חזן: אתה אפשרת לאחרים לשאול אותי, אתה יודע, הסקתי מזה שאפשר לשאול.

יצחק וקנין: אדוני.

יואל חסון: בשנת 2003, קצת לפני – אני אז הייתי יועץ ראש הממשלה אריאל שרון – –

אורן אסף חזן: יועץ – – –

יואל חסון: – – החליט בנימין נתניהו שהוא חייב – חייב – להביס את ראש הממשלה המכהן מטעם הליכוד, שרון, ולהתמודד מולו.

יואל חסון: ומה עשה אותו נתניהו?

יואל חסון: כרת ברית, ברית, עם מתנחלים, פקד אותם לליכוד, הכניס אותם בהמוניהם לתוך הליכוד – –

אורן אסף חזן: תגיד לי, אתה לא מתבייש?

יואל חסון: – – שינה לחלוטין את פניה של תנועת הליכוד, הרס אותה לדורי דורות; הפך תנועה שהייתה תנועת ימין לאומי ליברלי לתנועה אמונית משיחית, שנכנסו לתוכה עשרות אלפים שהם משיחיים, אמוניים, אנשים שקובעים את האידיאולוגיות שלכם על-פי אלוהים, לא על-פי כתבי ז'בוטינסקי, ותפסו, לקחו בשבי, תנועה מפוארת, תנועה מפוארת שקוראים לה הליכוד.

אורן אסף חזן: יואל, לא נבחרת בליכוד – – –

יואל חסון: והמפלצת הזו – – –

אורן אסף חזן: מה קרה?

אורן אסף חזן: לא נבחרת – – –

יואל חסון: – – – המפלצת הזו היום הפכה להיות כל כך גדולה – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: לא, אני לא יכול ככה.

יואל חסון: זה לא – – –

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

יואל חסון: המפלצת הזאת הפכה להיות כל כך גדולה, שהיא כבר הרסה כל חלקה טובה בליכוד והפכה את הליכוד לתנועת ימין קיצוני, חשוכה.

יואל חסון: תנועה אנטי-ליברלית.

אורן אסף חזן: לא – – –

יואל חסון: תנועה שפועלת בעליל נגד כל כתבי ז'בוטינסקי, פרק אחרי פרק, כולל ארץ-ישראל השלמה.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: כולל ארץ-ישראל השלמה.

אורן אסף חזן: יואל, מספיק.

יואל חסון: אתם הבאתם עליכם שלטון אמוני, קיצוני, דתי, שהשתלט על תנועה מפוארת.

יואל חסון: אבל המפלצת הזאת, אדוני היושב-ראש – – –

אורן אסף חזן: אתם מסרתם את גוש-קטיף.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: – – אני אומר לך: אתה אלוף האלופים.

אורן אסף חזן: כואב.

אורן אסף חזן: כואב.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כואב לי באמת.

יואל חסון: המפלצת הזאת, המפלצת הזאת.

יואל חסון: אתה יודע, אדוני היושב-ראש – – –

אורן אסף חזן: כואב לי באמת.

יצחק וקנין: אתה כרגע באת לפה ואמרת להם שיש לכם דם על הידיים, והם שתקו.

אורן אסף חזן: – – – ברור.

יצחק וקנין: אתה לא יכול לשמוע כלום על הליכוד.

יצחק וקנין: מה יש?

יואל חסון: אתה יודע, אדוני – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: אדוני, תפסיק להפריע.

יואל חסון: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, למה זה כל כך בוער?

יואל חסון: כי הם יודעים שאני יודע.

אורן אסף חזן: מה אתה יודע?

יואל חסון: כי אני באתי משם, ואני יודע מה עשיתם לתנועה הזאת.

יצחק וקנין: טוב, יואל.

אורן אסף חזן: כי אתה ברחת – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת – – –

יואל חסון: ואני יודע מה עשיתם לתנועה הזאת – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אני החזרתי אותך לדבר, ואתה – – –

יואל חסון: – – מה עשיתם לימין, איזה ימין חשוך ראש הממשלה הזה יצר.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: ומשפט אחרון, אדוני, כי הפריעו לי.

יואל חסון: הימין החשוך הזה שנתניהו יצר, היום עוטף אותו, נועל אותו.

יואל חסון: נתניהו לא יכול לזוז – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יואל חסון: – – לא ימינה ולא שמאלה.

יואל חסון: הוא שבוי של המפלצת שהוא יצר – –

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: – – כשהיא נמצאת בבית היהודי, ויותר גרוע, אדוני היושב-ראש – –

יצחק וקנין: אדוני, אל תגיד לי "יותר גרוע".

יצחק וקנין: תסיים את הדברים שלך.

יואל חסון: – – היא נמצאת בתוך הבית שלו, בליכוד – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: באמת.

יצחק וקנין: על חשבון הזמן.

יואל חסון: – – ששם אתם, שם אתם מייצגים את המפלצת הזאת – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יואל חסון: – – שמחסלת כל חלקה טובה במדינה הזאת.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: אורן חזן, אני מזהיר אותך שפעם אחרונה – אתה תעיר, אני מוציא אותך.

