ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 163, 2016-11-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בחשוון התשע"ז, 13 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח ישיבה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין ז"ל במלאות 21 שנים להירצחו.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת ומהקהל לכבד את כניסת נשיא המדינה בהיכנסו.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין; אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו; נשיאת בית-משפט העליון השופטת מרים נאור והפרופסור אריה נאור; שופטי בית-המשפט העליון ונשיא בית-המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר ורעייתו; הרב הראשי לישראל הרב דוד לאו והרב הראשי לישראל לשעבר ישראל מאיר לאו; שרי הממשלה בהווה ובעבר; ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג והגברת מיכל הרצוג; נגידת בנק ישראל קרנית פלוג; חברי הכנסת בהווה ובעבר; ראשי הנציגויות הזרות; ראשי העדות הדתיות בישראל; מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ; מנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ; היועץ המשפטי לכנסת עורך-הדין איל ינון; ניצבי משטרת ישראל; תלמידים, חניכי תנועות הנוער, חיילים, שוטרים וסוהרים; משפחת רבין היקרה, דליה, הנכדים, הנינים וכל בני המשפחה והחברים, ברוכים הבאים, תודה שאתם מכבדים אותנו באירוע המיוחד הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אורחים נכבדים, אזרחי ישראל, אני מבקש לכבד את זכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, בשנת 1968 החליטה ועדת פרס ישראל להעניק אותו ללא אחר מאשר ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון על "מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה".

יולי יואל אדלשטיין: איש לא יחלוק על כך שלא היה מתאים ממנו להוקרה על מפעל חייו, שהוא גם מפעל חיינו, ועל כך שתרם תרומה מכרעת לחברה ולמדינה.

יולי יואל אדלשטיין: ובכל זאת, במכתב יוצא דופן ששיגר משדה-בוקר אל השר זלמן ארן כתב לו בן-גוריון: "אני רואה חובה להודיע לכבודך שאינני רואה לי כל זכות לקבל פרס זה, כי פועלי בארצנו לא היה יותר ממילוי חובתי האזרחית, כאשר עשו זאת רבבות – – – לפי הכרתי לא מגיע לי כל פרס בעד מילוי חובה".

יולי יואל אדלשטיין: אפשר אולי להתפלא על הצטנעות יתר שכזאת, אבל אי-אפשר שלא להתפעם מאדם שהקדיש את חייו לכינון ולחידוש של הריבונות היהודית בישראל לאחר אלפיים שנה, שהנהיג אותה ביד רמה באתגרים ובשנים קשות, אך ראה זאת רק כמילוי חובה אזרחית.

יולי יואל אדלשטיין: הזכרתי זאת משום שגם יצחק רבין גילם באישיותו ובדרכו את הענווה הבסיסית הזאת, הבן-גוריונית, של עשייה למען המדינה והעם שלא על מנת לקבל פרס.

יולי יואל אדלשטיין: רבין הקדיש את כל חייו לביצורה של מדינת ישראל, למען הגנתה, למען ביטחונה ולמען שלומה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גילם במידה רבה את המודל הייחודי שמצאו חז"ל בדוד המלך, עליו השלום – ושמא באחד מגיבוריו – שנקרא עדינו העצני כביטוי לכך שהיה בו שילוב לא מובן מאליו של עדינות וקשיחות, לפי הצורך.

יולי יואל אדלשטיין: וכך אמרו: "כשהיה יושב ועוסק בתורה היה מעדן עצמו כתולעת, ובשעה שיוצא למלחמה היה מקשה עצמו כעץ".

יולי יואל אדלשטיין: כזה היה יצחק רבין, האיש והמפקד, הביישן והקשוח, איש המשפחה החם והמנהיג הכריזמטי.

יולי יואל אדלשטיין: לא רבים מצליחים לשלב תכונות שונות מעין אלו ולהשתמש בהן במינון הנכון ובעיתוי הנכון.

יולי יואל אדלשטיין: שילוב זה התבטא בהיותו מזוהה כביטחוניסט מובהק, וגם כמי שלא היסס להיות חלק ממהלכי השלום.

יולי יואל אדלשטיין: רבין חתר בערוב ימיו להביא שלום על ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: רבים חלקו על כך מכול וכול וסירבו ליטול כל סיכון, והמציאות בינתיים מדברת בעד עצמה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אי-אפשר שלא להעריך את העובדה שמי שלחם ב"הגנה" ובפלמ"ח, פיקד על חטיבת הראל במלחמת העצמאות, היה הרמטכ"ל בששת הימים, שר הביטחון ופעמיים ראש הממשלה, במדינה עתירת איומים ומלחמות זו, היה נכון לתת סיכוי של ממש וללכת למהלך שלפי השקפתו – למרות ואולי מפני שהיה למוד קרבות – עשוי היה להביא לנו יציבות ושקט, כדי לחזק את המדינה ולאפשר לנו לעסוק בטיפוח החברה, היצרנות והיצירתיות.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, מעבר לטרגדיה הלאומית, האישית והמשפחתית, רצח יצחק רבין, שהתבצע על רקע פוליטי, היה ונותר פצע עמוק במרקם העדין של החברה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: הרצח הפריד בין ציבורים והקים חומות גבוהות ובצורות – חומות של חשש, של הטלת אשמה, של הטלת כתם מוסרי קולקטיבי מזה ושל תחושת דחייה וניכור מזה.

יולי יואל אדלשטיין: בחלוף שני עשורים ומעלה אני חש שהגיעה סוף-סוף השעה להסיר את המחיצות בינינו, להניח למשקעים ולכעסים, להתעלות מעל האיבה שטיפחנו כאן בשקידה כה רבה ולחזור לדבר כבני-אדם, בגובה העיניים; כשותפים מלאים לגורל ולנשיאה בעול העם הזה, בלי מחנאות ובלי דעות קדומות, כאחים לאותה חברה אזרחית ומדינה יהודית-דמוקרטית שכולנו חפצים ביקרה.

יולי יואל אדלשטיין: שמחתי לקרוא לפני חודשים ספורים את דבריה הנכוחים והאמיצים של דליה רבין, שקראה לא לעשות חשבונות עם אף אחד והביעה נכונות לדבר עם כל אחד.

יולי יואל אדלשטיין: "משפחתי ואני" – ואני מצטט – "קיבלנו החלטה שלא לכעוס", כך אמרה דליה בריאיון כן ויוצא דופן דווקא לעיתון "מקור ראשון", שכוון לקהל יעד מאוד ברור במחנה הלאומי והסרוג.

יולי יואל אדלשטיין: אמרת, דליה, שמעולם לא האשמתם ציבור שלם.

יולי יואל אדלשטיין: התחושות הללו, יש לומר ביושר, היו שרירות וקיימות הן בקרב מי שהאשימו והן בקרב מי שמצאו עצמם אשמים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה ומשוכנע שקריאתך לציבור הציונות הדתית תמצא עם הזמן יותר ויותר אוזניים קשובות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצרף מכאן היום את קריאתי שלי לחברי בציבור הלאומי והדתי: אל תחרימו, אל תשמרו טינה לנצח.

יולי יואל אדלשטיין: מנגד, אני קורא לחברי במחנה השמאל: אל תכתימו לעד ציבור גדול, יקר ומסור; אל תהפכו את הרצח הזה למחנאי, ואל תדירו חלק כה גדול בעם הזה מלהיות חלק מן הזיכרון, חלק מהפנמת הלקחים, חלק מעיבוד המשמעות הטרגית והלאומית של הרצח הפוליטי המזעזע הזה.

יולי יואל אדלשטיין: שמעתי גם את האזהרות שההסתה עדיין לא תמה.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, נשמעים בשיח הציבורי שלנו מכיוונים שונים דברים איומים ונוראיים, פסולים ומוקצים מחמת מיאוס, שיש לגנות ולהוקיע ללא סייג.

יולי יואל אדלשטיין: הם פסולים מצד עצמם, והם הרסניים, מזיקים לחברה ומזהמים את האווירה.

יולי יואל אדלשטיין: ההשתלחויות ההדדיות וההשמצות הפרועות הפכו היום קלות מאי-פעם.

יולי יואל אדלשטיין: כבר אין צורך לקום ולהגיע עד לכיכר העיר; מספיק לשלוף את המכשיר הנייד בכל מקום ולפגוע בשמו הטוב של אדם בהינף הקלדה.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, הזמן שחלף לא הקהה את האיבה ואת הטלת הרפש ההדדית, אלא שהאמצעים הפכו זמינים יותר, התוכן הפך לבוטה יותר, ולכן, לטעמי – למסוכן יותר.

יולי יואל אדלשטיין: הכול נאמר מהבטן.

יולי יואל אדלשטיין: כבר לא שוקלים מילים, וגם לא את השפעתן.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי לא אחת, היד הקלה על המקלדת עלולה עד מהרה להפוך, חלילה, ליד קלה גם על ההדק.

יולי יואל אדלשטיין: איש איננו חסין מפגיעתו הרעה של השיח האלים המתחולל לעתים ברשתות ועושה בנו שמות.

יולי יואל אדלשטיין: על כולנו, הציבור ונבחריו, להיזהר מאוד במילותינו.

יולי יואל אדלשטיין: רק בשיח כן, רק מתוך ראיית המשותף, נוכל לבנות כאן חברת מופת החותרת למימוש יעדיה הנשגבים ולהתגבר בהדרגה על הטראומה הנוראה של הרצח.

