ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 159, 2016-11-02 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' בחשוון תשע"ז, 2 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת מכתבו של יושב-ראש הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת אבי דיכטר בדבר הארכת תוקף ההכרזה על מצב חירום.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אזמין לדוכן את שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 243 מאת חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: כישלון תוכנית הסיוע הממשלתית לנשים בזנות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה לך.

מיכל רוזין: כבוד יושב-ראש הכנסת, כבוד השר, 12,000 אנשים בזנות יש במדינת ישראל לפי נתונים אחרונים, 95% מהם נשים, 10% קטינות.

מיכל רוזין: הזנות היא בעיה לאומית, גם אתה יודע את זה.

מיכל רוזין: דוח הערכה של התוכנית הממשלתית לטיפול בזנות חושף כי התוכנית כשלה ורק כ-10% מהנשים בזנות מקבלות סיוע כלשהו מהמדינה, ביניהן נשים בזנות שהן תחת קורת-גג – בודדות – המקבלות סיוע, כלומר, מה שאנחנו קוראים דירות דיסקרטיות.

מיכל רוזין: וכן מצוין שאימהות לילדים לא מקבלות.

מיכל רוזין: ברצוני לשאול: מה יעשה משרדך לבניית המענים הנדרשים לנשים בזנות תחת קורת-גג ואימהות?

מיכל רוזין: תודה.

חיים כץ: את רוצה את התשובה בשורה אחת או בשתי שורות?

מיכל רוזין: עשר.

חיים כץ: בעשר שורות.

חיים כץ: אז כמו שאמרת, זנות היא תופעה חברתית נפוצה בעולם ולצערנו גם בישראל, והיא נמצאת בקצה הקשה ביותר של רצף האלימות נגד נשים.

חיים כץ: המשרד מכיר בתופעה ונלחם על מנת לצמצם אותה.

חיים כץ: נלחם – זאת אומרת שב-2017 התקציב יעלה ב-10% וב-2018 הוא יעלה עוד ב-20%, כלומר, בשנתיים הקרובות התקציב שהמשרד יקדיש למלחמה הזאת יעלה ב-30%, ואני מקווה שנוכל, ולו במקצת, לשפר את המצב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: אני שמחה מאוד לשמוע ומפרגנת ואני מקווה מאוד שכך גם התמיכה שלך בחוק להפללת לקוחות – הוא יעבור וזה יוסיף למאבק למיגור הזנות.

מיכל רוזין: רציתי לשאול, קיימת בעיה קשה, שנשים רבות בזנות, כאשר הן כבר מגיעות ללשכות רווחה לקבל סיוע כזה או אחר, חוסר המודעות או ההכשרה של העובדים והעובדות הסוציאליות בעצם לא מאפשר להם לראות שהנשים האלה הן נשים בזנות ובעצם להמליץ להן או להעביר אותן לקבל מענה מהתוכנית, מאותם מוסדות שאתם מתקצבים ומסבסדים לתמיכה בזנות, לטיפול בנפגעות הזנות.

מיכל רוזין: בעצם לא מעבירים אותן למקום הזה – – –

חיים כץ: לא לתמיכה בזנות, לטיפול באלה שנותנים שירות – – –

מיכל רוזין: לא, חס וחלילה, לתמיכה בנשים בזנות.

מיכל רוזין: סליחה, חס וחלילה.

מיכל רוזין: אף אחד לא יכול לחשוד בי.

חיים כץ: לא יודע, אי-אפשר לדעת היום כלום.

יולי יואל אדלשטיין: הפרוטוקול יבש, כידוע.

מיכל רוזין: אתה צודק, לתמיכה בנשים בזנות, שורדות זנות, כמו שאנחנו קוראות להן.

מיכל רוזין: ולכן, האם באמת ניתנת איזו הכשרה ייעודית לעובדות ועובדים סוציאליים לזיהוי ואיתור של נשים בזנות?

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חיים כץ: מאחר שאני מתייחס אלייך ברצינות, את כל מה שהקראת עכשיו תעבירי לי בכתב, אני אעביר לגורמים המקצועיים ואני אעביר לך תשובה מוסמכת, על מנת שלא אשלוף לך פה משהו בשביל העניין.

חיים כץ: אז תקבלי תשובה.

חיים כץ: תעבירי לי, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה דחופה מס' 241.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר הפנים משולם נהרי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הדחופה מס' 241 היא מאת חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: אישור אחסנת חומרים מסוכנים במפעל בעכו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין נרשם לשאלה נוספת.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע, בואי ניתן לסגן שר הפנים לעלות, להתמקד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: הוגשה בקשה לוועדה המקומית לתכנון ובנייה בעכו להפיכת מפעל אלומיניום למחסן לחומרים מסוכנים וייצור חומרים לתעשייה האווירית.

עאידה תומא סלימאן: רצוני לשאול: 1.

עאידה תומא סלימאן: מה הם אותם חומרים מסוכנים?

עאידה תומא סלימאן: 2.

עאידה תומא סלימאן: מה היא רמת מסוכנותם?

עאידה תומא סלימאן: 3.

עאידה תומא סלימאן: האם נשקלו מקומות אחסון מרוחקים ממרכזי האוכלוסייה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

משולם נהרי: 1–2.

משולם נהרי: ברשותי רשימה ארוכה מאוד של החומרים הרעילים וגם באיזה קבוצת סיכון כל אחד מהם.

משולם נהרי: זה לשתי השאלות, את בהחלט יכולה לעיין, זה נמצא אצלי גם פה; אם את רוצה, את יכולה לעיין.

עאידה תומא סלימאן: אשמח לקבל את הרשימה, אדוני.

משולם נהרי: לגבי השאלה השלישית, אני קודם כול חייב להדגיש שהשאלה בעצם הייתה צריכה להיות מופנית למשרד להגנת הסביבה ולא למשרד הפנים, כי בסופו של דבר זה כל תהליך האישור, גם של החומרים וגם של המיקום.

משולם נהרי: במקרה הזה, המהנדסת של עיריית עכו טוענת שהמקום שנבחר הוא המקום הטוב ביותר; הוא מרוחק על-פי כל הכללים, ובעצם המשרד להגנת הסביבה לא ייתן שום אישור בלי שיבדקו את כל הפרמטרים הללו.

משולם נהרי: אבל בכל זאת ביקשנו מהם התייחסות לנושא הזה – זאת שאלה חשובה, אלה הם דברים חשובים, ואם אפשר לקצר את ההליכים אז עושים את זה וכך עשינו – הפנינו את השאלות ואלה התשובות שקיבלנו.

עאידה תומא סלימאן: שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר כן, גברתי, בוודאי, שאלה נוספת גם לך, גם לדב חנין וגם ליהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: התלבטנו, אדוני סגן השר, ואתמול גם שאלתי לגבי השר המשיב, אבל הבנתי מה ההיגיון בכך שזה הופנה למשרד הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בהחלט, חשבתי גם אני שאולי גם השר להגנת הסביבה אמור להיות פה.

משולם נהרי: אנחנו גם נותנים שירות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: האמת, נכון, גם אצלנו הייתה התלבטות רבה למי להפנות, במיוחד שזה כבר בוועדה לתכנון ובנייה.

עאידה תומא סלימאן: לא היה ברור למי לפנות בנושא הזה, אבל אני חושבת שאמשיך לבדוק את הפנייה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לדעת – לא ענית לי, כבוד סגן השר, על רמת המסוכנות: עד כמה החומרים שיאחסנו – עכו, נהריה וחיפה, כמה שיגידו עליו דברים טובים, ויש הרבה דברים להגיד, זה אזור שמוכה בכל מיני חומרים, גם מסרטנים וגם מזהמים ויכולים להוביל להרבה מחלות אחרות.

עאידה תומא סלימאן: להוסיף, עוד פעם, אחסון של חומרים כאלה, כאשר עדיין יש אזורים שהמשרד אמור לפנות ועוד לא עשה זאת, וחומרים שמחלחלים למי תהום ולמי הים – האם לא שקלתם להתערב ולהפסיק את התהליך הזה כדי לשקול את זה מחדש?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק, ואז סגן השר ישיב לכולם.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הדילמה שהייתה בפני נשיאות הכנסת בשאלה מי מהשרים צריך להשיב מעידה על המצב המסובך שאנחנו נמצאים בו.

דב חנין: זה תחום שבו האחריות המקצועית היא של המשרד להגנת הסביבה, אבל משרד הפנים הוא האחראי לשלטון המקומי, ואנחנו מדברים פה על פעולה של רשות מקומית, ומשרד האוצר הוא שאחראי היום, מכוח כל מיני שינויים שנעשו, למוסדות התכנון.

דב חנין: התוצאה היא שנושא כל כך חשוב עלול ליפול בין הכיסאות.

דב חנין: אני רוצה להמשיך את ההערה של חברתי חברת הכנסת תומא סלימאן.

דב חנין: אדוני מדבר על רשימה ארוכה של חומרים מסוכנים שאושרו לאחסון במקום הזה, אבל, לצערי הגדול, הרשימה הארוכה של החומרים המסוכנים שממוקמים במפרץ עכו וחיפה – הם לא רק במקום הזה.

דב חנין: אנחנו מדברים על כמויות עצומות של חומרים מסוכנים – כולל חומרים מסוכנים מאוד – שממוקמים באזור צפוף אוכלוסייה שנמצא בסכנה גדולה.

דב חנין: הייתה לנו לפני עשר שנים מלחמת לבנון השנייה, וכולנו ראינו איך בימינו לא צריך את פצצת הגרעין האיראנית כדי לייצר נזקים פנטסטיים, כולל, חס וחלילה, פגיעות קשות בחיים ובבריאות של המוני אזרחים.

דב חנין: אנחנו מדברים על מלחמה, אבל יכולה להיות גם רעידת אדמה; אנחנו מדברים על האזור של שבר יגור – אזור מאוד רגיש.

דב חנין: ולכן, הפנייה שלי, מעבר לפנייה אליכם כמשרד הפנים, ולמשרד להגנת הסביבה ולמשרד האוצר, היא פנייה לממשלה כולה.

דב חנין: הממשלה צריכה לעשות כאן חשיבה רוחבית, רצינית ודחופה: מה אנחנו עושים עם ריכוז כל כך גדול של חומרים מסוכנים באזור מסוכן וצפוף אוכלוסייה?

דב חנין: כדאי מאוד שהבחינה הזו תיעשה לפני שיתרחש אסון וכולנו ניזקק, חס וחלילה, לוועדת חקירה ממלכתית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, ולאחר מכן תשובתו של סגן שר הפנים.

יהודה גליק: האמת היא שחשבתי שזה לאדוני שר הרווחה, אבל אני אשאל את השאלה ומי מכם שירצה – בתקופה הקצרה שבה אני חבר כנסת נחשף בפני – הרבה תודות לכמה חברות כנסת חרוצות מאוד, בין השאר מיכל רוזין ועליזה לביא, מירב בן ארי ותמר זנדברג – המצב הקשה של אותן נשים שנמצאות בסיכון ובעצם מתדרדרות לזנות.

יהודה גליק: בעקבות פניות שהיו אליך, בעיקר מחברת הכנסת רוזין, אדוני השר, העברת מענק שמנע את סגירת "החצר הנשית" בחיפה.

יהודה גליק: השאלה שלי היא, האם בכוונתך להמשיך לתקצב את החצר?

יהודה גליק: אם לא, איזה מענה אתה מציע לנשים צעירות בסיכון, שבין היתר, עלולות, חלילה, להתדרדר למצב של זנות?

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, אתה איחרת עם השאלה הנוספת, היית אמור להפנות אותה לשר הרווחה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל טוב.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא יבחר לענות לך – – –

יהודה גליק: – – –

חיים כץ: – – – ופה הדלת פתוחה.

עליזה לביא: האמת שבאתי כל כך בזמנים – – – אנחנו רצנו כדי להגיע ב-11:00 ולא הספקנו.

יהודה גליק: אני בכלל רציתי לתת לך הזדמנות.

יהודה גליק: אדוני השר, רציתי פשוט לתת לך הזדמנות לדבר ולהגיד שאתה הולך לתקצב.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: יש רק בעיה אחת:

יולי יואל אדלשטיין: מי שנותן הזדמנות לדבר כאן, זה עדיין יושב-ראש הישיבה ולא חבר כנסת.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אנחנו מצטערים.

עליזה לביא: זה נושא כל כך חשוב – – –

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: אז כפי שאני מכיר את השר כץ, הוא ייגש אליכם ויגיד לכם מה שיש לו להגיד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, סגן שר הפנים, חבר הכנסת דב חנין ולפניו חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שואלים שאלות נוספות.

משולם נהרי: אנחנו חוזרים לשאלות הראשונות.

משולם נהרי: אכן, יש עוד משרדים שמעורבים בתהליכי האישור של הנושא, אבל המשרד המְתַכְלֵל, שהוא מוביל את הכול, הוא המשרד להגנת הסביבה.

משולם נהרי: אני חוזר: לטענת המהנדסת של עיריית עכו, המקום – המחסנים שוכנים בלב אזור תעשייה כבדה, ומבחינתם זה המקום המתאים.

משולם נהרי: זה מקום שהוא מרוחק מבתי-המגורים הקרובים ביותר.

משולם נהרי: אני בכל זאת חושב שאם רוצים יותר הבהרות, צריך לפנות למשרד להגנת הסביבה ואולי למהנדסת של עיריית עכו, שתוכל לתת לכם את כל הפרטים.

משולם נהרי: ברשותה פרוטוקולים וכל תהליכי האשרור של כל הנושא הזה.

משולם נהרי: יש להם היתר.

משולם נהרי: הם עברו את כל התהליכים ומכולם לא היו התנגדויות; מכולם הם קיבלו את האישור לקיים שם את המחסנים.

משולם נהרי: באשר לרשימה, את מוזמנת לעיין בה ולראות במה מדובר.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לסגן שר הפנים משולם נהרי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר החינוך מאיר פרוש על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 244 מאת חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: מחסור בכיתות לגנים בשגב-שלום.

יולי יואל אדלשטיין: יהיה גם שואל נוסף, חבר הכנסת טלב אבו עראר, שהגיש שאילתה – לא זהה, אבל באותו נושא.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא יהיו שואלים מסיעות נוספות אני אאפשר לחברי הכנסת חנין וגטאס לשאול שאלות נוספות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד סגן השר, בשגב-שלום, שגיב-סלאם, שבנגב יש מחסור חמור בכיתות לגני טרום-חובה לבני שלוש עד חמש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כ-70 ילדים אינם מגיעים אל הכיתות בגלל המחסור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פניות רבות הוגשו לשר החינוך בעניין זה בעבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברצוני לשאול: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם המצוקה ידועה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם כן – מה יעשה השר כדי לטפל בעניין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, השואל: המועצה האזורית שגב-שלום נערכה כנדרש לשנת הלימודים הנוכחית, התשע"ז, אדוני היושב-ראש, והיא פתחה את מוסדות החינוך ברשות בהלימה למספר הילדים הרשומים ועל-פי הנהלים המתחייבים.

מאיר פרוש: לאחר כשבוע מפתיחת שנת הלימודים, התקבלה הודעה במשרד החינוך על הצתת שני גני-ילדים בשכונה ב' במועצה.

מאיר פרוש: אחד הגנים הוצת עד היסוד והעניין הועבר לטיפול משטרתי.

מאיר פרוש: המועצה שיפצה את הגן שניתן היה לתקן, והלימודים חזרו לסדרם.

מאיר פרוש: כמה ימים לאחר מכן – אני מפרט את זה במפורש, אני רוצה שחברי הכנסת ידעו – כמה ימים לאחר מכן, הוצתו הגנים בשנית ונשרפו כליל.

מאיר פרוש: המשטרה הוזמנה שוב לטיפול בנושא.

מאיר פרוש: שתי השרפות הותירו את המבנים במצב שלא מאפשר את תיקונם והשמשתם מחדש.

מאיר פרוש: לאור האמור, פעלה המועצה המקומית למציאת פתרון עבור תלמידי הגנים, ובתאריך 30 באוקטובר 2016, לפני ימים מספר, הודיעה למשרד החינוך על כוונתה להשמיש שתי כיתות לימוד בבית-הספר היסודי במועצה, אשר ישמשו כחלופה זמנית לגני הילדים שנשרפו, כאמור.

מאיר פרוש: הצעת הרשות נבדקה על-ידי הגורמים המקצועיים במשרד החינוך, ונשלחו לרשות הנחיות מקצועיות לביצוע על מנת שאפשר יהיה לשכן את התלמידים בכיתות בהקדם האפשרי.

מאיר פרוש: עם קבלת המסמכים הנדרשים לפתיחת הגנים, יפעל המשרד לאשר את הפעלתם, מהר ככל האפשר.

מאיר פרוש: לסיכום דברי אני רוצה לחזור ולומר: בשגב-שלום, עם פתיחת שנת הלימודים, לא היה מחסור בגנים.

מאיר פרוש: פתחו את שנת הלימודים עם גנים לכולם.

מאיר פרוש: שנת הלימודים נפתחה כסדרה וניתן מענה חינוכי לכלל הילדים.

מאיר פרוש: עקב שרפת שני גני-ילדים, כפי שתואר לעיל, נוצרה הבעיה.

מאיר פרוש: כעת פועלת המועצה, בשיתוף משרד החינוך, למציאת מקום חלופי לתלמידים.