יצחק וקנין: שלא יהיה לך ספק בכלל.

אורן אסף חזן: אני אצא לבד.

אורן אסף חזן: לשמוע את השטויות – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: צריך לשים לו קרח על הראש.

אורן אסף חזן: אדוני, זו הסתה אישית, מה שעשית – – –

יצחק וקנין: אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה.

אורן אסף חזן: אני – – –

יצחק וקנין: אתה יכול לגרום למהפכה במליאה בשנייה אחת.

אורן אסף חזן: אני אתלונן לוועדת האתיקה.

יצחק וקנין: אתה תתלונן למי שאתה רוצה.

יצחק וקנין: עכשיו שב במקומך.

אורן אסף חזן: אני לא יכול.

אורן אסף חזן: אתה עומד בראש הוועדה.

אורן אסף חזן: איך אני אתלונן?

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אורן אסף חזן: זה ניגוד עניינים.

מיכל רוזין: תודה, כבוד סגן יושב ראש הכנסת, בהחלט ישיבה לא קלה.

מיכל רוזין: אני רוצה לנסות ולהסביר לחברי וחברות הכנסת שנכנסים עכשיו למליאה מדוע החוק הזה, כמו חוקים רבים שעברו בכנסת העשרים, לצערי בוועדה שבה אני חברה – ועדת החוקה תחת הנהגתו של יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת סלומינסקי – החוקים האלה לא רק מיותרים לחלוטין, החוקים האלה פוגעים בתדמית מדינת ישראל ותומכים ומסייעים לתנועת החרם על ישראל.

מיכל רוזין: כשאנחנו מדברים על חוק הכניסה לישראל, לדוגמה, גם חבר הכנסת דודי אמסלם, שאצלו עבר החוק, ישב ואמר: אני לא מבין מה אנחנו מחוקקים.

מיכל רוזין: הרי אם בחוק היום קבוע שיכול שר הפנים למנוע מכל אדם שפועל להחרמת ישראל – על-פי חוק החרם, ניתן למנוע ממנו להיכנס לישראל.

מיכל רוזין: אז מדוע צריך להפוך את התמונה?

מיכל רוזין: אז אני אגיד לכם למה.

מיכל רוזין: כי חברי כנסת, כמו סמוטריץ וחבריו, צריכים הצהרות חוק.

מיכל רוזין: אותן הצהרות חוק שהשרה שקד יוצאת נגדן במאמר של למעלה מ-30 עמודים – לדעתי, אפילו למעלה מ-40 עמודים – וטוענת שם שחברי הכנסת מחוקקים את עצמם לדעת, שאנחנו כל יום ממציאים המצאות.

מיכל רוזין: כמובן, היא מכוונת לאופוזיציה.

מיכל רוזין: היא רק שוכחת שמעולם הכנסת, הממשלה, לא חוקקה כל כך הרבה חוקים בכנסת וכל כך הרבה חוקים מיותרים.

מיכל רוזין: ויותר מזה, חוקים מזיקים.

מיכל רוזין: לא רק חוק הכניסה לישראל – חוק המואזין שיעבור ביום רביעי.

מיכל רוזין: הרי יש חוק הרעש.

מיכל רוזין: חוק מפגעי רעש.

מיכל רוזין: ניתן לפי החוק הזה, בהחלט, לאכוף את הרעש הגבוה.

מיכל רוזין: חוק ההסדרה שעומד לעבור, שאין ספק שלא יעמוד במבחן בג"ץ.

מיכל רוזין: אין ספק שזה פוגע גם בהתיישבות, בהתנחלויות.

מיכל רוזין: לא שאני דואגת מפגיעה בהן, אבל אין ספק שזה חוק רק של שופוני.

מיכל רוזין: תראו, הנה אני דואג לכם.

מיכל רוזין: חוק העמותות שעבר, בסופו של דבר נשאר בלי כלום.

מיכל רוזין: אני יושבת היום בוועדות ואף עמותה לא נשאלת מי הם ומה הם ומאיפה הם מקבלים כסף.

מיכל רוזין: כי הכול כבר שקוף והכול כבר מופיע באתרי האינטרנט, ולא היה צורך בחקיקה הזאת.

מיכל רוזין: וכמובן, חוק ההדחה המיותר, שלעולם לא נעשה בו שימוש.

מיכל רוזין: אבל מה המהות של כל החוקים האלה?

מיכל רוזין: כל החוקים האלה מציירים את מדינת ישראל בעולם כמדינה לא דמוקרטית.

מיכל רוזין: כל החוקים האלה מסייעים בידי מי שרוצה ברעתנו כהוכחה לכך שאנחנו לא דמוקרטים, כהוכחה לכך שאנחנו בעצם מצרים את זכויות המיעוטים ופוגעים בהם.

מיכל רוזין: זו ההוכחה הכי טובה.

מיכל רוזין: אתם כל הזמן מאשימים אותנו, את השמאלנים, שאנחנו גורמים לזה שיהיו נגדנו.

מיכל רוזין: אתם עושים את זה מצוין.