יולי יואל אדלשטיין: אני שולח מכאן חיבוק חם לכם, בני משפחת רבין, כמו גם לכל מוקיריו וידידיו הרבים של יצחק, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: כבוד נשיא המדינה ראובן ריבלין; אדוני יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין; נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור והפרופסור אריה נאור; נשיא בית-המשפט העליון לשעבר מאיר שמגר ורעייתו; ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג; שרים; חברי כנסת בהווה ובעבר; הרבנים הראשיים לישראל הרב יוסף והרב לאו; אורחים נכבדים, ובהם ראשי המשטרה ומפקדים בצה"ל; מעל כולם – משפחת רבין, דליה, יובל, רחל, הנכדים, אמרתי עכשיו בהר-הרצל שהפצע שפעור אצלכם, בני משפחת רבין, יישאר פעור עד אחרית ימיכם, והפצע שפעור בגוף האומה יגליד וישאיר צלקת לדורות.

בנימין נתניהו: מגדליהו בן אחיקם ליצחק רבין, הדברים האלה נשמרים לדורי דורות.

בנימין נתניהו: והתיחום של השיח במדינתנו אינו דבר של מה בכך, לא רק בגלל הטכנולוגיה; משום שהמתח בין חופש הביטוי ששמור לכולם לבין הגלישה לפאתי האלימות או לתוכה הוא תחום קשה מאוד להגדרה, לגידור, אף שזה חיוני.

בנימין נתניהו: אבל חיוני גם בדמוקרטיה לשמר את האיזון.

בנימין נתניהו: דווקא כאן, בכנסת, שרגילה למחלוקות נוקבות, לוויכוחים קולניים, אני מבקש לדבר היום על המאחד.

בנימין נתניהו: ואני רוצה לדייק – אני רוצה לדבר על הנושא המרכזי שהיה מזוהה עם יצחק רבין במהלך כל חייו ומאחד, לטעמי, את רוב שדרות העם, וזהו כמובן הביטחון.

בנימין נתניהו: ליצחק רבין, זיכרונו לברכה, הייתה תרומה משמעותית לחיזוק קיר הברזל שמגן עלינו מפני אויבינו.

בנימין נתניהו: רבין לא היה איש ימין, אבל הוא גם לא היה ההפך הגמור מזה.

בנימין נתניהו: בנושאים חיוניים לביטחון המדינה הוא ייצג מכנה משותף גדול מאוד בעם ומכנה משותף גדול מאוד בינינו.

בנימין נתניהו: רבין חתר בכל מאודו לשלום, אבל כאיש ביטחון הוא ידע שהשלום ייכון רק אם יובטח ביטחוננו והשלום יתקיים רק אם יובטח ביטחוננו.

בנימין נתניהו: אלה שלושת הנדבכים המרכזיים בתפיסת הביטחון של יצחק רבין: הנדבך הראשון, אקטואלי מאוד, הוא יחסינו עם ארצות-הברית.

בנימין נתניהו: רבין עצמו ביקש מלוי אשכול לשמש כשגריר בוושינגטון לאחר שהוא סיים את כהונתו כרמטכ"ל ב-1968.

בנימין נתניהו: הוא היה יכול לבקש כל תפקיד אחר – שר בממשלה – והוא ביקש להיות שגריר בוושינגטון.

בנימין נתניהו: והוא אמר:

בנימין נתניהו: אני רואה בהידוק הקשר עם ארצות-הברית וחיזוק ההגנה האסטרטגית בינה לבין ישראל את האתגר המדיני הגדול שלנו ותנאי הכרחי להתעצמותו של צה"ל.

בנימין נתניהו: רבין למד בשנותיו בוושינגטון להכיר את מכלול הערכים המשותפים ואת מכלול האינטרסים המשותפים שקושרים בין ארצות-הברית לישראל.

בנימין נתניהו: שלא תטעו, גם בשנות ה-60 וה-70 נתגלעו חילוקי דעות עם הממשל האמריקני, היו הבדלי השקפות, היו לחצים.

בנימין נתניהו: סיפרתי עכשיו בלשכתך, אדוני היושב-ראש, כיצד פגשתי בפעם הראשונה את יצחק רבין ב-1975, כשבאתי כסטודנט מארצות-הברית להציע לו – במפגש ברחוב בלפור יחד עם אבי, זיכרונו לברכה – מהלכים לבלום את הלחצים שהופעלו אז מממשל פורד על ממשלתו של יצחק רבין.

בנימין נתניהו: רבין לא נרתע.

בנימין נתניהו: הוא התנגד בתוקף לפתרון כפוי בסכסוך הערבי–ישראלי; הוא התעקש על צורכי הביטחון שלנו; הוא גם קידם את העברת הסיוע הצבאי לישראל.

בנימין נתניהו: מאז, הקשר הזה בין שתי המדינות התחזק עוד יותר, הלך והתחזק.

בנימין נתניהו: אין לישראל ידידה קרובה יותר או חשובה יותר מארצות-הברית, ואין לארצות-הברית ידידה נאמנה יותר מישראל.

בנימין נתניהו: הברית בין שתי המדינות חזקה, יציבה, איתנה.

בנימין נתניהו: חתמנו לאחרונה על הסכם הסיוע הצבאי הגדול ביותר בתולדות ארצות-הברית.

בנימין נתניהו: אני מכיר על כך טובה לנשיא אובמה, ואני נושא את מבטי קדימה.

בנימין נתניהו: הנשיא הנבחר דונלד טראמפ הוא ידיד אמת של ישראל.

בנימין נתניהו: אנחנו מכירים לא מהיום.

בנימין נתניהו: שוחחנו לאחר הבחירות בשבוע שעבר.

בנימין נתניהו: אני מצפה לביקורי, ביקור שהוא הזמין אותי אליו, בוושינגטון, לעבוד אתו בשיתוף פעולה מלא ולהוסיף נדבכים חשובים ליחסי שתי המדינות, בדיוק כפי שעשה יצחק רבין בזמנו.

בנימין נתניהו: הנדבך השני בתפיסתו הביטחונית של יצחק רבין קשור בהסדר אפשרי עם הפלסטינים.

בנימין נתניהו: רבין רצה מאוד בשלום; הוא פעל למען השלום, הוא ניסה למען השלום, הוא הושיט יד לשלום.

בנימין נתניהו: אבל בבסיסו של דבר הוא הבין שכינון שלום וקיומו מותנים בגישה אחראית ומפוכחת ובהתעקשות שהוא אף פעם לא ויתר עליה, כולל עד נאומו האחרון, בדיוק במקום שאני עומד – התעקשות על הסדרי ביטחון שהם חיוניים לישראל, הסדרי ביטחון שעד היום הפלסטינים לא הסכימו להם.

בנימין נתניהו: בנאומו האחרון בכנסת, באוקטובר 1995, הוא הדגיש שהפלסטינים יוכלו לנהל את חייהם בצורה עצמאית; ואנחנו, הוא הוסיף, אנחנו נשמור על ירושלים מאוחדת ונציב את גבול הביטחון המזרחי שלנו בבקעת-הירדן.

בנימין נתניהו: זה לא דבר של מה בכך.

בנימין נתניהו: זה לא דבר שהם אומרים: בסדר, אנחנו מקבלים את זה, כולם מסכימים לזה.

בנימין נתניהו: הם לא מסכימים לכלום; לא הסכימו אז, ולצערי, עדיין, עדיין לא מסכימים היום.

בנימין נתניהו: רבין ידע שרק טיפוח עוצמותינו הוא ערובה לשלום.

בנימין נתניהו: פיגועי הטרור הקשים באותן שנים, וגם מאז, לימדו אותנו, לצערי, שאין הפוגה במאבק באויבינו.

בנימין נתניהו: לצערי, החברה הפלסטינית ממשיכה עד היום לקשור כתרים לראשם של מרצחים.

בנימין נתניהו: ההסתה החמורה נגד יהודים ונגד ישראל נמשכת.

בנימין נתניהו: ארגוני הטרור חוזרים שוב ושוב על כוונתם להחריב את ישראל.

בנימין נתניהו: יש להם מטרה ברורה: לשוב לחיפה, כפי שהם אומרים, ליפו ולעכו ולעקור אותנו מהארץ שלנו.

בנימין נתניהו: וכמו רבין, גם אנחנו מושיטים להם פעם אחר פעם יד לשלום, יד למשא-ומתן ללא תנאים מוקדמים.

בנימין נתניהו: פעם אחר פעם.

בנימין נתניהו: גם אנחנו מתייצבים איתן נגד ניסיונות לכפות עלינו הסדרים בין-לאומיים או ניסיונות כפייה שרק יקשיחו את עמדות הפלסטינים וירחיקו את השלום.

בנימין נתניהו: ויש נדבך שלישי בראייתו הביטחונית של יצחק רבין.

בנימין נתניהו: שורש הסערה ששוטפת את אזורנו היום נעוץ בהתחזקות האסלאם הקיצוני.

בנימין נתניהו: רבין נקב פעמים רבות בשם המפורש: איראן – נקב בשמה של איראן כמי שמזינה את הלהבות של קיצוניות זו.

בנימין נתניהו: הוא הזהיר משאיפתה של איראן לפתח נשק גרעיני, שאיפה שעד היום, במאמצים מגוונים, קודם כול של מדינת ישראל, הצלחנו למנוע את מימושה.

בנימין נתניהו: הוא גם הצביע על חתרנותה הנרחבת של איראן, שמערערת את היציבות באזורנו.

בנימין נתניהו: לא הרבה השתנה מאז, ואם כן השתנה – אז לרעה.

