ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 161, 2016-11-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בחשוון התשע"ז, 8 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק שמירת הניקיון (תיקון מס' 22) (מטרות כספי היטל הטמנה), התשע"ז–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (תיקון מס' 5) (סמכות ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת), התשע"ז–2016, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי חבר הכנסת דב חנין ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור בחברה ממשלתית), התשע"ו–2016, שמספרה פ/3158/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונחה הודעת שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ על מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר הצעתם של חברי הכנסת מיקי לוי, אורלי לוי אבקסיס, אראל מרגלית, אורן אסף חזן, עיסאווי פריג' וטלי פלוסקוב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מימוש התחייבות משרדי האוצר והרווחה להקצות 25 מיליון שקל לביטחון תזונתי עבור נזקקים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מאלה שמעוניינים בכך להירשם באמצעות ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, תפתח בבקשה נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היום עמיתי מוועדת המעקב, הרשימה המשותפת ותנועות אחרות, ביקרו בביר-הדאג' בנגב.

אחמד טיבי: הריסות אחרי הריסות אחרי הריסות; הדבר הדינמי ביותר בנגב זה בולדוזרים, כדי להרוס ולהרוס ולהרוס.

אחמד טיבי: התושבים זכאים לקורת גג, לתכנון נכון, לחלקת אדמה.

אחמד טיבי: מדובר באנשים שגרים על האדמות שלהם, שלא לדבר על אל-עראקיב, שנהרסה מספר שיא של פעמים, ויישובים אחרים, כפרים לא מוכרים.

אחמד טיבי: האזרחים הערבים הבדואים בנגב הם אזרחים, ולאזרח יש זכויות.

אחמד טיבי: קורת הגג, האדמה, היא זכות בסיסית.

אחמד טיבי: מדינת ישראל מתייחסת אליהם כאל אויבים והורסת והורסת והורסת.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים שהשפה בין הממשלה לבין תושבי הנגב הערבים תהיה אותה שפה שבה מדברים אל תושבים בעומר, בבאר-שבע, במקומות אחרים, ולא שפה של בולדוזרים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שידוע לכם, מאז קום המדינה, לפני 68 שנים, העדה הדרוזית לא זכתה להיות חלק מתקציב המדינה ולא הייתה בבסיס התקציב.

אכרם חסון: לפני חודש ימים פניתי אל ידידי משה כחלון, אחרי שהגישו את התקציב לממשלה ולא ראיתי שם סעיף תקציבי שאומר שאנחנו בבסיס התקציב.

אכרם חסון: ואז קיבלתי התחייבות משר האוצר שהתקציב של 2017–2018 לא יאושר בלי שיהיה תקציב ייעודי, מיוחד, בבסיס התקציב של מדינת ישראל.

אכרם חסון: לשמחתי הרבה – אתמול גם קיימתי בלשכת שר האוצר, ביחד עם הממונה על התקציבים – אתמול כמובן היה 7 בנובמבר – קיימנו עם אמיר לוי ישיבה מיוחדת וסיכמנו סופית שיביאו לוועדת הכספים ולאישור הכנסת 2.2 מיליארד שקל לטובת בני העדה הדרוזית, לטובת כל הכפרים הדרוזיים, והדבר הזה יהיה בבסיס התקציב.

אכרם חסון: אני כאן לא רק מבשר לכם, אני רוצה להגיד לכם שזה צעד היסטורי.

אכרם חסון: יש כאלה שמטילים ספק, יש כאלה שלא האמינו, כי ישבו כאן הרבה אנשים ולא ייצגו את העדה הדרוזית, לא קידמו ולא עשו כלום, ולכן אנחנו ממשיכים לסבול.

אכרם חסון: אבל לשמחתי הרבה יש לנו שר אוצר וגם אגף תקציבים שמבין שהעדה הדרוזית היא בשר מבשרה של מדינת ישראל, ומגיע לנו בזכות ולא בחסד.

אכרם חסון: ולכן, תודה רבה לכל מי שעשה, ובייחוד לשר האוצר ולאמיר לוי.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, תכננתי לדבר על תאונות דרכים ולהגיד שמאז קום המדינה נהרגו קרוב ל-33,000 בני-אדם בתאונות דרכים – זה כמעט עיר שלמה, אדוני היושב-ראש – אבל אני נאלץ לדבר על תוכנית החומש.

חמד עמאר: בשבוע שעבר הגשתי שאילתה, אחרי שראיתי פרסום של שר האוצר שבקריאה ראשונה תוכנית החומש תהיה בבסיס התקציב.

חמד עמאר: על השאילתה נעניתי באופן ברור על-ידי סגן השר שתוכנית החומש לא נכללת בתקציב המדינה.

חמד עמאר: אני בעצמי, אחרי שקיבלנו את התקציב, עברתי משרד-משרד ומצאתי רק במשרד הרווחה, בשנת 2018, 24 מיליון שקל למגזר הדרוזי, וגם מבני דת בשנת 2017.

חמד עמאר: חוץ מזה לא מצאתי שום דבר על תוכנית החומש.

חמד עמאר: לכן, אני אומר שאם לא נכניס את תוכנית החומש לבסיס התקציב, זה אומר שהביצוע יחל בחודש יוני, יולי, אוגוסט, במקום שיתחיל בתחילת שנה.

חמד עמאר: לכן אני דורש ושוב דורש, לאחר שהתברר באופן ברור שבקריאה ראשונה תוכנית החומש לא הופיעה בבסיס התקציב.

חמד עמאר: העליתי את זה, אני אמשיך להעלות את זה, אני אוודא שזה נכנס לבסיס התקציב של 2017 ו-2018, וכשנבוא להצביע בקריאה שנייה ושלישית זה יהיה בבסיס התקציב.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אתמול חוקקנו את החוק של מבצע גביית קנסות, 40%; עוד לא יצאנו במבצע הזה, אלא בשבוע הבא נתחיל במבצע, אבל היום כבוד שר הפנים הודיע בוועדת הכספים שהוא גם מתכוון להיעתר לבקשותי החוזרות ונשנות ולעשות גם מבצע בארנונה.

אוסאמה סעדי: אז אני מברך אותך, כבוד שר הפנים.

אוסאמה סעדי: אתה לא מתאר לעצמך, מאז שדיברת בוועדת הכספים, את כמות הטלפונים מראשי מועצות, מראשי עיריות וגם מאזרחים שמחכים למבצע הזה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי היו היום בביר-הדאג'.

אוסאמה סעדי: ביר-הדאג' הוא כפר מוכר, אדוני היושב-ראש; הוא חלק מוואחת-אלצחראא', שזה בעברית נווה-מדבר, אבל גם הוא, למרות שהוא כפר מוכר, סובל מאותן בעיות ואותן תחלואות שמהן סובלים הנגב ואחינו הבדואים בנגב.

אוסאמה סעדי: כפר של 7,000 איש – היום חברי ועדת המעקב העליונה וגם חברים שלנו במשותפת היו שם.

אוסאמה סעדי: חברנו מסעוד גנאים חזר עכשיו משם, והוא בטח יספר על הזוועות שהוא ראה שם במו-עיניו.

אוסאמה סעדי: שבעה בתים נהרסו, אדוני היושב-ראש, לפני כמה שבועות, של משפחת אבו מרחיל.

אוסאמה סעדי: המדיניות של הריסת בתים נמשכת בכל הכפרים, גם המוכרים וגם הלא-מוכרים.

אוסאמה סעדי: הגיע הזמן להכיר בכל הכפרים הלא-מוכרים, לפתח את הכפרים המוכרים ולהפסיק את מדיניות ההריסות ואת העקירה.

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת יהודה גליק.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, היום יצוין כאן, עוד מעט, יום העלייה, ואני רוצה לדבר על עולה שלא כל כך יכול להגיע לכאן היום, אברה מנגיסטו.

יעל כהן-פארן: אברה מנגיסטו נמצא כבר כמעט 800 ימים בשבי ה"חמאס", והמשפחה שלו מרגישה נטושה.

יעל כהן-פארן: אברה עלה לארץ כילד קטן בשנת 1991 ב"מבצע שלמה" עם כל משפחתו.

יעל כהן-פארן: מאז הוא חווה שכול, כי אחיו, שהיה מאוד קשור אליו, נפטר.

יעל כהן-פארן: לאחר פטירתו של אחיו הידרדר מצבו הנפשי, ולמעשה הוא היה במצוקה מאוד קשה בשנים האחרונות – גם מצוקה רגשית, גם נפשית, גם כלכלית.

יעל כהן-פארן: הוא לא הגיע לעזה כדי לסחור בסמים, או לרגל, או שום דבר; פשוט צעיר אבוד, שננטש, שהמערכת קצת נטשה אותו, בואו נודה על האמת.

יעל כהן-פארן: והיום אימא שלו, אגרנש – היא לא קיבלה טלפון מראש הממשלה, והיא לא יודעת מה עולה בגורל בנה.

יעל כהן-פארן: המשפחה מרגישה נטושה, המשפחה מרגישה – גם אם הממשלה באה ואומרת שהיא עושה כל שביכולתה, המשפחה שלו לא חשה זאת.

יעל כהן-פארן: אני פונה כאן, מעל הבמה הזאת, לראש הממשלה, שיפעל באמת ללא לאות להחזיר את אברה מנגיסטו הביתה למשפחתו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש חבר הכנסת יולי אדלשטיין, חברי וחברותי חברי הכנסת, המתוקים והמתוקות, מן הקואליציה ומן האופוזיציה – אני מקווה שעוד לא נגמרה לי הדקה.

רויטל סויד: לרגע חשבנו ששכחת את זה.

יהודה גליק: אדוני, אני חושב, אני מאוד מאוד מעריך את ראש ממשלתנו.

יהודה גליק: אני חושב שהוא האדם הכי מתאים להיות ראש הממשלה של ממשלת ישראל בימים אלה.

יהודה גליק: באמת איש יקר וחשוב.

יהודה גליק: אני שמח שאני חי במדינה דמוקרטית.

יהודה גליק: אתמול בערב ראש הממשלה הוציא הודעה כנגד כתבת בכירה בטלוויזיה.

יהודה גליק: הכתבת איילה – סליחה, אילנה דיין ראיינה אותי באופן הוגן בעבר.

יהודה גליק: אולי לא הסכמתי עם כל דבר, אבל היא עשתה לי ריאיון הוגן, ואני מוצא לנכון להגן על שמה הטוב כאן בכנסת ישראל.

יהודה גליק: לא מבין, לא מצליח להבין את תגובתו של ראש הממשלה, שאני מאוד מעריך ומאוד מכבד, ושמח שאני חי במדינה דמוקרטית ומותר לי לומר את תחושותי האישיות.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני, חברים, בשנים האחרונות, אדוני, אנחנו עדים לכביש מס' 1 ההולך ונבנה ומתפתח מול עינינו: מנהרות, גשרים, התרחבות.

עיסאווי פריג': בניית הכביש עוכבה כמה פעמים בגלל מציאת ממצאים ארכיאולוגיים, בתי-קברות ודברים מהסוג הזה, והיו משפטים והיו עיכובים.

עיסאווי פריג': אבל כל זה – היה מדובר בצד היהודי.

עיסאווי פריג': לאחרונה, בשבועות האחרונים, הכביש מתפתח בכיוון מוצא, ובכביש מס' 1 התגלה בית-קברות של יישוב בשם קאלוניה, יישוב מוסלמי מ-1948.

עיסאווי פריג': תושבי עין-נקובא, הכפר הסמוך, באו לשם.

עיסאווי פריג': הדחפורים הוציאו את העצמות תוך כדי עבודה; לקחו את העצמות האלה והעבירו אותן לבית-קברות בעין-נקובא.

עיסאווי פריג': אני רוצה למחות כאן על ההתנהלות של מבצעי כביש מס' 1.

עיסאווי פריג': אני חושב שגם למת יש קדושה, והיה אפשר לנהוג אחרת, וזה לא מאוחר, אדוני, כששומעים את ההודעה הזו.

עיסאווי פריג': מה שקורה בכביש מוצא וההתפתחות וההרחבה של כביש מס' 1 הוא – איך אני אגדיר את זה, אדוני – זה חוסר כבוד וחוסר רגישות לאוכלוסייה, למת, כי, כפי שאמרתי, גם למת יש קדושה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: איך זה שהליכוד לא – – – על ראש הממשלה?

אחמד טיבי: זה לא הוגן.

אחמד טיבי: איפה הקואליציה?

אחמד טיבי: ראש הממשלה – – –?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: איפה הקואליציה?

אחמד טיבי: ראש הממשלה.

רויטל סויד: דווקא הקואליציה דיברה יפה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כפי שדווח אתמול באחד מערוצי הטלוויזיה – – –

אחמד טיבי: איפה הליכוד – – –

יוסי יונה: אחמד טיבי.

אחמד טיבי: ראש ממשלת ישראל, ככה תוקפים אותו ואף אחד לא מגן עליו – קואליציה?

אחמד טיבי: שרים?

ג'מאל זחאלקה: איפה האיזון?

אחמד טיבי: איפה האיזון?

קריאה: שר – – –

אחמד טיבי: לא, הוא לא חבר – – –

ג'מאל זחאלקה: הוא לא חבר כנסת.