מאיר פרוש: אני גם מבקש להביא לידיעת חברי הכנסת שמדובר בכ-70 ילדים ומדובר בשני גנים: אחד חובה, ואחד הוא טרום-חובה.

מאיר פרוש: זה מה שיש לי לומר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לעבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – טלב אבו עראר, דב חנין, באסל גטאס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבודו, שרפת הגנים זה מעשה פלילי שאין ספק שהמשטרה צריכה לטפל בו, אבל משרד החינוך צריך למצוא את הפתרונות המיידיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משרד החינוך יכול להביא כיתות בקרוונים, יבילים, ולא להשאיר את הילדים שבועות ארוכים שלא בתוך הכיתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: עד שמאשרים ובודקים את החלופה של המבנה הקיים – כי רק אתמול פגשתי את ראש המועצה, והנושא הזה לא מתקדם, והילדים בבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתה מחדש לי, ואתה מדגיש שיש גן חובה, אפילו לא טרום-חובה, והם יושבים בבית, ובמקומות אחרים משרד החינוך היה דואג מייד למצוא כיתות, אפילו זמניות, יבילים, כדי להכניס את הילדים לשם ולא להשאיר אותם בבתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, מכובדי סגן השר, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, נוסף על מה שהזכיר כאן חברי עבד אל חכים, במושב הקודם העלינו נתונים מדאיגים: כ-5,000 ילדים גילאי שלוש עד חמש ללא מסגרת חינוכית.

טלב אבו עראר: למרות העלאת הנושא במליאה והדיון בוועדת החינוך, העניין עדיין קיים בלי שום פתרון.

טלב אבו עראר: ולכן אני פונה בשאלה לכבוד סגן השר: האם למשרד החינוך יש תוכנית לקליטת תלמידים אלה שעדיין יושבים בבתים או מסתובבים ברחובות, דבר שחושף אותם לסכנת חיים?

טלב אבו עראר: זו השאלה.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני סגן השר, בהמשך לשאלות על מצב מערכת החינוך ביישובים ערביים-בדואיים בנגב, אני רוצה לשאול שתי שאלות קצרות: 1.

דב חנין: ביישובים לא מוכרים אין, כפי שאדוני יודע, תוכניות בניין עיר מאושרות.

דב חנין: הדבר הזה יוצר קושי גם להקים ולהפעיל גני-ילדים.

דב חנין: אי-אפשר להקים את גן-הילדים בצורה חוקית, כי אין תוכנית מתאר בכלל לאותו מקום.

דב חנין: התוצאה היא פערים בלתי נסבלים ברמת חוסר השירות שהציבור מקבל, בנושא של גני-ילדים, כולל לגילאי חובה: שלוש עד חמש.

מאיר פרוש: בקריאת ביניים: יש לך איזו עצה איך אפשר לגרום לכך שלא יהיו יישובים לא-מתוכננים ושלא יהיו חאפערים כאלו?

מאיר פרוש: יש לך דרך?

דב חנין: קודם כול, אדוני מעלה שאלה גדולה ורצינית.

מאיר פרוש: לא.

מאיר פרוש: אתה העלית, אז אני מנסה לשאול.

מאיר פרוש: אולי אתה, תוך כדי דיבור, יכול להגיד לי שאתה בא בדברים עם כל מיני חברים, כאן בכנסת – –

דב חנין: אנחנו, אנחנו בהחלט – – –

מאיר פרוש: – – והם חושבים להתקפל ולהגיע ליישובים מתוכננים ולבנות בעבורם – – –

דב חנין: הם בהחלט רוצים.

דב חנין: הם בהחלט רוצים יישובים מתוכננים.

מאיר פרוש: מה הבעיה?

מאיר פרוש: אני חושב שיש מינהלת מיוחדת לדברים האלה.

דב חנין: אדוני סגן השר, אני מוכן להעביר לידיך גם תוכנית שלמה של הסדרת כל היישובים האלה בצורה מתוכננת, תוכנית שנעשתה בידי אנשי מקצוע.

דב חנין: וכמובן, זו המטרה שכולנו צריכים לשאוף אליה.

דב חנין: אבל באופן נקודתי, עד שהדבר הזה יקרה, הפתרון חייב להיות מבנים יבילים – שאתם תספקו – שיאפשרו לילדים להיות בגני-ילדים.

דב חנין: אם בעתיד היישוב הזה יצטרך להשתנות – או לעבור שינוי – מוציאים – או משנים – את המיקום של אותו מבנה יביל.

דב חנין: זה פתרון שקיים במקומות אחרים, והוא צריך לחול גם שם.

דב חנין: שאלה שנייה נוגעת לנושא ההסעות.

דב חנין: היישובים הערביים בנגב הם שיאני המדינה בהסעות לבתי-ספר.

דב חנין: עכשיו, זה היה סביר, אולי, אם היינו מדברים על תשתיות, על כבישים מתקבלים על הדעת וסבירים.

דב חנין: אבל כאשר התשתיות הן על הפנים, השאלה היא האם לא-נכון לבנות תוכנית שתפזר את מוסדות החינוך כך שילדים לא יצטרכו לנסוע שעות באוטובוסים, בתנאים בלתי אפשריים, ממקום למקום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – תשובתו של סגן שר החינוך.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן השר, האם בהיות משרדך אחראי להשכלה הגבוהה, נחשף בפניך השבוע עניין בחינות יע"ל, שנבחנים בהן הסטודנטים הנרשמים למוסדות ההשכלה הגבוהה – מי ששפת האם שלו אינה עברית – ושהבחינות האלה, ציון מסוים – הצלחה בהן – הוא תנאי הכרחי לקבלה?

באסל גטאס: האם ידעת שהאוניברסיטאות העלו את הרף הנדרש, מה שגרם להרבה סטודנטים ערבים לא להתקבל?

באסל גטאס: במיוחד שבשנים שעברו הם התקבלו ברף ציונים מסוים, ונתבקשו על-ידי האוניברסיטה לשפר את הציון שלהם במשך הלימודים.

באסל גטאס: השינוי הפתאומי הזה במדיניות גרם למאות סטודנטים בעצם לא להתקבל בהרבה מוסדות.

באסל גטאס: גם במקצועות שהשפה העברית היא לא – יש לה כאילו משמעות גדולה.

באסל גטאס: זה לא ללמוד היסטוריה או עברית, גם במקצועות ההנדסה ובמקצועות מדעיים, למשל בטכניון, זה נעשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש.

מאיר פרוש: קודם כול, חבר הכנסת השואל, חבר הכנסת חאג' יחיא, אני חלילה לא חשבתי לרגע להטיל אשמה ולומר שכאשר נשרפו הגנים יש מישהו שנמצא כאן ויודע מי עשה את זה.

מאיר פרוש: חלילה.

מאיר פרוש: לא רציתי לחבר אף אחד – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מאיר פרוש: – – לשום מעשה פלילי.

מאיר פרוש: הוא אומר: זה מעשה פלילי וזה לא בסדר.

מאיר פרוש: ודאי.

מאיר פרוש: הרי זה דבר שמיותר לומר.

מאיר פרוש: ברור שזה מעשה פלילי.

מאיר פרוש: ולכן אמרתי גם שהמשטרה בתמונה.

מאיר פרוש: עכשיו, כאשר המשטרה בתמונה, יכולים להיות כמה וכמה כיוונים לדברים האלה.

מאיר פרוש: זאת אומרת שאם, בסופו של דבר – – –

קריאה: – – –

מאיר פרוש: נשרפו פעמיים; פעמיים.

מאיר פרוש: פעמיים היו ניסיונות.

מאיר פרוש: פעם אחת, אחד הוצת כליל ולא היה שמיש יותר, השני היה שמיש.

מאיר פרוש: ובפעם השנייה, שניהם יצאו מכלל שימוש.

מאיר פרוש: אני לא נמצא בתוך נבכי החקירה, אבל יכול להיות שיש מישהו שעושה את זה בצורה זדונית.

מאיר פרוש: ואז, אם אתה מביא מבנה יביל, קל מאוד לעשות את זה בשלישית, ואחר כך תגיד: אתה, אולי נביא עוד פעם יבילים – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מאיר פרוש: – – ואז יהיה בפעם הרביעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – שיישארו בבית?

מאיר פרוש: אז אמרתי כך: קודם כול, פתיחת הדברים.

מאיר פרוש: ילדים לא נמצאים בכיתות.

מאיר פרוש: אין כיתות בשגב-שלום.

מאיר פרוש: זאת אומרת, פתיחת שנת הלימודים הייתה במצב שלכל ילד, כולל טרום-חובה, היה להיכן ללכת.

מאיר פרוש: הייתה להם כיתת גן.

מאיר פרוש: הרשות – מדינת ישראל, משרד החינוך – דאגה שיהיו כיתות גן לכל הילדים.

מאיר פרוש: יש גורם שעושה מעשים שלא ייעשו, ושני גנים יצאו מכלל שימוש, ואז יש – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה זמן יישארו בבית?

מאיר פרוש: ואז אמרתי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה זמן יישארו בבית – – –?

מאיר פרוש: ואז אמרתי שמצאו פתרון, המועצה מצאה פתרון, שאפשר לשכן אותם בבית-ספר.

מאיר פרוש: ואת זה הולכים לעשות.

מאיר פרוש: עכשיו, אני – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד כמה זמן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מאיר פרוש: אני לא יודע להגיד לך כמה זמן יהיה, ייקח, עד שבבית-הספר יהיה מקום לשני גני-הילדים.

מאיר פרוש: התכנון קיים.

מאיר פרוש: הולכים לבצע את זה.

מאיר פרוש: אני כן יכול לומר לך שגם בדרך המהירה ביותר, גם אם משרד החינוך יעביר את התקציב, גם אם יעשו את כל מה שצריך לעשות – שלא תחשוב לרגע שמבנה יביל יכול להגיע יותר מהר מאשר פשוט לקחת שטח בתוך בית-הספר ואותו להכין כדי שיהיה ראוי לשני גני-ילדים.

מאיר פרוש: אני מכיר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתה לא נותן תשובות – – –

מאיר פרוש: בוא, הרי אתה לא תציע שמדינת ישראל מלכתחילה תלך להקים מבנה יביל, בלי שזה יעבור את הליכי ההיתר ואת כל מה שצריך לעשות סביב הדבר הזה.

מאיר פרוש: אני לא יודע איפה השטח שאפשר להעמיד עליו, אבל נגיד שמצאנו את השטח.

מאיר פרוש: האם הוא מתוכנן?

מאיר פרוש: האם זה מקום לגני-ילדים?

מאיר פרוש: זה מקום לבית-ספר?

מאיר פרוש: אני לא יודע לְמה זה.

מאיר פרוש: להזמין את זה אצל הקבלן – אתה לא מזמין לפני שיש לך תוכנית מאושרת – עד שהקבלן הביא את זה.

מאיר פרוש: אני לא בטוח גם שהקבלן – אלה שעושים את היבילים – הם כרגע עם יבילים עודפים, שיכולים להביא את זה מייד.

מאיר פרוש: אחרי פתיחת שנת הלימודים הם העבירו כמויות גדולות של מבנים יבילים.

מאיר פרוש: לכן, אני לא בטוח מה יותר מהיר.

מאיר פרוש: מה גם שאני מבין שיש קשר בין המועצה בשגב-שלום לבין משרד החינוך.

מאיר פרוש: אם הצעה זו נראית בעיני המועצה, היא יכולה להגיש את ההצעה הזו למשרד.

מאיר פרוש: אני חושב שזה לא יהיה יותר מהר מאשר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק הילדים – – – אחריות המשרד – – –

מאיר פרוש: – – – זה לא יהיה מהר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מאיר פרוש: תאמין לי, תאמין לי, אתמול אמרתי במשרד החינוך, כאשר דיברתי עם פקיד בכיר לגבי בנות שלא מסודרות במוסד – ודרך אגב, לא על רקע עדתי, לא על רקע עדתי, בעיות דתיות, בעיות אחרות שיש; לא על רקע עדתי – אמרתי שכשאני הייתי בעיריית ירושלים הממונה על תיק החינוך, והיו בנות שלא היו מסודרות במוסדות, העירייה פתחה מוסד לבנות.

מאיר פרוש: כל בת שלא היה לה מקום ללמוד – העירייה קלטה אותן.

מאיר פרוש: אם את לא יכולה ללמוד בבית-ספר זה, תלמדי בבית-ספר אחר.

מאיר פרוש: העיקר שיהיה בית-ספר.

מאיר פרוש: אז אני לא בא להגיד לך עכשיו מה לעשות.

מאיר פרוש: העובדה היא שהיו גני-ילדים.

מאיר פרוש: הציתו את זה פעמיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

מאיר פרוש: ואני מקווה שמהר מאוד יהיה פתרון בתוך בית-הספר.

מאיר פרוש: חבר הכנסת אבו עראר שאל לגבי אותם 5,000 ילדים.

מאיר פרוש: אני זוכר שהייתה – אני לא יודע אם שאילתה או הצעה לסדר-היום.

מאיר פרוש: עניתי אז.

מאיר פרוש: הנושא הזה עבר לוועדת החינוך.

מאיר פרוש: אני לא יודע.

מאיר פרוש: מה שאני עניתי אז, עניתי את האמת, ומה שעניתי אז היה רלוונטי ויכול להיות שדברים השתנו.

מאיר פרוש: יכול להיות שהדברים האלה נדונו גם בוועדת החינוך, ובוועדת החינוך עלו דברים חדשים שאני לא מודע להם.

מאיר פרוש: אם אתה רוצה אני יכול לבדוק את זה שוב, אבל אני לא יודע מה קרה אחרי שאני עניתי על הנושא הזה.

מאיר פרוש: חבר הכנסת דב חנין, דיברת על יישובים לא מוסדרים.

מאיר פרוש: אני לא מבין איך אפשר להביא ליישוב לא מוסדר – אתה מבקש שהמדינה תביא לשם יביל.

מאיר פרוש: זאת אומרת, גם שהמדינה תהיה בתוך החגיגה הזו שהיא בונה בלי רישיון – – –

דב חנין: מדובר בבנייה במבנים שהם לא מותרים – – –

מאיר פרוש: היא גם מצטרפת לחגיגה הזו.

מאיר פרוש: אתה רוצה אולי גם שהיא תעשה את זה מפחים או מכל מיני מתכות, העיקר שיתפסו עוד ועוד אדמות?

דב חנין: – – –

מאיר פרוש: אני לא חושב שזה נכון.

מאיר פרוש: אני לא חושב שזה נכון שהמדינה תצטרף ובאזור לא מוסדר היא תבוא ותניח מטעמה.

מאיר פרוש: זו שצריכה לאכוף את החוק, היא באה ושמה יבילים כנגד החוק.

דב חנין: זה נכון גם לגבי מאחזים?

מאיר פרוש: מה?

דב חנין: זה נכון גם לגבי המאחזים בשטחים?

מאיר פרוש: אני לא אחראי במשרד השיכון בדיוק להגיד לך בנושא הזה, או במשרד החקלאות, ואני לא יודע לומר לך.

מאיר פרוש: אבל כשזה קורה להם – – –

חיים כץ: הלוואי ששניהם יקבלו את אותו יחס.

מאיר פרוש: כשזה קורה במאחזים, ויש כאלה שפונים לבית-משפט, אז בית-המשפט אומר להוריד את זה.

מאיר פרוש: מה יהיה אז?

דב חנין: לא, השאלה היא אם אתם מביאים – – –

מאיר פרוש: זה קורה.

מאיר פרוש: זה קורה.

מאיר פרוש: אתה שאלת אם זה קורה, זה קורה.

מאיר פרוש: הנה, אנחנו יודעים שאולי יש משבר סביב העניין של עמונה, מכיוון שבית-המשפט אמר:

מאיר פרוש: אסור להניח שם את המבנים הניידים, צריך להוריד אותם.

מאיר פרוש: אז בית-המשפט קובע.

מאיר פרוש: נו, אז גם אם זה יקרה שם – אז אתה רוצה שהמדינה תצטרף לחגיגה הזו?

מאיר פרוש: אני חושב שמיותר לענות גם על השאלה של ההסעות.

מאיר פרוש: אתה יכול גם לשאול: מה פתאום רק בתי-ספר, ומה עם בתי-חולים?

מאיר פרוש: ומה עם מכולות?

מאיר פרוש: אחד גר ביישוב לא מוסדר, הוא גר ביישוב לא מוסדר; אחד בחר לעצמו לא לגור בתוך יישוב מרוכז, לא בעיר מיושבת, אלא הוא רוצה לגור דווקא בכפר.

מאיר פרוש: בכפר הוא מרוחק יותר.

מאיר פרוש: לשאלה שחבר הכנסת באסל גטאס שאל – אני לא מכיר את הסוגיה הזאת, לא יודע לענות לך תשובה על זה.

מאיר פרוש: אם אתה פנית אל מישהו אחר במשרד, בוודאי יענו לך.

מאיר פרוש: אם אתה רוצה שאני אהיה זה שיטפל בזה, תעביר את הכול בכתב.

מאיר פרוש: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על הזמן – שאפשרת לי לענות לחברים הנכבדים ששאלו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לסגן שר החינוך מאיר פרוש על התשובות, בוודאי לעבד אל חכים חאג' יחיא ושאר חברי הכנסת ששאלו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עם עוד שאילתה אחת, שאילתה דחופה מס' 245, מאת חבר הכנסת חמד עמאר: תוכנית החומש למגזר הדרוזי.