בנימין נתניהו: המשטר האיראני הצהיר פעמים רבות על שאיפתו להכחיד את ישראל, ואיראן עדיין לא זנחה את תוכנית הגרעין שלה.

בנימין נתניהו: היא מוסיפה לטוות רשתות טרור ברחבי העולם, מחמשת בנשק מסוכן ארגוני טרור בקרבתנו וגם מול מדינות אחרות באזור.

בנימין נתניהו: המדיניות שלנו ברורה: נמשיך להילחם בטרור של איראן וגרורותיה וגם בטרור של "דאעש"; לא נאפשר לאיראן להתחמש בנשק גרעיני וגם לא נאפשר התבססות של כוחות איראניים או מיליציות שיעיות מטעם איראן בסוריה.

בנימין נתניהו: אם כן, אלה הם שלושת העקרונות המרכזיים של יצחק רבין שנטועים בלב מדיניות הביטחון שלנו גם היום: חיזוק הברית האיתנה עם ארצות-הברית, הבטחת השליטה הביטחונית ממערב לירדן והתייצבות נחרצת מול האיום האיראני.

בנימין נתניהו: חלוף הזמן לא גרע מחשיבותם של עקרונות אלה; להפך, הטלטלה באזורנו רק נתנה להם משנה תוקף.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, ראוי שנתלכד מאחורי שלושת העקרונות הללו, שמשותפים ליצחק רבין ולנו.

בנימין נתניהו: זכרו של יצחק רבין יוסיף להיות נצור בלב האומה, והמחויבות שלו לביטחון לישראל תמשיך לשמש לנו מפה ומצפן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יצחק הרצוג: מכובדי כבוד נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין; יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין; ראש הממשלה בנימין נתניהו; נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור והפרופסור אריה נאור; המשנה לנשיאה השופט אליקים רובינשטיין; שופטי בית-המשפט העליון; הנשיא לשעבר של בית-המשפט העליון השופט מאיר שמגר ורעייתו; כבוד הרב הראשי לישראל לשעבר הרב ישראל מאיר לאו; שרים וחברי כנסת בהווה ובעבר, כולל כאלה ששירתו בממשלותיו של יצחק רבין ובסיעתו; מכובדי סגל א' של המדינה; עובדי מרכז רבין לחקר ישראל ועמותת ההנצחה; אנשי מחנה רבין של מפלגת העבודה ו"חוג ה-4 בנובמבר" של מפלגת העבודה; נציגי מכינת רבין; ובמיוחד אתם, יקירי, בני משפחת רבין, דליה, הנושאת יום-יום בנטל המרכז, מרכז רבין, יובל, רחל, הנכדים והמשפחה, מכובדי כולם, 21 שנים, כמעט שנות דור, אנחנו חוזרים ועולים לחלקה בהר, לכיכר ההיא ולדוכן הזה כדי לזכור ולהזכיר, כדי לנסות להבין ולהתמודד עם מה שקרה אז ומאז.

יצחק הרצוג: הדמעות יבשו, הנרות כבו, אבל תחושות הצער, התדהמה והזעם, האובדן וההחמצה, הבושה והחרדה לעתיד, לא מרפות מאתנו לרגע ולא מרפות את רוחנו מלהמשיך את דרכו.

יצחק הרצוג: ישראל כבר לא מחכה לרבין, אבל חסרה אותו מאוד.

יצחק הרצוג: היה לך אותו, ישראל – מהטובים בבנייך, נער טהר-חלומות, בר לבב, נקי כפיים, ארג תקוות יום יבוא.

יצחק הרצוג: אין לך טובים ממנו.

יצחק הרצוג: נסיך תנועת העבודה, יפה תואר וביישן, הבן של רוזה האדומה, הבוגר המצטיין של "כדורי", הלוחם והמפקד בכל מערכות ירושלים וישראל, שצמח ועלה מהפלמ"ח עד לראשות המטה הכללי של צה"ל, במפואר שבניצחונותיו, שגריר מוערך ואהוב, מנהיג תנועת העבודה, שר ביטחון וראש ממשלת ישראל.

יצחק הרצוג: בטחנו בו, האמנו לו ובו, במנהיג שידע לקבוע סדרי עדיפויות, לקבל החלטות ולקחת אחריות.

יצחק הרצוג: מר ביטחון שחתר לשלום.

יצחק הרצוג: וכן, אהבנו אותו מאוד מאוד.

יצחק הרצוג: הוא נלקח מלאה, אהבת חייו ואשת נעוריו, מילדיו, מנכדיו, מידידיו וחבריו ומן העם כולו.

יצחק הרצוג: "השלום" – כתב יצחק רבין בספרו האוטוביוגרפי "פנקס שירות", שיצא לאור ב-1979 – "טמונות בו גם סכנות, אולם, כאדם שהנהיג את מאבקה של ישראל, הן כחייל בשדה הקרב והן כדיפלומט וכראש ממשלה, אין בלבי ספק כי סיכוני השלום עדיפים אלפי מונים על ודאותה הקודרת של כל מלחמה".

יצחק הרצוג: כתב ולא ידע כי כעבור 14 שנים הוא יעמוד מול הברירה והוא שיקבל את ההחלטה שעדיפים סיכוני השלום אלף מונים על פני כל מלחמה.

יצחק הרצוג: מה בער בו כל כך, ביצחק?

יצחק הרצוג: מה הניע את המוטיב העמוק כל כך בתפיסת עולמו, מוטיב השלום?

יצחק הרצוג: תוכלו למצוא זאת בתרשומת לקונית וכואבת עד מאוד ביומנו של דוד בן-גוריון באמצע יוני 1948, בזמן ההפוגה הראשונה של המלחמה לעצמאותנו, שבה הוא מצטט דיווח של מפקד חטיבת הראל יצחק רבין, שאותו הוא הגדיר כ"מפקד טוב", ודיווח לו – ואני מצטט: בשני גדודי הראל היו 617 פצועים, 220 הרוגים, 200 תשושים, נשארו לי 750 לוחמים.

יצחק הרצוג: מאות שמות של חללים שחקוקים על אנדרטת חטיבת הראל מאחורי בית-המשפט העליון שלנו, לא הרחק מכאן, הם שעיצבו את תפיסת עולמו של רבין, שעליה חזר עד נאומו המפורסם בקבלת פרס נובל לשלום ועד רגע הירצחו.

יצחק הרצוג: תמציתה של תפיסת עולמו – הוא הביע אותה בהופעתו בבית-הנבחרים האמריקני ב-1976, במלאות 200 שנה לעצמאות ארצות-הברית, וכך אמר: מסורתנו היא מסורת של שלום, לא של מלחמה.

יצחק הרצוג: איננו מפארים את המלחמה.

יצחק הרצוג: אני עצמי הייתי חייל לא מרצון, אלא מכורח.

יצחק הרצוג: ידועים לי מוראות המלחמה, הבזבוז שלה, הייסורים.

יצחק הרצוג: אנו, עמי האזור, נועדנו לחיות יחדיו לצמיתות.

יצחק הרצוג: הם, אחיו ופקודיו לנשק, חללי חטיבת הראל, במלחמה העקובה מדם לעצמאותנו, עיצבו את תפיסתו של יצחק רבין ואת כל פנקס שירותו הארוך; מלחמה נחושה עד לניצחון ועלה של זית.

יצחק הרצוג: ביטחון ושלום דרו אצלו בכפיפה אחת, מושלמת, מאוזנת, בבחירה שהיוותה את צו מצפונו ושליחותו.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, האתגר שרבין נרצח על מזבחו – שלום מלא עם שכנינו ומימוש חזון שתי המדינות בסוף הדרך – לא פס מן העולם.

יצחק הרצוג: הוא חיוני היום ביתר שאת.

יצחק הרצוג: רבין ייחס חשיבות עצומה ליחסים עם ארצות-הברית ונשיאה.

יצחק הרצוג: זכור ביקורו המיוחד אצל הנשיא בוש האב בבית-הנופש במיין בקיץ 1992 ויחסיו המיוחדים אתו ועם הנשיא ביל קלינטון.

יצחק הרצוג: דווקא בחירתו של הנשיא החדש של ארצות-הברית, דונלד טראמפ, מציבה את האתגר של רבין היום ביתר חדות ובהירות.

יצחק הרצוג: הפעם היא מציבה את הדילמה בפניך, ראש הממשלה, במלוא עוצמתה, כאמת עירומה ונוקבת כדלקמן:

יצחק הרצוג: לכאורה לא עוד לחצים לוויתורים ונסיגות ולא עוד דרישה למימוש חזון שתי המדינות; לכאורה אתם ממשלת הימין מלא-מלא, ויכולים לספח ולבנות בלי חשבון.

יצחק הרצוג: אבל למעשה, זהו רגע של אמת לך ולממשלתך, למליאה הזאת ולעם כולו.

יצחק הרצוג: נגמרו התירוצים שמטילים כל גחמה על הממשל האמריקני.

יצחק הרצוג: ישראל ניצבת מול גורלה, ועליה להכריע בעצמה מה טוב לה.

יצחק הרצוג: אנחנו כאן, בבית הזה, צריכים להחליט מה טוב לישראל ומה אנחנו מיישמים כתוצאה מכך.