ג'מאל זחאלקה: אסור לו לנאום – – –

יוסי יונה: אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את השעון מחדש, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, דקה לרשותך.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כפי שדווח אתמול באחד מערוצי הטלוויזיה, ביוזמתה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, התבשרנו שמשרד האוצר ביטל את המענקים למתמחים בפריפריה.

יוסי יונה: פקידי האוצר טוענים שאין עוד צורך במענקים האלה.

יוסי יונה: למה?

יוסי יונה: האם לדעתם נגמרו הפערים, נסגרו הפערים בין המרכז לבין הפריפריה?

יוסי יונה: אני לרגע חשבתי שאולי באמת הם צודקים ואולי אני טועה, כי אני תחת הרושם שאכן הפערים האלה עומדים בעינם.

יוסי יונה: אז הלכתי, אדוני היושב-ראש, ובדקתי, והנה נתונים שכולנו צריכים לדעת באשר לפערים המתקיימים: על-פי מחקר, קיים מתאם שלילי בין היצע המיטות בבתי-החולים לזמני ההמתנה לניתוחים אלקטיביים.

יוסי יונה: בתל-אביב וחיפה, אדוני היושב-ראש, יש בין 2.5 ל-2.2 מיטות ל-1,000 תושבים; בדרום – 1.3 ל-1,000 תושבים.

יוסי יונה: חצי.

יוסי יונה: ומה בנוגע לרופאים?

יוסי יונה: אחמד טיבי, מה בנוגע לרופאים?

יוסי יונה: במחוז צפון יש 2.3 רופאים ל-1,000 תושבים, מול ממוצע ארצי של 3.2 רופאים ל-1,000 תושבים.

יוסי יונה: ומה בנוגע לאנשי צוות רפואיים אחרים?

יוסי יונה: ובכן, בעוד במרכז יש ארבעה רופאים ל-1,000 תושבים, בצפון ובדרום יש שני רופאים ל-1,000 תושבים, אדוני שר הפנים.

אריה מכלוף דרעי: אני מציע שנחזיר את טיבי לרפואה – – –

יוסי יונה: בדיוק, כן.

רויטל סויד: ולהכפיל לו את המענק.

יוסי יונה: הנתונים האלה באמת מלמדים עד כמה פקידי האוצר עושים עבודה מעמיקה ורצינית כאשר הם באים – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסי יונה: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: – – כאשר הם באים ומציעים לבטל את ההטבות.

יוסי יונה: אני מאמין ואני חושב שאופן ההתנהלות שלהם הוא משל לפער בין ההצהרות של הממשלה לכך שהיא מחויבת לקדם את הפריפריה לבין המעשים שלה בפועל.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: כמו רבים, עם תחילת קריאת התורה בספר בראשית אנחנו נתקלנו ברש"י הראשון, ששם אומר רבי יצחק: למה התורה התחילה בספר בראשית ולא במצווה הראשונה של קידוש החודש?

אורי מקלב: כדי שתהיה לנו תשובה לאותן אומות העולם, שיבואו ויגידו לנו: אתם ליסטים, אתם גזלתם את הארץ משבעה עמים שהיו פה.

אורי מקלב: אז אנחנו אומרים להם: הוא ברא, וזכותו לתת למי שישר בעיניו; כפי הישר בעיניו, ככה הוא יכול לעשות.

אורי מקלב: נשאלת השאלה, ודאי שואלים: מי שלא מאמין במי שברא – איזה תשובה יש; מי שצועק לנו: ליסטים, הוא לא מאמין במי שברא; איזו תשובה אני נותן לו בעניין הזה?

אורי מקלב: התשובה שאנחנו אימצנו לעצמנו – וזו לא תשובה לאומות העולם, זה תשובה עבורנו; התשובה עבורנו היא שאם אנחנו רוצים לאחוז בארץ הזאת אנחנו צריכים באמת להאמין בתורה ולקיים אותה.

אורי מקלב: אני אומר את זה שוב, ואנחנו שואלים, לאור השיח שהיה היום בוועדת הפנים והביקור בכותל:

אורי מקלב: מי שלא מאמין בתורה, שלא מקיים אות אחת מכל התורה – באיזו זכות הוא בא ודורש מאתנו שניתן לו לרקוד אתה?

אורי מקלב: העם היחיד שרוקד עם ספר החוקים שלו זה העם היהודי.

אורי מקלב: יש חוקים בעוד מדינות; אף אחד לא רוקד עם ספר החוקים.

אורי מקלב: רק מי שמאמין בו, לא רק רואה בזה ציווי.

אורי מקלב: אנשים, קבוצה שהיא מזערית בתוך העם היהודי, שקורעת מסידור התפילה בכלל את החזון על ירושלים, את החזון על ארץ-ישראל, באה ומבקשת כאן אחיזה בעניין הזה, ומנסה לקעקע את האחדות, את המקום היחיד שבו עוד יש אחדות בעם היהודי, שזה הכותל המערבי – בצורה אנרכיסטית, בלי חוק, כפורעי חוק.

אורי מקלב: בכוח, בפרובוקציות, פועלים כדי לקעקע את האחדות.

אורי מקלב: מי שקעקע את העם היהודי מבפנים, כמו סרטן בתוך העם היהודי, קעקע אותו מבפנים, רוצה גם היום, כאן, בארץ-ישראל, לקעקע את האחדות שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: את הלגיטימיות הזאת אסור לנו לתת בעניין הזה.

אורי מקלב: השאלה היא לא אם מקום כזה או מקום אחר בכותל; זה עצם הלגיטימיות בכלל לפעול בעם היהודי, כפי שפעלו במקומות בעולם עד היום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בציבור הערבי בנגב שורר זעם רב על המשך הריסת הבתים, על הגדלת כוחה של מינהלת הבדואים בנגב – שאמרו קודם שצריך לבטל אותה – על כך שהשר אורי אריאל רוקח תוכניות בסתר – אף אחד לא יודע מה הוא מכין – בלי שיתוף האוכלוסייה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו הצענו דבר פשוט מאוד: את רוב הבעיות בנגב ניתן לפתור; אלה לא עניינים שאי-אפשר לפתור.

ג'מאל זחאלקה: 95% – לא לפי עדות שלי, לפי עדותו של חבר הכנסת לשעבר ג'ומס – 95% מהבעיות ניתן לפתור בהסכמה; 5% – ניתן לעשות מתווה לפתרונן.

ג'מאל זחאלקה: למה בכוח ולמה בצורה חד-צדדית?

ג'מאל זחאלקה: מתווה פראוור, חוק פראוור – נפלו.

ג'מאל זחאלקה: השיטה הזאת לא תעבוד.

ג'מאל זחאלקה: לא ננטוש את אדמותינו, את בתינו, את כפרינו בנגב.

ג'מאל זחאלקה: צריך הידברות.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו באים להידברות, פנינו להידברות, אל תכפו עלינו עימות.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הרשו לי לצטט ממכתב שנשלח היום על-ידי סיעת המחנה הציוני אל היועץ המשפטי לממשלה.

עמר בר-לב: אני מצטט: בתוכנית "עובדה" של אילנה דיין ששודרה ביום 7 בנובמבר 2016 – אתמול – עלו ממצאים חמורים לגבי התנהלות ראש הממשלה.

עמר בר-לב: ממצאים אלו ראויים שייבדקו בידי הגורמים המקצועיים המוסמכים, ואין להשאירם תלויים באוויר במסגרת תוכנית תחקירים.

עמר בר-לב: אנו מבקשים כי תפעל במסגרת סמכותך על-פי חוק, ותורה לגורמים המוסמכים לכך לבדוק את הממצאים והעדויות שעלו בתחקיר ללא כל דיחוי.

עמר בר-לב: ואני מוסיף, אדוני: תפקידה של התקשורת במדינה דמוקרטית, בין היתר, הוא לבקר את השלטון.

עמר בר-לב: לראש הממשלה יש יותר מדי עיסוקים חשובים מכדי שיתפנה לעסוק במתקפה אישית על עיתונאית.

עמר בר-לב: במקום לתקוף עיתונאים, נתניהו צריך להתעסק בהורדת יוקר המחיה, בקידום בניית המכשול הקרקעי בעזה, במלחמה נגד הגזענות ועוד ועוד.

עמר בר-לב: אם במקום כל זה הוא בוחר להשתלח בתקשורת, אז כנראה באמת הגיע הזמן להחליף אותו.

עמר בר-לב: לסיום, אני מתחייב באופן אישי, כמו גם חברי לסיעה ולאופוזיציה, להמשיך ולעמוד כחומה בצורה לצד העיתונאים המותקפים ולהמשיך לפעול למען חופש העיתונות בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: כמו רבים, גם אני שמעתי בתדהמה את השתלחותו של ראש הממשלה נתניהו בעיתונאית, כפי שהדברים באו לידי ביטוי אתמול בטלוויזיה.

דב חנין: אני, אדוני היושב-ראש, לא זוכר התנהלות כזאת של ראש ממשלה כלפי עיתונאי וכלפי איש תקשורת.

דב חנין: מצער במיוחד שזה חלק מרצף.

דב חנין: רק השבוע אמר לנו יושב-ראש הקואליציה שהם עשו מעקב אחר עמודי הפייסבוק של עיתונאים, ומצאו שיותר מדי עיתונאים בתאגיד – לפי טעמו של יושב-ראש הקואליציה – הם אנשי שמאל.

דב חנין: ציד מכשפות מקארתיסטי הפך למדיניות הגלויה של ראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: וכאשר השלטון מסמן את מי שמבקר אותו בתור מטרה לחיסול, הסכנה מאיימת על כולנו.

דב חנין: אני רוצה להגיד כמה מילים – ולנצל את ההשתתפות של שר הפנים בדיון – על הכפר הערבי הבדואי ביר-הדאג', כפר בנגב שכבר בשנת 2004 הוכר בידי המדינה.

דב חנין: יש אפשרות לפתור את כל הבעיות בכפר הזה.

דב חנין: תושבי הכפר מוכנים להגיע לפתרונות כאלה ונמצאים בדיאלוג עם גורמי התכנון השונים.

דב חנין: ולכן, מצער במיוחד שלפני שלושה שבועות מגיע לשם כוח משטרה גדול והורס בתים של אנשים.

דב חנין: אתמול המשטרה חוזרת שנית, מפנה בכוח אוהלים, מזרנים, לולי תינוקות של תושבים, והם נותרו ללא קורת גג.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: זו הדרך הלא-נכונה.

דב חנין: הדרך הנכונה היא להידבר עם התושבים ולנצל את ההזדמנות שקיימת שם כדי להגיע לפתרונות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד משהו על יום העלייה, כי לא אדבר במליאה, וכן היה לי חשוב לומר משהו שגם אמרתי שם – דווקא ממקום אחר, לא ממקום של העלייה לארץ, אלא דווקא על הדברים שאנחנו שומעים היום על היהודים האמריקנים.

מירב בן ארי: אני חושבת שההתבטאויות האלה – וזה בכלל לא יהדות ארצות-הברית; יש רפורמים וקונסרבטיבים גם בקייב, גם ברוסיה, גם בכל מדינות אירופה, וגם פה בישראל: אפילו ברעננה גרים יהודים רפורמים, אפילו בתל-אביב גרים יהודים רפורמים.

מירב בן ארי: ולבוא ובסופו של דבר לצאת כל הזמן נגד היהדות הזאת, ולא לראות בה כחלק ממדינת ישראל – בעיני זה נורא.

מירב בן ארי: ואני חייבת לומר: לא ידעתי מה זה.

מירב בן ארי: עד שנסעתי בפעם הראשונה באמת עם הסוכנות היהודית לא נחשפתי.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש אצלנו בורות רבה בהתייחסות שלנו ליהדות הרפורמית.

מירב בן ארי: אנחנו לא יודעים, ואנחנו שוטפים את עצמנו בכל הדעות הקדומות שלנו.

מירב בן ארי: ואני רוצה לומר את זה, ואמרתי את זה גם היום בשדולה: אם לא נדע לחזק את היהדות הזאת, שנמצאת בחו"ל, היא לא תגיע לכאן לארץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מירב בן ארי: וזה בדיוק הקשר ליום העלייה.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בשבועיים שבהם אנחנו שומעים שתוכנית לפיתוח הצפון כנראה לא תיכנס לתקציב המדינה.

רויטל סויד: אף שהתקבלה החלטת ממשלה להעביר 18 מיליארד שקלים לפיתוח הצפון, זה לא ייעשה, לפחות לא עכשיו.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים אחרי יום שבו שר הפנים, שגם נמצא פה עכשיו, עמד על הדוכן ואמר – אתמול בשעת השאלות – שמצוקת הדרום – הפריפריה בדרום – והצפון מאוד גדולה.

רויטל סויד: ואני שואלת:

רויטל סויד: איך יכול להיות שאף שהתקבלה החלטה בשנת 2011 על-ידי משרד האוצר ומשרד הבריאות להעניק מענקים בסך 300,000 שקלים לרופאים שיעבדו בפריפריה, יעברו לפריפריה, מתמחים, בכל זאת החליטו שלא להמשיך את התוכנית הזאת ולא לחדש אותה, כך שלא יעברו רופאים לפריפריה?

רויטל סויד: זה לא 18 מיליארד; זה מענקים למתמחים כדי שילכו ויתגוררו בפריפריה.

רויטל סויד: זכאים אנשי הפריפריה לקבל רפואה מתקדמת; זכאים תושבי הפריפריה לקבל רפואה חדשנית; זכאים תושבי הפריפריה לקבל את כל מה שמקבלים אנשים במרכז.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

רויטל סויד: מה יותר נכון מאיזון בהענקת אותם מענקים לרופאים המתמחים, שיפור הרפואה?