יולי יואל אדלשטיין: המשיב הוא סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן, שנמצא אתנו, ואני מזמין אותו אכן לעלות לדוכן ולהשיב.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה אחת, חבר הכנסת חמד עמאר, ניתן לסגן שר האוצר להתארגן.

חמד עמאר: אני אתן לו את כל הכבוד.

חמד עמאר: אני אחכה לו עד שיעלה.

יולי יואל אדלשטיין: יש להם היום יום תקציב.

יולי יואל אדלשטיין: אל תתפוס אותם ביום כזה על קטנות.

חמד עמאר: אמרו לי שהיה תקוע בדרכים.

יולי יואל אדלשטיין: זאת שאילתה לשר התחבורה, העוסק בנושא הזה.

חמד עמאר: שר התחבורה, הוא צריך לדאוג לו.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר: תוכנית החומש למגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, לאחרונה צוטט שר האוצר בעיתונות כי תוכנית החומש למגזר הדרוזי תוכנס לבסיס התקציב 2017–2018.

חמד עמאר: רצוני לשאול: 1.

חמד עמאר: האם נכון הדבר?

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: אם כן – איזה סכום מתוכנית החומש יעוגן בתקציב 2017–2018?

חמד עמאר: 3.

חמד עמאר: אם לא – מה ייעשה למימוש התוכנית בתקציב 2017–2018?

חמד עמאר: 4.

חמד עמאר: אילו תקציבים כבר הועברו במסגרת התוכנית ב-2016 למשרדים האחראים ליישום?

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חורף בריא, א געזונטע ווינטער.

יולי יואל אדלשטיין: א געזונטע ווינטער.

יצחק כהן: 1–4.

יצחק כהן: הממשלה החליטה על תוכנית חומש למגזר הדרוזי בהיקף של 2 מיליארד שקלים לשנים 2015–2019.

יצחק כהן: משרד האוצר מיישם את החלטת הממשלה בדבר התוכנית ודרישות המשרדים לתקצוב הסעיפים בהחלטה – בהתאם למוכנותם, בהתאם להתפתחות התוכניות במשרדים.

יצחק כהן: הצעות התקציב לשנים 2017–2018 מביאות בחשבון גם את היקף ההתחייבויות וההוצאות הנגזרות מתוכנית זו.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת חמד עמאר, לאחר מכן – – –

חמד עמאר: ממה שהבנתי, אדוני סגן השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת חמד עמאר, לאחר מכן חברי הכנסת יעקב אשר ואוסאמה סעדי גם ביקשו להפנות שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חמד עמאר: ממה שהבנתי, אדוני סגן השר, אתה אומר באופן ברור שהיא לא נכנסה לבסיס התקציב של 2017–2018.

חמד עמאר: זה ייצור מצב כפי שהיה ב-2015, שזה לא היה בבסיס התקציב ואז הייתה שנת בחירות, וכל 2015 לא עבר אפילו שקל אחד מתוכנית החומש.

חמד עמאר: ב-2016 – אם מאושר התקציב, יועבר להם רק ביולי-אוגוסט.

חמד עמאר: אז כל הפרסום שהיה של שר האוצר, שזה נכנס לבסיס התקציב, זה לא נכון, וזה מה שאתה אומר לי.

יצחק כהן: כל מה – – –

יולי יואל אדלשטיין: רגע, רגע.

יולי יואל אדלשטיין: נשמע את כל השאלות הנוספות ואז סגן השר ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב אשר.

אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חורף בריא.

אני לא רוצה להתקיל את זה כשאלה, אבל אם מותר על-פי התקנון – כבקשה.

כשמדברים על התוכנית הזאת, תוכנית החומש למגזר הדרוזי, שאנחנו בהחלט תומכים בה, אנחנו עדים לכך שהיו כמה החלטות ממשלה על הקמת מינהלת לנושא של פיתוח אצל הצ'רקסים, ויש דברים שהמדינה קיבלה בהם החלטות שצריך לעשות תוכנית מיוחדת למגזרים מסוימים.

אנחנו את מצוקת הדיור בציבור החרדי מכירים היטב, אתה מכיר אותה היטב, והייתה החלטת מחליטים בקבינט הדיור לפני כמה חודשים, שנותנת איזו פלטפורמה לפתרון מצוקת הדיור הקשה והייחודית של הציבור החרדי, כי יש לו הצרכים הייחודיים שלו.

אני מבקש, כמו המינהלת הצ'רקסית והדברים האלה – לפעול במסגרת תפקידך כסגן שר האוצר להקמת מינהלת שתטפל במצוקת הדיור, מינהלת תחת משרד האוצר ומשרד השיכון.

כי אנחנו יודעים, גם כאנשי מקצוע ואנשים שקצת עשו דברים מסוג כזה בחיים, שמשרד גדול, אם אין בתוכו מינהלת מכוונת מטרה – או אגף או רשות – שזה העניין שהיא צריכה לייצג והיא משתתפת בכל פורומי התכנון והשיווק למיניהם, בסופו של דבר אנחנו נישכח, והציבור הזה, שסובל ממצוקה, בסוף יראה את האחרים מסתדרים והוא לא.

אנחנו רוצים לפתור את מצוקת הדיור לכולם, אבל גם לציבור החרדי.

תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – תשובת סגן שר האוצר.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר, קודם כול, אני מודה לך על העזרה שלך במרכזי שירות ברהט ובאום-אלפחם.

אוסאמה סעדי: הבנתי שבשבוע שעבר היו הנציגים של רשות המסים באום-אלפחם, אז זו הזדמנות להודות לך על המאמצים שהשקעת.

אוסאמה סעדי: שאלתי: חברי חמד עמאר דיבר על תוכנית החומש של המגזר הדרוזי.

אוסאמה סעדי: אנחנו כמובן לא מחלקים, מדובר באוכלוסייה ערבית, אבל שאלתי היא בעניין התוכנית הכלכלית של האוכלוסייה הערבית, ואנחנו עומדים בפתחו של אישור התקציב לשנים 2017–2018:

אוסאמה סעדי: האם התוכנית הכלכלית 922 מוכנסת לבסיס התקציב?

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים שוועדת הכספים אישרה 650 מיליון שקלים על חשבון מענקי הפיתוח לרשויות המקומיות; האם כל התוכנית מוכנסת בבסיס התקציב של 2017–2018?

אוסאמה סעדי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שאלות נוספות.

יצחק כהן: חבר הכנסת חמד עמאר, בוודאי, כפי שאמרתי, התוכנית נכללת בתקציב של 2017–2018.

חמד עמאר: – – – סעיף-סעיף בתקציב, אין במשרדים.

חמד עמאר: מה שהיה – יהיה.

חמד עמאר: זה יהיה במשרד ראש הממשלה, נקווה שזה יעבור.

יצחק כהן: אני אשמח מאוד שתראה לי את זה, ואני אביא לך גם חומר נוסף.

חמד עמאר: אני אראה לך את זה.

יצחק כהן: מאה אחוז.

יצחק כהן: לגבי השאלה של חבר הכנסת הרב יעקב אשר, אכן יש מצוקה קשה מאוד בציבור החרדי.

יצחק כהן: אני חושב שהיא אחת המצוקות החמורות ביותר בנושא הדיור.

יצחק כהן: נעשתה עבודה יוצאת מן הכלל בתחום הזה.

יצחק כהן: המינהל הלאומי לדיור, בראשותו של אביגדור יצחקי, מקדיש לזה שעות רבות, ואנחנו עוקבים אחרי זה.

יצחק כהן: לגבי הרעיון שלך להקים מינהלת מיוחדת לציבור החרדי, אני חושב שזה רעיון טוב וצריך לשקול אותו.

יצחק כהן: אני חושב שאני אביא אותו בפני ידידי אביגדור יצחקי, לעשות קבוצת מיקוד ספציפית שתטפל בנושא הזה.

יצחק כהן: לגבי התוכנית למגזר הערבי, אכן התוכנית פורטה בפניכם.

יצחק כהן: אתם יודעים בדיוק את השלבים שלה.

יצחק כהן: לדעתי זה רעיון מצוין, כולל אבני הדרך.

יצחק כהן: אני חושב שזה עומד בתוכנית כפי שתוכנן וכפי שהוצג לכם.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/3044/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעות חוק לקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אלי כהן להציג לנו את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו וימסור לנו את עמדת הממשלה בחוק הנ"ל סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הגשתי הצעת חוק לתיקון חוק התכנון והבנייה – פיצול דירות; הוראת שעה למשך חמש שנים.

אלי כהן: במסגרת השאילתה האחרונה דובר על הנושא של משבר הנדל"ן, וכאמור, על עליית מחירי הדיור, שלא פסחה גם על מחירי השכירות, שעלו משמעותית בשמונה השנים האחרונות.

אלי כהן: בד בבד עם עליית מחירי השכירות הולכת ונרשמת ירידה משמעותית בהיקף הבנייה של דירות קטנות, של שני חדרים ושלושה.

אלי כהן: לפני כ-15 נבנו 17,000 דירות של שלושה חדרים, ובשנת 2015 נבנו 3,000 דירות בלבד.

אלי כהן: הצעת החוק הזאת מאפשרת פיצול של דירות צמודות קרקע בתהליך מקוצר ללא היתר.

אלי כהן: בעבר היו הצעות שדיברו על פיצול דירות בכלל – דבר שיכול היה ליצור עומס על תשתיות, על חניה ועל מוסדות ציבור.

אלי כהן: לכן, מטרת ההצעה הזאת היא לתת הליך מקוצר לדירות צמודות קרקע.

אלי כהן: כל דירה לאחר הפיצול לא תפחת מ-60 מ"ר, ויהיו מטבח, חלון, כניסה נפרדת.

אלי כהן: יחידת דיור של 60 מ"ר היא בהחלט מכובדת ובת-מגורים, ותאפשר להגדיל את מלאי הדיור להשכרה, מצד אחד, ולאותם זוגות צעירים ואנשים מבוגרים שצריכים דירות קטנות תהיה אפשרות נוספת.

אלי כהן: הפתרון כאן הוא לא רק לבוא ולהוריד את מחירי הדיור להשכרה, אלא ברגע ששטח הדירה הוא קטן יותר, הנגזרת היא שעלויות התחזוקה השוטפות ומחיר הארנונה גם הם נמוכים יותר, וזה חשוב במיוחד לזוגות הצעירים בתחילת דרכם, כשההכנסה הפנויה שלהם היא נמוכה יותר.

אלי כהן: כיום יש בישראל 250,000 דירות מסוג זה, שעונות על הקריטריון של דירות צמודות קרקע.

אלי כהן: אנחנו מקווים שבמהלך הזה אנחנו נגיע למצב שתהיה תוספת של כ-4,000 דירות מדי שנה בתקופת הוראת השעה.

אלי כהן: בישראל בונים 50,000 דירות חדשות נוספות מדי שנה – מדובר בתוספת של כ-10%, שתתווסף למלאי הדירות.

אלי כהן: זה בהחלט פתרון חשוב שיינתן גם לנושא מלאי הדירות.

אלי כהן: כאמור, פתרון משבר הדיור מתחיל קודם כול בהגדלת ההיצע.

אלי כהן: במקרה הזה מדובר בהגדלת ההיצע בצורה פשוטה ומהירה.

אלי כהן: כיום זה יכול לתת מענה גם לאנשים מבוגרים שגרים בדירות שלפעמים גדולות ממידותיהם כי הילדים עזבו; בעבורם זאת יכולה להיות גם הכנסה פסיבית וגם הורדה של נטל תחזוקה שוטפת ונטל ארנונה מהם.

אלי כהן: המהלך הזה נכון לשוכרים, נכון לבעלי הדירות צמודות הקרקע, והוא נכון למדינה.

אלי כהן: ההשפעה שלו יכולה להיות השפעה מיידית ומהירה שתוכל לסייע בפתרון משבר הדיור.

אלי כהן: כאמור, אנחנו מקיימים את המהלך הזה בהתייעצות עם הגורמים הרלוונטיים, גם עם השלטון המקומי וכמובן עם משרד האוצר ועם משרד הפנים.

אלי כהן: לכן בשלב ראשון הלכנו אך ורק על פתרון של דירות צמודות קרקע.

אלי כהן: במסגרת ההכנות לקריאה ראשונה ושנייה ושלישית נעשה את הבחינה של נקודות נוספות, שהובאו לנו לאחר הדיון בוועדת השרים.

אלי כהן: לכן, חברים, אני קורא לכם לתמוך בהצעת החוק לפיצול דירות צמודות קרקע, שתסייע בהגדלת מלאי הדיור עבור הזוגות הצעירים וגם בהקטנת התחזוקה השוטפת.

אלי כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלי כהן.

טלי פלוסקוב: ישיב בשם הממשלה סגן שר האוצר יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אלי כהן, אני רוצה להודות לך על הצעת החוק הנפלאה שלך, ולבשר לך שהממשלה – ועדת השרים לענייני חקיקה – החליטה לתמוך בהצעת החוק שלך, כפוף, כמובן, להסכמה של משרד הפנים ומשרד האוצר ובתיאום עם משרד המשפטים; וההתניות האלה מקובלות עליך – – –

אלי כהן: – – –

יצחק כהן: אני גם מבין וחושב שזה נכון לעשות את זה, ואני מבין שיש לך הסכמה עם חבר הכנסת דודי אמסלם שהמשך החקיקה יעבור לוועדת הרפורמות שבראשותך.

יצחק כהן: אכן?

אלי כהן: אכן, אדוני.

יצחק כהן: אז אני מבקש, גברתי, להעביר את זה לוועדת הרפורמות בראשותו של חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק כהן: אני מאחל לכולנו ולך הצלחה.

יצחק כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: יש בעיה בעמדה של יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא בדיקתכם.

טלי פלוסקוב: איך אתה מצביע?

דוד ביטן: בעד.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 35 חברי כנסת, כולל דוד ביטן, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי הצביעה בטעות בעמדה של בצלאל סמוטריץ.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: וגם הצבעת בשלך?

טלי פלוסקוב: אז אחד צריך להוריד.

טלי פלוסקוב: כרגע אני קובעת שהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פיצול דירות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית, ועוברת לוועדת הרפורמות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/ 2612/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – הצבעת שוהים במוסדות), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת דוד ביטן ודוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום, אני מבינה, חבר הכנסת דוד ביטן?

דוד ביטן: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת דוד ביטן, הנמקה מהמקום.

דוד ביטן: כל מה שאנחנו מבקשים בהצעת החוק הזאת זה בעצם כמעט להשוות לבחירות לכנסת; שגם בבחירות לרשויות מקומיות בבתי-אבות, כולל מוסדות סיעודיים, אפשר יהיה להציב קלפי בבית-האבות, כדי שאפשר יהיה להצביע ולא לטרטר את הקשישים לקלפיות מרוחקות יותר.

דוד ביטן: אני קיבלתי את העמדה של משרד הפנים בכל מה שקשור לכל מיני תיקונים.

דוד ביטן: זה מקובל עלי.

דוד ביטן: בתקנות אנחנו נקבע את כל הכללים של הצבת הקלפיות, איך מציבים, איך מצביעים וכו'.

דוד ביטן: אני חושב שצריך לעשות את זה כי חשוב מאוד שהקשישים יבואו לידי ביטוי גם בבחירות לרשויות המקומיות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לקבוע שבכל בית דיור מוגן, מעון לזקנים ומוסד סיעודי ששוהים בו 50 בעלי זכות בחירה, תוצב קלפי מיוחדת בבחירות לרשויות המקומיות, והשוהים במוסדות אלה יוכלו להצביע בקלפיות המיוחדות.

משולם נהרי: המצב הנוכחי מקשה על האוכלוסייה המבוגרת המתקשה בניידות ממקום למקום וגורם הלכה למעשה לאי-שוויון ולפגיעה בזכות הדמוקרטית של האזרח המבוגר להצביע ולבחור.

משולם נהרי: החוק היום קובע הסדרים מיוחדים להצבעת אנשים המוגבלים בניידות.

משולם נהרי: לפי סעיף 31א לחוק, בכל רשות מקומית יהיה לפחות מקום קלפי אחד שיש בו ואליו סידורי גישה והצבעה המתאימים לאנשים המוגבלים בניידות.

משולם נהרי: ברשות מקומית שבה יש מעל 20 קלפיות יהיו שני מקומות קלפי נגישים כאמור; וברשות מקומית שיש בה מעל 10,000 תושבים יהיה מקום קלפי נגיש כאמור לכל 10,000 תושבים.

משולם נהרי: בקלפיות נגישות אלה יכולים לבחור כל המוגבלים בניידות באותה רשות מקומית, על אף כלל הריתוק לקלפי.

משולם נהרי: עם זאת, החוק אינו נותן עדיפות מסוימת להצבת הקלפיות דווקא במוסדות שמוצעים בהצעת החוק.

משולם נהרי: הצעת חוק זו עלתה לדיון בוועדת השרים ב-16 ביוני 2016, ובנוסחה המקורי היו קשיים משפטיים ומעשיים רבים, ולכן הוחלט בזמנו לדחות את הדיון בוועדה ולבוא בדברים עם המציע.

משולם נהרי: נערכה ישיבה עם המציע, חבר הכנסת דוד ביטן, ובמסגרתה גובשו כמה עקרונות שיאפשרו את תיקון הצעת החוק באופן שייתן מענה לתכלית שעמדה ביסוד הצעת החוק כפי שהובהרה על-ידי המציע כעת.