יצחק הרצוג: במלאות יובל למלחמת הניצחון של רבין, עומדת מדינתנו רגע לפני שזה יהיה מאוחר מדי בפני הכרעה אם ללכת לתהליך שלום אמיץ ומחודש עם הפלסטינים, יחד עם שותפים אזוריים חזקים, על בסיס יוזמה אזורית מקיפה שתביא את הצדדים, אותנו ואת הפלסטינים, למשא-ומתן מלא על סוגיות הליבה, ובכך לשנות אחת ולתמיד את פני האזור ועתידנו, או שמא להקשיב למצהלות ראשי יש"ע מן הליכוד ומן הבית היהודי, לבנות בלי חשבון ולקלוט מיליוני פלסטינים בתוכנו; לעקר את מהותה ובסיס קיומה של מדינת ישראל ולדרדר אותנו לאבדון של מדינה אחת, ערבית-יהודית, המבטיחה גיהינום לעמנו.

יצחק הרצוג: זהו רגע האמת.

יצחק הרצוג: זהו רגע של סיכוי עצום ורגע של סיכון עצום – סיכוי להיפרד מן הפלסטינים, לרכוש בעלי-ברית חדשים, ליצור עתיד טוב יותר לאזור ולילדינו ולפרוץ השלום, או רגע של סיכון נורא שבו ההזדמנות תחמוק, שפיכות הדמים תגבר ולא נוכל עוד להיפרד מן העם השכן.

יצחק הרצוג: הכרעותינו הקיומיות אינן נגזרות מזהותו של היושב בבית הלבן אלא מהיכן שנכון שיהודים יתיישבו כדי לשמר את הבית שלנו היהודי והדמוקרטי.

יצחק הרצוג: לא תוכל עוד, ראש הממשלה, להמשיך במדיניות הזיקית: מול אובמה מדיניות אחת, מול מועצת יש"ע מדיניות אחרת, מכאן ומכאן.

יצחק הרצוג: הגיע רגע האמת והגיע רגע ההכרעה.

יצחק הרצוג: כי יצחק רבין הוא שאמר: השלום ייכון כאשר מנהיגי ערב יצלחו סוף-סוף את הרוביקון ויעברו מעימות תוקפני לקיום יחדיו בשלום.

יצחק הרצוג: אז לא תיוותר בעיה שלא ניתן לפותרה במשא-ומתן.

יצחק הרצוג: ואכן, הוא זכה לראותם חוצים את הרוביקון, והוא עצמו חצה את הרוביקון.

יצחק הרצוג: ומאז, כמעט שנות דור אנו ניצבים בפני אותה הכרעה בדיוק, אותה הכרעה שהגדיר דוד בן-גוריון במילים נוקבות: "בין שלמות הארץ", הוא אמר, "למדינה יהודית, בחרנו במדינה יהודית".

יצחק הרצוג: וגם היום, בלי תירוץ ובלי התחמקות, עלינו להכריע בכך, שכן כפי שרבין אמר, עדיפים סיכוני השלום אלף מונים על פני כל מלחמה.

יצחק הרצוג: מכובדי, את אשר יש לומר בכיכר אמרתי בכיכר במילים ברורות, ואת אשר יש לומר בכנסת, בית-הנבחרים שלנו, אומר כאן.

יצחק הרצוג: לא בתאונת דרכים מצא יצחק רבין את מותו, גם לא ממחלה ארורה שלקחה אותו.

יצחק הרצוג: כוח האלימות, רעל הגזענות, השנאה וההסתה, מעורבים בשתיקה, הם שהיו ערוגת הרצח.

יצחק הרצוג: "אני נושא עמי את צער השתיקה", כתב המשורר.

יצחק הרצוג: ואכן, השתיקה, הפניית הפנים להסתה ולשנאה, היא הסכנה הניצבת בפנינו במלוא חומרתה היום.

יצחק הרצוג: אנחנו כאן היום כי, לצערנו, ב-1995, על המרפסת הארורה ההיא באותה כיכר, נורו אותן מילים שנמצא הרוצח שהפך אותן לכדורים בגבו של ראש ממשלת ישראל ובגב הדמוקרטיה שלנו.

יצחק הרצוג: לאלה שהיו שם – הם לא התכוונו אבל גם לא מנעו.

יצחק הרצוג: חודשים נמשך גל הסתה נוראי בכל פינות הארץ: "בדם ואש את רבין נגרש".

יצחק הרצוג: גם בשנים האחרונות, וביתר שאת בשנתיים האחרונות, חוזרת אותה הסתה, אותה התלהמות, מסומנים ציבורים ואוכלוסיות, קבוצות וארגונים, נורות מילים שטוענות באבק שרפה את אותם כדורים ואותם אקדחים שבידי אותן ידיים שעלולות לירות במערכה האחרונה.

יצחק הרצוג: ייתכן שהרוצחים הבאים כבר מסתובבים בקרבנו, והאחריות לעצור אותם ולעשות הכול כדי למנוע את הרצח הבא מוטלת בראש ובראשונה, מתוקף תפקידך, עליך, אדוני ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: הכיכר היא עכשיו בתקשורת, בכנסת, בכיכרות הווירטואליות וברשתות החברתיות.

יצחק הרצוג: התהלוכה יצאה לדרך.

יצחק הרצוג: ראינו אותם מקללים את נשיא ישראל; רצים בהתקפת אמוק אחרי עיתונאי גיבור ישראל ומייחלים לשרפתו.

יצחק הרצוג: ראינו אותם תוקפים את מפקדי צה"ל וחייליו – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

יצחק הרצוג: – – ראינו אותם מכנים בטירוף שר ביטחון ורמטכ"ל "כלב".

יצחק הרצוג: ראינו אותם מייחלים למותו של חבר כנסת ערבי או של מנכ"ל ארגון זכויות או של כל מי שמשמיע דעה אחרת.

יצחק הרצוג: ראינו אותם מאיימים על אמנים ועל יוצרים.

יצחק הרצוג: גם כשהמחלוקת חריפה, במיוחד כשהנפש מתקוממת נגד אמירות ומעשים של ארגונים וקבוצות, גם כשהדם רותח, על המנהיגות האחראית לנווט, לקרר, להנמיך את גובה הלהבות, ולא להבעיר כדי לחמם ולהתפרנס מהן.

יצחק הרצוג: ואתה, אדוני ראש הממשלה, חייב לחנוק את האש בעודה באיבה.

יצחק הרצוג: השותקים אינם רוצים באלימות וברצח הבא, הם רק עוצמים עיניהם מולה.

יצחק הרצוג: הם עצמו עיניים בנובמבר 1995 ובחודשים שקדמו לו.

יצחק הרצוג: שתיקה איננה מחלה מידבקת, היא פשוט זקוקה ללגיטימציה.

יצחק הרצוג: וכאשר הנהגת המדינה, מראש הממשלה ודרומה, שותקת אל מול תופעות של הסתה ושנאה כלפי שומרי סף, הממסד האחראי, עובדי מדינה ועיתונאים ששואלים שאלות לגיטימיות, כאשר האחריות הלאומית מפנה את מקומה לשתיקה, אז תמצאו את חיילי ההסתה והאלימות עושים את דרכם לאירוע הבא שיכה באומה שלנו ויזעזע אותה עד היסוד.

יצחק הרצוג: יצחק רבין בכל כהונתו לא שבע נחת מהתקשורת וממערכת המשפט.

יצחק הרצוג: תחקיר עיתונאי ולחץ ממערכת המשפט והיועץ המשפטי הביאו להתפטרותו מכס ראש הממשלה בקדנציה הראשונה שלו.

יצחק הרצוג: אבל הוא לא ראה זאת כמערכה אישית; הוא לא ראה זאת כעניין אישי, מכיוון שהוא לא חשב שהמדינה היא שלו.

יצחק הרצוג: הוא היה דמוקרט שהבין את כללי המשחק וכיבד אותם.

יצחק הרצוג: הוא הבין שביקורת היא דבר לגיטימי במשטר דמוקרטי.

יצחק הרצוג: והוא שאמר אמירה כל כך אותנטית וכל כך רלוונטית ליום הזה; הוא אמר:

יצחק הרצוג: אין לנו מדינה "ספייר".

יצחק הרצוג: ואני מוסיף: אין לנו דמוקרטיה "ספייר".

יצחק הרצוג: על הדמוקרטיה הזאת שלנו, היחידה באזורנו, עלינו להגן מכל משמר, להילחם למענה ועליה, להגן על מוסדותיה, על בתי-המשפט, על חירויות הביטוי, המחשבה וההפגנה, על חופש העיתונות והתקשורת החופשית, על חדוות היצירה והאמנות ועל הרוח המיוחדת המפעמת בקרבנו.

יצחק הרצוג: יצחק רבין נפל חלל כלוחם למען השלום, אבל גם, וכעת בעיקר, במלחמה על הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: דבריו האחרונים על כרסום יסודות הדמוקרטיה מהדהדים היום, קורעים את הלב ביתר שאת, כצוואה רועמת שלקחה עדיין לא נלמד דיו.

יצחק הרצוג: מכובדי, אסיים במילותיו הנפלאות של ליאונרד כהן, זכרו לברכה, יהודי אהוב ואוהב אדם ואוהב ישראל, שנפרד מאתנו השבוע, שכתב בשירו "המנון" את המילים הללו: בכל דבר קיים סדק אשר דרכו חודר האור.

יצחק הרצוג: משפחת רבין היקרה, אזרחי ישראל, גם בתוך עצבות האבל והיגון, גם בחומות האיבה, הקיצוניות והלאומנות, אני רואה את הסדקים אשר דרכם יחדור האור שיאיר את דרכנו, דרכו של יצחק, דרך התקווה והשלום, החירות והדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: יהיו זכרו ודרכו של יצחק רבין ברוכים לעד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנמשיך בסדר-היום, נשיא המדינה ביקש למסור את התנצלותו הכנה לשאר הדוברים ולמליאת הכנסת; הוא נאלץ כרגע לעזוב אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת והקהל לכבד את הנשיא ביציאתו.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט לשאת דברים, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש חבר הכנסת יולי אדלשטיין; ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו; ראש האופוזיציה בוז'י יצחק הרצוג; נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור; הרב הראשי לישראל לשעבר הרב לאו; נגידת בנק ישראל קרנית פלוג; משפחת רבין היקרה, כנסת נכבדה, התכוונתי לשאת נאום אחר.