רויטל סויד: אני קוראת לממשלה לא לבטל את המענקים האלה ולהמשיך בתוכנית הזאת.

רויטל סויד: זה המעט שאנחנו יכולים לעשות למען הפריפריה, ולו לגבי הבריאות שלהם.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שהכנסת מעלה היום את העניין של 70 שנה להקמת 11 נקודות יישוב יהודי בנגב, החלטנו ברשימה המשותפת להעלות את הסיפור האחר של הנגב, סיפור התושבים האסלים, הערבים הבדואים, שהיו שם בנגב אפילו לפני קום המדינה.

מסעוד גנאים: באתי עכשיו מסיור בכפר ביר-הדאג' עם חברי בוועדת המעקב הערבית, וגם חברי כנסת.

מסעוד גנאים: עמדנו שם על ההריסות של שבעה בתים של משפחת אבו מרחיל, וגם הרבה בתים שיש עליהם צו הריסה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, איך אפשר לעכל את זה, כשמדברים על פיתוח הנגב, על החייאת הנגב, על שגשוגו של הנגב – –

עודד פורר: אתה בעד – – –

מסעוד גנאים: – – ובאותו זמן עושים עוול עם התושבים הילידים והאסלים של הנגב, שחלק מהם נעקרו מאדמותיהם וממקומם על-ידי המדינה והועברו למקומות אחרים, ולא נתנו להם לא את האדמות, לא בעלות על אדמות ולא הכרה בכפרים שלהם?

מסעוד גנאים: איך אפשר לדמיין שאפשר להחיות מקום על עוול כזה ואי-צדק, כאשר ביר-הדאג', כ-8,000 תושבים, יש להם רק 6,000 דונם – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מסעוד גנאים: – – ושכניהם מיישוב רביבים, יש להם 30,000 דונם, והם 650 תושבים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מסעוד גנאים: בהתחלה צריך לעשות צדק עם הערבים בנגב, ואחר כך לדבר על החייאת הנגב ושגשוגו.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת וחברות כנסת נכבדים, לפני כמה ימים שודרה בטלוויזיה כתבה מאוד גדולה של אושרת קוטלר על המצב בנגב – זה היה של אושרת, אם אני לא טועה.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, גם התקשורת נפלה במלכודת הזאת שאי-אפשר לדבר על מצב האזרחים הערבים הבדואים בנגב בלי להזהיר קודם כול שקיימת איזושהי סכנה של הקצנה, שמגיעה עד להצטרפות ל"דאעש", והאיום הזה.

עאידה תומא סלימאן: וזה נותן לגיטימציה לחשוב למה המצב של הערבים הוא כזה ולדבר על האפליה רבת-השנים שקיימת בנגב נגד האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: כאילו אי-אפשר לדבר על זכויות של אזרחים במדינה הזו בלי להפחיד שחס וחלילה הם יכולים להגיע ל"דאעש", אסור לחשוב על העוולות שנעשות נגד ציבור שלם בלי להפחיד שאם לא נעשה את זה יקרה אסון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאת השיח הזה, המפחיד והמבהיל, לציבור בכללותו, כדי להצדיק אפילו את המחשבה לדבר על העוולות, צריך להפסיק, ומייד.

עאידה תומא סלימאן: האזרחים הערבים הבדואים בנגב הם אזרחי המדינה הזו.

עאידה תומא סלימאן: הם חייבים לקבל טיפול נאות מצד רשויות המדינה.

עאידה תומא סלימאן: יש להם זכות לקבל את מלוא זכויותיהם, ולא לגור בפחונים, עם אחוזי אבטלה מאוד גדולים, עם מחסור בתשתיות הבסיסיות לקיום, ומעל הכול – לא לסבול כל יום מהריסות של הבתים, הפחונים שדיברנו עליהם בהתחלה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום העלייה

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא יום העלייה והקליטה, הצעות לסדר-היום מס' 4736, 4786, 4838 ו-4869.

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברותי חברי הכנסת, גברתי שרת העלייה והקליטה, שר הפנים ופיתוח הפריפריה, אף שגלי העלייה הגדולים לעת עתה מאחורינו, יהודי העולם מוסיפים לעלות לכאן באלפים ורבבות.

יולי יואל אדלשטיין: מאז קום המדינה ועד שנת 2015 עלו לישראל למעלה מ-3.2 מיליון עולים, ומהם כ-1.2 מיליון מברית-המועצות לשעבר.

יולי יואל אדלשטיין: העלייה היא אחד המאפיינים הייחודיים של העם היהודי ושל הזיקה שלנו למולדתנו.

יולי יואל אדלשטיין: היא מתבטאת בחוק השבות הייחודי, במשרד ממשלתי מיוחד ובפעילות ארגונים שונים ברחבי העולם המעודדים עלייה.

יולי יואל אדלשטיין: מהותה של העלייה מתחיל בשמה.

יולי יואל אדלשטיין: הגדרתה טומנת בחובה את הסיפור כולו.

יולי יואל אדלשטיין: בניגוד למקבילותיה בשפות אחרות, שמשמעותן נייטרלית ועוסקת בהגירה גרידא, המעבר לישראל מקפל התקדמות לשלב חדש, העפלה לפסגה ומימוש של שאיפה ותקווה.

יולי יואל אדלשטיין: הביטוי עלייה ביחס להשתקעות בארץ נעוץ במקרא.

יולי יואל אדלשטיין: כך, למשל, בתגובה למרגלים שהוציאו דיבה על הארץ וריפו את ידי העם מלהיכנס אליה אמר נשיא שבט יהודה, כלב בן יפונה, בדעת מיעוט: "עלה נעלה וירשנו אֹתה כי יכול נוכל לה".

יולי יואל אדלשטיין: מובן שמאפייני העלייה – רובה, לפחות – שונים מאז הימים הלא-רחוקים שבהם השלטונות מנעו מיהודים את הזכות לעלות ושלחו לכלא פעילי עלייה ושוחרי ציונות.

יולי יואל אדלשטיין: רוב העלייה כיום נעשית מבחירה, מרצון, ובדרך כלל גם מתוך רווחה כלכלית, ולא מתוך מצוקה.

יולי יואל אדלשטיין: האנטישמיות אומנם מרימה ראש, בעיקר באירופה, אבל על-פי רוב יהודים אינם נרדפים על-ידי השלטון כבעבר ואינם נאלצים להתקיים במחתרת.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, חשוב מתמיד לדבר על ציונות, על ישראל כמוקד וכביתו של העם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: משמח להיווכח ששנת 2015 הייתה שנת שיא, שבה עלו לכאן כמעט 30,000 עולים.

יולי יואל אדלשטיין: בסך הכול נוספו אשתקד למרשם האוכלוסין מעל 34,000 איש, אם מוסיפים גם את השתקעותם של "אזרחים עולים" – אזרחים חוזרים, כפי שקוראים להם במשרד הקליטה, שנולדו בחו"ל לאזרח ישראלי וחזרו ארצה.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי לציין שגם ב-2014 נרשמו נתונים לא רעים, עם כ-24,000 עולים, 6,500 מהם עלו מצרפת ואלפים הגיעו מאוקראינה, מרוסיה ומארצות-הברית.

יולי יואל אדלשטיין: השתלבותם של רבים מהעולים ניכרת בכל תחומי העשייה, גם אם אסור לנו להתעלם מקשיים ומכישלונות.

יולי יואל אדלשטיין: העולים לשעבר הם כבר חלק בלתי נפרד מנוף חיינו – בכלכלה, בעסקים, במדע, בניהול, באמנות, בספורט, וגם כאן, בהנהגה ובפוליטיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הם משתלבים בטבעיות בכל המפלגות בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק להוסיף, אדוני השר, שאת הדיון יפתח יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות אברהם נגוסה, ותסכם בשם הממשלה שרת הקליטה והעלייה סופה לנדבר, אז זה כבר מדבר בעד עצמו.

אריה מכלוף דרעי: ומאזין השר אריה דרעי.

אריה מכלוף דרעי: גם – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: היום אנחנו מצדיעים לכל אותם רבים העוסקים במלאכת הקודש של עידוד העלייה, של קליטת העלייה ושל סיוע לעולים, החווים חוויות מורכבות.

יולי יואל אדלשטיין: ראויים להערכתנו גם כל העוסקים בגיורם של אלו מבין העולים הזקוקים לכך ובהכנתם לכך.

יולי יואל אדלשטיין: מעל לכול, אנחנו מצדיעים ומוקירים היום את העולים עצמם, שהופכים אותנו מאז ומתמיד למעצמה.

יולי יואל אדלשטיין: אני משוכנע שהעולים יוסיפו להיות מנוע צמיחה משמעותי של מדינת ישראל בכל התחומים ושהעלייה עוד רחוקה מלומר את המילה האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: יישר כוח ליוזמי החוק, ליוזמי היום חשוב זה ולכל העוסקים במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אנחנו פותחים דיון במסגרת הצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון המציעים הוא חבר הכנסת אברהם נגוסה, יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – קסניה סבטלובה, עודד פורר, יגאל גואטה – סליחה, קסניה סבטלובה, עודד פורר וטלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: שרת העלייה והקליטה חברת הכנסת סופה לנדבר תסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני נרגש לעמוד כאן היום כשהכנסת מציינת לראשונה את יום העלייה.

אברהם נגוסה: ביום ט"ו בסיוון התשע"ו, 21 ביוני 2016, אישרה הכנסת בקריאה השנייה והשלישית את חוק יום העלייה, התשע"ו–2016.

אברהם נגוסה: בחוק נקבע יום ציון שנתי שייקרא "יום העלייה", מתוך מטרה להכיר בחשיבותה של העלייה לארץ-ישראל כבסיס לקיומה של מדינת ישראל, להתפתחותה ולעיצובה כחברה רב-תרבותית, ולציון מועד הכניסה לארץ-ישראל, שהיה ביום י' בניסן.

אברהם נגוסה: יום העלייה יצוין מדי שנה ביום ז' בחשוון, והוא יצוין בדיונים מיוחדים במליאת הכנסת ובוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, באירוע מיוחד בישיבת הממשלה, בבית הנשיא ובפעולות חינוכיות במערכת החינוך, בצבא ההגנה לישראל ובמשטרת ישראל, שיוקדשו ללימוד תרומתם של העולים, קבלת השונה ורב-תרבותיות.

אברהם נגוסה: אני שמח שנציגי העם בכנסת והממשלה הכירו בחשיבותה של העלייה ותמכו בעיגון החזון הציוני בחקיקה ראשית.

אברהם נגוסה: ההכרה בכך, יחד עם הפעולות החינוכיות שהחוק קובע שיש לקיימן, יביאו להטמעת הידע בדבר תרומתם של העולים לחיזוקה ולהתעצמותה של מדינת ישראל, יעודדו את העלייה לארץ-ישראל, ואולי אף יביאו לשיפור היחס לעולים החדשים ולהכרה בעובדה שכל עולה חדש שמגיע לישראל מביא עמו תרומה משמעותית למדינה.

אברהם נגוסה: כמי שהיה מיוזמי חוק יום העלייה ואף דאג לקדם את חקיקתו בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, אני סבור שחשוב מאוד להדגיש אחת לשנה, במיוחד למען הדורות הבאים, את סיפורה של מדינת ישראל, שהוקמה בזכות עולים חדשים רבים, שעזבו את ביתם ורכושם בארץ מולדתם כדי להגיע ממניעים ציוניים למדינת ישראל, ליישב אותה, לבנות אותה ולהיבנות בה.

אברהם נגוסה: עולים המגיעים ארצה היום, כמו בראשית ימיה של המדינה, תורמים לכלכלתה, לביסוסה ולהעשרת תרבותה.

אברהם נגוסה: אין ספק שהעלייה מהווה את אחד מעמודי היסוד של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: מבחינתי זה הגשמת החזון הציוני, העלייה לארץ-ישראל.

אברהם נגוסה: החוק מסמיך את שר העלייה והקליטה לקבוע פעולות נוספות לציון יום העלייה, ובכלל זה פעולות שיתקיימו בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית לארץ-ישראל וההסתדרות הציונית העולמית.

אברהם נגוסה: אני מאמין ששרת העלייה והקליטה תביא לידי כך שיתקיימו אירועים שונים בארץ ובעולם, והכול מתוך מטרה לעודד את היהודים בתפוצות לעלות לישראל.

אברהם נגוסה: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בראשותי קיימה היום ישיבה חגיגית לציון היום החשוב הזה, ואף פתחנו תערוכת צילומים ייעודית המתעדת את העולים לאורך ההיסטוריה, על תרומתם ועל מצבם בעת הגעתם אל ארץ-ישראל.

אברהם נגוסה: תיעוד זה מאפשר מבט בפרספקטיבה רחבה על כור ההיתוך הישראלי ועל המציאות כיום.

אברהם נגוסה: אני מבקש להודות בהזדמנות זו למשרד העלייה והקליטה על היוזמה לקיום התערוכה ועל מימונה, וגם ללשכת העיתונות הממשלתית על התמונות המדהימות.

אברהם נגוסה: הוועדה בראשותי תמשיך לפעול כדי לאפשר ליהודי התפוצות המבקשים להקים כאן את ביתם לעשות כן בדרך המיטבית.