משולם נהרי: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בכפוף לתיאום הליכי החקיקה עם משרדי הפנים, המשפטים והרווחה.

משולם נהרי: אני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד הצעת החוק.

משולם נהרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אין בקשות להתנגד, לכן אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – הצבעת שוהים במוסדות), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: 47 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – הצבעת שוהים במוסדות), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אנחנו כרגע בודקים אם להעלות את הצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2522/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו נעבור – שולי כאן – להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, עשר דקות לרשותך להציג לנו את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: חודש טוב, חברי וחברותי חברי הכנסת, אדוני השר.

שולי מועלם-רפאלי: טוב, "איראן זה כאן" ו"משטרת מחשבות" ו"סוגרים את האינטרנט" ו"איפה הבחירה החופשית?

שולי מועלם-רפאלי: " – את כל זה כבר שמעתי השבוע.

שולי מועלם-רפאלי: חופש, חופש ועוד קצת חופש.

שולי מועלם-רפאלי: כל הציטוטים האלה נשמעו במהלך השבוע בתשובה על הצעת החוק שלי לסינון אתרים.

שולי מועלם-רפאלי: האמת, אני לא יודעת מה יותר מזעזע – העובדה שמבוססת במחקרים שהגיל הממוצע של חשיפה לאתרים פורנוגרפיים במדינת ישראל הוא תשע, או העובדה שיותר מ-9% מהילדים בגיל 12 כבר צופים בפורנוגרפיה דרך קבע; אז האם זה העובדות המזעזעות, או שמא – מה מטריד את מי שזעק בפופוליזם זול "חופש, חופש, חופש" ו"איך הצעת החוק של שולי מועלם פוגעת בבחירה החופשית"?

שולי מועלם-רפאלי: אז בואו נעשה סדר, למען כל לוחמי החופש בכל מקום שהם נמצאים.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק לסינון אתרים שאני מבקשת עכשיו שתצביעו עליה בקריאה טרומית קובעת שכאשר צרכן מתקשר עם ספקית אינטרנט, יודיעו לו מלבד בארבע הדרכים הקבועות היום בחוק, בעוד שתי דרכים – במסרון ובמייל – שיש לו אפשרות לקבל חינם אינטרנט מסונן.

שולי מועלם-רפאלי: לא היינו צריכים את הצעת החוק הזאת אם ספקיות האינטרנט היו עושות מה שהיום הן חייבות בחוק וכבר מציעות את הדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל ספקיות האינטרנט רוחצות בניקיון כפיהן ולא מציעות סינון, ובטח ובטח לא מספרות שהוא חינם.

שולי מועלם-רפאלי: הנוסח הזה עבר ריכוך, בהסכמה עם משרד התקשורת.

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד, חברים, לא סוגר את האינטרנט; אף אחד לא עושה פה רשימות שחורות – ותכף נדבר עליהן.

שולי מועלם-רפאלי: וחופשי, כמאמר השיר, זה עדיין לגמרי לבד.

שולי מועלם-רפאלי: הנוסח המקורי – כן, הנוסח המקורי שלי, שחתמו עליו 15 חברי כנסת מכל סיעות הבית – ביקש לחייב את ספקיות האינטרנט לסנן פורנוגרפיה ואתרי אלימות קשים כברירת מחדל, כך שרק מי שיבחר לבטל את הסינון הזה יקבל אינטרנט לא מסונן.

שולי מועלם-רפאלי: אני ועוד אנשים רבים בחברה הישראלית ואנשים רבים בבית הזה נמשיך לעשות את המאבק הזה.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא במקום חינוך ולא במקום אחריות הורית.

שולי מועלם-רפאלי: לאף אחד אין כוונה בחוק הזה שקמפיינים משמעותיים, כמו מודעוּת לסרטן השד, יתחילו להיות מסוננים.

שולי מועלם-רפאלי: אל תספרו לעצמכם סיפורים; תתמודדו עם העובדות, כל לוחמי החופש.

שולי מועלם-רפאלי: אני אמשיך להילחם, כי הרשת מלאה תכנים נוראיים, פוגעניים, אלימים, פורנוגרפיה קשה שכולנו היינו שמחים שגם הילדים שלנו וגם הנוער שלנו וגם המבוגרים שלנו יפסיקו להיחשף אליה.

שולי מועלם-רפאלי: היום הרבה יותר קל לילד לצרוך תכנים פוגעניים ברשת מאשר לקנות ארטיק במכולת השכונתית.

שולי מועלם-רפאלי: ילד אחד, בכתבה בערוץ 2, באומץ לב, בפנים גלויות, ילד בכיתה ו', נועם, מספר את הסיפור הבא: קרה לי הרבה פעמים שקפצה לי בחורה עירומה במחשב, ויש חבר ששולח לי ממש אתרים.

שולי מועלם-רפאלי: מגיל קטן כבר נחשפנו לזה.

שולי מועלם-רפאלי: אז יש משחקים ברשת שנראים מבחוץ תמימים, אבל יש בהם תכנים מיניים איומים ונוראים.

שולי מועלם-רפאלי: יש משחק שכל הילדים מכירים, שהמטרה שלו היא לפתות נערות לקיים יחסי מין בכמה שיותר תנוחות מיוחדות ומורכבות; "ומורכבות", חברים.

שולי מועלם-רפאלי: אז משרד הבריאות מוציא את "מקדונלד'ס", ומשרד החינוך מוציא את הבייגלה והמשקאות המתוקים; כולם דואגים לדורות הבאים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל ההשפעות ההרסניות, לפי מחקרים שנעשים שוב ושוב בארץ ובעולם, הפגיעה הבלתי-נסבלת במיניות בריאה, בחיים של כולנו – לזה אף אחד לא דואג.

שולי מועלם-רפאלי: מי שרוצה לצרוך פורנו – בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: שמורה לו זכות הבחירה לבקש שיפתחו לו את האתרים.

שולי מועלם-רפאלי: אני לא מתווכחת עם אף בן-אדם מבוגר לאן הוא רוצה לגלוש.

שולי מועלם-רפאלי: אני גם האחרונה שתגיד שהאינטרנט הוא מרחב לא טוב.

שולי מועלם-רפאלי: האינטרנט הוא מרחב מעולה, הוא מאפשר לנו דברים מופלאים, אבל גם הוא צריך כללים, חברים.

שולי מועלם-רפאלי: והמטרה היא למנוע את הקלות הבלתי-נסבלת של הגעת ילדים, נוער ומבוגרים לאתרים שגורמים נזק לחברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: לוחמי החופש, האמת, אתם עבדים – אתם עבדי ספקיות האינטרנט.

שולי מועלם-רפאלי: איך אף אחד מאלה שזעקו "חופש, חופש", לא שמעתי אותו מדבר כשחברות שמספקות טלוויזיה – בממיר הביתי ערוצי הפורנו סגורים, ואם אתה רוצה לפתוח אתה צריך לפתוח?

שולי מועלם-רפאלי: אז איך שם אין בעיה של רשימות שחורות?

שולי מועלם-רפאלי: איך שם פתאום זה לא מפריע לאף אחד שאתה צריך לבקש לפתוח ערוצים פורנוגרפיים?

שולי מועלם-רפאלי: פתאום יש רשימות שחורות.

שולי מועלם-רפאלי: ואיפה האיזון, חברים יקרים, בין החופש של הפרט לאחריות החברתית?

שולי מועלם-רפאלי: בסיום הדברים שלי אני רוצה לשתף בנתון שהוא הדרייב מבחינתי להמשיך את המאבק, להמשיך את ההגעה ל-default אמיתי בחברה הישראלית: 70% מהציבור במדינת ישראל בעד חיוב ספקיות אינטרנט לסנן פורנוגרפיה ואתרי אלימות קשים כברירת מחדל.

שולי מועלם-רפאלי: ואני לא אפסיק להילחם למען הדבר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בבריטניה חוקקו חוק דומה וזה מצליח שם – זה מאזן נכון בין החופש הפרטי לבין האחריות החברתית; זה מאזן נכון בין הרצון של אנשים מבוגרים והזכות שלהם להיות איפה שהם רוצים במרחב הווירטואלי לבין הכללים שאנחנו חייבים לקבוע למרחב הטוב הזה.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה שכולנו צריכים לבחור בה היא למנוע את ההשפעות ההרסניות שיש לאתרים שאותם אנחנו מבקשים לסנן על כל אחד ואחת מאתנו.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא רק ילדים, זה לא רק נוער וזה לא רק מבוגרים – זה פניה של החברה הישראלית.

שולי מועלם-רפאלי: וכאן בבית הזה אנחנו מציבים רף ערכי, מוסרי, אתי להתנהלות במרחב הווירטואלי, שהוא ברוך ורצוי לכל אחד ואחת מאתנו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: יש לנו שר שמשיב?

טלי פלוסקוב: השר המקשר בין הממשלה לכנסת יריב לוין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יש לנו בקשה להתנגד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, בהתאם לסעיף 4ט רבתי לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, ספק גישה לאינטרנט יציע למנוייו ויספק למנוי שביקש זאת ללא עלות נוספת שירות יעיל לסינון של אתרים פוגעניים ותכנים פוגעניים באינטרנט בשים לב למקובל בתחום.

יריב לוין: על ספק הגישה לאינטרנט ליידע את מנוייו על קיומו של שירות סינון כאמור בדרכים האלה: א.

יריב לוין: בעלון מידע מודפס שיישלח למנוי בדואר במועד ההתקשרות בהסכם לקבלת שירות גישה לאינטרנט ובמועד חידוש ההסכם, חידוש ההתקשרות, וכן אחת לשנה לפחות במהלך תקופת ההסכם; ב.

יריב לוין: באתר האינטרנט של ספק הגישה לאינטרנט; ג.

יריב לוין: המידע יצוין בהסכם שנחתם עם המנוי; ד.

יריב לוין: המידע יימסר למנוי על-ידי נציג שירות הלקוחות של ספק הגישה לאינטרנט.

יריב לוין: בהצעת החוק מוצע לשנות את ברירת המחדל הקיימת בחוק ולקבוע כי ספק האינטרנט יהיה חייב לספק לכל המנויים שירות יעיל לסינון אתרים או תכנים שהוגדרו כפוגעניים ללא תוספת תשלום.

יריב לוין: בהנחה שהמנוי אינו מעוניין כי תחול עליו ברירת מחדל של הסינון האמור, על המנוי לבקש זאת מספק הגישה לאינטרנט.

יריב לוין: ספק השירות יודיע למנוי בדבר אפשרותו להימנע משירות הסינון באחת הדרכים הבאות, לאחר שווידא שהמנוי אינו קטין: א.

יריב לוין: בהודעה בכתב או בעל-פה בעת ההתקשרות עם הספק; ב.

יריב לוין: בפנייה טלפונית למוקד שירות הלקוחות של הספק; ג.

יריב לוין: באמצעות אתר האינטרנט של הספק.

יריב לוין: ביום 30 באוקטובר 2016 החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה לתמוך בהצעת החוק, אולם בתוכן שונה ממה שנכלל בהצעה שהוגשה.

יריב לוין: לפי הנוסח החדש, שגובש בהסכמה עם המציעה, ההסדר הקבוע בסעיף 4ט לחוק התקשורת יישאר, וחובת היידוע הקיימת על ספקיות הגישה לאינטרנט תעודכן ותורחב, כך שיתווספו לסעיף 4ט(ג) עוד שתי דרכים ליידע את המנויים על האפשרות לבקש סינון תכנים: שליחת הודעת דואר אלקטרוני ושליחת מסרון.

יריב לוין: אדגיש שהממשלה מתנה את התמיכה שלה בהצעה בכך שהיא לא תסטה מההסכמה שהושגה בוועדת השרים.

יריב לוין: אני מבין שהמציעה מסכימה ומתחייבת בהתאם.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתי את זה מעל הדוכן.

יריב לוין: לפיכך, אני אבקש כי מליאת הכנסת תתמוך בהצעת החוק על בסיס ההבנות שיש עם המציעה, בהתאם לנוסח שבו תמכה ועדת השרים לענייני חקיקה.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: יש לנו בקשה להתנגד של חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד חברי וחברות הכנסת, אני חושבת שמי שכבר מכיר אותי פה לא יכול לחשוד בי לרגע שאני תומכת בפורנוגרפיה ולא נלחמת בהשלכות הקשות של פורנוגרפיה.

מיכל רוזין: עם זאת, הצעת החוק הזאת כוללנית מדי, בעייתית מדי, לחופש הביטוי ולחופש הפרט.

מיכל רוזין: ההצעה הזאת שקובעת ששר פוליטי – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

מיכל רוזין: אם תקשיבי לי אז אולי תקבלי גם צד אחר.

מיכל רוזין: הצעת החוק לא מדברת על פורנוגרפיה, היא מדברת על אתרים פוגעניים.

מיכל רוזין: כאשר שר תקשורת – שר פוליטי, היום זה נתניהו, מחר זה יהיה אורי אריאל או ליצמן, והם יחליטו שהאתר של "איגי", או אגודת הלהט"ב, או אגודת הטרנסג'נדרים, או כל אחד מנושאים שבעיניהם נראים פוגעניים, יהיה חלק מהחסימות האוטומטיות לציבור, ואז יתחילו להכין רשימות: מי מבקש לפתוח את אגודת הלהט"ב, מי מבקש לפתוח אתר של טרנסג'נדרים וכדומה.

מיכל רוזין: אנחנו נגד העניין הזה.

מיכל רוזין: זאת הרחבה גדולה מדי של הפגיעה בחירויות הפרט, הרחבה גדולה מדי.

מיכל רוזין: במקום באמת למקד את המאבק בפורנוגרפיה – דרך אגב, אני בטוחה שתסכימי אתי שצריך להיות בעיקר מאבק חינוכי רציני מאוד.

מיכל רוזין: אם הממשלה הזאת הייתה מוצאת לנכון גם לעשות תוכניות במערכת החינוך בעניין וגם לעשות קמפיינים רציניים שיובילו את השינוי הזה מלמטה, אז זה היה נכון.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת – אני חושבת שחברת הכנסת מועלם כבר הסכימה לכך – היא כל כך רחבה.

מיכל רוזין: היא הופכת את העניין לכל כך פוליטי, שמחר אנחנו נמצא את עצמנו חוסמים אתרים אידיאולוגיים כי הם ייחשבו לפוגעניים.

מיכל רוזין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי יש זכות להשיב בשלוש דקות ולשכנע.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן, חברי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

שולי מועלם-רפאלי: חברתי חברת הכנסת רוזין, אני מתפלאת – אחרי שעמדתי פה ואמרתי דברים כל כך ברורים על הבחירה, להגיד שההצעה עדיין נורא רחבה?

שולי מועלם-רפאלי: ברור, ספקיות האינטרנט לא עושות את מה שהן צריכות לעשות, וכולכם עובדים בשבילן.

שולי מועלם-רפאלי: כל מי שלא יצביע בעד הצעת החוק הזאת – שצומצמה, לצערי; אני טענתי שהיא צריכה ללכת ב-default על סינון.

שולי מועלם-רפאלי: המציאות הקשה שבה נתונה החברה הישראלית – לא יכולה להיות ההתעלמות יפת-הנפש הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: "לא אמרת ככה", "אמרת ככה" – יש שכל ישר.

שולי מועלם-רפאלי: כמו שאמרתי, לאף אחד אין כוונה להפסיק קמפיינים של מודעות לסרטן השד כי שד זאת מילה בעייתית; היא לא מילה בעייתית.

שולי מועלם-רפאלי: פורנוגרפיה ואלימות קשה הן בעיה.

שולי מועלם-רפאלי: משרד החינוך יש לו תוכנית, וגם לאחריות ההורית יש משמעות.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, אנחנו שומעים שוב ושוב את הנתונים המבהילים, ואני אציג אותם שוב: הגיל הממוצע של חשיפה לפורנוגרפיה במדינת ישראל הוא תשע.

שולי מועלם-רפאלי: ריבונו של עולם, ילד בן תשע רואה פורנוגרפיה כי אף אחד לא מסביר לספקיות האינטרנט שזהו, שהשליטה שלהן על המרחב הציבורי נגמרה, שאינטרנט זה דבר גדול וטוב, אבל גם הוא צריך כללים להתנהל בדרך הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: לכן, חברים, אני חושבת שחייבים להצביע בעד ההישג הקטן שהשגנו היום ולהמשיך את המאבק.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכל חברי חברי הבית שחתומים על ההצעה הזאת, שמחזקים את ההצעה הזאת ופועלים כל אחד במקום שלו כדי לשפר ולקדם את הפנים של כולנו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49

טלי פלוסקוב: נמנעים – 1

טלי פלוסקוב: 49 חברי כנסת בעד, 16 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה – זה מה שרשום – להכנה לקריאה ראשונה.

יואב קיש: צדק חלוקתי, צדק חלוקתי.

טלי פלוסקוב: צדק חלוקתי.

טלי פלוסקוב: זה אומר שזה עובר לוועדת הכנסת לקביעת המשך הטיפול בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: יש הערות – כן.

טלי פלוסקוב: השר דוד אזולאי מבקש להוסיף אותו לפרוטוקול כתומך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: דוד ביטן גם הוא הצביע בעד.

טלי פלוסקוב: עדיין עמדתו לא פעילה, נכון?

טלי פלוסקוב: אז 50 בעד.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3185/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודות הרוקחים (פטור מבחינות), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אלי אלאלוף, עד עשר דקות לרשותך להציג את הצעת החוק שלך.