נפתלי בנט: בוז'י, מה שעשית זה בדיוק הפוך ממנהיגות, בדיוק הפוך ממנהיגות, כי אנחנו פה בבית הזה יכולים לחלוק, וראוי שנחלוק, ומה שאתה מנסה לעשות זה להשתיק חצי ממדינת ישראל ולהפיל על חצי ממדינת ישראל את האשמה.

קריאה: מה אתה אומר?

יואל חסון: פשוט לא הקשבת לכלום.

נפתלי בנט: שמעתי כל מילה.

קריאות: – – –

קריאה: תחזור לנאום.

יצחק הרצוג: לא – – –

נפתלי בנט: לפני 21 שנה החל מסע, להאשים את ראש הממשלה, יושב-ראש האופוזיציה דאז, בנימין נתניהו, כאילו הוא הסית.

איציק שמולי: כאילו?

איציק שמולי: הסית.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: ויצרתם בדיעבד – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אני ראיתי פעם אחרי פעם – הוא עלה לבמה – –

איציק שמולי: כאילו?

נפתלי בנט: – – והוא אמר:

נפתלי בנט: אנחנו נחלוק, אבל יש גבול למחלוקת.

ציפי לבני: – – –

נפתלי בנט: פעם אחרי פעם.

נפתלי בנט: אבל זה לא מפריע לכם – –

ציפי לבני: – – –

נפתלי בנט: – – כי מה שאתם רוצים זה לבלום – –

אראל מרגלית: – – – תשובה קצרה.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – להשתיק.

נפתלי בנט: ואנחנו צריכים – – –

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: תראו, רבותי, לפני אלפיים שנה הייתה לנו פה מדינה יהודית.

נפתלי בנט: הייתה לנו פה מדינה יהודית – –

עיסאווי פריג': – – – הצעת חוק ההסדרה היום.

נפתלי בנט: – – והרומאים עלו עלינו.

נפתלי בנט: והייתה לנו הזדמנות לעמוד בפני הדבר הזה, אבל הקיטוב בתוך העם גרם לזה שכל צד שרף לשני את מחסני המזון, ובגלל זה נפלנו.

אראל מרגלית: הסיקריקים שרפו את התבואה בירושלים – –

נפתלי בנט: במרד גטו ורשה הייתה הזדמנות להילחם ביחד – –

אראל מרגלית: – – והיו צריכים לצאת בארונות קבורה ליבנה כדי להציל את היישוב היהודי – – –

נפתלי בנט: – – אבל גם בשיא מרד גטו ורשה הימין והשמאל לא ידעו להתאחד.

אראל מרגלית: הסיקריקים, החברים שלך היום.

נפתלי בנט: בשיא מרד גטו ורשה.

קריאה: תתבייש לך.

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט מנוע מלבקש אישור ממשפחת רבין.

יולי יואל אדלשטיין: אילו יכולתי לגשת אליהם, הייתי עכשיו מבקש מהם את האישור לסיים בזה את הישיבה ולהתפזר.

נפתלי בנט: אני דווקא פונה מכאן לדליה רבין, כי דליה רבין – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אומר לכם, אם אנחנו נמשיך באווירה הזאת, זה מה שאני אעשה.

נפתלי בנט: – – – דליה רבין עשתה בדיוק את הדבר ההפוך: היא הושיטה יד אמיצה – וישבתי אתה כמה וכמה פעמים – לציונות הדתית, לימין.

נפתלי בנט: וכן, גם אני בתקופת אוסלו חשבתי שזו שגיאה נוראה.

נפתלי בנט: הייתי אז מ"פ במגלן, וההתנהלות בימים שאחרי, בחודשים שאחרי, בשנים שאחרי, הייתה: שלא תעז להתבטא בכלל, אתה אשם, המחנה שלך אשם.

נפתלי בנט: לא שתקתם, ושתקתם, לא עשיתם, כן עשיתם.

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: אני היום אומר, כשר החינוך של מדינת ישראל: אנחנו נתווכח.

נפתלי בנט: אתה סבור שהדרך שלי מביאה לסוף מדינת ישראל – אני מבין.

נפתלי בנט: אני סבור הפוך.

נפתלי בנט: אני סבור שהדרך שלך, דרך המדינה הפלסטינית, תציף את ישראל בפליטים ותחריב – – –

קריאה: מה הקשר?

קריאה: אין שום קשר.

נפתלי בנט: – – – אבל החוכמה זה גבולות גזרה.

נפתלי בנט: החוכמה זה לא להאשים ולא להפנות אצבע.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: לפני כמה דקות אתה עמדת פה, ושוב, מה שעשיתם 21 שנה, המשכת לעשות.

יצחק הרצוג: – – –

ציפי לבני: טול קורה מבין עיניך.

תמר זנדברג: קמפיין הבחירות שלכם לא היה הסתה?

תמר זנדברג: על מה אתה מדבר?

אראל מרגלית: ביום האזכרה של יצחק רבין אתם מביאים את חוק ההסדרה.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: בי"ב בחשוון, 4 בנובמבר 1995 – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – לקח בן-עוולה – –

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יואל חסון: לא מספיק.

נפתלי בנט: – – לקח בן-עוולה נתעב את החוק לידיו, וגדע באחת את חייו של מפקד ומנהיג, ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זכרו לברכה.

נפתלי בנט: ונכון, היו מחלוקות, אבל לרגע לא היה לי ספק בטיב כוונותיו של רבין, כמו לרוב המוחץ של הימין, כולל ראש הממשלה דהיום נתניהו.

נפתלי בנט: הוא היה חלוק על גישתו, וזה במתחם הלגיטימיות.

נפתלי בנט: ללכת רטרואקטיבית ולהאשים זה דבר שלא יעבוד יותר, וזה לב העניין ולב המסר שאני, כשר החינוך, אעביר לילדי ישראל – מסר שמזהיר מפני הסכנה הנוראה שעליה התריע רבין בעצמו, וזו שהובילה למותו: הסכנה בהסתה, בשנאה, בחריגה מגבולות המחלוקת הלגיטימית.

נפתלי בנט: תופעת השנאה לגופו של אדם קיימת גם היום בחברה הישראלית, ואפשר להביט בתגובות הנאצה שמופיעות חדשות לבקרים בפייסבוק שלי, של זהבה, של איילת – של כולם.

נפתלי בנט: וזה לא תוקף צד אחד, ואתם יודעים את זה וגם אתם יודעים את זה.

נפתלי בנט: זו מחלה שכולנו צריכים להירתם ולפצח את זה – –

שלי יחימוביץ': לא לחץ על ההדק איש שמאל.

נפתלי בנט: – – כדי להבין שהדרך עוד ארוכה.

עיסאווי פריג': – – –

שלי יחימוביץ': מעולם לא לחץ על ההדק איש שמאל – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: זה לא עניין של שמאל וימין.

נפתלי בנט: לשנאה אין גבולות של מפלגה כזאת או אחרת, והסתה ואלימות לא יכולות להיות אסטרטגיה פוליטית של אף צד.

נפתלי בנט: הדי היריות שפילחו את הכיכר לפני 21 שנים ביקשו להתנקש לא רק בראש ממשלה נבחר, אלא גם באחת מאבני היסוד שעליהן מושתתת מדינת ישראל – השיטה הדמוקרטית.

נפתלי בנט: הרוצח, שלמרבה הבושה נולד וגדל בארץ שלנו, ביקש להחליף את פתק הבחירה באבק השרפה ואת הקלפיות בכדורי אקדח קטלניים.

נפתלי בנט: הרוצח יימק בכלא עד סוף ימיו.

נפתלי בנט: הדמוקרטיה הישראלית, לעומתו, תשגשג ותפרח, אבל היא תעשה את זה רק אם אנחנו כולנו נמשיך ללמוד את לקחי הרצח.

נפתלי בנט: וזוהי המחויבות של מערכת החינוך ושלי, כעומד בראשה: לשוב ולהזכיר את לקחי הרצח המזוויע ולהיאבק כאיש אחד בשנאה, בבורות ובהקצנה.

נפתלי בנט: אני יודע, כמי שממונה על מערכת החינוך, שהיא הייתה כל כך קרובה ללבו של יצחק רבין.

נפתלי בנט: אני יודע שהוא היה גאה היום לראות את תלמידי ישראל, בני דור העתיד, מקור הכוח.

נפתלי בנט: דליה היקרה, אני מתחייב בפנייך להמשיך לצמיתות את עצרת יצחק רבין של תנועות הנוער, של משרד החינוך, יהא אשר יהא.

נפתלי בנט: זה בשביל כולנו.

נפתלי בנט: אני רוצה שיגדל כאן דור שיכבד את היום הנורא הזה.

נפתלי בנט: כשר החינוך, אני נחוש לעשות הכול על מנת להחזיר ליום הנורא והמכובד הזה את היכולת לאחד ולהכיל את כל חלקי העם בהנצחה, גם תוך מחלוקת, באופן ערכי וראוי באמת.

נפתלי בנט: וכך אעשה.