אברהם נגוסה: במקביל, נפעל במסגרת הוועדה כדי לשפר את קליטתם ולצמצם ביורוקרטיה – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אברהם נגוסה: – – ככל הניתן בשיתוף שותפינו לדרך: משרד העלייה והקליטה, הסוכנות היהודית וארגונים כמו "נפש בנפש", קרן הידידות וארגוני העולים, שפעילותם חשובה וראויה לציון.

אברהם נגוסה: מעל במה זו – – –

מאיר כהן: אדוני כבר מדבר שתי דקות מעבר לזמן, אז אנא ממך.

אברהם נגוסה: אני מסיים.

אברהם נגוסה: מעל במה זו אני מבקש מכל הגופים שנדרשים על-פי החוק לקיים פעולות לציון יום העלייה, לעשות זאת באופן מכובד ומושקע כדי לקיים את מטרת החוק, שכן התרומה שבציון יום זה היא תרומה חשובה ביותר, ואת פירותיה אנחנו נראה בעתיד.

אברהם נגוסה: חג שמח לכולם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מאיר כהן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

מאיר כהן: אני רק מבקש להקפיד על חמש דקות.

מאיר כהן: אפסיק אתכם אחרי חמש דקות.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, "אנחנו הבית של כל יהודי בעולם, אנחנו המקלט, אנחנו גם האחריות" – כך אמר יצחק רבין המנוח בקונגרס הציוני בירושלים בשנת 1992.

קסניה סבטלובה: ישראל היא לא רק מדינה קולטת עלייה; היא מדינה שהוקמה על-ידי עולים למען העולים, למען כל הישראלים.

קסניה סבטלובה: וכל ישראלי – אנחנו יודעים את זה היטב – אם הוא לא עלה בעצמו הוא ילד או נכד לעולים שבאו ממקום כלשהו.

מאיר כהן: ילין, חבר הכנסת ילין, אתה עוד מעט עולה לדבר, וזה יהיה לא נעים שיפריעו לך.

קסניה סבטלובה: הזהות הישראלית המעניינת והצבעונית עוצבה על-ידי עולים שהגיעו מכל קצוות תבל עם מנהגיהם ועם התרבות שלהם.

קסניה סבטלובה: אנחנו יוצרים ככה פסיפס ייחודי במינו, פסיפס כל כך ישראלי, כל כך צבעוני, על-ידי חבירה של כל החלקים האלה בפסיפס.

קסניה סבטלובה: ואם מוציאים אחד מהם, אנחנו יודעים מה קורה לפסיפס: הפסיפס מתרסק ונופל; הוא לא מחזיק מעמד אפילו אם חלק אחד קטן חסר בו.

קסניה סבטלובה: ישראל היא יותר מבית; זה רעיון שהחזיק מעמד במשך אלפיים שנה, שרד אין-ספור אתגרים וקיבל את הביטוי האולטימטיבי בגלי העלייה, שהחלו עוד בשלהי המאה ה-19 ונמשכים עד היום.

קסניה סבטלובה: אבל "עלייה" זו גם מילה טעונה מאוד.

קסניה סבטלובה: אנחנו המדינה היחידה בעולם שמכנה את מעשה ההגעה ארצה "עלייה" ולא "הגירה".

קסניה סבטלובה: חווינו התעלות גיאוגרפית ונפשית גם יחד במעשה הציוני של השתקעות בארץ.

קסניה סבטלובה: אבל אם נהיה כנים, עלינו להודות בכך שעלייה גם נושאת בתוכה הרבה כאב; זה הגעגועים לבית, זה הגעגועים לפעמים לאקלים, לחוויה, למראות, למערכת החינוך, לתרבות, שלפעמים לא מוצאת מספיק מקום בתרבות המקומית שאליה מגיעים העולים.

קסניה סבטלובה: אני הייתי רוצה, כמישהי שהגיעה בגיל 14 ארצה ולמדה פה את השפה העברית אבל גם את השפה הערבית – הייתי רוצה שבמערכת החינוך שלנו, הישראלית, אנחנו נראה ביטוי גם לווטרנים היהודים שלחמו במלחמת העולם השנייה בגבורה רבה וניצחו – ניצחו למעננו, למען הילדים שלהם והנכדים שלהם; גם לסיפור ה"פרהוד" הכאוב-מאוד; גם לתרומתם של יהדות ארצות ערב והאסלאם וגם לכמיהה לירושלים ולמסע הבלתי-אפשרי של יהדות אתיופיה לארצנו.

קסניה סבטלובה: יום העלייה נועד להזכיר לנו שני דברים חשובים: מאין באנו ולאן אנו הולכים.

קסניה סבטלובה: עלייה נמשכת כמה ימים בלבד.

קסניה סבטלובה: במקרה של יהודי אתיופיה זה הרבה ימים, אבל במקרה של יהודים שבאים עכשיו מצרפת או מחבר המדינות או מאירופה זו בסך הכול טיסה קצרה.

קסניה סבטלובה: אבל הקליטה היא הנמשכת לפעמים שנים רבות, ולפעמים עד סוף חייו הטבעיים של אותו עולֶה או אותה עולָה.

קסניה סבטלובה: כולנו אוהבים עלייה ומדברים על חשיבותה ותרומתה לישראל, אבל חשוב גם לראות את אותם עולֶה ועולָה ואת הקשיים הייחודיים שלהם: את הפרנסה, את עניין הפנסיה לאנשים מבוגרים שעד היום חיים פה, בארץ – ומדובר ברבבות של ישראלים שבקושי סוגרים את החודש – שלא לדבר, או בעצם כן, על מותרות – וחייבים לבחור בין אוכל לתרופות.

קסניה סבטלובה: אני מדברת, לצערי הרב, גם על ביטויי גזענות קשים שאנחנו חווים כעולים.

קסניה סבטלובה: אני יכולה להגיד לכם שחוויתי את הדברים האלה על בשרי כעולה חברת כנסת ישראל, שלצערי הרב מדי יום כמעט פוגשת בהעלבות ובכינויי גנאי בעמודי הפייסבוק שלי.

קסניה סבטלובה: ומה נגיד על מערכת החינוך שלנו?

קסניה סבטלובה: מחקר של הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך שהוצג אתמול בוועדת העלייה והקליטה מצביע על כך שעולים רבים לא מרגישים שייכים וסובלים מאלימות מילולית על רקע גזעני מצד חבריהם לספסל הלימודים, ולפעמים אפילו מהמורים.

קסניה סבטלובה: עוד הראה המחקר כי גם בגילים מאוד מאוד קטנים לא צולחת דרכה של מערכת החינוך להפוך את ילדי העולים וכאלה שמכונים "בני העולים" – כן, חברי היקרים, גם ישראלים מלידה, שנולדו כאן, בארצנו, שמכונים "בני העולים", גם הם סופגים את הגזענות הקשה מאוד, קשה מנשוא.

קסניה סבטלובה: בעצם בית-הספר, שזה מקום תהליך החברוּת הטבעי של אותם ילד וילדה, הופך למקום ששם הם מתייסרים.

קסניה סבטלובה: מדובר על מעל 30% מהעולים והעולות שחווים גזענות.

קסניה סבטלובה: בקרב ילדים יוצאי ברית-המועצות לשעבר מדובר בכ-25%; 30% בקרב העלייה מאתיופיה.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, גם בישראל של 2016 יש עדיין לא מעט גילויים של גזענות המבוססים על שנאת האחר.

קסניה סבטלובה: הדרך שלנו היא דרך של קונסנזוס; הדרך שלנו היא דרך של פיוס; הדרך שלנו, של מדינת ישראל, היא דרך של אחדות.

קסניה סבטלובה: אנחנו למדים מההיסטוריה הארוכה כל כך והקשה כל כך של עם ישראל, שאם יש דבר אחד שיכול להחריב את הבניין הזה, את הבניין המטאפיזי הזה שאנחנו כולנו נמצאים בו, את מדינת ישראל, הרי זה שנאת חינם, וזה ריב בין האחים, וזה מלחמות היהודים הקשות מאוד, שבסופו של דבר החריבו את בית-המקדש.

קסניה סבטלובה: המצב הזה הוא לא גזירת גורל, ויש פתרונות, גם על-ידי ערנות וגם על-ידי הדרכה של מורים ועל-ידי חקיקה.

קסניה סבטלובה: אני באמת מציעה לבית-הנבחרים שלנו שאנחנו שוב נדון ונעלה, ושהממשלה תאמץ את שני החוקים החשובים כל כך – אחד מהם זה חוק לימוד של התפוצות, שכולנו באמת נדע מה הם אותם החלקים של התצרף שאנחנו לא מכירים.

קסניה סבטלובה: וההיכרות הזאת מהבית – – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

קסניה סבטלובה: אני ממש מסיימת במשפט אחד.

קסניה סבטלובה: והחוק השני הוא כמובן חוק חינוך חובה נגד גזענות.

קסניה סבטלובה: אנחנו בישראל לא יכולים להיות סובלניים כבר כלפי התופעה הזאת, לא כשמדובר בבני העלייה האתיופית, לא כשמדובר בבני העלייה מחבר המדינות – –

מאיר כהן: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – ולא כשמדובר ביהודים אורתודוקסים, רפורמים או קונסרבטיבים, שגם הם סופגים הרבה מאוד גזענות והסתה.

קסניה סבטלובה: אני מקווה מאוד שביום העלייה הבא אנחנו נהיה הרבה יותר מאוחדים ושהעלייה שלנו תגבר ותעלה.

מאיר כהן: תודה.

קסניה סבטלובה: ואני באמת מאמינה שאת, שרת העלייה והקליטה, תעשי כל מה שביכולתך גם להילחם על התקציבים וגם – –

מאיר כהן: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – בעצם להיטיב עם העולים שמגיעים לארצנו.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אגב, שמתי לב באמת, אדוני השר, שמרשימת הדוברים ביום העלייה אני היחיד שנולד כאן.

עודד פורר: אני חושב שזה אולי בגלל – – –

מאיר כהן: אבל מהנוכחים לא.

מאיר כהן: גם ירדנה נולדה כאן.

יחיאל חיליק בר: עודד, עודד, אני תמיד אומר שאני עליתי מצפת לירושלים.

יחיאל חיליק בר: גם אתה.

עודד פורר: בפרשת ניצבים כתוב: "ושב ה' אלֹהיך את שבוּתך ורִחֲמך ושב וקִבצך מכל העמים אשר הפיצך ה' אלהיך שמה.

עודד פורר: אם יהיה נִדחֲך בקצה השמים, משם יקבצך ה' אלהיך ומשם יִקחך.

עודד פורר: והביאך ה' אלהיך אל הארץ אשר ירשו אבותיך וירשתהּ והיטִבך והרבך מאבֹתיך".

עודד פורר: מפרש את זה רש"י: ושב ה' אלוהיך את שבותך – היה לו לכתוב: והשיב את שבותך.

עודד פורר: רבותינו למדו מכך שהשכינה כביכול שרויה עם ישראל בצרת גלותם, וכשנגאלים הכתיב גאולה לעצמו, שהוא ישוב עמהם – הקדוש-ברוך-הוא ישוב עם עַם ישראל כשהוא חוזר מן הגלות – ועוד יש לומר שגדול יום קיבוץ גלויות ובקושי, כאילו הוא עצמו צריך להיות אוחז בידיו ממש איש-איש ממקומו.

עודד פורר: למה הקראתי ופתחתי בעניין הזה?

עודד פורר: כי אנחנו באמת מתייחסים לעלייה כאל גאולה מאוד מאוד גדולה, ואני חושב – אולי הנס הגדול ביותר שקרה לנו.

עודד פורר: אבל כמו שהיא נס גדול, יש בעלייה הזאת קושי רב, וכל עולה צריך את הסיוע הזה, שייקחו אותו ביד, שילוו אותו, שיעזרו לו.

עודד פורר: וכך אנחנו צריכים לקלוט עלייה, וכך אנחנו צריכים ללוות ולהסביר פנים.

עודד פורר: ואני יודע, השרה לנדבר, כמי שגם זכה לשרת כמנכ"ל משרדך, עד כמה את, אולי גם כמי שחוותה את התהליך הזה, דאגת שככה אנחנו נקלוט עלייה: נלווה כל עולה ביד, עם סל קליטה, שהוא יצא כבר משדה-התעופה עם תעודת הזהות – כל הליווי הצמוד הזה.

עודד פורר: וזה גם מתחבר למה שאמר דוד בן-גוריון בהקמת המדינה.

עודד פורר: הוא אמר: עלייה אינה הסעת יהודים לארץ-ישראל, אלא השרשתם.

עודד פורר: ואכן, מאז ימי בן-גוריון ועד היום הושרשו בארץ-ישראל מיליוני עולים, שעוד עלו לפני דוד בן-גוריון – גם דוד בן-גוריון היה עולה.

עודד פורר: וכמקום שהיישוב היהודי באמת לא פסק בו מעולם – לאורך כל ההיסטוריה היו עולים ועולי רגל, אבל זה היה, ככה, מעט; יישוב קטן, מעט עלייה.

עודד פורר: ברגע שקמה התנועה הציונית ואמרה: אנחנו שמים את העניין הזה בראש סדר העדיפויות, אנחנו שואפים לעלייה לישראל, אנחנו רואים את זה כיעד שלנו, התחילו להגיע מיליונים.