מיכל רוזין: אתם בעצם מציגים את מדינת ישראל כאנטי-דמוקרטית, כאנטי-חוקתית.

מיכל רוזין: ולצערי הרב, אתם לא מפסיקים בשעטה קדימה.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה ויסכם את הדיון חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהעצבים של כולם בימים האלה חשופים מאוד פה בכל הדיונים, ואני חושב שאנחנו גם יודעים לעשות כאן לא מעט ערבוב בין נושאים, עד כדי כך שידידי היקר חבר הכנסת דב חנין נטה לבלבל ביני לבין חבר הכנסת סמוטריץ.

דב חנין: קודם – לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דב חנין: קודם סמוטריץ התחפש לפולקמן, עכשיו פולקמן מתחפש לסמוטריץ.

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: לא, לא.

רועי פולקמן: אז אני לא חושב שצריך לעשות את הבלבול הזה.

רועי פולקמן: וכמו שלצערי, גם נאמרים פה דברים על החוק הזה, שגם צריך לקחת אותו בפרופורציות.

רועי פולקמן: גם לי היה מאוד קשה לשמוע קודם את דבריו של חבר הכנסת חזן.

רועי פולקמן: ההשתלחויות האלה, בטח בציבור הערבי, לא מקובלות עלי, ובוודאי זו לא הדרך שבה אנחנו צריכים לנהל כאן את הדו-שיח.

רועי פולקמן: ולכן זה לא אומר שאם אני חושב, וגם בחוק הזה, שיש מקום למדינת ישראל לעשות את ההבחנה בין ביקורת לגיטימית על המדיניות שלה לבין דה-לגיטימציה, זה אומר שאני חושב שזה לגיטימי שחבר כנסת יעמוד כאן וידבר על הציבור הערבי כמו שהוא מדבר.

רועי פולקמן: אני לא חושב שזה לגיטימי.

רועי פולקמן: ואני אגיד גם יותר מזה: אני חושב שגם יש מקום, וזה עלה כאן לא מעט, לשיח, גם שיח ימני, שהוא שיח ימני ליברלי ואחראי; שהוא לא אומר להיות ימני זה אומר להיות נגד העקרונות הדמוקרטיים, זה לא אומר להיות נגד הציבור הערבי, זה לא אומר להיות נגד התקשורת, זה לא אומר להיות נגד בית-המשפט.

רועי פולקמן: ולצערי, אנחנו אומרים: זה או ככה או ככה.

רועי פולקמן: אם אתה ימני, אז אתה נגד כל הדברים האלה; אם אתה שמאלי, אז אתה בעד כל הדברים האלה.

רועי פולקמן: ואני חושב שזה, לצערי – לצערי, זו המציאות הפוליטית היום בישראל.

רועי פולקמן: ככה היא נצבעת.

רועי פולקמן: אבל אני לא מסכים עם זה.

רועי פולקמן: ואני חלק ממפלגה שממוקמת במרכז-ימין, וזה לא אומר שאני לא בעד בית-המשפט ואני לא בעד השקעה בציבור הערבי ושותפות עם הציבור הערבי בכל דבר ועניין.

רועי פולקמן: אז זה עכשיו, זה ככה על הדיון שהתנהל כאן.

רועי פולקמן: אני רוצה להגיד מילה על החוק הזה, כי דיברנו עליו – שני דברים: האחד, היה כאן דיון האם בכלל החקיקה הזאת נחוצה.

רועי פולקמן: אכן, החוק הזה הוא לא איזו דרמה גדולה.

רועי פולקמן: יש בו מרכיב הצהרתי.

רועי פולקמן: אמרתי לחברי – – –

יצחק וקנין: סדרנים, יש טלפון שמצלצל פה באחד המקומות.

יצחק וקנין: אני לא יודע של מי זה.

יצחק וקנין: נא לשמור על השקט במליאה.

רועי פולקמן: אמרתי – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, סדרנים, אלי כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: אי-אפשר להתנהל בצורה כזאת, חברים.

רועי פולקמן: אמרתי לחברי באופוזיציה: אני גם שותף למהלכים שבהם צריך לטפל – בצמצום החקיקה הפרטית.

רועי פולקמן: וצריך לעשות את זה באופן מוסדר.

רועי פולקמן: אבל יש גם עקרונות וערך בחקיקה, גם אם היא הצהרתית.

רועי פולקמן: ואני יכול לומר שבחוק הזה ספציפית, קיימתי את הדו-שיח הזה עם משרד הפנים, עם שר הפנים.

רועי פולקמן: רצינו לדעת אם יש בזה ערך.

רועי פולקמן: וכשהם אמרו לנו: כן, זה טוב לנו שמגדירים – שבהגדרה לא יכניסו גורמים שהם קוראים לחרם, ואנחנו נוכל במקרים מיוחדים לאשר אותם.

רועי פולקמן: מבחינתי, זה היה האישור שהדבר הזה צריך להתקדם והוא לא מיותר לחלוטין.

רועי פולקמן: אם שר הפנים היה אומר לי: זה מיותר, החוק הזה היה נגנז.