נפתלי בנט: יהי זכרו של יצחק רבין ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת יעקב פרי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: ברשות כל הנכבדים שנמצאים כאן, אני לא אחזור על הרשימה.

איילת נחמיאס ורבין: כולכם נכבדים ומכובדים, ותודה רבה לחברינו הרבים שממלאים את היציע.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך, יושב-ראש הכנסת, שהואלת לתת השנה לחברי כנסת, כי הבית הזה חשוב במשימה הזאת שכולנו נושאים כאן ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: ברשותכם, אתחיל בציטוט דבריו של יצחק רבין בעומדו כאן בכנסת ישראל לפני כ-22 שנים, מספיד את חיים בר-לב ואהרן יריב שהלכו לעולמם: "אט-אט פורשים חברינו מארץ החיים, ואנו נפרדים מהם בכאב.

איילת נחמיאס ורבין: הולך וכלה מן הארץ דור אשר בהיסטוריה המפוארת של המדינה ייחקק על לוחותיו התואר 'בוני מדינת ישראל וכוח המגן שלה'.

איילת נחמיאס ורבין: זו הייתה – ועודנה – זכות גדולה להיות בחבורה הלא-גדולה הזאת שעליהם ועל שכמותם כתב נתן אלתרמן: 'הם נשאו את עמם עלי שכם'".

איילת נחמיאס ורבין: 22 שנים אחרי דברים אלה, 21 שנים לאחר רצח רבין, נותר הציטוט כל כך רלוונטי.

איילת נחמיאס ורבין: איזה דור גדל ויגדל בישראל?

איילת נחמיאס ורבין: האם מדובר בדור ממשיך לדור בוני המדינה, או שמא דור שלא יוכל להגן על הדמוקרטיה הישראלית, על כל מה שנבנה כאן, להבטיח את היותה של ישראל בת-קיימא?

איילת נחמיאס ורבין: יצחק רבין דיבר אז על דורו שלו.

איילת נחמיאס ורבין: ועומדת אני כאן בפניכם ומנסה להיות קולו של דור – גם של נוער הנרות, אבל גם של דור מבוגר קצת יותר, אשר חש שהקרקע נשמטת מתחת לרגליו בלילה שבו נרצח יצחק רבין.

איילת נחמיאס ורבין: עומדת אני גם בשמם של אנשי מחנה רבין ו"חוג ה-4 בנובמבר" של מפלגת העבודה, שלא שוכחים לרגע.

איילת נחמיאס ורבין: יצחק רבין נשא את עמו עלי שכם, אך נפל בעת מילוי תפקידו על-ידי רוצח מתוך עמו שלו.

איילת נחמיאס ורבין: שנים רבות תחושת "הקרקע הנשמטת" הייתה פיזית ממש – צריך להבין את זה – לצד תחושת אשם כבדה שלנו, שלנו, על כך שלא עמדנו שם די מול קבוצות מסיתים חסרי רסן, מלאי שלהוב, אחוזי טירוף.

איילת נחמיאס ורבין: אני סוגרת היום ברגליים רועדות במליאה מעגל שנפתח באוגוסט 1991 בפגישה קצרה בלשכתו המדברית של יצחק רבין, עת ישבו בה רק שמעון שבס ואיריס מגן.

איילת נחמיאס ורבין: כשלא ידעתי עוד איך לפנות אליו, אמר לי בפשטות – רציתי לחקות אותו, אבל אני מתאפקת: יצחק, זהו שמי.

איילת נחמיאס ורבין: הכי קל היה לשאת היום כאן נאום תוכחה.

איילת נחמיאס ורבין: אלמלא הייתי רואה בזאת חובה מיוחדת שלי לנסות ולשנות את כיוונה של החברה הישראלית, שכל כך יקרה לי ולכולנו, אלמלא כל זה, לא הייתי מנסה היום להניח את הכעס בצד, אדוני שר החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני לא אתנצל על שאני לא שוכחת ועל כך שאסור לכולנו לשכוח תיאורים קשים מימי ההסתה, כיכרות ועצרות, ושאני תובעת – ובמחילה מכבודכם – גם מבקשת שלא לטשטש את הזיכרון.

איילת נחמיאס ורבין: לצד כל זאת, אני ניצבת לפניכם בניסיון אמיתי להיות גשר, כי ההסתה של אז מהדהדת היום, מדי יום, ואיננו מוקיעים אותה מספיק ואין מי שדורש לפרוק אותה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני הנשיא – שלצערי כבר איננו כאן – אבל כשהוא ביקש סליחה מהנשיא שמעון פרס, מהנשיא התשיעי, זיכרונו לברכה, חשתי כיצד נמתחת הסליחה הזאת עד יצחק רבין.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא היה מעשה מובן מאליו לבקש את הסליחה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: זה נובע מחוסר המורא לדבר על השסעים – כן, גם כאן במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: ובדיבור על השסעים מייצרים סיכוי לשינוי.

איילת נחמיאס ורבין: את הנאום הזה, חברי, לא הייתי יכולה לשאת כאן לפני 15 שנים, אני מודה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל את ילדינו אני לא רוצה לגדל בתחושה שנגזר עלינו לחיות יחד, שנכפה עלינו לחיות יחד, אלא על התחושה שאפשר וטוב לחיות כאן יחד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה יכול להתאפשר, אדוני ראש הממשלה, רק אם ניאבק באגרוף ברזל במסיתים ובשולי השוליים, כי אז הכאב יקבל את מקומו, וכך גם העלבון של מי שחשו את עצמם מחוץ לאבל, מודרים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני שר החינוך, אני מסכימה לאמירה החשובה שאמרת בשבוע שעבר, שלעולם לא תהיה מלחמת אחים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל האמירה הזאת מחייבת עשייה כדי למנוע את המלחמה הזאת, כדי למנוע את הרצח הפוליטי הבא.

איילת נחמיאס ורבין: אחריות גדולה רובצת, אדוני היושב-ראש, על הבית הזה, ואחריות גדולה ומיוחדת, אדוני ראש הממשלה, רובצת על כתפיך, כי יותר מכל אחד אחר אתה זה שיכול לייצר את השיח האחר, שיח שבו מי שרוצה הסדר מדיני לא מואשם בחריגה מיהדותו, בחוסר ציונות ובאי-אהבת הארץ, בדיוק כפי שאני מתנגדת נחרצות לתיוג אוטומטי של מי שמתנגד לי כפאשיסט, כמתלהם, כשונא אדם.

איילת נחמיאס ורבין: לעולם לא מלחמת אחים – זהו ציווי שמחייב איחוי, והוא לא יכול לקרות בלעדיך, אדוני ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא יכול.

איילת נחמיאס ורבין: שנים רבות שאלתי את עצמי בצמתים שונים מה היה עושה יצחק רבין.

איילת נחמיאס ורבין: העשייה שלו הייתה לי למצפן; גם הטעויות, אגב.

איילת נחמיאס ורבין: הציווי "לא לאלימות, כן לדמוקרטיה" חזק ומהדהד גם היום, רק אסור שזה יהיה הד לתוך חור שחור, שהרי הדמוקרטיה היא זכות שיש לערסל ולטפח.

איילת נחמיאס ורבין: היא פריבילגיה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני ראש הממשלה, אולי אתה תהיה בהלם: לא בחרתי בך.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אתה ממש ראש הממשלה שלי.

איילת נחמיאס ורבין: אמרה את זה פעם ציפי לבני בכיכר רבין.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא האויב, אדוני, ואתה אינך אויבי.

איילת נחמיאס ורבין: הגיעה העת שאתה תחליט, נדרשת החלטה גם מצדך, שאתה ראש הממשלה גם של מי שלא הצביע עבורך.

איילת נחמיאס ורבין: הגיע הזמן לשנות את המציאות שבה החברה הישראלית משוסעת לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני ראש הממשלה, המעשה הבן-גוריוניסטי ביותר שאפשר לעשות זה לפרוק את האיבה.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע שלנהל מדינה זה לא ניווט בדד, ועל כן גם אנחנו, אדוני היושב-ראש, חברי הבית הזה, נדרשים לעזור לך במשימה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: משפחת רבין אהובי, לאה רבין הייתה מי שלימדה אותי שאפשר להושיט יד.

איילת נחמיאס ורבין: נסעתי אתה למבוא-חורון, לעפרה ועוד.

איילת נחמיאס ורבין: נסעתי אתה גם לאום אל-פחם.

איילת נחמיאס ורבין: לצד הכאב והכעס היא ניסתה לפצח את החיים של נרטיבים שונים לחלוטין זה לצד זה.

איילת נחמיאס ורבין: דליה, חשוב כל כך שבמרכז רבין לחקר ישראל לא מוותרים על אף ציבור.

איילת נחמיאס ורבין: התרגשתי כשביקרתם שם לאחרונה, רבותי השרים אריאל, כחלון ובנט.

איילת נחמיאס ורבין: שמחתי כשמועצת יש"ע ביקרה שם.

איילת נחמיאס ורבין: כן, כי למרות הקושי שמתלווה להתעקשות לזכור, רבין היה מצפה שנעשה הכול כדי לשמור על ישראל מלוכדת.

איילת נחמיאס ורבין: דאגתו תמיד הייתה נתונה ללכידות פנימית, ומי שלא שמע את זה בדבריו של יושב-ראש המפלגה שלי, טעה.

איילת נחמיאס ורבין: נכבדי, זו לא גזירת גורל ולא ציווי אלוהי לקרוע את עצמנו לגזרים; זה מעשה ידי אדם ותלוי בנו לגמרי.