עודד פורר: וראינו איך הופך החזון הזה, החלום הזה – התפילה הזאת שכל יהודי אלפי שנים מתפלל, "לשנה הבאה בירושלים הבנויה", הופכת מחלום למציאות.

עודד פורר: אבל, חברים, אנחנו נמצאים עדיין בתחילת הדרך; היא לא נפסקה, ואתה יודע, יש השיר שכתבו: "ונמשכת שיירה / מן המאה שעברה".

עודד פורר: השיר הזה נכתב במאה ה-20, ואנחנו כבר במאה ה-21; אנחנו מדברים על המאות שעברו.

עודד פורר: אם אני לוקח – אמרו לי שאני לא עולה, אבל סבא-רבא שלי עלה לכאן ב-1890, ועד היום הגיעו לכאן מיליוני עולים, והשאיפה היא שעוד יגיעו.

עודד פורר: יש – גם אמרתי את זה היום בדיון – 14.5 מיליון יהודים בעולם; רק 6 מיליון מתוכם חיים בישראל.

עודד פורר: דמיינו רגע מצב אחר, מצב שבו רוב העם היהודי חי בארץ-ישראל, מצב שבו אנחנו כאן 10 מיליון יהודים: איזו פריחה של יישובים; מה זה היה עושה לדימונה אם היו באים 10 מיליון יהודים, כמה מהם היו מגיעים לדימונה, כמה לשאר הנגב, לגליל; איך היינו מצליחים להפריח פה עוד ועוד את השמשה; איזה ביטחון היינו מייצרים פה.

מאיר כהן: השממה.

עודד פורר: את השממה.

עודד פורר: איזה ביטחון היינו מצליחים לייצר כאן.

עודד פורר: וזה החזון.

עודד פורר: ואני קורא ביום הזה דווקא מכאן לממשלת ישראל, לשרה, שאני יודע שהיא שמה את זה על סדר-היום: אל תעצרי.

עודד פורר: אנחנו בכנסת הזאת נעזור לך לעשות מה שצריך כדי להביא עוד מיליונים של עולים.

עודד פורר: וכן, יצאה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שהזכירה את זה קודם, גם את העולה אברה מנגיסטו, שנמצא בשבי.

עודד פורר: הוא יחזור; אנחנו נחזיר אותו, ואנחנו לא שוכחים אותו, לא ביום הזה ולא בכל יום שעובר.

עודד פורר: ואנחנו נעשה את מה שאנחנו יכולים ואת הפעולות כדי להחזיר – לא רק אותו – ובאמת לגאול את שאר העולים, וגם את מי שנמצא בשבי.

עודד פורר: ואני אסיים, ככה, פתחתי באיזה וורט קטן, ואסיים אולי: כשם שרחל אמנו לא חיכתה לישועה, היא גם מסרה ליעקב את הסימנים כדי שהוא ידע שהולכים לרמות אותו ואיך מרמים אותו, וברגע האחרון היא מסרה לאחותה את הסימנים כדי שלא להלבין את פניה ברבים; היא פעלה, היא לא הייתה פסיבית, ועל כן היא בעצם הייתה ראויה לאותה נבואת נחמה, שאני חושב שאולי אז תתקיים בנו, שאומרים: "מנעי קולך מבכי ועיניך מדמעה.

עודד פורר: כי יש שכר לפעֻלתך נאֻם ה' ושבו מארץ אויב.

עודד פורר: ויש תקוה לאחריתך נאם ה' ושבו בנים לגבולם".

עודד פורר: נאחל לנו שכך נראה את יום העלייה הבא, עם עוד מיליונים ששבים לגבולם.

עודד פורר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, אני מפנה אותך לזמן – תראה איזה דיוק.

מאיר כהן: אתה מדויק, אני לא צריך להזכיר את זה.

מאיר כהן: תמיד.

חיים ילין: יש לך עוד שלוש שניות.

חיים ילין: תישאר.

מירב בן ארי: – – –

קריאות: – – –

אריה מכלוף דרעי: לא, לא, השעון – – –

מאיר כהן: נכון, השעון, אבל בדרך כלל – לא ניקח את זה ממנו – הוא מקפיד על זמנים.

מאיר כהן: השעון הופעל.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת היקרים, יום העלייה הוא יום שמזכיר לנו את אחד היסודות העיקריים שעליהם מושתתים מדינת ישראל והעם היהודי: העלייה לארץ-ישראל.

טלי פלוסקוב: חוק השבות, שנחקק ב-1950, קובע שכל יהודי זכאי לעלות לישראל.

טלי פלוסקוב: כך זכאים גם בן-הזוג, בת-הזוג, ילדיו ונכדיו לעלות לישראל.

טלי פלוסקוב: הזכות הזאת אינה דבר של מה בכך.

טלי פלוסקוב: במשך דורות רבים התפללו יהודים ליום שבו יוכלו לחזור לארץ אבותיהם.

טלי פלוסקוב: מאז קום המדינה עלו לישראל כ-2.5 מיליון בני-אדם.

טלי פלוסקוב: כמיליון מהם עלו מאז שנת 1990.

טלי פלוסקוב: במובנים רבים לא רק הארץ קלטה את העולים אלא גם העולים קלטו את הארץ.

טלי פלוסקוב: לכל גל עלייה היו מאפיינים ייחודיים משלו, אשר תרמו תרומה משמעותית לחברה, לתרבות ולכלכלה הישראלית.

טלי פלוסקוב: במשך השנים נאספו גלי העלייה לכדי פסיפס מרתק וייחודי אשר מאפיין את החברה הישראלית.

טלי פלוסקוב: אנחנו כל כך גאים במדינה שהקמנו כאן; אנחנו מתפארים בנופים המיוחדים שלה, ברפואה המתקדמת, בחדשנות, בקדמה הטכנולוגית.

טלי פלוסקוב: אבל אני חושבת שהגרעין של כל מה שהשגנו כאן מתחיל בסיפור המיוחד שלנו – בסיפור של מיליוני אנשים שחיו בקצוות שונים של העולם, בתרבויות שונות, ואחרי אלפיים שנה חזרו למולדתם כדי לכונן בית לעם היהודי.

טלי פלוסקוב: לסיפור הזה אין אח ורע בעולם.

טלי פלוסקוב: הרגע הזה שבו אדם אוסף את חפציו, תרבותו וחלומותיו למען מדינה אחרת הוא רגע מכונן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להביא בפניכם קטע קצר מנאום הבכורה שלי בכנסת שמתאר מעט את החוויה הזאת:

טלי פלוסקוב: עליתי לארץ בשנת 1991 עם בעלי, שני ילדים קטנים, שתי מזוודות ו-10 דולר בכיס – הייתי בסך הכול בת 28.

טלי פלוסקוב: מהר מאוד הבנתי שאת הקריירה שלי כפסיכולוגית ילדים אצטרך להניח בצד כדי לדאוג בכל מחיר לקיומה היומיומי של משפחתי.

טלי פלוסקוב: העבודה הראשונה שמצאתי במדינה שלי הייתה כחדרנית בבית-מלון בים-המלח.

טלי פלוסקוב: מאוחר יותר עבדתי כמזכירה בחברת בנייה, ולאחר מכן – בבנק.

טלי פלוסקוב: במכתב ששלחתי לאבא שלי מהארץ כתבתי בצחוק: בקצב כזה, עד שאתה תגיע, אני אהיה ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: אגב, המכתב הזה שמור אצלי עד היום.

טלי פלוסקוב: לאחר כמה שנים הפכתי למנהלת מחלקה בבנק, ומאוחר יותר נבחרתי פעמיים ברציפות לראשות העיר ערד ולכנסת.

טלי פלוסקוב: אני מספרת לכם את הסיפור הזה כאן והיום, כי במידה רבה הסיפור האישי שלי והסיפור של המדינה הוא סיפור של לידה מחודשת.

טלי פלוסקוב: את הסיפור הזה חולקים עוד מיליוני תושבים בארץ הזאת.

טלי פלוסקוב: יש שיגידו שאולי אני חולמת בהקיץ, או מנסה למכור אג'נדה פוליטית.

טלי פלוסקוב: אני בהחלט לא חיה בהרגשה שהכול כאן מושלם.

טלי פלוסקוב: כמי שחוותה את קשיי העלייה על בשרה אני יודעת לומר שמצב העולים טעון שיפור ושיש לנו עוד הרבה מה לעשות.

טלי פלוסקוב: אומנם הדור שלי כבר רואה את עצמו כישראלי והצליח במידה רבה להשתלב, אך ישנם עולים רבים, קשישים, שעלו לכאן בגיל מבוגר יחסית ומצבם קשה מאוד.

טלי פלוסקוב: לרבים מהם אין קורת-גג.

טלי פלוסקוב: נכון להיום יש ברשימת הממתינים לדיור ציבורי כ-27,000 עולים; רק כדי לסבר את האוזן, במשרד השיכון יש כ-3,000 ממתינים.

טלי פלוסקוב: בשנים האחרונות אנחנו עדים לגלי עלייה גדולים מאוקראינה ומצרפת.

טלי פלוסקוב: חשוב לי לומר כאן, מעל דוכן הכנסת, ובמיוחד ביום זה, כי זאת חובתנו כנציגי ציבור לא רק להעלות את אותם אנשים לארץ אלא גם לקלוט אותם ולדאוג לצורכיהם.

טלי פלוסקוב: אני רואה שהזמן שלי תם, אבל אני רוצה קודם כול באמת להודות למשרד הקליטה, לגברתי השרה ולכל מי שתורם לקליטה מוצלחת של עולים חדשים.

טלי פלוסקוב: ואני רוצה לקרוא לכל אותם אלו שמתלבטים אם לעלות לארץ או לא ולומר להם: בואו.

טלי פלוסקוב: בואו לקחת חלק בבנייתה של המדינה היהודית, כי כל עולה שמגיע לארץ ובוחר לבנות פה את חייו, בונה ומחזק גם את מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: גברתי השרה תשיב בשם הממשלה; בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, תודה לחברי הכנסת שנאמו היום ולקחו חלק פעיל מאוד ביום החג, יום העלייה הראשון במדינת ישראל.

סופה לנדבר: כבוד היושב-ראש, לכבוד הוא לי כשרת העלייה והקליטה לעמוד כאן, מעל בימת הכנסת, ולברך את המדינה, את העולים ואת חברי הכנסת והשרים ביום העלייה הראשון של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אין ספק שבמדינת ישראל יש משמעות מיוחדת לציון היום הזה, כי לא רק שמדינת ישראל היא מדינה קולטת עלייה, מדינת ישראל נבנתה על-ידי עולים.

סופה לנדבר: מאז הציווי לאברהם אבינו: לך לך מארצך וממולדתך, לא הפסיקו יהודים לעלות ארצה.

סופה לנדבר: מדינת ישראל מורכבת כולה מעולים ובני עולים, וסיפורה של המדינה נכתב בידי עולים, כי למעלה מ-3 מיליון אזרחי ישראל כלל לא נולדו כאן במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אין בישראל משפחה שלא נמצא בה עולים חדשים – הורים או סבים או קרובי משפחה רחוקים.

סופה לנדבר: כולנו היינו פעם עולים, כולנו שייכים למורשת העלייה.

סופה לנדבר: גם הנכדות שלי, אלכס וקארין, תספרנה יום אחד שסבא וסבתא ואימא היו עולים.

סופה לנדבר: בדפי ההיסטוריה של העם היהודי ניתן למצוא מלחמות קשות ורדיפות, גלויות קשות וארוכות של העם היהודי, שסולק מארצו וממולדתו אך אף פעם לא ויתר על החלום לשוב.

סופה לנדבר: זהו חלום בן אלפי שנים, והתקווה לחזור הביתה הייתה האור בקצה המנהרה.

סופה לנדבר: ארץ-ישראל שימשה מאז ומתמיד מקור לתקווה, לחלום, בתקופות החשוכות ביותר בהיסטוריה של העם היהודי.

סופה לנדבר: ישראל היא עד היום המגנט המושך אליו יהודים מכל קצוות העולם.

סופה לנדבר: אנחנו זוכרים את העליות הציוניות, את מיישבי הארץ ומקימי מדינת ישראל; אך העלייה היא לא סתם מושג היסטורי של ייבוש ביצות וחלוצי "חומה ומגדל".

סופה לנדבר: העולים ממשיכים להגיע כל שנה, וגם השנה הזאת, ואני כשרת העלייה והקליטה, יחד עם הסוכנות היהודית והמוסדות, שמחה לבשר לכם שהעלייה בעלייה.

סופה לנדבר: וממש כמו אז, גם היום ממשיכים לבנות ולחזק את מדינת ישראל ואת החברה בישראל.

סופה לנדבר: כל עלייה תרמה את חלקה לפיתוח המדינה.

סופה לנדבר: כפי שאמר ראש הממשלה בנימין נתניהו, העלייה הצילה את מדינת ישראל.

סופה לנדבר: אך בצד השמחה בחג הזה אני צריכה לומר כאן שעולים חווים לא מעט קשיים: קשיי שפה, פרידה מחברה, ממשפחה, ממקום עבודה ומהתרבות המוכרת.

סופה לנדבר: משימת קליטה העלייה לא שייכת רק למשרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: על כולנו – אבל על כולנו – להירתם יחד כדי לוודא שישראל לא רק אוהבת עלייה, אלא גם אוהבת עולים.