רועי פולקמן: עכשיו, יש בזה הצדקה מסוימת, ואני רק רוצה להגיד על הרציונל.

רועי פולקמן: הרציונל אומר שיש מקום לביקורת על מדינת ישראל, כולל מארגוני זכויות אדם.

רועי פולקמן: אבל יש גם מלחמה שהיא הגל השלישי.

רועי פולקמן: אני לא מחדש כאן הרבה.

רועי פולקמן: היה גל הצבאות, היה גל הטרור, ועכשיו יש גל הדה-לגיטימציה נגד ישראל.

רועי פולקמן: ובגל הדה-לגיטימציה נגד ישראל יש כל מיני ארגונים שלא באים לדו-שיח.

רועי פולקמן: וזה לגיטימי לבקר את מדינת ישראל ואת מדיניותה.

רועי פולקמן: אין לי שום בעיה עם זה.

רועי פולקמן: אבל הם לא מנהלים דו-שיח אתנו.

רועי פולקמן: זה לא שארגון כזה בא לארץ ואומר: תקשיבו, אני רוצה לשמוע גם את הצד שלכם וגם את הצד האחר, ואני אגבש את עמדותי; באים במטרה לאסוף מידע כדי אחר כך לעשות דה-לגיטימציה בעולם.

רועי פולקמן: בעניין הזה לגיטימי, וזה קיים בהרבה מדינות אחרות בעולם, שהמדינה תגיד: אדוני היקר, אם אתה מייצג ארגון שעיקר תפקידו הוא דה-לגיטימציה – כי חרם זה סוג של דה-לגיטימציה – אנחנו נשקול אם אתה יכול להיכנס.

רועי פולקמן: אם תגיד לנו: תקשיבו, חברים, אני בא לסדרת פגישות כזאת, כזאת וכזאת, אני מוכן גם לבוא – אפשר לאשר לו, ואין לי ספק ששר הפנים יאשר בלא מעט מקרים.

רועי פולקמן: אבל זה לא אוטומטי, והמהלך הלא-אוטומטי הזה הוא לא חריג, הוא קיים גם במדינות אחרות.

רועי פולקמן: שואלים אותי אם זה דרמה.

רועי פולקמן: גם היום שר הפנים יכול להתערב.

רועי פולקמן: לא-פעם הוא אינו עושה את זה.

רועי פולקמן: ולכן כשפנינו למשרד הפנים, ומשרד הפנים אמר: חברים, נראה לנו רעיון טוב שקודם כול אדם מארגון שקורא לחרם על ישראל ורוצה להיכנס בשערי מדינת ישראל, יגיש בקשה.

רועי פולקמן: כי באוטומט הוא לא יכול, הוא יצטרך להגיש בקשה מיוחדת ולהסביר למה הוא בא לארץ.

רועי פולקמן: ואם יהיה כאן מהלך שייתפס כמאוזן, כסביר, אז יאשרו לו להיכנס.

רועי פולקמן: ולכן אני מבין למה כל הצעה שעולה כאן – מכניסים אותה לסל.

יעל גרמן: אתה רוצה – – – את כל זה מה שיגרום – – –

רועי פולקמן: לא, לא, לא.

רועי פולקמן: אבל אני חושב, חברת הכנסת גרמן – גם בחו"ל, במדינות מערביות, המדינה יכולה לקבוע.

רועי פולקמן: היא חושבת שאדם שבא בשעריה הוא סכנה, או שהוא גורם נזק למדינה – היא יכולה לשקול.

רועי פולקמן: אז פה אותה אמירה אומרת: חברים, יש היום מעשה – – – הגל השלישי של המלחמה נגד ישראל הוא גל הדה-לגיטימציה.

רועי פולקמן: וזה לא אומר – ואני מסכים, יש נטיות במדינת ישראל לבדלנות.

רועי פולקמן: יש אמירה שבה מדינת ישראל אומרת לעצמה: חברים, אנחנו צריכים להילחם בחרם ובדה-לגיטימציה, ואם אתם ארגונים שזה הייעוד שלכם, דה-לגיטימציה, אז אנחנו, עם כל הכבוד, לא צריכים לפתוח את כל האפשרויות בעבורכם.

רועי פולקמן: הדבר האחרון שאני אגיד הוא שאנחנו נוטים לערבב כאן, בגלל הרגישות הזאת, דברים שהם לא קשורים זה לזה.

רועי פולקמן: אז לכן יש פה משהו מידתי, ולכן אני מבקש את תמיכתכם בחוק.

רועי פולקמן: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 27) (אי-מתן אשרה ורישיון ישיבה לקורא לחרם על ישראל), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי כנסת, קריאה ראשונה – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42

יצחק וקנין: נמנעים – 7

יצחק וקנין: 42 בעד, 15 מתנגדים, שבעה נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/661); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 184) (זכאות למענק לידה עבור לידה בבית), התשע"ז–2016, של חברת הכנסת תמר זנדברג, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: בשל השעה אני אעשה את זה ממש בקצרה.

תמר זנדברג: החוק הזה מתקן עוול שכבר ידוע, והיה צריך להיות מתוקן מזמן.