אלי אלאלוף: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, השרים, במיוחד השר ליצמן, שר הבריאות, אני חייב להגיד שזה המשך ישיר של שינויים בחקיקה המאפשרים רישוי ופעילות של מקצועות הבריאות שהיו זקוקים לתיקונים.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין שאחרי התיקון שנעשה עבור רופאי השיניים, היום אנחנו מביאים הצעת חוק הקשורה – וואו, חבר'ה, החוק הוא כל כך חשוב.

אלי אלאלוף: אפשר לבקש, גברתי היושבת-ראש, קצת שקט שם מצד היועצים?

אלי אלאלוף: גברתי היושבת-ראש, היועצים שם, יש להם הרבה דיונים.

טלי פלוסקוב: דודי אמסלם, קצת כבוד לקולגה שלך, שהוא גם יושב-ראש הוועדה.

אלי אלאלוף: הוא גם חבר.

טלי פלוסקוב: רבותי, קצת שקט באולם, בבקשה.

אלי אלאלוף: היום הרוקחים שלמדו בחוץ-לארץ וגם עבדו בחוץ-לארץ, כדי לחזור ולהיות רשאים לפעול בארץ חייבים – אחרי חמש שנים של ניסיון בחוץ-לארץ, ובמצבים מסוימים זה גם כאילו לקבוע שלא יחזרו לפה או יעלו לפה.

אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים לקצר את התקופה הזאת מחמש לשנתיים.

אלי אלאלוף: בשנה הראשונה לאחר שיגיעו לארץ ילוו בייעוץ של רוקחים נוספים, ולא יצטרכו שום בחינה כדי לפעול במקצוע שלהם.

אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים את התיקון הזה.

אלי אלאלוף: זה נעשה בהתייעצות מלאה, כמובן, עם משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין בשמחה את תמיכתו הבלתי-רגילה של השר ואת ההבנה של כל הפקידות הקשורה לזה, וכמובן את כל הארגונים של הרוקחים שמבינים שהמקצוע הזה חייב לקבל תגבור של כוח-אדם.

אלי אלאלוף: לכן, אני מציע לאמץ את ההמלצה, דהיינו, לקצר את התקופה מחמש שנים לשנתיים ניסיון בחוץ-לארץ, עם ליווי בשנה הראשונה.

אלי אלאלוף: אני מבקש לתמוך בהצעה הזאת שרק מיטיבה עם כל אזרחי המדינה שחוזרים, וגם עם עולים חדשים שיגיעו, לשמחתנו, כולם לארץ.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בהצעת החוק המונחת לפניכם מוצע לתקן את פקודת הרוקחים [נוסח חדש], התשמ"א–1981, המסדירה כיום את העיסוק ברוקחות בישראל, ומטרתה להבטיח רמה מקצועית הולמת של העוסקים בתחום הרוקחות, וכן להגן על שלום הציבור ועל בריאותו.

יעקב ליצמן: בפקודה מפורטים התנאים לקבלת רישיון לעסוק ברוקחות בישראל, וכן, בין היתר, נקבע כי על המבקש לקבל רישיון לעסוק ברוקחות לעמוד בבחינת רישוי ממלכתית.

יעקב ליצמן: בחינת הרישוי מחייבת את כלל מבקשי רישיון לעסוק במקצוע, הן בוגרי מוסדות להשכלה גבוהה בארץ והן בוגרי מוסדות להשכלה גבוהה בחוץ-לארץ.

יעקב ליצמן: לאור גל העלייה לישראל של עוסקים בתחום הרוקחות, וכדי להסיר חסמים ולסייע לעולים חדשים להשתלב ולעסוק במקצוע הרוקחות גם בישראל, אנו במשרד תומכים בהצעת החוק אשר במסגרתה תינתן אפשרות לשיקול דעת מצד המנהל לפטור מהבחינה הממשלתית.

יעקב ליצמן: יצוין כי ההקלות ייקבעו באופן שיאזן בין אינטרס קליטת העלייה לבין הצורך להגן על שלום הציבור ובריאותו.

יעקב ליצמן: תיאומים נוספים ביחס לפרטי ההצעה יבוצעו בין המציע לבין משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: מתן הפטור בהצעת החוק עולה בקנה אחד עם הקבוע בפקודת הרוקחים ובפקודת רופאי השיניים.

יעקב ליצמן: אשר על כן, ובהתאם להחלטת ועדת שרים לענייני חקיקה, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק, אשר תקודם בתיאום עם משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר ליצמן.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (פטור מבחינות), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 61, כולל חבר הכנסת דוד ביטן, אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: שוב, הוספתי את הקול שלך, זה לא פועל?

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (פטור מבחינות), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3165/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: יש לנו פה הצעה שהוצמדה, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: כרגע, חברת הכנסת זהבה גלאון, יש לך עד עשר דקות להציג את הצעת החוק שלך.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אתמול הכנסת ציינה בישיבת אבל 15 שנה להירצחו של גנדי.

זהבה גלאון: בשנת 2005 הוכנס לספר החוקים הישראלי החוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי, המוכר בכינויו גנדי.

זהבה גלאון: הצעת החוק שאני מגישה היום מבקשת לתקן את העוול הזה, בעיני, לגבי גנדי, בוודאי אחרי שפורסמו טענות כל כך חריפות, כל כך מסמרות שיער, כפי שהובעו או כפי שהובאו בתחקיר המקיף של "עובדה".

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, המדינה מממנת את ההנצחה של גנדי בסכומי עתק, בתקציבים שגבוהים בהרבה ממה שמפנים למורשת הרצל, למורשת ז'בוטינסקי.

זהבה גלאון: ואני חושבת שאסור לתת לכנסת לציין ולממן מורשת של עבריינות.

זהבה גלאון: מה שהתברר הוא שגנדי אינו דמות מופת, וההנצחה שלו אינה יכולה להיות הנצחה של מורשת.

זהבה גלאון: כי אדם שהואשם – ותכף אתייחס למה זה אומר אשמה על אדם לאחר מותו – אדם שהואשם, כפי שהתגלה בתחקיר של "עובדה" ובעדויות הנוספות שיצאו בעקבותיהן, אדם שהואשם שהוא התעמר בחיילות, שהוא אנס אותן, שהוא תקף אותן מינית, ניצל אותן מינית, אדם שהנחה לרצוח שבויים ולהתעלל בגופות שלהם, אדם שסיכן חיי חיילים, הילך אימים על עיתונאים, שלח רוצחים לנסות לפגוע בעיתונאית סילבי קשת – זו אינה דמות מופת, חברי חברי הכנסת, זו אינה דמות שמדינה צריכה להנציח אותה ולשלם מיליונים על ההנצחה שלה.

זהבה גלאון: אני רוצה להתייחס לטענה, חברי חברי הכנסת, שהיא טענה רצינית.

זהבה גלאון: גנדי נרצח רצח נתעב.

זהבה גלאון: חייבים לומר את זה.

זהבה גלאון: אמר ראש הממשלה אתמול – קראתי את הדברים שלו – הוא דיבר על הכחשת ההיסטוריה, והוא אמר שהוטחו נגד גנדי האשמות שהכאיבו לכולנו, בעיקר למשפחתו.

זהבה גלאון: ומה עם אותן נשים שגנדי הכאיב להן והן נושאות את הצלקות האלה עד היום, והן חשות פגועות ומצולקות בגופן ובנפשן?

זהבה גלאון: מה עם אותן נשים?

זהבה גלאון: אמר ראש הממשלה: הוא לא יכול להתגונן.

זהבה גלאון: זה נכון.

זהבה גלאון: אי-אפשר להוכיח את העובדות.

זהבה גלאון: עומדת לו זכותו לשם טוב.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, שמוות אינו נותן פטור.

זהבה גלאון: נכון, זו סיטואציה ייחודית, אבל מוות אינו נותן פטור.

זהבה גלאון: להגיד שמעשיו של גנדי, כמו שאמר ראש הממשלה, אהבת הארץ וההתייחסות שלו לנופיה ולדמותה – אני בטוחה שגם יש לו זכויות, והיו לו זכויות – האם זה מכשיר את השרץ, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אהבתו לארץ?

זהבה גלאון: ומה עם אהבת האדם?

זהבה גלאון: ומה עם אותן נשים שהוא פגע בהן?

זהבה גלאון: אני כבר לא מדברת שהוא היה אבי תורת הטרנספר, ומה היו העמדות שלו ביחס לאזרחי ישראל הערבים ובכלל.

זהבה גלאון: אבל, נכון.

זהבה גלאון: הוא נרצח בנסיבות טרגיות.

זהבה גלאון: האם זה אומר שעכשיו צריך לעשות מעשה הנצחה ב"חאן", ובכלל לייצר סימטריה כאילו גנדי הוא בכלל רבין; כאילו הוא לחם בפלמ"ח והיה מפורצי הדרך לירושלים.

זהבה גלאון: לא, לא צריך לעשות את זה.

זהבה גלאון: ולא צריך לעשות ימי זיכרון, ולא צריך לעשות מורשת, ולא צריך לתת לגיטימציה לאנשים שתקפו מינית נשים, שפגעו בהן.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, היו אז זמנים אחרים.

זהבה גלאון: הצבא היה אחר, נשים חששו להתלונן.

זהבה גלאון: מפקדים התייחסו לחיילות צעירות כאילו הן רכוש, כאילו הן משהו שאפשר לבוא אליהן ולבצע בהן את זממם.

זהבה גלאון: זה לא הולך יותר.

זהבה גלאון: ונשים – בוגרות יותר, אני יכולה לומר, מבוגרות יותר – הפנימו את השיח החדש שנשים לא שותקות יותר על תקיפה מינית.

זהבה גלאון: וגם הן, אחרי שנים שהן נשאו ונצרו את הדבר הזה בלבן, החליטו לצאת והחליטו לומר את הדברים.

זהבה גלאון: וחייבים להגיד, אני לא תמיד חותמת בשתי ידי על תחקירים של "עובדה", וגם תחקירים עיתונאיים זה לא כזה ראה וקדש, אבל בעקבות התחקיר המקיף והרציני ש"עובדה" עשו, הרבה מאוד נשים, כולל כאלה – לפחות שתיים מהן צלצלו אלי, הן לא הופיעו בתחקיר, וסיפרו לי את הסיפורים שלהן, את מעשי התקיפה שהן עברו.

זהבה גלאון: אז האם זה אומר שעכשיו המוות נותן פטור?

זהבה גלאון: האם אנחנו צריכים לעבור לסדר-היום?

זהבה גלאון: האם המדינה צריכה להבליג על זה שכשיוצאים סיפורים שאלוף בצה"ל הורה להתעלל בגופות שבויים – נראה לכם סביר שהמדינה תנציח את זה?

זהבה גלאון: זו מורשת?

זהבה גלאון: מה אחר כך הדיבורים על פקודה בלתי חוקית בעליל – להתעלל בגופות של שבויים?

זהבה גלאון: זו המורשת שהכנסת הזו רוצה להנציח?

זהבה גלאון: עכשיו אני רוצה לומר – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

זהבה גלאון: בשנים הראשונות אחרי הירצחו של גנדי הנשים היו תחת הרושם הנורא של הרצח.

זהבה גלאון: זה היה רצח נורא.

יפעת שאשא ביטון: – – –

זהבה גלאון: אבל ברבות השנים התפרסמו עדויות איומות – אני לא מדברת על התורה שלו, המזעזעת, שהייתה ידועה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי.

זהבה גלאון: התפרסמו עדויות איומות על מעשים ומעשי תקיפה.

זהבה גלאון: האיש היה עבריין מין, האיש היה קשור לפשע המאורגן, ואתם כמו רחמים, רק "רחמים לא ידע"?

יפעת שאשא ביטון: – – –

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי חברי הכנסת: אל תתנהגו כמו רחמים, "רחמים לא ידע".

זהבה גלאון: אתם יודעים.

זהבה גלאון: חברת הכנסת שאשא ביטון, עכשיו את יודעת מה הוא עשה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

זהבה גלאון: וחברי הקואליציה – הם יודעים מה הוא עשה.

זהבה גלאון: האיש היה שייך לפשע המאורגן.

זהבה גלאון: האיש תקף מינית, היה עבריין מין.

זהבה גלאון: וכנסת ישראל – – –

שולי מועלם-רפאלי: ואת בית-משפט.

שולי מועלם-רפאלי: האדם לא יכול להגן על עצמו.

זהבה גלאון: כנסת ישראל אינה יכולה להנציח עבריינות כזאת.

זהבה גלאון: זאת המורשת.

זהבה גלאון: נכון, הכנסת היא לא בית-משפט, אבל המוות לא נותן פטור על עבריינות, חברת הכנסת מועלם.

יפעת שאשא ביטון: – – –

זהבה גלאון: נשים שהותקפו יוצאות ומדברות על זה.

זהבה גלאון: אתן הראשונות שצריכות להתבייש שבכלל נשארתן פה אתמול לציין את המורשת שלו, ואני מצפה מכן שתצביעו על ביטול החוק.

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3164/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו הצעה שהוצמדה, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך עד שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, את הצעת החוק הזאת, לביטול הנצחת זכרו של רחבעם זאבי והמורשת שלו, הגשתי בדיוק לאחר ששמעתי את התחקיר שדיברה עליו ידידתי חברת הכנסת זהבה גלאון עם עוד קבוצה של חברי כנסת.

עאידה תומא סלימאן: יש סבירות גבוהה שהצעת חוק זו לא תזכה להצלחה משגשגת, והנצחת זיכרונו של גנדי תימשך, אז אני רוצה להצטרף אליכם בחגיגה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני אנציח את זיכרונו של המנוח, אבל בלי זיופים; אנסה להיות אובייקטיבית כמה שאוכל ואגיד את האמת עליו, ולא פחות.

עאידה תומא סלימאן: איך אפשר להתעלם מדמות ציבורית כזאת ולא להנציח אותה?

עאידה תומא סלימאן: אכן, צודקים אתם.

עאידה תומא סלימאן: גנדי לא פספס שום הזדמנות לבלוט כשהנושא המדיני עלה על הפרק: התנגד להסכם הביניים עם מצרים ופרש מתפקידו כיועץ של רבין דאז; סירב להיבלע בתוך הקונסנזוס והצביע נגד הסכם השלום עם ירדן; במסע השלום והפיוס עם הפלסטינים התנגד בנחרצות לכל הליך מדיני, חוץ מההליך המדיני שמשלו – טרנספר לכל דובר ערבית מהארץ הזאת; ויום אחד לפני ההיפרדות התעקש להיות מיוחד ולהישאר בכותרות, והתפטר מהממשלה יחד עם שותפו, שנמצא היום בבית-המחוקקים, ליברמן, במחאה על יציאת צה"ל מהשכונות אבו-סנינה וח'רבת-א-שיח' בחברון.

עאידה תומא סלימאן: זה אדם שלפי העדויות הנחה רצח שבויים והתעללות בגופותיהם.

עאידה תומא סלימאן: איך נעבור הלאה בלי להנציח את פעולותיו?

עאידה תומא סלימאן: הוא זכה לאהדה ציבורית מיוחדת מכל מרכיביה של החברה הישראלית, מארגוני פשע ועד פושעי מלחמה בממשלות ישראל העוקבות.

עאידה תומא סלימאן: בתקשורת – דאג ש"יטפל אישית" בכל מפריע.

עאידה תומא סלימאן: לפני תקופה עלתה התוכנית "עובדה" וחשפה לנו מה שלא ידענו לכאורה על פעולותיו: היה לו קשר מיוחד עם נשים, מיוחד מאוד.

עאידה תומא סלימאן: לפי המידע, הוא מואשם שהוא חיבק אותן, לפעמים אפילו נגד רצונן; נישק אותן אפילו כשהרחיקו אותו; אנס, דחף והטריד – זה חלק ממה שנחשף ועוד נשמע.

עאידה תומא סלימאן: את פעולותיו של גנדי הספקתי להנציח בשלוש דקות, אבל את מורשתו אני לא אנציח.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהממשלה שיושבת היום תספיק להנציח אותה מורשת של גנדי.

עאידה תומא סלימאן: אתמול כל היום עמדה תמונתו של גנדי באולם הזה.

עאידה תומא סלימאן: שני-שלישים מחברי הבית הזה נעלמו מהאולם בזמן שההצגה המסוכנת הזאת של הנצחת זכרו התקיימה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות שהרבה ח"כים וח"כיות התעשתו והראו שעמדות פוליטיות ומוסריות לפעמים מתבטאות בהיעדרות ממקומות ומאירועים.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני פונה אליכם – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – עוד צעד של אומץ – תצביעו לביטול הנצחת זכרו.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: זהו, רבותי.

טלי פלוסקוב: בשם ראש הממשלה ישיב השר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרה, חברות וחברי הכנסת, אולי אומר כמשפט פתיחה את הדבר הבא: תראו, מחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן אני באמת כבר לא מצפה לשום דבר.

יריב לוין: היא הרי חברה בסיעה שחבריה מהללים ומשבחים רוצחים מתועבים, טרוריסטים – –

עאידה תומא סלימאן: אתה עשית – – –

יריב לוין: – – אנשים ששוחטים ילדים במיטותיהם.

דב חנין: למה אתה בורח מהנושא?

יריב לוין: ולצערי הרב, רבות מאוד הן הדוגמאות.