סופה לנדבר: אני עומדת פה מעל בימת הכנסת וקוראת לכולנו: זו המשימה של כולנו לחזק את העולים, לחבק אותם, להיות סובלניים ורגישים ולעשות הכול כדי שירגישו בבית, מייד ולתמיד.

סופה לנדבר: רבותי, קליטת עלייה היא משימה לאומית, וצריכים לזכור, וביום הזה לחזור על זה מיליון פעמים: קליטת עלייה היא משימה לאומית, ועולים הם נכס מאין כמותו לעם ישראל, למדינת ישראל.

סופה לנדבר: הם הון אנושי שאנחנו מתגאים בו.

סופה לנדבר: היום הזה לא נועד לחגוג את המילה עלייה אלא את האנשים – העולים.

סופה לנדבר: אם נדע לאמץ אותם, לאמץ את העולים לחיקנו, ונבין שהעולים הם בעצם אנחנו כולנו, הרווח שלנו כעם יהיה עצום.

סופה לנדבר: רבותי, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עולים יקרים, חג שמח, חג העלייה הראשון במדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: תודה רבה לך.

מאיר כהן: תם הדיון.

מאיר כהן: ביקשו הבעת עמדה, לפני שאנחנו – אני מבקש מחבר הכנסת יהודה גליק.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ביקשת הבעת עמדה.

מאיר כהן: לעשות את זה קצר, בבקשה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש היקר והמתוק, חברי וחברותי חברי הכנסת המתוקים והמתוקות, אני קודם כול מצטרף לכל מה שנאמר על העלייה.

יהודה גליק: אי-אפשר שלא להצטרף.

יהודה גליק: אני רוצה גם להוסיף, כמי שמכיר מקרוב את פעילות משרד הקליטה וקולטי העלייה: אני מבקש מכאן לשלוח ברכת תודה רבה לכל אחד ואחד מעובדי משרד העלייה והקליטה בכל רחבי הארץ, שלפעמים זוכים ליחס של כפיות טובה, למרות שהם עובדים מאוד מאוד קשה ומאוד פרטני.

יהודה גליק: אני שולח להם בשם כנסת ישראל תודה רבה, וכמובן, לכל המתנדבים ולכל הארגונים ששותפים להם; אבל בראשם משרד העלייה והקליטה.

יהודה גליק: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: נורית קורן – לא נמצאת.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו נועלים את הדיון.

מאיר כהן: גברתי השרה, כל המציעים, אנחנו נסתפק – –

קריאה: מסתפקים בתשובת השרה.

מאיר כהן: – – בתשובת השרה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כך, לא נערוך הצבעה.

מאיר כהן: תודה לכם.

מאיר כהן: ציון שבעים שנה להקמתן של אחת-עשרה הנקודות בנגב

מאיר כהן: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ציון 70 שנה להקמתן של 11 הנקודות בנגב, מס' 4643, 4777, 4840, 4864, 4868 ו-4871.

מאיר כהן: אני מתכבד להקריא את דבריו של יושב-ראש הכנסת.

מאיר כהן: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לציון עלייתן של 11 הנקודות בנגב – מבצע התיישבות נרחב, אירוע מכונן, ששינה באופן יסודי את האופן וההיקף של הנוכחות היהודית בנגב.

מאיר כהן: 70 שנה חלפו מאז אותו מבצע לילי במוצאי יום הכיפורים תש"ז, בין 5 ל-6 באוקטובר 1946, שבו עלו על הקרקע 11 נקודות התיישבות חדשות בצפון הנגב, על אפו וחמתו של השלטון האנגלי.

מאיר כהן: במהלך מורכב, חשאי ומתוכנן היטב שהוביל ארגון "ההגנה", התמקמו לא פחות מ-1,000 איש בתנאי שדה באותן נקודות שנבחרו בקפידה.

מאיר כהן: הללו הפכו לימים למושבים ולקיבוצים והשפיעו מהותית על מפת האחיזה היהודית בכל השטח הגדול הזה.

מאיר כהן: תרומתו של המבצע הייתה עמוקה, משום שמעבר לנחישות הרבה שהוא הוכיח כלפי הבריטים ששלטו אז בארץ, הוא גם נתן לנו שיעור מאלף על חלוציות וציונות ועל חשיבותו הגדולה של אזור הנגב למרקם החיים שלנו כאן.

מאיר כהן: אחד המאפיינים המרתקים של מבצע התיישבות רחב ההיקף הזה, שגם מקבל משנה תוקף ועניין במבט מתוך מציאות ימינו, היה השותפות הרחבה ושילוב הידיים של אנשים בעלי רקע שונה, לעתים מקצה לקצה: היו שם דתיים וחילונים, בני "הנוער העובד", "הצופים" ו"מכבי צעיר", יוצאי "השומר הצעיר", הגרעין הדתי של הפלמ"ח ו"הפועל המזרחי".

מאיר כהן: כולם כאחד, ללא יוצא מן הכלל וללא הבדלי השקפות – שבוודאי היו גם אז בנושאים רבים, אך הונחו באותה עת בצד – ראו לנגד עיניהם את המשימה החשובה והדחופה: לקבוע עובדות ולא להשלים עם גזירות הספר הלבן וועדת מוריסון-גריידי, שמהותן הייתה דחיקת רגלינו ממרחבי הנגב.

מאיר כהן: הם נרתמו ומסרו את נפשם, פשוטו כמשמעו, כדי לשנות את המציאות הגיאו-פוליטית באופן עמוק.

מאיר כהן: גם במציאות המוכרת לנו, לצערנו, כיום, של שוק דעות והשקפות בתוכנו, ראוי שניזכר שזה אפשרי ונחוץ לגשר על חילוקי הדעות ופערי העמדות לטובת מטרות מהותיות ומרכזיות המשרתות את טובת המדינה ולטובת העם.

מאיר כהן: אורים ובארי, חצרים ותקומה, נירים וכפר-דרום – המקורי, כמובן; גלאון, משמר-הנגב, קדמה, שובל ונבטים – כולם היו לשם דבר בתולדות ההתיישבות והפכו לאבני פינה במרחבי הנגב.

מאיר כהן: העובדות נקבעו; היתדות נתקעו.

מאיר כהן: אנחנו מצדיעים היום למייסדי אותן 11 נקודות בנגב ומבקשים לשאוב מאותה רוח של נחישות, התמסרות ואמונה גדולה של מיישבי הנגב גם לימינו אלה.

מאיר כהן: תודה ליוזמי הדיון.

מאיר כהן: יוזם הדיון מתבקש לשאת את דברו.

מאיר כהן: אדוני חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

מאיר כהן: תסלחו לי, גם כאן אני אקפיד על זמן: חמש דקות לכל אחד.

מאיר כהן: חיימק'ה, אחרי יום כזה – בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר – שליווה אותנו ובירך אותנו גם היום בטקס; ציון דרך, אני חושב, גם מבחינת הכנסת, דרך אגב, זו הפעם הראשונה – חברי כנסת, אורחים יקרים ומי שנשאר מוותיקי האזור, אני רואה כמה ידיים מתנופפות.

מאיר כהן: ברוכים הבאים.

חיים ילין: ברוכים הבאים.

חיים ילין: כיף גדול שאתם פה.

חיים ילין: החזקתם מעמד עד עכשיו.

חיים ילין: יום שלישי, יש לו הדינמיקה שלו, ובדרך כלל אנשים יוצאים לסיורים, אבל אנחנו פה.

חיים ילין: כנראה, כמו שתמיד אני אומר, מה שקובע זה האיכות, לא בהכרח מעבר לזה.

חיים ילין: בארי, גלאון, שובל, חצרים, נירים, אורים, תקומה, נבטים, משמר-הנגב, קדמה – שהוקם ב-1946 ובעצם התפרק ב-1962 ורובם נקלטו בקיבוץ בארי מתוך ציונות ואחווה.

חיים ילין: היום דנו על קדמה כפנימייה שהוקמה ב-1979, אתה היית שותף לדיון הזה.

חיים ילין: אני מקווה שדרך קדמה אנחנו לומדים את כל נושא הפנימיות – איך צריך לעזור ואיך צריך לתמוך.

חיים ילין: אבל מעל הכול, הנושא השני בוועדת החינוך היה איך אנחנו מציינים את הקמת 11 הנקודות בתוך מערכת החינוך, כחלק מהלימודים.

חיים ילין: בוועדת הפנים דנו על תוכנית של תיירות, ומסלולים שהתלמידים צריכים להגיע אליהם וללמוד על 11 הנקודות.

חיים ילין: כך הסתיים הדיון בוועדת המדע – איך מחברים את 11 הנקודות ואת הנגב לגז.

חיים ילין: אני חושב שאלה הנושאים הכי בוערים שיש היום.

חיים ילין: אבל אנחנו, נדמה לי, לפעמים לא לומדים מההיסטוריה של עצמנו, כי יש פה בהתיישבות הזאת קבוצת צעירים חילונים, דתיים, מימין, משמאל, מכל מה שאתם רוצים, שהייתה להם משימה אחת: להקים 11 יישובים ולהפוך את הנגב לחלק ממדינת ישראל.

חיים ילין: לוי אשכול קונה צינורות, עודפי צינורות, ובעצם מחבר את אותם יישובים, כביצועיסט, ומביא מים, כי מים זה חיים.

חיים ילין: אגב, השלב הבא, שמעטים מכירים, זה שב-1982 מחברים את אותם יישובים – הפעם לשפד"ן.

חיים ילין: אבל תסת

חיים ילין: כלו איך ההיסטוריה עושה בדיוק את אותו סיבוב וחוזרת לאותו מקום.

חיים ילין: וכשהתחילו ההפגזות על אותם יישובים, ותיקי היישובים אמרו לי: חיים, זה כלום לעומת מה שאנחנו עברנו בזמנו, אבל זה עובר לדור הבא ולדור של הנכדים, ואת זה אנחנו לא מצליחים ללמוד.

חיים ילין: האגף הזה, כבוד חבר הכנסת בגין, שלפעמים מציין היום את אותה התיישבות כשמאלנים ובוגדים – לי נצבט הלב, כי הם שהקימו את מדינת ישראל.

חיים ילין: הפילוג הזה של "הם" ו"אנחנו" לא מקובל עלי.

חיים ילין: הוא לא נכון.

חיים ילין: אפשר להתווכח.

חיים ילין: הם התווכחו, אוי ואבוי איך הם התווכחו, אבל הייתה להם מטרה אחת, והם הגיעו לשם.

חיים ילין: אנחנו יכולים להתווכח פה כמה שאתם רוצים, אבל צריכה להיות מטרה אחת:

חיים ילין: המטרה היא בעצם לאחד את העם וללמוד איך הוקמו 11 יישובים בנגב, ואיך אנחנו צריכים להמשיך לפתח את מדינת ישראל.

חיים ילין: היישובים שהיום סופגים את יד הטרור של עזה – הם, שתמיד הושיטו את היד לשלום, מקבלים טילים.

חיים ילין: אנחנו צריכים להמשיך לשאוף שהדורות הבאים ימשיכו להיות חלוצים, יעבדו עד התלם האחרון את האדמה, ובסופו של דבר נצליח להביא את מקסימום הביטחון שאנחנו יכולים להתיישבות הזאת, שהוא מעל הכול השלום.

חיים ילין: והנאום הזה הוא יותר פוליטי מהנאום שנאמתי – כי אני חושב, אני רוצה שכולנו נלמד שכולנו משרתים מדינה ואידיאה, ולא ראיס.

חיים ילין: אנחנו נבחרנו על-ידי העם ואנחנו צריכים לשרת את העם ואת המדינה, ולא אף אחד שבא ופוקד עלינו דברים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חיים ילין: בסופו של דבר – כבוד היושב-ראש, אני רק רוצה לומר תודה.

חיים ילין: זה הכול.

מאיר כהן: בבקשה.

חיים ילין: אני רוצה לומר תודה ענקית על כל הארגון של הכנסת, לכל הסדרנים, לכל עובדי הכנסת, למחלקת האירועים, לוורד ליפשיץ וברוך בוזגלו.

חיים ילין: לצוות המדהים שלי, שבלעדיו לא היה אפשר להקים דבר כזה; זה 400 אנשים שחלקם הלכו הלוך-חזור עם קלנועיות, והיה צריך סבלנות, וזה קרן, סתיו ודוד – אנשים מדהימים.

חיים ילין: ובסופו של דבר, להודות לראשי הרשויות, לסיגל מורן, גדי ירקוני, תמיר עידן, שבעצם הגיע אתנו, ולתנועה הקיבוצית, לניר מאיר, שהגיע ותמך ועזר.

חיים ילין: ולך, כבוד השר, תודה ענקית על שבאמת כיבדת אותנו בנוכחותך.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ – בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני אנצל את ההזדמנות להודות לחבר הכנסת חיים ילין, שהודה לכולם אבל צריך להודות לו על היוזמה ועל הארגון.

עמיר פרץ: עשית מעשה חשוב ביותר.

עמיר פרץ: אני גם מברך את התלמידים שנמצאים כאן, מהכפר מע'אר – נמצאים כאן תלמידים, וחברנו אכרם חסון מארח אותם – ולכל חברי הכנסת שהגיעו לדיון הזה בראשותו של השר אריה מכלוף דרעי.

עמיר פרץ: חברי הכנסת, כתושב הנגב, לבי מתמלא גאווה כאשר אני נוסע ברחבי הנגב ורואה כמה חבל הארץ שלנו הוא חבל ארץ משגשג, עתיר יבול ותנובה.