תמר זנדברג: הוא פשוט מבטל את האפליה בין נשים יולדות על-פי מקום הלידה שלהן.

תמר זנדברג: החוק מעניק מענק לידה – מענק להוצאות הראשוניות לתינוק או לתינוקת – כ-1,700 שקלים לילד הראשון, כ-800 לשני וכ-500 לשלישי והלאה, שמיועד להוצאות הראשוניות, להצטיידות הראשונית לתינוק.

תמר זנדברג: להוצאה הזו אין קשר למקום הלידה, אין קשר למקום שבו אותה אישה ילדה, ועל כן מענק הלידה לא צריך להיות מותנה.

תמר זנדברג: בעבר, הסיבה להענקת מענק לידה לנשים שילדו בבית-החולים בלבד הייתה שלידות בית-חולים נחשבו לבטוחות יותר מלידות בבית, אבל היום ידוע שלידה שהיא בסיכון נמוך, שמלווה על-ידי מיילדת מוסמכת, על-פי חוזר משרד הבריאות, היא לידה שהיא לא-פחות בטוחה מאשר לידה בבית-חולים, ולכן אין סיבה לאפליה הזו.

תמר זנדברג: אנחנו עושים היום תיקון ל-600–800 נשים בשנה שייהנו מהמענק הזה כפי שמגיע להן, ולא יצטרכו ללכת לבית-החולים ולרמות את המערכת, או לוותר על המענק, ופשוט יקבלו אותו, כי זו זכות מוקנית וטבעית.

תמר זנדברג: אני רוצה, בעוד שתי דקות קצרות – – –

עיסאווי פריג': תזמיני את המליאה לראות את הירח.

תמר זנדברג: די, זה כבר – הירח זה קטן, זה לא – זה עוד ניפוח של התקשורת.

תמר זנדברג: זה כמו טראמפ הדבר הזה.

תמר זנדברג: בסוף מדובר בירח, אני לא הבנתי על מה הדבר הזה.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו כדי להודות למי שעוזר ותומך.

תמר זנדברג: אנחנו באמצע הדרך, זאת רק קריאה ראשונה, אבל אף פעם אין מוקדם מדי או פחות מדי בתודות.

תמר זנדברג: קודם כול לך, אדוני שר הבריאות יעקב ליצמן.

תמר זנדברג: ליועץ שלך מוטי בבצ'יק, ולטל נשרי, היועצת המשפטית מהמשרד שלכם.

תמר זנדברג: תודה קודם כול על ההתגייסות שלך באופן אישי ועל ההובלה למטה ועל הגיוס של צוות המשרד לתמוך ולמצוא – גם כשיש בעיות וניסוחים, ולא תאמינו, גם על חוק כזה קטן אפשר למצוא דיוקים ובעיות ופוטנציאל לחוסר הסכמות.

תמר זנדברג: אבל בהובלה שלך זה תמיד מסתדר.

תמר זנדברג: תודה למנכ"ל הביטוח הלאומי שלמה מור-יוסף.

תמר זנדברג: ליועץ שלו אורי קנדל, שפרש מתפקידו לא מזמן, ולמחליף שלו אלעד זכות.

תמר זנדברג: תודה לאתי נמרודי, מנהלת תחום אימהות בביטוח הלאומי, למיכל מזוז מהלשכה המשפטית של הביטוח הלאומי.

תמר זנדברג: תודה לשרת המשפטים איילת שקד, יושבת-ראש ועדת שרים לענייני חקיקה – –

בצלאל סמוטריץ': אפשר לחזור על זה?

תמר זנדברג: – – שתמכה והתגייסה לחוק והובילה.

תמר זנדברג: זה בפרוטוקול, הכול מצולם.

תמר זנדברג: תודה לנשים הנהדרות מארגון "נשים קוראות ללדת", שהעלו בפני את הרעיון ואת הרציונל ובאמת מלוות את הצעת החוק הזו ותומכות בה גם ציבורית.

תמר זנדברג: ותודה אחרונה לארגון אימה"י, ארגון מיילדות הבית בישראל, שזו חבורה של נשים באמת מעוררות השראה, שכנגד המון המון קשיים, באמת הן גם מקצועיות מצד אחד במקצוע שלהן, אבל לא פחות מזה נותנות את הלב והנשמה בעבור הנשים שהן מיילדות ובאמת באות מאהבה לנשים, לתינוקות ולכל המקצוע הזה, ובאמת תודה לכולכן.

תמר זנדברג: זכות בשבילי.

תמר זנדברג: תודה לתומכות ולתומכים.

תמר זנדברג: תודה אחרונה לוועדת העבודה והרווחה בראשות חבר הכנסת אלי אלאלוף ולכל צוות הוועדה, ליועצות המשפטיות ולמנהלת הוועדה, שממשיכים לקדם את החוק הזה ולתמוך בו עם ההתקדמות שלו.

תמר זנדברג: נתראה כאן אצלך בוועדה, אדוני, שוב לקראת הקריאה השנייה והשלישית וכאן במליאה.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': העיקר ללדת וכמה שיותר.