דב חנין: – – –

יריב לוין: אנשים שאין להם מקום בשום פרלמנט בעולם.

טלי פלוסקוב: לא להפריע לשר להשיב.

טלי פלוסקוב: אף אחד לא הפריע לכם לדבר.

יריב לוין: אנשים שלא ידעו לכבד את המדינה, לא יודעים לכבד את סמליה, לא ידעו לכבד את נשיא המדינה שמעון פרס ז"ל, ולכן אי-אפשר לצפות שידעו לכבד את זכרו של רחבעם זאבי הי"ד.

דב חנין: – – –

יריב לוין: ואני גם מניח שרחבעם זאבי, לו יכול היה לשמוע את הדברים, היה מרגיש, בוא נאמר, ולו מידה, אולי אפילו לא קורטוב של צער על כך שאלה הם מקטרגיו.

יריב לוין: אבל דווקא מחברת הכנסת זהבה גלאון היו אמורות לפחות להיות לי ציפיות אחרות לגמרי.

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, אקדים ואומר שאני חושב שהצעת החוק הזו היא בושה וחרפה.

דב חנין: – – – זו הבושה.

יריב לוין: אבל לא אסתפק בלומר את זה, אלא אני חושב שההצעה הזו היא חמורה פי כמה כשהיא באה ממך ומספסלי סיעתך.

יריב לוין: סיעת מרצ, גברתי היושבת-ראש, הסיעה שחרתה על דגלה כביכול את עליונות המשפט, את כבוד האדם, את זכויות האדם, רומסת כאן ברגל גסה, באופן שאין לו תקדים, כל זכות אדם בסיסית של מי שחי, ואפילו של מי שכבר איננו.

יריב לוין: חברתי חברת הכנסת גלאון, הזכות לשם טוב היא זכות יסוד, היא זכות בסיסית של אדם.

יריב לוין: כל אדם באשר הוא זכאי להגן על שמו הטוב.

יריב לוין: לכן הציפייה היא והדרישה היא שמשמעלים טענות כנגד אדם, הן תועלינה באופן שהוא יכול להשיב עליהן, והן תתבררנה – ככל שמדובר בטענות שנושאות אופי פלילי או אופי שמצריך בירור משפטי – בבית-המשפט.

יריב לוין: כך נוהגים בחברה דמוקרטית.

באסל גטאס: – – –

יריב לוין: אלה הם הדברים שאתם מדברים עליהם גבוהה-גבוהה כל הזמן.

יריב לוין: אבל כשזה מגיע למישהו שהעז ללכת בדרך אחרת, חושב אחרת מכם, זוכה להערכה של רבים-רבים-רבים, הרבה שנים אחרי שהלך מאתנו בנסיבות טרגיות, כאשר זה נוגע לזכותו של אדם שאיננו מהמחנה שלכם, פתאום המסך יורד, העיניים נעצמות, אתם לא רואים שום דבר.

יריב לוין: אתם רק רואים את הרצון למחוק ולטשטש מורשת, דרך שציבור עצום מאמין בה.

יריב לוין: הניסיון הזה שלכם לטשטש את הדרך והמורשת של רחבעם זאבי ושל רבים אחרים ששותפים לבניין הארץ הזאת, הניסיון הזה – בכל מיני אמתלות כאלה ואחרות – לא יצליח.

יריב לוין: את רחבעם זאבי הצליחו בני עוולה לרצוח, את מורשתו – אף אחד לא יוכל למחוק.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לחברת הכנסת גלאון: אני הייתי פשוט מלא התפעלות.

יריב לוין: שתי נשים צלצלו אלייך, ואני מכבד כל אחת ואחת מהן, והנה בזאת את קיבלת רישיון להיות החוקר, להיות התובע, להיות השופט ולהיות גם המוציא לפועל.

יריב לוין: זהבה גלאון, אבירת זכויות האדם, זאת שמדברת על עליונות המשפט.

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

יריב לוין: יש תלונות – היה ראוי שתישמענה כשהאיש בחיים.

יריב לוין: אני מבין את הקושי.

יריב לוין: אני מכבד אותו.

יריב לוין: אין לי שום טענה על כך שמישהו או מישהי, לקח לה שנים כדי להוציא את שעל לבה, ככל שהדברים נכונים; אבל מרגע שבחרה שלא לעשות את זה כאשר האדם בחיים, מנעה את בירור האמת, וזה דבר בסיסי בכל מערכת משפט.

יריב לוין: לכן, לעמוד כאן ולהפוך את הטענות לעובדות, ולהפוך את העובדות להרשעה, ולפגוע באדם שעשה כל כך הרבה ושמעולם לא הורשע באף אחד מכל הדברים האלה שטענתְ כלפיו כאן, זה הדבר הכי לא דמוקרטי.

יריב לוין: זו הפגיעה הכי קשה בזכותו של אדם שאפשר לעשות.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה לומר לך עוד דבר.

יריב לוין: תראי, נמצא אתנו באולם חברנו חבר הכנסת אילן גילאון.

יריב לוין: נדמה לי, אילן, אני לא אטעה, ואני מקווה שאני לא טועה – אתה בעצם אחרון אנשי מפ"ם שיושב כאן אתנו.

יריב לוין: אני חולק על דרכה של תנועת מפ"ם, זה לא סוד, אבל אני לעולם לא אקח ממנה וממנהיגיה את יושרתם, את תרומתם למדינת ישראל, את העובדה שעשו כל מה שעשו על-פי דרכם ואמונתם.

יריב לוין: והנה, אחרי שנים שאנשים אינם כאן, אחרי שהלכו לבית עולמם, אחרי עשייה ציבורית אדירה – שמות שגם בשבילי, שבא מהמחנה השני, הם שמות שיש לי כבוד עצום כלפיהם: חבר הכנסת לשעבר אלעזר גרנות, חבר הכנסת לשעבר משה סנה – הנה מתפרסמים, רבותי, לא עדויות ולא מילים אלא מסמכים, ולא של יריבים פוליטיים אלא של שירות ביון זר, שבאים ואומרים שהם כביכול – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: רגע, תן לי לסיים.

אילן גילאון: זו שטות – – – זו שטות.

יריב לוין: פעם אחת תיתן לסיים עד סוף המשפט: – – שהם כביכול עסקו כאן בריגול או סייעו למעצמה זרה.

אילן גילאון: – – – מה.

יריב לוין: ואני אומר לך, חבר הכנסת גילאון, אני ראשון האנשים שאגן על שמם הטוב, ראשון האנשים.

יריב לוין: אלה אנשים שעשו המון, שתרמו המון, ושאינם כאן ולא יכולים להזים את הטענות הפוגעניות האלה שמוטחות בהם.

יריב לוין: בושה.

יריב לוין: בושה שאתם עכשיו, כאשר מועלות הטענות האלה כנגד האבות המייסדים של מפלגותיכם, באים לכאן עם הצעה מהסוג הזה.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אני אומר לך יותר מזה – חבר הכנסת גילאון, חשוב שתשמע: אני קראתי את התשובות שנתנו בני המשפחה של אותם חברי כנסת, ולבי יצא אליהם.

יריב לוין: מה הם אשמים?

יריב לוין: מה הם יכולים כבר לומר?

יריב לוין: למה זה מגיע להם, הדבר הנורא הזה?

יריב לוין: אנשים שבאחת מוצאים את עצמם במקום שבו הם צריכים להגן על שמם הטוב של הוריהם מבלי שיש להם את היכולת, מבלי שיש להם את המידע.

יריב לוין: ואיזה נזק נורא הדבר הזה גורם להם, למשפחות, לבנים, לבנות, לנכדים ולנינים?

יריב לוין: איזה נזק, חברת הכנסת זהבה גלאון?

יריב לוין: להם אין זכויות אדם, לבני המשפחות האלה?

יריב לוין: לבני משפחתו של חבר הכנסת לשעבר אלעזר גרנות אין זכויות?

יריב לוין: לא מגיע להם שנשמור על שמו הטוב?

יריב לוין: היו טענות, הן היו צריכות לעלות כשהאיש בחיים; הוא איננו – מי אנחנו שנשפוט אותו?

יריב לוין: על-פי מה, על-פי מה?

יריב לוין: חבר הכנסת אילן גילאון, יש במודיעין, העיר שבה אני גר, רחוב על שמו של משה סנה.

יריב לוין: מה אתה מציע, שבגלל המסמכים האלה נשנה את שם הרחוב?

יריב לוין: נפסיק את הנצחתו?

יריב לוין: זה מה שאתם מציעים?

יריב לוין: ודאי שלא, כי הוא בא מהמחנה שלכם.

יריב לוין: אני אומר לכם: בושה וחרפה.

יריב לוין: אני אלחם על זכותם של חברי הכנסת לשעבר גרנות, ריפתין וסנה לשם טוב, כפי שאעשה זאת ביחס לרחבעם זאבי, ואני מצפה שאתם, שרוממות זכויות האדם בפיכם, רוממות השוויון בפיכם, תעשו אותו דבר.

יריב לוין: לא מאוחר, חברת הכנסת זהבה גלאון, למשוך את הצעת החוק המבישה הזאת – –

דוד ביטן: חבר'ה – – –

יריב לוין: – – לא מאוחר לבוא ולומר: טעינו; לא מאוחר להציל מעט מן הכבוד שלכם כבני-אדם שמתיימרים להיות כאלה שזכויות אדם חשובות להם.

יריב לוין: אנחנו נמשיך, חברת הכנסת גלאון, להנציח את מורשתו של רחבעם זאבי.

יריב לוין: נמשיך להיות גאים בו ובעשייתו, ולא יעזור לכם שום דבר.

יריב לוין: לא תצליחו לטשטש את האמת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: רבותי, הוגשה בקשה של חברי הכנסת להצבעה שמית על הצעת החוק הראשונה.

זהבה גלאון: לא – – –

טלי פלוסקוב: את מבקשת לשכנע?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

זהבה גלאון: להגיב.

טלי פלוסקוב: יש אפשרות לשתי חברות הכנסת לעלות ולשכנע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, עמד כאן השר לוין על הדוכן ואמר שהצעת החוק הזאת היא בושה.

זהבה גלאון: אז אני רוצה לומר לשר לוין, ואני לא רואה אותו: השר לוין, יש בושה גדולה ויש בושה קטנה.

זהבה גלאון: הבושה הגדולה היא שאתה, שר בממשלת ישראל, מעז לעמוד כאן

זהבה גלאון: על הדוכן – –

אורן אסף חזן: את מדברת.

אורן אסף חזן: את מדברת, זהבה?

זהבה גלאון: – – ולהכשיר עבריינות מין, עבריינות פוליטית.

אורן אסף חזן: את מדברת.

אורן אסף חזן: אני לא שומע אותך – – –

זהבה גלאון: אתה מכשיר כאן אדם שהתחקירים ודברים שנאמרו – –

אורן אסף חזן: יא צבועה אחת – – –

זהבה גלאון: – – בעקבות התחקירים חשפו פן של אדם שלא רק אהבת ארץ-ישראל הייתה בראש מעייניו.

זהבה גלאון: אדם שתקף נשים – –

אורן אסף חזן: זהבה, מה – – –

זהבה גלאון: – – אדם שהורה להתעלל בגופות – –

אורן אסף חזן: זהבה, מה הסיפורים – – –

זהבה גלאון: – – אדם ששלח לאיים על העיתונאית סילבי קשת ועיתונאים אחרים.

אורן אסף חזן: את לא מתביישת – – –

מיקי רוזנטל: – – – להשתיק אותו?

זהבה גלאון: ועכשיו אני רוצה להתמודד עם הטענה שלך על זכותו של אדם לשם טוב, בעיקר אחרי מותו, ועל חוסר היכולת שלו להתגונן.

זהבה גלאון: יש מתח, וכדאי שתכיר במתח הזה, בין זכותו של אדם לשם טוב – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת זהבה גלאון – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת להפסיק.

זהבה גלאון: – – לבין זכות הציבור לדעת את האמת.

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: ולא הכול משפטי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

זהבה גלאון: ולא הכול זה בית-משפט.

זהבה גלאון: ויש נורמות ציבוריות, גם אם הן לא עמדו למבחן בית-משפט.

זהבה גלאון: מי כמוך, הראשון שמדבר על זה, נורמות ציבוריות של מוסר, של אי-מתן לגיטימציה לתקיפת נשים, לעבריין מין – –

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: – – עבריין מין סדרתי.

זהבה גלאון: ועמד כאן ראש הממשלה אתמול, ועכשיו אתה מחרה מחזיק אחריו ומדבר על הפגיעה במשפחתו – –

אורן אסף חזן: איך את לא מתביישת?

זהבה גלאון: – – ומה עם אותן נשים?

אורן אסף חזן: מה עשית בשביל מדינה?

זהבה גלאון: ואני אומרת, אדוני השר, החוצפה שלך, לעמוד כאן ולגזור גזירה שווה בין אדם שהיה שייך לפשע המאורגן, אדם שהיה עבריין מין, לחברי מפ"ם, לאופן שבו הם מילאו את תפקידם – מה זה החוצפה הזאת שלך בכלל?

אורן אסף חזן: את חצופה.

אורן אסף חזן: כמה שנאה יש לך בעיניים.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי הכנסת, תתעשתו – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: – – – תתעשתו – גברתי היושבת-ראש, זה לא יכול להיות.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – – שר בממשלה נרצח על-ידי מחבלים – – –

זהבה גלאון: זה לא יכול להיות שאת לא משתיקה אותו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

אורן אסף חזן: תתביישי לך.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, לא רק גנדי היה עבריין מין.

זהבה גלאון: לצערי, גם בכנסת ישראל יושבים אנשים שיוחסו להם עבירות לא פחות חמורות, ומי שמעז לזמזם לי באוזן – בתור מה אתה מגן על גנדי – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית.

זהבה גלאון: – – בתור מי שסרסר בנשים?

זהבה גלאון: בתור מה אתה מגן על גנדי, שהוא עבריין מין?

אורן אסף חזן: אני לא שכחתי מה זה להיות יהודי.

זהבה גלאון: יושב בכנסת ישראל חבר כנסת שהואשם בסרסור נשים – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם עד ההצבעה.

זהבה גלאון: – – ואתה יושב ומגן על גנדי?

זהבה גלאון: מי אתה בכלל שתעז – – –

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: כן, אתה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לבקש מחבר הכנסת אורן חזן לצאת מהאולם.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

אורן אסף חזן: אני לא שכחתי מה זה להיות יהודי, זהבה.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: גם לרשותך עד שלוש דקות.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להירגע, אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, תרגיע בבקשה שם את החבר'ה ממולך.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אני עונה לו.

טלי פלוסקוב: לא צריך להשיב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איימן עודה, אני מבקשת שקט.

טלי פלוסקוב: חברתך נמצאת פה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: השר לוין, פתחת את דבריך – שאתה לא מופתע שחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן הגישה את הצעת החוק הזאת, ופתחת לאחר מכן במסע הסתה נגדי ונגד חברי הכנסת מהרשימה המשותפת.

עאידה תומא סלימאן: חוסר ההפתעה שלך הוא כבוד לי.

עאידה תומא סלימאן: הוא כבוד לי, כי בעצם אתה יודע שמי שיעמוד על המשמר ומי שינסה לחשוף את כל הפשעים, ואת כל העבירות על המוסר, ואת כל העבירות על החוק, זה יהיה אנחנו, הרשימה המשותפת, ואתנו גם מרצ ועוד כמה אנשים שהתביישו אתמול ולא נכחו באולם במחזה המביך שהיה אתמול – – –

ענת ברקו: – – –

עאידה תומא סלימאן: לא אנחנו אלה שצריכים להתבייש.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה ניסיון הצלה, אולי, של מה שנשאר מהמוסר ומהכבוד.

עאידה תומא סלימאן: אתה מטיף לי על הכבוד לחוקים?

עאידה תומא סלימאן: אתה עמדת לפני יומיים ושללת החלטות של בית-משפט במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: התנכרת ואמרת שלא היה טבח ושלא נרצחו אזרחים.

עאידה תומא סלימאן: אתה מטיף לי ולחברי?

עאידה תומא סלימאן: רחקת מזה.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא יכול לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמי שצריך להתבייש זה אלה שיושבים פה ומגינים על עבירות ועל הדם של מי שנאשם על-ידי נשים ונשים מאוד מכובדות.

עאידה תומא סלימאן: וההיסטוריה הפוליטית – –

נורית קורן: הוא לא נאשם – – – הליך פלילי – – –

עאידה תומא סלימאן: – – מעל הכול, גם כן מעידה על הדברים שדיברנו היום.

עאידה תומא סלימאן: איזה מורשת אתם רוצים להנציח?

נורית קורן: פלילית הוא לא נאשם אפילו.

עאידה תומא סלימאן: איזה מורשת אתם רוצים להנחיל לילדים שלכם?

עאידה תומא סלימאן: מורשת של רצח?

ענת ברקו: לא, של תמיכה ב"חיזבאללה".

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה רוצה להנחיל מורשת של רצח שבויים, כנראה זה לא צריך להפתיע אותנו.

עאידה תומא סלימאן: כן, אנחנו לא מופתעים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים שהממשלה הזאת רוצה להנחיל ערכים מעוותים או חוסר ערכים, רוצה להנחיל את הגזענות, את מדיניות הטרנספר, מחבקת את אחרון או ראשון הטרנספריסטים בתוכה, רוצה להנחיל מורשת שמתנכרת לאחר, שלא מכירה בנרטיב של האחר, שמוכנה גם לאנוס נשים וגם להטריד נשים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד.