עמיר פרץ: הוא מאזוריה המלבלבים ביותר של ארצנו, ועומד בהחלט בהישגים אולי של השורה הראשונה של המייסדים, המייסדים של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: ללב השממה המדברית הבלתי-מאוכלסת הגיעו אותם מתיישבים במסע חשאי ואמיץ באישון לילה עם מוטיבציית-על ליישם את ההתיישבות בנגב במסגרת המאמץ להניח את התשתית לגבולותיה של מדינת ישראל, זו שנועדה להיות מדינה יהודית ודמוקרטית, חברת מופת המבוססת על שוויון וצדק חברתי.

עמיר פרץ: אין ספק כי השפעת המבצע על עיצוב גבולה הדרומי של מדינת ישראל הייתה מכריעה, למורת רוחו של המנדט הבריטי.

עמיר פרץ: ואנחנו רואים היום ותיקים בצד עולים, דתיים וחילונים, יוצאי ארצות שונות, תנועות ההתיישבות המגוונות, כולם ביחד חיים זה בצד זה בחבל הארץ המאוד-מבורך, שקלט גם את העלייה הגדולה שהגיעה מצפון-אפריקה, וחיים בשלום גם עם האוכלוסייה הבדואית שנמצאת באותו אזור.

עמיר פרץ: 70 שנה של אהבה ועמל; 70 שנה של אומץ והקרבה; 70 שנה של חריצות וכישרון.

עמיר פרץ: אני מכיר גם את הטיעון שלפיו הקמת 11 היישובים היא דוגמה למתנחלים שנמצאים היום ביישובים המבודדים, ואני לא חושב שאפשר להתחמק מההשוואה הזאת, חברי חבר הכנסת חיים ילין.

עמיר פרץ: אני חושב שאין מקום להשוואה הזאת, מכיוון שב-1946, עת הוקמו 11 היישובים, הם גם הרחיקו את הסכנה הביטחונית ליישוב והעניקו לצה"ל יתרון אסטרטגי; היום, במדינת ישראל הריבונית, ההתנחלויות המבודדות – ואני מדגיש: ההתנחלויות המבודדות, לא הגושים – מגבירות את האיום, מוסיפות נטל וקושי עצום למשימותיו של צה"ל ומעצימות את החיכוך בין שתי אוכלוסיות עוינות שנמצאות באותו אזור.

עמיר פרץ: ב-1946 פעלו החלוצים בחשכת הליל נגד גזירות שלטון זר.

עמיר פרץ: ב-1946 החלטנו לשלוט על גורלנו, על עתידנו.

עמיר פרץ: אבל היום אנחנו שולטים על גורלנו ועתידנו, אנחנו הריבון, וכל מי שפועל בניגוד להחלטות בית-המשפט העליון פוגע בריבונות הישראלית ובלגיטימיות שלה לטווח ארוך.

עמיר פרץ: האם אפשר להשוות את עמונה לניר-עם?

עמיר פרץ: האם אפשר להשוות את מגרון לנבטים או את גבעת-אסף לחצרים?

עמיר פרץ: אני חושב שלא – לא, בשל היעדים הלאומיים, ולא, בשל העובדה שהיישובים שהוקמו ב-1946 היו בקונסנזוס הלאומי, היו בהסכמה של כל היישוב היהודי באותה עת.

עמיר פרץ: והיום, לצערי הרב, ההשקעה הגדולה שמתקיימת סביב יישובים שהם לא בהסכמה – אנחנו לא מדברים על הגושים, אנחנו מדברים בעיקר על היישובים שמייצרים מחלוקת קשה בציבור הישראלי, מחלוקת דמוקרטית, מחלוקת מאוד עמוקה על היעדים של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: ואני אומַר שבהחלט היום אותו אזור שלנו, אותו אזור שהוקם כפי שהוקם, ממשיך להיאבק.

עמיר פרץ: גם היום, אחרי שעברו את מלחמת העצמאות, אותם מתיישבים, ואחר כך עברנו את תקופת ה"פדאיונים", והיום אנחנו בתקופת ה"קסאמים", אנחנו עדיין נמצאים במצב שבו איש לא יזיז אותנו מאותו חבל ארץ.

עמיר פרץ: אבל אני מוכרח להדגיש שהיום, כאשר שואלים תושב עוטף-עזה, אם הוא בניר-עם או בשדרות, מה מפחיד אותו יותר: האם הוא מפחד מטיל ה"קסאם" או ממכתב הפיטורים, השאלה היא לא שאלה פשוטה.

עמיר פרץ: כי כבר למדנו איך להתמודד עם טילי ה"קסאם" – יש מרחב מוגן לטיל ה"קסאם", יש ממ"ד לטיל ה"קסאם"; מכתב פיטורים עוקף גם בטון של 40 ס"מ ומגיע.

עמר בר-לב: "כיפת ברזל" יש.

עמיר פרץ: יש "כיפת ברזל" שמגינה.

עמר בר-לב: מי אתה שתשכח את זה?

עמיר פרץ: תודה.

עמיר פרץ: אבל מה עם "כיפת הברזל" החברתית?

עמיר פרץ: "כיפת הברזל" החברתית זה הדבר שנדרש היום לתושבי עוטף-עזה באזור כולו, ואני מודה לחברי עמר בר-לב שהדגיש זאת.

עמיר פרץ: רק שני משפטים, ברשותך, אדוני היושב-ראש.

עמיר פרץ: אני רואה שזמני תם.

מאיר כהן: כן.

עמיר פרץ: לצערי הרב, החקלאות היום מותקפת, מותקפת מכל עבר.

עמיר פרץ: לצערי הרב, החקלאות, שהייתה גם ערך מאוד חשוב, הופכת היום לגורם שמודדים באופן כלכלי בלבד, ועוד מעט נוצף ביבואנים שיוכיחו שהם מסוגלים להביא יבוא של חקלאות במחירים נמוכים יותר.

עמיר פרץ: יכול להיות, יכול להיות.

עמיר פרץ: אבל מה יקרה כשיום אחד כל השדות יתייבשו כי איש לא ירצה לגדל חקלאות במדינה הזו?

עמיר פרץ: מה יקרה עם הילדים שלנו?

עמיר פרץ: מה, הם ילמדו שעגבנייה פוגשים רק במדפים של הסופרמרקט?

עמיר פרץ: שאי-אפשר לפגוש אבוקדו שגדל על העצים, כי השדות יתייבשו והיבואנים יחגגו?

עמיר פרץ: לכן, הגיע הזמן שנחזור לאותם ערכים – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עמיר פרץ: אני מסיים.

עמיר פרץ: משפט אחרון.

עמיר פרץ: יש כאלה שאומרים שאני חי בנוסטלגיה, מתגעגע לעבר, שאני אולי – כן, כן, יש הרבה דברים בעבר שאני מתגעגע אליהם: לסולידריות הפנימית, לעובדה שאנשים הרוויחו פחות.

עמיר פרץ: גם ההורים שלנו השתכרו בעמל רב שכר מינימום, אבל הם הצליחו לקנות דירה, הצליחו לתת לילדים שלהם את התחושה שיש להם ביטחון כלכלי, ביטחון תעסוקתי.

עמיר פרץ: היום, לצערנו, הצעירים בישראל עובדים מאוד קשה אבל לא מרגישים שיש להם ביטחון תעסוקתי שאכן יבטיח את עתידם.

מאיר כהן: תודה רבה.

עמיר פרץ: הגיע הזמן שנחזור להתיישבות, לתעשייה, שכל אדם יוכל להתפרנס בכבוד, להזדקן בכבוד, ונניף את שני הדגלים: צדק חברתי ושלום.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יעקב מרגי – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הכנסת מציינת היום 70 שנה להקמתם של 11 יישובים יהודיים בנגב, ואני, ברצוני לציין את 11 הנקודות, י"א, והן: ביר-הדאג', קסר-א-סיר, אבו-קרינאת, אבו-תלול, תראבין-אלסאנע, אום-בטין, אבו-כף, אלאטרש, מולדה, דריג'את, מכחול, א-סייד ועבדה.

טלב אבו עראר: אלה היישובים שהיו קיימים, הכירה בהם המדינה.

טלב אבו עראר: היישובים שספר חברי חיים ילין הוקמו, לא היו קיימים.

טלב אבו עראר: אני לא חושב ולא מאמין שיש מקום להשוואה בין היישובים שמדובר עליהם כאן

טלב אבו עראר: לבין היישובים שאני מעלה כאן – יישובים שהם מוכרים, אבל, מכובדי השר, לא פותחו.

טלב אבו עראר: מי כמוך מכיר את היישובים האלו, ויודע שהם ללא כל תנאים בסיסיים, אפילו – תשתיות, חשמל, מים.

טלב אבו עראר: בחלק קטן מהם יש את הדברים האלו.

טלב אבו עראר: היישובים האלה גם גדולים יותר מהיישובים שעליהם מדובר.

טלב אבו עראר: דוח מבקר המדינה דיבר על זה, ונזף בממשלה על המדיניות הננקטת כלפי האוכלוסייה הערבית-בדואית בנגב, שהיישובים האלו, שיש להם תוכניות מתאר מאושרות, לא פותחו.

טלב אבו עראר: הכסף המיועד לפיתוח היישובים האלו כל שנה מוחזר לאוצר.

טלב אבו עראר: שוב, אנחנו מדברים על אזרחים במדינה.

טלב אבו עראר: אני לא יודע מה הסיבה לכך.

טלב אבו עראר: למה המדינה לא מטפלת ולא מפתחת את היישובים האלו, רק בגלל היותם יישובים של בדואים, של ערבים?

טלב אבו עראר: למה השכנים שלהם, מכובדי יושב-ראש הכנסת – עכשיו יושב-ראש המליאה, למה הקיפוח הזה?

טלב אבו עראר: למה האפליה הזו?

טלב אבו עראר: יש יישוב בדואי, ולידו יישוב יהודי – אין מה להשוות, אין מקום להשוואה.

טלב אבו עראר: אני לא מבין למה, מה הסיבה, מה הסיבה לכך.

טלב אבו עראר: סוגיית הכפרים הלא-מוכרים.

טלב אבו עראר: אני חושב שהגיע הזמן – היא חייבת להסתיים.

טלב אבו עראר: אחרי 70 שנה, מיום קום המדינה עד היום, הגיע הזמן לעשות צדק עם האזרחים – – –

מירב בן ארי: אז תעשה יום מיוחד על הפזורה הבדואית בנגב.

טלב אבו עראר: יש את יום הנגב.

מירב בן ארי: – – – יום הנגב – – –

טלב אבו עראר: יש את יום הנגב שיזמתי, ואושר לנו ב-24 בינואר, ונדבר על כל זה.

טלב אבו עראר: אבל עכשיו, אני וחברי מסעוד גנאים, ואחרים מהרשימה המשותפת, היינו בסיור בביר-הדאג', שם נהרסו בתים של משפחה שלמה.

טלב אבו עראר: עשרה בתים בביר-הדאג', איפה שרתמים.

טלב אבו עראר: הרסו שם, השאירו משפחות בלי קורת גג.

טלב אבו עראר: המדינה לא דאגה להם אפילו לבית חלופי.

טלב אבו עראר: אין.

טלב אבו עראר: אין.

טלב אבו עראר: צריך להכיר ביישובים האלה, מכובדי השר.

טלב אבו עראר: אתה שר הפנים; כשהתמנית לשר הפנים, הרבה בדואים חגגו, כי תולים תקווה שהמצב ישתפר, ושהאזרחים הבדואים בנגב ירגישו – אפשר לפתח את הנגב.

טלב אבו עראר: למה מפתחים את הנגב איפה שיש יהודים?

טלב אבו עראר: איפה שיש חוות יחיד, חוות יחיד – אדם, לבד, לבדו, אולי עם אשתו, או בלי אישה, אני לא יודע, יושב על שטח שמשתרע על 500 או 600 דונמים; ולידו ממש יישוב של אלפים, שאין בו כביש, אין בו מים ואין בו חשמל.

טלב אבו עראר: זו דוגמה לדמוקרטיה, לדמוקרטיה בשנת 2016.

טלב אבו עראר: באמת, הגיע הזמן שתתביישו.

טלב אבו עראר: מי שאחראי, קברניטי המדינה, קצת בושה.

טלב אבו עראר: מה תגידו לעולם?

טלב אבו עראר: מה תגידו לעולם: בגלל שזה יהודי אני עושה שם פיתוח, מטפל בו טיפול למופת, ולידו בדואי, בגלל שהוא בדואי, בגלל שהוא ערבי – הוא לא זכאי?

טלב אבו עראר: ככה עושים, ככה פועלים במדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: קצת חוכמה, קצת היגיון.

טלב אבו עראר: באמת, קצת מצפון.

טלב אבו עראר: להסתכל על הבדואים האלו בעין של דאגה.

טלב אבו עראר: לדאוג להם, לפתח אותם.

טלב אבו עראר: אחרת, חברים, מה יגיד הדור הצעיר, שרואה רק הריסת בתים, רואה רק את העוני ואת האבטלה?

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, אני רוצה לסיים בכך שכבוד השר, וגם כבודך וכבוד כל החברים מוזמנים לבקר לפחות ביישובים שהמדינה הכירה בהם בעשור האחרון ולראות מה המצב, לאיפה הכסף הולך.

טלב אבו עראר: איפה הכסף?