איילת נחמיאס ורבין: ועל כן, גם אם את העבר אין בכוחנו לשנות, לא נתעלם ולא נטשטש, למען העתיד של ישראל, שאותה אהב יצחק רבין, תאמינו לי, עד טיפת דמו האחרונה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב פרי, ואחריו – חבר הכנסת רועי פולקמן.

יעקב פרי: אדוני יושב-ראש הכנסת, ראש ממשלת ישראל מר נתניהו, מכובדי כולם, ובעיקר – בהתרגשות גדולה – משפחת רבין היקרה, 21 שנים חלפו, שנים של חשבון נפש נוקב, של ניסיונות אמת להפיק לקחים, להתלכד סביב מורשת רבין, סביב אישיותו של המצביא ולוחם השלום, סביב זיק התקווה והחזון שהפיח בחברה ובעם, וכאילו דבר מכל זה לא צלח.

יעקב פרי: הפילוג וחילוקי הדעת רק גברו והחריפו.

יעקב פרי: דברי הבלע, חוסר הסבלנות והסובלנות, עמוקים יותר, יסודיים יותר, מאיימים איום של ממש על הדמוקרטיה ויסודותיה הבסיסיים.

יעקב פרי: הסדקים התרחבו והפילוג העמיק.

יעקב פרי: ההגינות הפרלמנטרית, אדוני היושב-ראש, שתמיד סבלה מבקעים, כמעט חלפה לה מהעולם.

יעקב פרי: ערכי יסוד בסיסיים, כמו אחדות, חופש הוויכוח, הבעת הדעה האחרת, תקשורת מבקרת ואמינה, קורסים בקצב רצחני ומדאיג.

יעקב פרי: גם מי מביננו שאינו טוען להסתה היה לא פעם, אדוני ראש הממשלה, שותף לאווירת ההסתה ששרתה בתוכנו ערב הרצח.

יעקב פרי: והיום יותר מתמיד תהליך השלום קפוא, ללא סיכויי התאוששות הנראים לעין, וכמעט לא נותרה פרה קדושה אחת.

יעקב פרי: אנשי צה"ל ומערכת הביטחון מותקפים ומעמדם הציבורי הולך ונחלש.

יעקב פרי: התקשורת ברובה מתויגת, ואנחנו בפני סכנה, סכנה קיומית, לשידור הציבורי, ובעיקר למה שהוא מסמל ומייצג.

יעקב פרי: הצעות חקיקה בתחומים רבים ומגוונים מכוונות נגד בית-המשפט, מוסדות הביקורת, ונגד כל מי שמנסה להרים ראש שאינו לרוחו של השלטון ושל העומד בראשו.

יעקב פרי: ממדיה של הפוליטיקה צומצמו לרמת עיסוק בשולי, במפריד, בקיצוני.

יעקב פרי: אני ורבים מחברי שגדלנו על דרכו, על תורתו ועל התנהלותו של יצחק רבין, זיכרונו לברכה, יודעים כי צריך ויכול להיות אחרת, וכי התארכות הזמן היא בעוכרינו, כי התקווה לא דעכה.

יעקב פרי: יצחק סמוק הלחיים, הצנוע והביישן היה מנהיג שדגל בערכים של המאחד, החופשי, היצירתי והיוזם; שידע תמיד לגבות את פקודיו ואת הכפופים לו; שעודד תמיד את חופש הדעה והביקורת; שדרש תמיד שגם ההצעה השונה תונח על שולחן הדיונים; שבאומץ לב מרשים אמר תמיד את האמת, גם כשידע שהיא קשה, מרה או לא אהודה.

יעקב פרי: ברגישות ציבורית ואנושית עמוקה טיפל בתהליך השלום, בהטבת תנאי חייהם של המיעוטים בישראל, ובאותה עוצמה – בענייני רווחה, חינוך, חקלאות ובריאות.

יעקב פרי: יצחק לא אהב ססמאות, רמזים, והתרחק מדברי רכיל.

יעקב פרי: תוכו כברו.

יעקב פרי: הוא ידע להתלבט, ויכול היית להבחין בעומק התלבטויותיו ועד כמה הן היו כנות.

יעקב פרי: רגישותו האנושית לכפופים לו ואלינו, שעבדנו במחיצתו, נגעה ללב.

יעקב פרי: 21 שנה, אדוני היושב-ראש, והוויכוח עדיין בעיצומו.

יעקב פרי: אני מניח שלכל אחד יש תשובה שללא ספק עונה על השאלה מהי מורשת רבין.

יעקב פרי: המשותף, המחבר את ההיסטוריה הפרטית המפוארת של יצחק רבין להיסטוריה הלאומית שלנו, הוא יכולתו לקבל החלטות משנות-מציאות, כפי שאמר יצחק ז"ל בטקס תחנת הכוח חדרה שלושה ימים טרם הירצחו: "לא תמיד נמצאים אנשים שיש להם את העוז, את המחשבה, את היכולת, לשנות דברים, לשנות מוסכמות, ליצור מציאות חדשה".

יעקב פרי: ויצחק היה איש כזה.

יעקב פרי: מנהיג שכזה – מנהיג שרוחו, דרכו ודרך השראתו למנהיגות מלוות אותנו כולנו ואותי אישית יום-יום בעבודתי ובהתנהלותי בבית הזה.

יעקב פרי: ביום הזיכרון ליצחק רבין, זיכרונו לברכה, אני קורא לך, אדוני ראש הממשלה, לממשלת ישראל, לבית הזה: הבה נתאחד תחת זיכרונו המקודש של יצחק ז"ל ונפעל יחד לתקן את המעוות, להקטין את הפירוד, להנמיך את השנאה.

יעקב פרי: הבה ננהג האחד ברעהו ובעם כולו על-פי מורשת האיש הנפלא שאנו מרכינים ראש לזכרו.

יעקב פרי: חבר, אתה חסר.

יעקב פרי: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רועי פולקמן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרונת הדוברים היום תהיה חברת הכנסת זהבה גלאון.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, משפחת רבין היקרה, מכובדי כולם, אדוני ראש הממשלה, לבני הבכור קוראים יאיר, והוא בן שמונה, בכיתה ב'.

רועי פולקמן: הוא קיבל שאלה לשיעורי-הבית שלו להיום בזו הלשון: רצח הוא מעשה אלימות שלא ייעשה.

רועי פולקמן: נסו להסביר לרוצח מה היה יכול לעשות אחרת כדי להשפיע; שאלה קשה בכיתה ב', ואני משבח על כך את שר החינוך.

רועי פולקמן: ובני ענה: לנסות להיבחר לראשות הממשלה.

רועי פולקמן: ולא הכנתי אותו, לא ידעתי שאלו יהיו שיעורי-הבית.

רועי פולקמן: כמה פשוט, ככה נכון.

רועי פולקמן: ברוח השבוע האחרון אני בוחר להזכיר ציטוט של משורר שאני מאוד אוהב, ליאונרד כהן, שהתפלסף יום אחד מה הם הכוחות שמניעים פוליטיקאים, ואמר: שני כוחות גדולים מניעים פוליטיקאים: הרצון בחירות והרצון בביטחון.

רועי פולקמן: ואוסיף – אולי השיח של הפסד מול השיח של רווח, או אולי אפילו שיח של דה-לגיטימציה מול שיח של הכלה.

רועי פולקמן: לא משנה מה הבסיס האידיאולוגי או הפסיכולוגי שמניע מנהיג, כל סוג של מנהיג, ללא יוצא מהכלל – צריך תכונה אחת חשובה: היכולת לרתום את הציבור ולהפוך אותו לשותף לדרך.

רועי פולקמן: גיוס זה של הציבור חיוני להצלחה הפוליטית וגם ליכולת להוביל שינוי.

רועי פולקמן: רבין היה מפקד, מנהיג ואיש מעשה שהצליח להנהיג שינויים מהותיים בישראל.

רועי פולקמן: גם הוא התקשה לא אחת לרתום את הציבור לעמדותיו, אך ידע תמיד שלא הכול כשר עבור מטרה זו.

רועי פולקמן: אך מה בין גיוס הציבור לאמת שלך לבין דה-לגיטימציה של היריב?

רועי פולקמן: ראינו כיצד זה מקטב אומה בבחירות בארצות-הברית.

רועי פולקמן: ומה אתנו?

רועי פולקמן: היום, עוד הרבה יותר מלפני 21 שנה, דה-לגיטימציה של היריב קלה מאי-פעם.

רועי פולקמן: בעבר כמו היום קראו אנשי שמאל לימנים פאשיסטים; אז כמו היום קראו אנשי ימין לאנשי שמאל בוגדים.

רועי פולקמן: פעם תפקיד המנהיגות וגם תפקיד הזרם המרכזי בתקשורת היה למתן את ההתלהמות, לא לחסוך ביקורת כשצריך אבל לעשות אותה עניינית ככל שניתן, ובעיקר – לתת מקום גם לאלו שחושבים אחרת.

רועי פולקמן: אם חשבנו אז שהמצב קשה, היום המצב קשה בהרבה, כיוון שדה-לגיטימציה זוכה להגברה בטוקבקים, ברשתות החברתיות, בבחירת העיתון או תחנת הרדיו שכל אחד מאתנו בוחר להאזין לה, ומגבירה ממילא את מה שרצינו לשמוע.

רועי פולקמן: ותפקיד מי להגיד לנו: אנחנו לא מסכימים אבל יש גם דעה אחרת?

רועי פולקמן: היום למנהיגות יש אחריות גדולה מאי-פעם, והפיתוי ללכת למחוזות הקיצון גם הוא גדול מאי-פעם.