עאידה תומא סלימאן: תתעשתו.

עאידה תומא סלימאן: תצילו את בניכם מזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, אנחנו נתחיל בהצבעה, אבל להצעת החוק הראשונה של חברת הכנסת זהבה גלאון הוגשה בקשה של קבוצת חברי כנסת להצבעה שמית, לכן אני מבקשת מסגן מזכירת הכנסת להתחיל בהצבעה.

טלי פלוסקוב: ואני מבקשת שקט באולם, כדי שנוכל לבצע את זה כמה שיותר מהר ולשמוע את ההצבעות של החברים.

טלי פלוסקוב: תודה.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – בעד תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר – נגד רועי פולקמן –

נאזם בדר: נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – נחמן שי?

נאזם בדר: לא משתתף בהצבעה.

טלי פלוסקוב: הוא אמר בעד.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) נחמן שי – בעד

נחמן שי: נמנע, אמרתי נמנע.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) נחמן שי – נמנע עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: נא לחזור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו עדיין בהצבעה.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת גלעד ארדן – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת משה גפני – אינו נוכח יעל גרמן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח חיים ילין – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת מיקי לוי – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח יאיר לפיד – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת רויטל סויד – אינה נוכחת רחל עזריה – אינה נוכחת יעקב פרי – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת

טלי פלוסקוב: האם יש באולם חברי כנסת שעדיין לא הצביעו ורוצים להביע את דעתם?

טלי פלוסקוב: מי?

טלי פלוסקוב: הצביעו.

טלי פלוסקוב: אוקיי, ההצבעה הסתיימה.

טלי פלוסקוב: נא לסכם את ההצבעה ולהציג לי את התוצאות, בבקשה.

טלי פלוסקוב: תוצאות ההצבעה: בעד – 30 חברי כנסת, 56 מתנגדים, נמנע אחד.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת לא עברה.

טלי פלוסקוב: כעת, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית.

טלי פלוסקוב: נצביע על הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18

טלי פלוסקוב: נמנעים – אין

טלי פלוסקוב: בעד – 18 חברי כנסת, 52 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן לא עברה.

טלי פלוסקוב: יש לי בקשה מחבר הכנסת אילן גילאון להודעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, דברי באים בעקבות דבריו של השר לוין, אשר התייחס אלי – ואני מודה לו על כך – בתור אחרון המפ"מניקים.

אילן גילאון: אינני אחרון המפ"מניקים בארץ; יש עוד רבים.

אילן גילאון: אתה יודע, אני מאוד מחבב אותך, יקירי, ואני גם מכבד ואפילו מזדהה – לבי לבי על העבודה המלוכלכת שאתה צריך לעשות כאן.

אילן גילאון: אבל אני מבקש ממך, כאשר אתה מזכיר את השם אלעזר גרנות במחיצה אחת עם השם גנדי – רחבעם גנדי – צחצח שיניך ושל נעליך.

אילן גילאון: אין איוולת ושטות יותר גדולה מאשר לייחס איזו חשיבות חוץ משטות לדברים, גברתי, שפורסמו בעיתון.

אילן גילאון: מדובר על תקופה שכל נציג של השגרירות הסובייטית היה שפיון – היה מרגל – והם נפגשו עם כל דכפין.

אילן גילאון: רק להרגיע אותך, אדוני: אלעזר גרנות, זכרו לברכה, חברי הטוב, באותה תקופה שבה הדברים אמורים שימש כרכז הדור הצעיר של מפ"ם – עמדה אסטרטגית עליונה, אדוני.

אילן גילאון: 30 שנה אחרי הדבר הזה שימשתי אני בתפקיד הזה.

אילן גילאון: אני מבטיח לך ששום גורם ביון לא התעניין בכלל בידע שנצבר אצלי.

אילן גילאון: אבל אתה צודק, אדוני, הגיע הזמן באמת להנציח את אלעזר גרנות ולא לשרבב את שמו ואת שמם של אחרים – של משה סנה ואחרים – של מי שהוא כבוד למדינת ישראל, שכיית חמדה לציונות, עם הכתם הגדול הזה.

אילן גילאון: מה אתם מגלגלים שם עיניים לשמים?

אילן גילאון: אתם יודעים שמדובר על עדויות של אנשים חיים שאיש לא הפריך אותן.

אילן גילאון: על מה אנחנו מדברים?

יריב לוין: – – –

אילן גילאון: אבל, גברתי, אם זכרו של גנדי מכבד אתכם ואתם מכבדים אותו – אתם ראויים לו והוא ראוי לכם.

אילן גילאון: לפני חודשיים קיימנו כאן, גברתי, את האזכרה לז'בוטינסקי.

אילן גילאון: אינני בטוח שז'בוטינסקי בהצבעה הזאת היה עומד באותו צד שעמדו כביכול יורשיו, אלה שהיום הוא לא היה מזהה אותם.

אילן גילאון: דיר באלכ, אל תערבב קודש בחול.

יריב לוין: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יריב לוין: אצלכם קדוש מה שאצלנו זה – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להודעה לסגן מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לדיון מוקדם, הצעת חוק להסדרת התיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז–2016, של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, שולי מועלם-רפאלי ודוד ביטן, שמספרה פ/3433/20.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3327/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יואל חסון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: יש לך עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בחברה הישראלית קיימים שסעים עמוקים ומסוכנים בין קבוצות שונות בציבור.

יואל חסון: שסעים אלה מאיימים לפורר את החברה הישראלית ולהרוס את מה שנבנה בעמל רב לאורך שנים.

יואל חסון: בהקשר הזה, מסקנות ועדת ביטון מהוות קריאת השכמה לציבור ולמנהיגיו, מאחר שהן מפנות לדרך היחידה שבה ניתן לאחות את השסעים – לא באמצעות הסתה, לא באמצעות ביטול הדדי, לא באמצעות העצמה של רגשות נקם, בידול וקיפוח, אלא באמצעות חינוך עשיר, מתקדם ופלורליסטי, שמזהה ומכבד את העושר והייחודיות של אחת מהקבוצות שמרכיבות את החברה הישראלית.

יואל חסון: פה, חברי חברי הכנסת, קראתי לכם מדברי ההסבר שלי להצעת החוק, שמבקשת לקבע את יישום מסקנות ועדת ביטון בחוק.

יואל חסון: לפני כמעט חצי שנה פורסמו מסקנות ועדת ביטון.

יואל חסון: הדוח הזה, מסמך מעמיק וארוך, בחן את מערכת החינוך לאורכה ולרוחבה ומצא שכל נושא – חברי חברי הכנסת, כל נושא מורשת יהדות ספרד והמזרח כמעט שלא מטופל על-ידה.

יואל חסון: במילים אחרות, ילד בישראל, משלב בית-הספר היסודי ועד שהוא מגיע לאקדמיה, כמעט לא נתקל בשום ידע שנוגע להיסטוריה המפוארת של היהודים בארצות ערב.

יואל חסון: הוא כמעט לא נתקל בשום יצירה, שיר או סיפור, שנכתבו על-ידי יוצרים ויוצרות מעדות המזרח.

יואל חסון: כשהוא לומד את הציונות ועל הציונות ממקדים אותו בעיקר בעליות הראשונות ובתפיסות הציונות שהתגבשו באירופה.

יואל חסון: חשובות ככל שיהיו, הן לא יכולות לבדל ולהסתיר את הסיפור של עליית יהודי ארצות ערב, עם כל המורכבות והמטענים שכרוכים בו ומלווים לצערי את החברה הישראלית, ועד היום נדחקו לשוליים.

יואל חסון: הדוח הזה של ביטון מטיל פצצה, שגם ככה נוגעת בעצב חשוף בחברה הישראלית.

יואל חסון: וכולם מיהרו, חברי חברי הכנסת, לברך על החשיבות של הדוח הזה, ואמרו שייקחו את הדוח הזה וילמדו אותו לעומק, כדי להחליט מה ליישם.

יואל חסון: אבל, חברי חברי הכנסת, כמו שאמרתי, חצי שנה עברה, והפוליטיקאים בוחרים בדרך הקלה.

יואל חסון: הם משתמשים בדוח הזה כקרדום לחפור בו, בירכו בתקשורת שנייה אחרי שפורסם אבל לא קראו משפט אחד מתוכו.

יואל חסון: יותר מזה, גברתי היושבת-ראש, פוליטיקאים השתמשו בדפים שלו, בדפי הדוח הזה, כתוסף דליק למדורת השסע העדתי שהם כל כך אוהבים לטפח.

יואל חסון: מבחינתם הדוח הזה הוא לא קריאה לתיקון, לעשייה, לפעולה, אלא עוד אמצעי שאפשר לעשות ממנו הון פוליטי קל.

יואל חסון: לא סתם כתב ארז ביטון בחוכמה את הדברים הללו.

יואל חסון: ארז ביטון אומר: "אני מאמין שהגשת הדוח לא רק למשרד החינוך אלא לכלל הציבור בישראל תפתח שיח אמיתי בשאלת הזהות הישראלית, תוך מתן ביטוי לנוכחות המזרחית, שהיא חלק אורגני ממנה.

יואל חסון: שיח כזה יכול להביא לקבלה הדדית של חלקי האוכלוסייה מעדות שונות, שלא אחת מתכתשות זו עם זו באמצעי התקשורת ובניסיון מתמשך של הדרה ודעות קדומות".

יואל חסון: ארז ביטון חשש, בצדק, שאת הדוח שלו ייקחו וישימו בצד; הוא חשש, בצדק, שדוח שהוא עבד עליו רבות לא ייצר שיח עמוק ונכון אלא התלהמות נמוכה.

יואל חסון: הצוות שלי ואני למדנו את הדוח.

יואל חסון: אני חייב לומר, גברתי היושבת-ראש, אני לא מזדהה עם כל מה שכתוב בדוח; יש לי הערות, יש לי גם מסקנות אחרות.

יואל חסון: אני לא מביא בהצעה הזאת קריאה לאמץ את הדוח הזה ככתבו וכלשונו.

יואל חסון: אני בסך הכול מבקש להציע, קודם כול: הדוח הזה מצביע על בעיות אמיתיות ומציע דרכים לתקן אותן, ולכן, כדי להפוך את הדוח הזה לדוח אמיתי, צריך להקצות לכך משאבים, כוח אדם; צריך להקים מינהלת מיוחדת שתפעל לייצר את התכנים הללו ולהטמיע אותם, ולמינהלת הזאת, כפי שאמרתי, צריך תקנים ותקציב.

יואל חסון: וצריך לאפשר גם הוראות ממשרד החינוך, כדי שהמל"ג תייחד פעילות עבור הדבר הזה.

יואל חסון: אבל לא הופתעתי.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, כולם העריצו, שיבחו את זה שעברנו לכנסת ירוקה, והונח לנו על השולחן החסן, דיסק-און-קי מה שנקרא, שבו מופיע התקציב.

יואל חסון: כל דפי התקציב נמצאים בהחסן הזה.

יואל חסון: אבל מה לעשות, גברתי היושבת-ראש, עברנו על ההחסן הזה, ההחסן שניתן לנו, חברי הכנסת, סעיף-סעיף בהחסן הזה, ולא מצאנו, לא סעיף, לא תת-סעיף, לא תת-תת-תת-תת-סעיף, שמתייחס לדוח ביטון.

יואל חסון: לא מצאנו.

יואל חסון: אין התייחסות, אין תקציב, אין תקנה.

יואל חסון: אין שום אפשרות שהממשלה תוכל בשנתיים הקרובות ליישם אפילו משהו אחד קטן מדוח ארז ביטון, כי פשוט בהחסן שקיבלנו אין שום סעיף שמקצה תקציב, שמקצה תקציב למינהלת, לכוח אדם.

יואל חסון: זה פשוט לא קיים, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: הדוח הזה היה לא יותר ממסיבת עיתונאים מהוללת, מושחזת, מתוכננת ומהוקצעת, שסימנה "וי", סימנה "וי" על איזה סוג של בעיה כואבת, אמיתית, של אנשים שזה באמת בוער בהם.

יואל חסון: וחבורת ציניקנים שמרכיבה את הקואליציה הזאת ואת הממשלה הזאת, ובראשם שר החינוך, השתמשו באדם כל כך יקר כמו ארז ביטון.

יואל חסון: עשו בו שימוש ציני, מבזה, מבייש, באדם הזה, וגם באנשים שבאמת באמת רצו ללמד וללמוד את תרבות יהדות ארצות ערב, ובאמת לדעת וללמוד קצת שירה וקצת סיפור, ושלדבר הזה יהיה באמת מקום במערכת החינוך.

יואל חסון: אבל אף אחד לא באמת התכוון ליישם את הדוח הזה.

יואל חסון: הצעת התקציב שהונחה על שולחננו מוכיחה שהשיח שם הוא תמיד רדוד אבל אפשר לבוא ולהבעיר את המדינה הזאת, ולחלק אותנו לשבטים, ולדבר על קיפוח עדתי, ולספר סיפורים על כמה באים ופועלים לצמצום הקיפוח העדתי, ולא מקצים לזה אפילו שקל אחד.

יואל חסון: אז מילא ששר החינוך עלה על גבו של ארז ביטון.

יואל חסון: אבל איפה גדולת המקופחות, מנהיגת המקופחים, השרה רגב, שלא ראיתי ממנה אפילו משפט ומילה בממשלת ישראל, שתבוא ותגיד: אני על תקציב כזה בממשלה לא חותמת ולא מאשרת, כי דוח חשוב כמו דוח ארז ביטון לא קיבל אפילו שקל כדי שיהיה אפשר ליישם את מסקנותיו.

יואל חסון: ואני לא מדבר על אותם חברי כנסת בקואליציה, חבר הכנסת – רגע, צריך להדגיש את זה – מכלוף, מכלוף מיקי זוהר, שחתום על ההצעה הזו; ומר מכלוף מיקי זוהר לא מוצא לנכון לדרוש להכניס לתקציב הזה סעיפים.

יואל חסון: וחברת הכנסת נורית קורן, ועוד רבים אחרים בקואליציה הזאת.

יואל חסון: וחבר הכנסת גואטה, איך תחזור הביתה היום בערב אם לא תצביע בעד ההצעה הזאת?

יואל חסון: ומה עושה ועדת שרים לחקיקה?

יואל חסון: מה עושה ועדת שרים לחקיקה?

יואל חסון: דוחה את זה, מעכבת הצבעה.

יואל חסון: לכן, לסיום, גברתי היושבת-ראש, אני יכול לומר לכם, חברי חברי הכנסת, אם דוח ביטון, אם דוח ארז ביטון היה מאחז בלתי חוקי, הממשלה הזאת הייתה רצה להסדיר אותו, הייתה רצה להקצות לו תקציבים.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

יואל חסון: הייתה רצה להעביר בנשיאות חוק כדי לאפשר הנחה של הדבר הזה.

יואל חסון: אז עשיתם צחוק מארז ביטון, אתם עושים צחוק מעדות רבות.

טלי פלוסקוב: תודה.

יואל חסון: מעולם לא הייתה לכם כוונה רצינית לקדם וליישם את מסקנות דוח ארז ביטון.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר החינוך מאיר פרוש; בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד לענות על הצעת החוק של חבר הכנסת יואל חסון, שביקש להעביר הצעת חוק – מבקש להעביר הצעת חוק להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה.

מאיר פרוש: בהצעת החוק הזו של חבר הכנסת חסון, כאמור, הצעת חוק להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה, ועדת השרים לענייני חקיקה של ממשלת ישראל בקדנציה הזו דנה בישיבה מיוחדת.

מאיר פרוש: היא הוזעקה בקריאת אל-חזור, בדחיפות עליונה, כדי לדון בהצעת החוק הזו של חבר הכנסת חסון.

מאיר פרוש: והיא התכנסה – אני חייב לומר לך, חבר הכנסת חסון, שוועדת השרים התכנסה בדחיפות, ללא שום אפשרות לדחייה – ובישיבה שהתכנסה ב-30 באוקטובר 16', ועדת השרים, לאחר דיון מעמיק, החליטה שהיא דוחה את הצעת החוק, את המשך הדיון – מבקשת לדחות את המשך הדיון – בארבעה חודשים.

מאיר פרוש: בדרך כלל, כאשר ועדת שרים דנה בהצעת חוק כה חשובה היא גם משתדלת שיהיו נימוקים הגיוניים לדרישה לדחות דיון בהצעת חוק כה חשובה.

מאיר פרוש: בוועדת השרים הזו ביקשו מנציגי משרד החינוך שיופיעו, והם הופיעו.

מאיר פרוש: נציגי משרד החינוך הסבירו שמשרד החינוך, בעצם, נמצא בעיצומו של תהליך.

מאיר פרוש: מדובר על תהליך לגיבוש תוכנית להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך ובהשכלה הגבוהה, אבל לא בגלל הצעת החוק שחבר הכנסת חסון מבקש להעלות, לדון בה ולהצביע, אלא מכיוון שיש לכך המלצות של ועדת ביטון.

מאיר פרוש: אם אני לא טועה, חבר הכנסת חסון היה גם יושב-ראש של אותה ישיבה שבה אני עליתי כאן לדוכן כדי לדחות הצעות בנושא ועדת ביטון.

מאיר פרוש: אני פירטתי אז, פרט אחרי פרט מכל הדברים שוועדת ביטון דנה בהם, ומה הן ההמלצות.