בצלאל סמוטריץ': פחות חשוב איפה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק – איזה שיר אדוני ישיר לנו היום?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש ידידי בצלאל סמוטריץ, חברי וחברותי המתוקים והמתוקות מן הקואליציה ומן האופוזיציה, אחרי כל המריבות והצעקות שהיו פה בכנסת היום, כל כך כיף בימים האלה לבוא ולברך את חברת הכנסת תמר זנדברג על החוק הזה, שהוא כל כך צודק וכל כך מאחד.

יהודה גליק: הבית הזה עושה כל כך הרבה דברים טובים – שנזכור את הדברים הטובים.

יהודה גליק: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני מצדיע ופונה לקהל במשחק "אחי נצרת" ו"צעירי לוד", שקראו לתפילת המואזין, כל הקהל בקול אחד, וזו התשובה והתגובה של הערבים המוסלמים במדינה להצעת החוק הנבזית הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בהתייחס לחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק – קודם כול, אנחנו תומכים בו, ולו מסיבה אחת – – –

יעקב ליצמן: אתה מדבר על חוק המואזין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק המואזין זה כבר מהשמים, ואף אחד לא יכול למנוע אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה חוק אלוהי, זה חלק מהדת שלנו, וכל ניסיון למנוע אותו לא יצליח, אז זה כבר ניסיון טיפשי.

יהודה גליק: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הניסיון הזה הוא ניסיון טיפשי, לכן אני לא אתייחס עוד פעם אליו, כי – – –

רויטל סויד: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, כן, כן, אני אומר בפשטות, איך יאכפו אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, המואזין – – –

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי משרד הפנים, שהוא אחראי לדת המוסלמית – האבסורד הקיים במדינה הזאת, שיש משרד דתות, והדת המוסלמית, מי שאחראי לה הוא שר הפנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פתאום משהו משונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן גם אין מספיק מואזינים בשכר – –

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, אתה מפריע לחבריך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – לכן אנשים גם יתחלפו, והקול של המואזין ימשיך, אפילו – – –

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, אתה מפריע לחבר סיעתך.

טלב אבו עראר: – – – אתה אדם נלעג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למרות כל הניסיון הטיפשי, מה שאמרתי, קול המואזין ימשיך – – –

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

טלב אבו עראר: אני?

בצלאל סמוטריץ': אתה מפריע לחבר סיעתך, זה לא מנומס.

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

בצלאל סמוטריץ': שאדוני יצא ויחזור להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, תצא ותחזור להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': קראתי אותך לסדר פעם שלישית, אני מבקש שתצא ותחזור להצבעה.

טלב אבו עראר: – – – כבר לא חוזר פעם שלישית.

בצלאל סמוטריץ': חבל, אתה מפריע לחבר סיעתך, זה לא יפה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול להישאר, אבל זה ממש לא יפה.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, סדרן, הוא יכול להישאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הזמן שלי כמעט נגמר.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, קח עוד דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אצטרך את הדקה, כי עוד כמה משפטים ואני אסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אני תומך בחוק שמאפשר תשלום ביטוח לאומי לאישה שיולדת בבית, או בכל מקום מחוץ לבית-חולים, ולו מסיבה אחת, שהאישה הערבייה תתפטר מהגזענים ומהגזעניות שלא רוצים שהנשים שלהם יהיו באותו חדר עם אישה ערבייה, כי הם לא יקבלו את הכבוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אנחנו גם מהם נתפטר, ומספיק בגלל הסיבה הזאת אני אוכל לתמוך בחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תומך בחוק ומוותר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת זנדברג, אני באמת רוצה לברך אותך, כי זאת באמת הצעת חוק קטנה, והיא חשובה, כי היא מסתכלת על הצרכים של נשים, של משפחות, ולא מתעלמת מהשינויים שחלים בעולם שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכשאנחנו מדברים על המשפחה הישראלית, אנחנו צריכים לא להתעלם מהשינויים הביולוגיים, הסוציולוגיים.

איילת נחמיאס ורבין: המשפחות במדינת ישראל עוברות תהליכים באמת מדהימים, ואני באמת גאה ושמחה כשהכנסת נוטלת חלק בשינוי הזה, והיא באיזשהו סוג של מנווט, סוג של GPS לשינויים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת באמת מאוד גאה, וחושבת שזה חשוב – בגלל זה גם הקמתי את שדולת המשפחה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהמשפחה הישראלית היא הגרעין שממנו כולנו יוצאים, כל משפחה מכל סוג שיש כאן, ואלה הרגעים שנעים להיות במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת ורבין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת.

מירב בן ארי: אני נוכחת, וגם יכול להיות שזה ישפיע עלי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי, גברתי מבקשת – – –

רויטל סויד: מירב, יש לך ניגוד אינטרסים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נאחל לך שיהיה בשעה טובה, היכן שתבחרי ללדת.