טלב אבו עראר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מאיר כהן: אחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן, ויסכם כבוד השר.

מאיר כהן: גברתי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני רוצה להודות לחבר הכנסת חיים ילין על היום הזה, ולשר אריה דרעי.

מירב בן ארי: אני הייתי בטקס וראיתי.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר שכששאלו אותי למה אני מדברת, מה הקשר – אתה יודע, לא גרתי בנגב אף פעם, בניגוד אליך; וגם, כביכול, למה זה מעניין?

מירב בן ארי: אבל האמת היא שאחרי שהייתי בטקס – אתה לא יכול להישאר אדיש.

מירב בן ארי: כי אתה רואה את החבר'ה המבוגרים האלה, שקיבלו את הפרס מהשר ומחיים, ואיך אפשר להישאר אדיש?

מירב בן ארי: זו ההיסטוריה של מדינת ישראל.

מירב בן ארי: אלו אותם האנשים שהקימו את היישובים האלה.

מירב בן ארי: כשאתה מדבר על לוי אשכול זה נשמע לנו רחוק, משהו בהיסטוריה, אבל הנה: הם חיים, הם נמצאים, הם קיבלו תעודה מקסימה היום, הם התרגשו.

מירב בן ארי: אני שמעתי את אחד האנשים שקיבלו אומר לשר – נכון?

מירב בן ארי: הוא אמר לך תודה רבה כל כך על הערב הזה, ואמר שכל הלילה הוא לא ישן.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה דבר אדיר, אז גם רציתי לדבר על זה.

מירב בן ארי: וגם, כמובן, אני אודה שאני משוחדת, כי היועצת הפרלמנטרית שלי, חני, היא מקיבוץ נירים, שהוא אחת מ-11 הנקודות.

מירב בן ארי: אז מתוך הערכה, גם לעבודה שלה, אני החלטתי לומר משהו על נירים.

מירב בן ארי: קראתי היסטוריה.

מירב בן ארי: מאוד מעניין, אגב.

מירב בן ארי: באמת מעניין.

מירב בן ארי: דרך אגב, במושב הקודם דיברתי כאן על האצ"ל.

מירב בן ארי: גם, אמרו לי: האצ"ל זה רחוק; כשקראתי את הסיפור, ממש התחברתי.

מירב בן ארי: זאת אומרת, נכון שהציונות היום כבר עברה שינוי ואנחנו כבר לא מייבשים ביצות, אבל הציונות הזאת, אנחנו יכולים רק ללמוד ממנה.

מירב בן ארי: אז רק מילה אחת על נירים, שעלה ב-1946 והוקם על-ידי גרעין ניר.

מירב בן ארי: הקיבוץ הותקף, כמו כל הקיבוצים, על-ידי הצבא המצרי, והיו שם שישה לוחמים ולוחמת אחת שנלחמו על הבניין.

מירב בן ארי: היה קרב קשה מאוד מאוד נגד הצבא המצרי.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם זה עדיין שם – – –

חיים ילין: מול חטיבה של – – –

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: מול חטיבה מצרית עמדו אותם 42 גברים ונשים עם 20 כלי נשק.

מירב בן ארי: כנראה שהם העבירו ביניהם את כלי הנשק, והדפו את הצבא המצרי.

מירב בן ארי: מספרים שם שעל בניין הביטחון שנהרס השאירו – אני אעשה לך מבחן ידע כללי: מה היה כתוב על הבניין שנהרס?

מירב בן ארי: אז אני אגיד לך.

מירב בן ארי: היה כתוב: לא הטנק ינצח כי אם האדם.

מירב בן ארי: זה מאוד מאוד משמעותי בעיני.

מירב בן ארי: אני חושבת שהתוכנית הזו, של 11 הנקודות בנגב – ואגב, כל הכבוד לך שהעלית את זה; נראה לי שזו הפעם הראשונה שמדברים על זה בכנסת.

מירב בן ארי: זה נותן לנו דוגמה מהי מסירות, מהי אהבת הארץ האמיתית.

מירב בן ארי: אני חושבת שלא צריך לגור בנגב – כמובן, צריך, אבל לא צריך לגור בעצמך כדי להתחבר ולהבין את המשמעות.

מירב בן ארי: אני דווקא שמחה שאני מדברת על זה, כי הרבה פעמים הדור שלי מרגיש מנותק.

מירב בן ארי: אבל גם היום לא יכולתי להישאר אדישה לאירוע הכל-כך מקסים הזה, וגם – לראות שהמסירות הזו ואהבת הארץ זה דבר שלא נעלם; הוא מקבל צורות שונות עם השנים, אבל הוא בהחלט לא נעלם.

מירב בן ארי: וכמובן, יש לי בתוך הלשכה את קיבוץ נירים כל יום, אז יש דברים שאי-אפשר להתעלם מהם.

מירב בן ארי: תודה רבה גם על האירוע המיוחד וגם על ההזדמנות לדבר על משהו שונה, שהוא לא ב"מיינסטרים" הישראלי הרגיל.

מירב בן ארי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן חזן – לא נמצא.

מאיר כהן: אדוני השר, השר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, הוא שר הפנים, אריה מכלוף דרעי – בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, חבר הכנסת חיים ילין, יישר כוח על היוזמה.

אריה מכלוף דרעי: באמת יוזמה ברוכה.

אריה מכלוף דרעי: הכרת הטוב היא הערך העליון בתורתנו.

אריה מכלוף דרעי: המצווה הראשונה שנצטווינו כשהגענו לארץ-ישראל היא מצוות הביכורים, כדי להכיר טוב לבורא עולם שנתן לנו את הפירות.

אריה מכלוף דרעי: אז את הפרי הראשון היפה אנחנו מקריבים, מעלים אותו לבית-המקדש כדי להכיר – הכרת הטוב.

אריה מכלוף דרעי: לא לחינם אמרו חז"ל שכל הכופר בטובתו של חברו, סופו לכפור בטובתו של מקום; עד כדי כך.

אריה מכלוף דרעי: ולכן הצעד של היום, שכולו היה הצדעה, והכרת הטוב, לאותם חלוצים וחלוצות שנשארו אתנו, שזכינו שנשארו אתנו – לא כולם, אבל אלה שנשארו אתנו, ואני מברך אותם ברכת הדיוט: שתהיה להם אריכות ימים ושנים בבריאות; לראות את הדור הזה, שכשמסתכלים ורואים באיזו מסירות נפש הם הקריבו ממש את עצמם, את גופם, הקריבו את כל מה שיש להם כדי ליישב חבל ארץ זה.

אריה מכלוף דרעי: אין לי ספק שאת הנחת הגדולה שיש להם כשהם רואים מה קורה היום בנגב, מה קורה בדרום, מה קרה לבאר-שבע הקטנה שהייתה אז ומה קורה היום לבאר-שבע המטרופולין, מה קורה לכל מה שמתפתח בדרום – עיר-הבה"דים וכל מה שקורה שם וההתיישבות שיש במקום – אין ספק שבשבילם, הם ראו חזון חייהם בחייהם.

אריה מכלוף דרעי: ולנו, ה"צעירים" – אמרתי בטקס שהיה שם היום שעליתי ממרוקו ב-1968, אחרי מלחמת ששת הימים – לראות אותם, כשאני מכיר את ההיסטוריה שעומדת מאחורי האנשים הללו, לשמוע את אהרן ידלין ואחרים שם, בשבילי זה מעמד מאוד מרגש.

אריה מכלוף דרעי: אני מודה לבורא עולם שזכיתי היום להיות שותף בדבר הזה.

אריה מכלוף דרעי: כשפנו אלי ראשי המועצות הברוכים באזור שם, לרתום את המשרד שלנו לעזור באירועים גדולים שעושות המועצות – במהלך השנה כבר שתי מועצות עשו אירועים, ומועצה אזורית אשכול צריכה לעשות גם היא – שמחתי.

אריה מכלוף דרעי: זכות בשבילי שהמשרד שלנו יהיה שותף במימון של האירועים הללו.

אריה מכלוף דרעי: אין ספק שזו יוזמה ברוכה.

אריה מכלוף דרעי: בעזרת השם, שהדרום ימשיך להתפתח.

אריה מכלוף דרעי: אמרתי, עד כדי כך קנאת סופרים, שהצפון היום צועק, רוצה שאת אותם דברים שמשקיעים בדרום ישקיעו גם שם.

אריה מכלוף דרעי: אני מקווה שגם שם, בעזרת השם, נוכל להביא את התוכנית ולהביא את הממשלה להשקיע שם.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לנצל את הבמה – אתמול עמדתי כאן הרבה זמן במהלך של שאלות ותשובות.

אריה מכלוף דרעי: היית נוכח.

מאיר כהן: כן, כן.

אריה מכלוף דרעי: כידוע לכם, זה אמיתי, אנחנו לא יודעים את השאלות ששואלים אותנו, וזה גם היופי שבדבר.

אריה מכלוף דרעי: שואלים אותך שאלות על המקום.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת שטרן שאל אותי שאלה – למעשה לא שאלה, תקף במילים חריפות את הגישה שלנו ליהודים הרפורמים וליהדות הרפורמית, תקף על שאנחנו מרחיקים, שאנחנו לא מקרבים ואנחנו גורמים נזקים.

אריה מכלוף דרעי: אתה שמעת את הדברים הללו.

אריה מכלוף דרעי: זה לא היה דבר מתוכנן.

אריה מכלוף דרעי: ואני אמרתי שם תשובה על המקום, ולצערי הרב – לפי דעתי במכוון, זה לא שזו אי-הבנה – לקחו את זה רחוק היום, ביום העלייה והקליטה, שכביכול שר הפנים מוותר על היהודים הללו בארץ.

אריה מכלוף דרעי: לא היה ולא נברא.

אריה מכלוף דרעי: אפשר לפתוח את הפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אגב, יושב-ראש הכנסת ציין – – –

אריה מכלוף דרעי: אני יודע, שמעתי, שמעתי.

אריה מכלוף דרעי: הוא העיר את תשומת לבי, בגלל זה אני טורח להגיד את זה.

אריה מכלוף דרעי: אני לא חוזר בי ממילה שאמרתי אתמול, אבל אני אומר שוב: אני לא מוותר על אף יהודי ויהודייה באף מקום בעולם, ולא משנה לי אשכנזים, ספרדים, רפורמים, קונסרבטיבים.

אריה מכלוף דרעי: כל יהודי ויהודייה הם בעיני יהודים, הם אחים שלי ואחיות שלי.

אריה מכלוף דרעי: אני חלקתי על הדרך של היהדות הזאת והסברתי מה שראיתי בכרמיאל.

אריה מכלוף דרעי: לא יכול להיות; חייבת להיות איזושהי מסורת, איזשהו כיוון שאנחנו פועלים בו במדינת ישראל שכולם נמצאים שם.

אריה מכלוף דרעי: אם אנחנו נתחיל לחלק את הכותל, או כל מקום – מחר בבוקר יבואו יהודי אתיופיה ויגידו שהם רוצים גם הם איזושהי רחבה; יבואו השומרונים, הצדוקים, או תבוא כל עדה אחרת ותגיד שהיא רוצה – אפשר לסגור מהר את הבית הזה שקוראים לו "מדינת ישראל".

אריה מכלוף דרעי: יש יהדות מסורתית במשך אלפי שנים.

אריה מכלוף דרעי: לא כולם שומרי תורה ומצוות – מי פחות, מי יותר – אבל יש לנו מסגרת אחת.

אריה מכלוף דרעי: לזה התכוונתי.

אריה מכלוף דרעי: חלילה וחס, מי שמנסה לסלף את הדברים פשוט מנסה להמשיך להתסיס את הפרובוקציה ואת המחלוקת.

אריה מכלוף דרעי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: מה אדוני מציע?

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: אנחנו נסת

מאיר כהן: פק – – –

טלב אבו עראר: באמת תודה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: חבר הכנסת היקר, אתה יודע שאני, חלילה וחס, לא מתחמק.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב, ואני גם מציע, בכל הזדמנות – אילו היית אתמול בדיון היית שואל אותי והייתי עונה לך בהרחבה.

אריה מכלוף דרעי: אני חושב שהדיון הזה – – –

טלב אבו עראר: – – – הייתי כאן.

אריה מכלוף דרעי: דקה, דקה, דקה.

אריה מכלוף דרעי: הדיון היום נקבע במדויק – לא על הנגב, לא על מצב הדרום, אלא נקבע על 11 היישובים הללו, כאות הוקרה.

אריה מכלוף דרעי: תיזום הצעה לסדר-היום, כל דיון שתמצא.

אריה מכלוף דרעי: לא לערבב שמחה בשמחה.

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: זה לא הזמן, זה לא המקום.

מירב בן ארי: יום הנגב בינואר.

מאיר כהן: האם אתה מסתפק בתשובת השר?

חיים ילין: אני מסתפק בתשובת השר.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לכולם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברת הכנסת טלי פלוסקוב בנושא: קשיים במבחני הסמכה למאבטחים בגלל פערי שפה.

נאזם בדר: עוד אודיע

נאזם בדר: כם כי חברת הכנסת מרב מיכאלי ביקשה להסיר שמה מהצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור בחברה ממשלתית), התשע"ו–2016, שמספרה פ/3158/20.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים, אם ירצה השם, ביום רביעי, ח' בחשוון התשע"ז, 9 בנובמבר 2016, בשעה 11:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.