רועי פולקמן: אדוני ראש הממשלה, הנה ציטוט מדבריך בכנסת הארבע-עשרה, ביום הזיכרון ליצחק רבין ב-1997, ואני אוהב לקרוא את "דברי הכנסת" וגם את דבריך: "ידידי, אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לוותר על הוויכוח, שהוא המהות של החיים הדמוקרטיים.

רועי פולקמן: אבל בואו נלמד לפעמים להיות פחות בטוחים ונחרצים, פחות מעליבים ופחות נעלבים.

רועי פולקמן: יותר מקשיבים זה לזה ויותר פתוחים זה לזה.

רועי פולקמן: ואני שם את עצמי ראשון בעניין זה, ראשון לומר שאני, כמו אחרים, צריך לעשות חשבון נפש, להושיט יד, ראשון לומר בואו נלך יחד בדרך ההידברות, בדרך ההתפייסות".

רועי פולקמן: אכן, דברים אמיצים, אדוני ראש הממשלה.

רועי פולקמן: כולנו צריכים לעשות חשבון נפש על התגובות והאמירות שלנו בימים האלה – משני הצדדים של המתרס בבית הזה.

רועי פולקמן: מי שמאמין באומץ לב באידיאל "ויכוח לשם שמים" אינו יכול להישיר מבט אל אזרחי ישראל ולעורר ריב ומדון בין מזרחים לאשכנזים, בין חילונים לדתיים, בין מרכז לפריפריה ובין שמאל לימין, וכולנו עושים את זה פה בלי הפסקה.

רועי פולקמן: תקשורת חופשית שאינה מונעת מאינטרסים פוליטיים מאפשרת לכל ישראלי להיות נוכח במרחב המשותף ללא העדפה לאוכלוסייה או לעמדה כזאת או אחרת.

רועי פולקמן: אני הצטרפתי למפלגת כולנו כי הרגשתי שזו בדיוק האידיאולוגיה הנחוצה בעת הזאת: לצמצם פערים בישראל ולחזק את חוסנה הלאומי, ובדרך לא לבכות על היעדר משילות, וגם לא להחליש את שלטון החוק.

רועי פולקמן: התפקיד של מפלגתי, אך גם של כל אחד ואחד מהיושבים בבית הזה, הוא לרכוש חזרה את אמון הציבור ולרתום אותו; לא לחרחר ריב אלא לאחד.

רועי פולקמן: בנאום פתיחת מושב החורף דיבר נשיא המדינה על יושרה אינטלקטואלית בשיח הדמוקרטי.

רועי פולקמן: אל לנו לקחת את הדרך הקלה לגייס תמיכה פוליטית.

רועי פולקמן: גם היום בפוליטיקה, מכל הצדדים, יש קולות אחרים, המדברים על מסילות חדשות ושינויי עומק, על מחויבות לתוצאות ועל ראיית כל אזרחי ישראל כשווים בשיח הציבורי.

רועי פולקמן: בואו נלך יחד, הבוחרים בדרך הארוכה והאחראית, ולא בדרך הקיצור.

רועי פולקמן: לשם עלינו ללכת.

רועי פולקמן: כך נצליח לייצר מציאות טובה יותר לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, משפחת רבין היקרה, חברי חברי הכנסת, מכובדי כולם, קראתי אתמול שראש הממשלה אומר שיש ניסיונות מתמשכים לעוות את האמת ההיסטורית ולייחס לו, כך הוא כתב, את ההסתה שקדמה לרצח רבין.

זהבה גלאון: אז תן לי לומר לך משהו, אדוני ראש הממשלה: עם כל הכבוד, אתה לא הקורבן של רצח רבין.

זהבה גלאון: ולא יעזור נפתלי בנט, שר החינוך, שעולה כאן על הדוכן, מגלגל עיניים ואומר לראש האופוזיציה כאילו הוא הסית – ככה הוא אמר – ובעצם בדברים האלה שלו נותן הכשר להסתה.

זהבה גלאון: אתה, אדוני ראש הממשלה, יכול לספר עד כמה היית נגד הרצח.

זהבה גלאון: ומובן שהיית נגד הרצח, ומובן שלא אתה לחצת על ההדק.

זהבה גלאון: אבל אין אף אחד בעולם שהרוויח מרצח רבין כמוך, כי זה היה רצח מושלם ומשתלם.

זהבה גלאון: אתה חייב את הקיום הפוליטי שלך לרצח, וכל אזרח במדינה יודע את זה.

מרדכי יוגב: את מסיתה.

מרדכי יוגב: צריך להוריד אותך הבמה.

זהבה גלאון: יסודותיו של השלטון – – –

מרדכי יוגב: היא מסיתה.

מרדכי יוגב: צריך להוריד אותה מהבמה.

דוד ביטן: – – –

זהבה גלאון: יסודותיו של – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוגב, חבר הכנסת ביטן, בסדר, בסדר.

קריאה: לא, יש גבול – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כמה שפחות תפריעו, כך חברת הכנסת תסיים יותר מהר.

אורן אסף חזן: להגיד שראש הממשלה הרוויח מזה רווח ישיר?

אורן אסף חזן: טוב שהיא לא אמרה שהוא לחץ על ההדק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם אני יכול להתאפק, גם אתם יכולים להתאפק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, שלושה ימים לפני הרצח ראש הממשלה המנוח יצחק רבין סיפר למה הוא סירב לפגישה אתך.

זהבה גלאון: אני מצטטת: "זאת תהיה איוולת מצדי לשחק בצביעות של יושב-ראש הליכוד", הוא אמר, "הוא ישב שם ונאם תחת תמונות הגסטפו, ואני אינני מאמין לו".

זהבה גלאון: ואני אומרת, אדוני ראש הממשלה: זה הרי לא חדש שאתה מגנה את המעשים שלך בדיעבד ואז מבקש שימחאו לך כפיים.

זהבה גלאון: זה הרי לא חדש.

זהבה גלאון: אנחנו שמענו את זה רק לאחרונה, כשאתה התנצלת על ההסתה נגד הערבים שנוהרים לקלפיות.

אורן אסף חזן: גם את זה הוא לא אמר.

זהבה גלאון: ואני לא מוכנה למחוא כפיים לגינוי המגומגם שלך לאלימות דקה אחרי שעלית על המרפסת לנאום ואנשים למטה צעקו "בדם ואש את רבין נגרש".

זהבה גלאון: אתה שכללת לאמנות את הלגיטימציה שבהעלמת עין, וזה, לצערנו, הסתיים ברצח.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה יצחק רבין נרצח בשל דרכו המדינית ועל רקע פוליטי, בשל החתימה שלו על הסכם אוסלו והחתירה שלו להביא לסיום הכיבוש ולהסכם שלום, הסכם שלום עם הפלסטינים, וגם בשל היותו ראש הממשלה הראשון שחתם על הסכם קואליציוני עם הסיעות הערביות.

זהבה גלאון: וראש הממשלה רבין האמין בשיתוף פעולה עם אזרחי ישראל הערבים.

זהבה גלאון: הוא לא הסית נגדם.

זהבה גלאון: ואנחנו לא שכחנו, ויש מי שמנסה להשכיח, שהיו גורמים פוליטיים לאומניים ורבנים פונדמנטליסטים קיצוניים שחשבו שממשלה נבחרת וכנסת ריבונית שנסמכת על קולות של בוחרים ערבים אינה לגיטימית ואין לה מנדט לוויתורים על שטחי ארץ-ישראל.

זהבה גלאון: זאת הייתה הכנסת אז, ואלה היו הקולות שנשמעו אז.

זהבה גלאון: אין לי ספק, אדוני ראש הממשלה, שאתה לא רצית ברצח.

זהבה גלאון: אין לי ספק בזה.

זהבה גלאון: זה לרגע לא עולה בדעתי.

זהבה גלאון: אבל שוחררו כאן שדים מהבקבוק, ו-21 שנים אחרי הרצח, לצערי, הוכחת שאין לך שום בעיה לשחרר את הכוחות האלה שוב, כי ההסתה ממשיכה גם היום במשמרת שלך.

זהבה גלאון: והרבנים שהסיתו אז, שהוציאו פסק-דין רודף ואת ה"פולסא דנורא", אותם רבנים ממשיכים להסית גם היום.

זהבה גלאון: לא מיצו אתם את הדין, לא עצרו אותם, והם ממשיכים לפרסם פסקי הלכה לחסידים שלהם ולעשות דין לעצמם.

זהבה גלאון: והיישר ממסדרונות הממשלה וכאן מהכנסת מסיתים נגד שלטון החוק, נגד שופטי העליון, נגד ארגוני החברה האזרחית שמותחים ביקורת על מדיניות הממשלה בהתנחלויות, נגד עיתונאים, נגד אזרחי ישראל הערבים ונגד השמאל.

זהבה גלאון: ומי שמסמן עיתונאית – אני מצטטת: כ"רודפת חיילים", מי שטוען שעיתון "הארץ" פועל ממניעים נאציים, למד מהרצח רק איך לשכלל את ההסתה.

זהבה גלאון: אני אומרת, ובזה אני מסיימת: רבותי וגבירותי, חברי חברי הכנסת, עברו 21 שנים, אדוני ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אני מציעה שתפסיק להתקרבן ותתחיל לקחת אחריות על מה שאתה אומר ועל מה שאומרים החברים שלך.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן ישיבה מיוחדת לזכרו של ראש הממשלה ושר הביטחון יצחק רבין, זיכרונו לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים בי"ג בחשוון תשע"ז, 14 בנובמבר 2016, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.