שולי מועלם-רפאלי: ועם מי שהיא תבחר להיות בחדר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זנדברג, אפשר להצביע, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 184) (זכאות למענק לידה עבור לידה בבית), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30

בצלאל סמוטריץ': נמנעים – אין

בצלאל סמוטריץ': 30 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת לדיון בוועדת העבודה – – –

דוד ביטן: תרשום אותי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בדיוק דיברנו על זה.

בצלאל סמוטריץ': חברי, שנייה – הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ענת ברקו, חבר הכנסת דוד ביטן, חבר הכנסת מוטי יוגב – –

יצחק וקנין: אני לא – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה לא, רק – – הם מבקשים לצרף את תמיכתם לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אני לא יכולתי להצביע, כי אני עדיין כאילו יושב שם.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני כבר רשום כאן.

יצחק וקנין: אבל לא יכולתי להצביע, המערכת לא פעלה, לא היו לי כפתורים להצביע.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן היושב-ראש, הצוות הטכני מייד ייתן לאדוני מענה.

בצלאל סמוטריץ': אני הצבעתי, הכול בסדר, אנחנו עוברים בשעה טובה לסעיף הבא שעל סדר-היום.

יצחק וקנין: גברתי המזכירה, את לא מבינה, המערכת עצמה לא עבדה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת וקנין, זה בסדר גמור, נתקן זאת.

יעקב ליצמן: אתה צריך להוסיף עוד קול – – –

בצלאל סמוטריץ': האם המשמעות היא שאנחנו מעלים בעוד קול?

קריאה: אם הוא לא יכול היה להצביע.

יעקב ליצמן: – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אז אנחנו מצרפים את חבר הכנסת וקנין לתומכים, ואם כן, התוצאות הן: 31 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה ברוב עוד יותר גדול, אנחנו כמובן מברכים על כך.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/663); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (סמכות ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, יציג את הצעת החוק במשך עשר דקות תמימות שעומדות לרשותו.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מאחר שזה סעיף אחרון – בחוק – והיום היה יום סוער ונרגש – לפעמים, אומר לכם בכנות, יש חשק שלא להיראות על המסך ברגעים האלה, כפי שהיו היום, אבל אני שמח שלפחות בסוף סדר-היום יש חוקים שמיטיבים עם האזרח בישראל.

יעקב מרגי: אני יכול לפטור את עצמי בדברי הסבר פשוטים.

יעקב מרגי: יש חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 5) – עד היום החוק הזה נדון בוועדת הכלכלה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הסעות למוסדות חינוך, ויש תקנות שלחצנו והאצנו במשרד החינוך לתקן, סוף-סוף הם תיקנו אותן, והחוק הזה בסך הכול בא לתקן, שסמכות הדיון תהיה במקום ועדת הכלכלה, בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: לכן נשאיר את המלל לקראת קריאה שנייה ושלישית, ואני רק אודה לחבר הכנסת איתן כבל, שבצורה עניינית הבין זאת, ותמך בהעברה, ואני אודה לכל חברי הכנסת שיתמכו בהעברת הסמכויות, כדי שמייד ניכנס, בוועדת החינוך, לתהליך של עבודה ותיקון התקנות, שהן לא מעטות ולא קלות.

יעקב מרגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מרגי.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, נעבור לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: בעד, מוותר.

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: בעד, מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מעוניין לדבר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, כבוד השר, החוק הזה, אני תומך בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש כמה דברים שצריך לתקן במצב הקיים, על זה דיברנו בוועדת החינוך, והבאתי את המקרה של ילד ביסודי, בן תשע, שהוא עיוור – עיוור ב-100%; משרד החינוך מאפשר לו הסעה, מאפשר לו סייעת לכמה שעות בכיתה, אבל מלווה שתיקח אותו מהבית עד לבית-הספר ומבית-הספר, מהכיתה לרכב בחזרה וחזרה הביתה לא נותנים, והתקנות של משרד החינוך לא מאפשרות את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה הוא אבסורדי, למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אנחנו מנסים לעודד נשים לצאת לעבודה, אז המצב הזה מרתק את האימא של הילד, שתהיה צמודה לבן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה שקרה – מוותרים על ההסעה, לוקחים את הילד לבית-הספר ומחזירים אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העניין הבטיחותי ביותר לילד עיוור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שאני מבקש הוא שאת התקנות האלה יתקנו, ושילד עיוור שיש לו אישור רפואי שהוא עיוור, יקבל גם את המלווה מהבית לבית-הספר ובחזרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, בעניין ההסעות יש גם פן שהוא פן כלכלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רשויות מקומיות במצב סוציו-אקונומי נמוך, 4 ומטה, פשוט לא יכולות לממן את החלק שלהם במצ'ינג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן יש צורך לבטל את המצ'ינג ברשויות החלשות, כי הילדים הם – וההסעות הן – באחריות משרד החינוך, והוא צריך לשלם את זה במלואו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש מקרים שהרשויות לא יכולות לעמוד בחלק שלהן, ואז גם ההסעה לא מתקיימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן בהזדמנות הזו, חבר הכנסת מרגי, דיברנו בוועדה אצלך, ואני חושב שהגיע הזמן לתקן גם את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן?

יעל גרמן: מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי?

בצלאל סמוטריץ': אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק?

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי?

בצלאל סמוטריץ': עוד מעט תצטרכי הסעות לילדים.

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס?

בצלאל סמוטריץ': אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה?

בצלאל סמוטריץ': אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד?

יואל חסון: אוי, אוי, אוי, יושב-ראש הקואליציה מוריד את הז'קט, זה מלחיץ.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת ביטן, יו"ר הקואליציה, אני אשמח אם תשמע את מה שיש לי לומר עכשיו.

רויטל סויד: ואני בכוונה מנצלת גם את סוף היום, גם את האווירה הנעימה, גם את העובדה שאנחנו נמצאים עכשיו עם שני חוקים כל כך חיוביים.

רויטל סויד: אני רוצה לומר משהו לכם, חברי.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בימים מאוד מורכבים.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים בימים מורכבים כי כל אחד, מהמקום שממנו הוא מגיע, מאמין מאוד מאוד במה שהוא עושה.

רויטל סויד: הוא מאמין מאוד מאוד במה שהוא אומר.

רויטל סויד: הוא מאמין מאוד מאוד שמה שהוא עושה הוא עושה טוב לציבור שתומך בו ובכלל לציבור במדינת ישראל.

רויטל סויד: אבל מה לעשות, מה שבצד הזה חושבים שהוא טוב, לא חושבים בצד הזה; ומה שחושבים בצד הזה, לא חושבים כאן בצד הזה; וכל אחד חושב שהאמת היא רק אצלו בלעדית.

רויטל סויד: וזה בסדר גמור, כי זו הדמוקרטיה וכך צריך להתנהל.

רויטל סויד: אבל שמתם לב איך אנחנו מנסים לשכנע זה את זה?

רויטל סויד: שמתם לב איך אנחנו מנסים להביע את הדעה של הציבור שלנו, ששלח אותנו?

רויטל סויד: שמתם לב איך אנחנו מגחיכים את עצמנו?

רויטל סויד: ילדים צופים בנו, בני נוער, אנשים, מבוגרים – אנשים ששלחו אותנו לבית הזה, אנשים שאנחנו אמורים להיות הקול שלהם.

רויטל סויד: וכשאנחנו עומדים פה ונוקטים כל מיני מעשי שירה או מעשי הבל ומעשי שטות – האם באיזשהו אופן אנחנו מראים שאנחנו נבחרי ציבור רציניים באמת?

רויטל סויד: שנועדנו להוביל את המדינה?

רויטל סויד: שנועדנו להנהיג אותה בימים הכל-כך מורכבים?

רויטל סויד: אנחנו נמצאים במצב שבו אנחנו מפולגים ומשוסעים ואנחנו משסים את עצמנו זה בזה.

רויטל סויד: עד איזו רמה נמוכה נגיע?

רויטל סויד: לא מספיק שיש לנו להתמודד עם בעיות מחוץ ומבית?

רויטל סויד: לא מספיק שיש לנו להתמודד – כל אחד לפי תפיסת עולמו – עם משהו שלדעתנו קורע אותנו מבפנים?

רויטל סויד: זה לא מספיק?

רויטל סויד: אנחנו גם צריכים לעמוד פה ולהסתכל זה על זה ולעשות דברים שנראים כמעשי קונדס?

רויטל סויד: אחר כך כשאנחנו הולכים ברחוב ואנחנו מנסים באיזשהו אופן להעביר מסר, אז עומד הציבור, מסתכל עלינו ואומר – מי אתם?

רויטל סויד: תסתכלו איך אתם נראים?

רויטל סויד: אנחנו המומים ממה שקורה בארצות-הברית?

רויטל סויד: בואו נסתכל מה קורה אצלנו בבית לפני שאנחנו מסתכלים על מנהיגים אחרים.

רויטל סויד: בואו נסתכל מה קורה אצלנו בבית.

רויטל סויד: ובבקשה, יש לנו כל כך הרבה לדון, כל כך הרבה על מה להתווכח, כל כך הרבה על מה להתעקש – אז בואו נעשה את זה בכבוד.

רויטל סויד: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת סויד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון?

יואל חסון: אחרי מה שרויטל אמרה יש מה להוסיף?

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, אם כן, נעבור להצבעה – חבר הכנסת מרגי, אפשר לעבור להצבעה, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אדוני לא צריך לסכם.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נעבור, אם כן, להצבעה על הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (סמכות ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31

בצלאל סמוטריץ': נמנעים – אין

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

אראל מרגלית: לפרוטוקול – אני בעד.

בצלאל סמוטריץ': עזוב, נו, בדיוק דיברנו על זה היום.

בצלאל סמוטריץ': אתה מבקש?

בצלאל סמוטריץ': אז בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אז חבר הכנסת אראל מרגלית מבקש להיות בעד, לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': חברים, תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, מחר, יום שלישי, י"ד במרחשוון התשע"ז, 15 בנובמבר 2016, בשעה 16:00.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הזו נעולה.