מאיר פרוש: גם הודעתי על דעת שר החינוך, שהמשרד הולך ליישם את ההמלצות האלה, ואף להוסיף עליהן.

מאיר פרוש: התוכנית הזו – שבעצם נמצאת בהמלצות ועדת ביטון – התוכנית הזו עתידה לדון בכל ההיבטים וגם בכל העקרונות; אבל היא תדון – התוכנית הזו תעסוק בכל ההיבטים, והעקרונות של אותם היבטים עולים בקנה אחד עם עקרונות הצעת החוק הזו.

מאיר פרוש: כלומר, חבר הכנסת חסון לא חידש דבר ברעיון שלו להביא לכאן הצעת חוק להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה.

יואל חסון: לא, אני לא מציע – – –

מאיר פרוש: יכול להיות שחבר הכנסת חסון התעמק מאוד בחומרים שעלו בפני ועדת ביטון; שוחח עם החברים, דיבר אתם.

מאיר פרוש: יכול להיות שלא.

מאיר פרוש: יכול להיות שמתוך כך שהוא מכיר את האוכלוסייה הזו, הדבר הזה מופנם אצלו, והדבר הזה כאילו מיותר שמישהו יאמר לו מה לעשות.

מאיר פרוש: אבל בפועל, מה שמתברר, כאשר אנחנו שומעים ומתעמקים ובודקים מה בעצם מונח בהצעת החוק של חבר הכנסת חסון, אנחנו רואים שבעצם הוא לא מחדש שום דבר, וחוזר, בעצם, על הדברים שהיו ונדונו בוועדת ביטון.

מאיר פרוש: לכן, מבחינת משרד החינוך בעצם הצעת החוק הזו מקדימה את המאוחר.

מאיר פרוש: היא כאילו לרתום את העגלה לפני שעוד יש סוסים.

מאיר פרוש: ההמלצה של ועדת השרים הייתה לדחות את הדיון בארבעה חודשים.

מאיר פרוש: למה ארבעה חודשים?

מאיר פרוש: אני אומר שאנחנו לא נמצאים הרבה פעמים בסיטואציה כזו שוועדת השרים נותנת כאילו את הצ'אנס, שהיא אומרת: אני לא דוחה.

מאיר פרוש: היא אומרת: בואו נדחה את זה בארבעה חודשים.

מאיר פרוש: מה שיותר מקובל תמיד זה שוועדת שרים דוחה.

מאיר פרוש: אם זו הצעת חוק של חבר הכנסת שהיא לא ראויה, או מפני שהוא באופוזיציה, וסיבות מסיבות שונות, אז ההחלטה בוועדת השרים היא לדחות.

מאיר פרוש: במקרה שלנו, ההצעה של ועדת השרים היא לדחות אותה בארבעה חודשים.

מאיר פרוש: ארבעה חודשים זה אומר שבעצם ועדת השרים חשבה, דנה, בדקה והיא חושבת לפעול ולכן מבקשת דחייה של ארבעה חודשים, כדי שאחרי ארבעה חודשים משרד החינוך יוכל לבוא ולומר מה הוא בעצם תכנן; מה בכוונתו לעשות; מה הוא בעצם חושב שצריך לעשות.

מאיר פרוש: ההמלצות של ועדת ביטון הן המסמר לאותם דברים שמשרד החינוך הולך ליישם.

מאיר פרוש: לכן, לבוא ולהגיש הצעת חוק – ואני אומר כאן במפורש, זו ממש לא מלחמה על קרדיטים.

מאיר פרוש: זה לא כאילו חבר הכנסת חסון הציע הצעת חוק.

מאיר פרוש: חבר הכנסת חסון גם יודע שהקואליציה פה תדחה את ההצעה שלו.

מאיר פרוש: אם היא רוצה היא תפעל כמו שוועדת שרים מבקשת.

מאיר פרוש: אם ועדת שרים מבקשת לדחות את הצעת החוק אז הצעת החוק הזו תיפול, אבל בכל זאת, ועדת השרים סברה שמכיוון שהנושא הוא חשוב, אולי גם מאוד חשוב – חשוב מאוד למשרד החינוך לפעול בעניין – היא אמרה: לא נדחה את זה לגמרי אלא נמתין ארבעה חודשים.

מאיר פרוש: זה בעצם מה שוועדת השרים באה ואמרה: בואו נדחה את זה בארבעה חודשים ונראה מה משרד החינוך, מה המל"ג מתכוון להציג, ואיך הוא חושב ליישם את העשייה הכוללת בנושא הזה.

מאיר פרוש: המשרד סבור – אנחנו סבורים – שאפשר להגיע לתוצאות המצופות שעולות מהצעת החוק הזו ממש בלי החגיגה.

מאיר פרוש: מכיוון שזה לא דבר שכאילו היה לפני עשור, חמש שנים, שנה.

מאיר פרוש: ועדת ביטון דנה וסיימה את העבודה לפני עשר שנים ומאז לא עשו כלום?

מאיר פרוש: באה הצעת חוק של חבר הכנסת חסון שאומר: צריך לעשות משהו.

מאיר פרוש: לא, ממש לא.

מאיר פרוש: זה דבר שקרה לפני חודשים מספר, ואני פה על הדוכן הודעתי בשם משרד החינוך שמשרד החינוך מתכוון ליישם את הדברים האלה ואולי גם להוסיף עליהם במידת הצורך.

מאיר פרוש: כך שהתוצאות המצופות מהצעת החוק הזו של חבר הכנסת חסון הן דומות מאוד למה שהמשרד חושב לעשות בהתאם להמלצות ועדת ביטון.

מאיר פרוש: אני רוצה גם לומר שבעצם גם ועדת ביטון אינה דבר שאליו התקבצו להם אנשים, הוגי דעות, אנשים שחשוב להם, אנשים שרוצים לגרום להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה, אלא דווקא שר החינוך, מתוקף תפקידו, ומאחר שהוא מעוניין וחשוב לו והוא רוצה באמת להרחיב את הידע ולהטמיע – לא רק הצעת חוק ולדבר מעל לדוכן, ואחר כך הקואליציה מצביעה, מורידה את זה ואז לא נשאר מזה כלום – אלא שר החינוך חשב שיש כן מקום שוועדה, ועדה ציבורית, ועדה חיצונית, תהיה זו שבוחנת את הנושאים, זו שבוחנת את הדברים, והוא הקים את ועדת ביטון.

מאיר פרוש: הדבר לא נכפה עליו בחקיקה.

מאיר פרוש: השר היה – והוא עדיין נחוש גם – לבצע צעדים מרחיקי לכת ולהביא למהפכה בנושא.

מאיר פרוש: משרד החינוך, בהנחיית השר, בוחן בימים אלה בצורה רצינית את כלל המלצות ועדת ביטון ואופן הטמעתן ואין הוא רואה צורך בסיוע בהטמעת נושא שיזם.

מאיר פרוש: אני רוצה גם להוסיף שמערכת החינוך והאקדמיה כבר החלו ליישם חלקים מהמלצות הדוח, ובה בעת נבחנות דרכים נוספות להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח.

מאיר פרוש: הנה, רק לפני כמה ימים הושקה התוכנית "חדשות מהעבר – יהדות המזרח", שהיא תוכנית חדשה שעוסקת בסיפור של היהודים בארצות האסלאם ומעלה על נס את הצד הפחות-מסופר של המעשה הציוני.

מאיר פרוש: נוסף על זאת, ובעקבות המלצת ועדת ביטון, הוחלט לאחרונה על ביצוע הפעולות הבאות: מעתה לימודי ההיסטוריה יכללו התייחסות מעמיקה ליהודים בארצות האסלאם – פעילות ציונית, פריחה תרבותית ופוגרומים.

מאיר פרוש: נקבע גם שמערכת החינוך תציין את יום היציאה והגירוש ממדינות ערב ב-30 בנובמבר.

מאיר פרוש: כמו כן, נכתבה תוכנית חדשה, "אור ממזרח", להעצמת תלמידות באמצעות לימוד על נשים פורצות דרך מיהדות מזרח וספרד, שכוללת 28 נשים פורצות דרך בהיותן מנהיגות, בעלות השפעה חברתית ומובילות בתחומן.

מאיר פרוש: התוכנית תהווה חלק משיעורי מחנך ותשולב לקראת טקסי בנות ובני מצווה, לקראת יום האישה הבין-לאומי, במסגרת עבודת שורשים ועוד.

מאיר פרוש: המל"ג גם היא יצאה למהלך בחינה רוחבי באשר לנושאים הקיימים בחומר הנלמד באוניברסיטאות, וכן עתיד לתגבר ולתקצב מחקרים בנושא יהדות ספרד והמזרח.

מאיר פרוש: על כל אלה יש פעולות רבות נוספות מתוכננות, ובבוא העת יפרסם משרד החינוך בצורה מסודרת את יישום הדוח בכללותו.

מאיר פרוש: לאור האמור, ומאחר שחבר הכנסת חסון בחר להעלות את הצעת החוק בהתנגדות, אז אני מבקש להצביע נגד הצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שחבר הכנסת יואל חסון מבקש לנסות לשכנע חברי כנסת כן להצביע בעד הצעת החוק שלו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת נחמן שי, אם תוכל רגע, אני דווקא רוצה לפנות למכובדי ראש הממשלה.

יואל חסון: אתמול הקשיבו לך יותר מדי, חברי הקואליציה, כי אתה ביקשת ממני, אדוני ראש הממשלה, להתבגר.

יואל חסון: חברי הקואליציה התבלבלו, כי אולי המראה שלי קצת מטעה, שאני אולי צעיר מדי ואולי אני חדש מדי ואולי אני לא כל כך מכיר איך הדברים כאן עובדים, אדוני ראש הממשלה, חברי בקואליציה; וכאילו אני לא מספיק שנים פה לדעת, אדוני ראש הממשלה, שכשוועדת שרים בתחילת מושב דוחה דיון בחוק בארבעה חודשים, זה ברור מאוד מה אומרת ועדת השרים, אדוני.

יואל חסון: ואני מספיק בוגר לדעת, אדוני ראש הממשלה, שאתם רציתם לזרוק לפח את הצעת החוק הזאת ואתם לא באמת רוצים לקדם את דוח ארז ביטון.

יואל חסון: אתם לא באמת רוצים לטפל בבעיות ובחינוך של נושא התרבות של יהדות מזרח.

יואל חסון: חברי, הצעת החוק הזאת היא של קואליציה ואופוזיציה.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, חצי מהחותמים כאן הם אנשי הקואליציה שלך.

יואל חסון: אני באתי להצעה הזאת בטוב.

יואל חסון: ואני אומר גם לסגן השר פרוש: אני לא מציע פה הצעות אחרות, אני לא הגדרתי פה את תרבות יהדות מזרח; אני אמרתי: כל מה שארז ביטון ביקש, המסקנות שלו – אגב, בלי שאני מסכים לכולן; יש גם דברים שאני לא מסכים להם, אבל בואו נקים איזו מינהלת, בואו נכניס לזה סעיף בחוק, בואו ניתן לזה תקציבים, בואו ניתן לזה התייחסות; לא נעשה רק מסיבות עיתונאים מתוזמרות ויפות נורא.

מאיר פרוש: חבר הכנסת חסון, ביקשו ממך לחכות ארבעה חודשים, אולי – – –

יואל חסון: קודם כול, אני אומר לך, סגן השר פרוש, לא אתה ולא שר החינוך – שאפילו לא טרח להיות כאן – לא הצעתם לי שום הצעה.

יואל חסון: לא פניתם אלי.

יואל חסון: באתם ואמרתם: בואו נדחה בארבעה חודשים.

יואל חסון: אז אני מספיק בוגר לדעת, אדוני ראש הממשלה, שכשאתה מבקש מחבר כנסת לדחות בארבעה חודשים, אתה סוגר את המושב, אתה מוחק את הסיכוי של החוק הזה, החוק הזה לא יעלה ולא תהיה עליו הצבעה.

יואל חסון: אני מספיק מנוסה בבית הזה לדעת שאם אתם, חברי הקואליציה, הייתם רציניים והייתם באמת מבקשים לקדם את תרבות יהדות ספרד ויוצאי מדינות ערב, והייתם רוצים באמת שילמדו קצת ספר וקצת שיר מהתרבות הזאת, הייתם בכיף מעבירים את החוק הזה.

יואל חסון: הייתם מבקשים ממני לתאם את זה עם הממשלה, והייתי עושה את זה בשמחה.

יואל חסון: אז עכשיו אני רואה את כל חברי הכנסת המזרחיים, שחלקם עשו הכול לחפש קיזוזים רק כדי לא להצביע על החוק הזה.

יואל חסון: אני גם רואה את אלה, כמו חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר וחבר הכנסת גואטה וחברת הכנסת קורן ועוד חברי כנסת רבים אחרים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: – – שהולכים להצביע נגד בית אבא, נגד בית אימא, נגד התרבות שהם גדלו עליה.

יואל חסון: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: להצעת החוק הזאת הוגשה בקשה להצבעה שמית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מסגן מזכירת הכנסת להתחיל בהצבעה, ושוב חוזרת על בקשתי לשמור על השקט באולם.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – אינו נוכח רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – אינה נוכחת יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – אינה נוכחת אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – נגד דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – נגד קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – בעד רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר – נגד רועי פולקמן –

נאזם בדר: נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – אינה נוכחת יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור על שמות חברי הכנסת שלא השתתפו בהצבעה.

נאזם בדר: (קורא בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד גלעד ארדן – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת גילה גמליאל – אינה נוכחת יעל גרמן – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אחמד טיבי – אינו נוכח יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח עליזה לביא – בעד שולי מועלם-רפאלי – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד מירי רגב – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד עפר שלח – אינו נוכח איילת שקד – נגד

טלי פלוסקוב: האם יש באולם חברי כנסת שעדיין לא הצביעו ורוצים להביע את עמדתם?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ההצבעה תמה.

טלי פלוסקוב: נא לסכם את ההצבעה.

טלי פלוסקוב: תוצאות ההצבעה הן: בעד – 43 חברי כנסת, 56 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי הצעת חוק להטמעת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יואל חסון וקבוצת חברי הכנסת, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2504/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין אזרחיים בחו"ל, התשע"ו–2016, של חברות הכנסת קסניה סבטלובה ומיכל בירן.

טלי פלוסקוב: תציג לנו את הצעת החוק חברת הכנסת קסניה סבטלובה; בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יש לנו עוד שתי הצעות שהוצמדו להצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות, בבקשה.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים "להיות עם חופשי בארצנו".

קסניה סבטלובה: האם אתם זוכרים את הססמה הזאת?

קסניה סבטלובה: זה כולל גם חופש להתחתן בכבוד בארצנו, ללא כל קשר לנטייה מינית, דתית או אידיאולוגית.

קסניה סבטלובה: חברים יקרים, היום השתתפתי בהפגנה של כלות וחתנים ישראלים וישראליות, שבאו לכנסת ישראל בשמם של כמיליון ישראלים, אזרחים ישראלים שאינם מסוגלים לממש את הזכות הטבעית ביותר – זכות טבעית, זכות לנישואים אזרחיים.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, במדינת ישראל יש רק דרך אחת להינשא, דרך המונופול האורתודוקסי של הרבנות הראשית.

קסניה סבטלובה: כל מי שלא מעוניין להיכנס בשעריה של הרבנות האורתודוקסית, או שלא יכול להיכנס בשערי הממסד הזה – אנחנו מדברים על כ-350,000 אזרחים ואזרחיות של ישראל שמוגדרים בשם המביש "חסרי דת".

קסניה סבטלובה: מי קבע שהם חסרי דת בכלל?

קסניה סבטלובה: הם היו מספיק טובים כדי לשרת בצה"ל, הם מספיק טובים כדי – – –

אורן אסף חזן: – – –

קסניה סבטלובה: הם מספיק טובים כדי לשלם פה את המסים.

קסניה סבטלובה: הם לא מספיק טובים כדי להתחתן במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה להגיד לכם שהמצב הזה הוא אבסורדי – מדינה שלא מאפשרת לאזרחיה להתחתן על אדמתם.

קסניה סבטלובה: עד לאן הגענו?

קסניה סבטלובה: עד לאן הגענו באפליה הסיסטמטית של אזרחי ישראל, שבסך הכול רוצים לכרות ברית זוגיות ולהתחתן האחד עם השני.

קריאה: – – –

קסניה סבטלובה: המצב הזה נמשך יותר מדי זמן, חברים יקרים.

קסניה סבטלובה: תודה על התמיכה – –

קריאה: קול ששון וקול שמחה, קול חתן וקול כלה.

קריאות: – – –

קסניה סבטלובה: – – אני בינתיים מסתדרת לבד, והגיע הזמן לשים לזה סוף.

קסניה סבטלובה: הזכות לחתונה אזרחית היא זכות טבעית – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, קצת כבוד לחברת הכנסת שנמצאת כאן.

קסניה סבטלובה: הזכות לחתונה אזרחית היא זכות טבעית – –

קריאות: – – –

קסניה סבטלובה: – – שאמורה להיות מובנת מאליה.

קסניה סבטלובה: מדינת ישראל, שמתהדרת בהיותה הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון – –

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: קסניה, I do.

קסניה סבטלובה: – – צריכה להיות הראשונה שמעגנת את החוק.

קסניה סבטלובה: תודה, יקירי אורן, אבל החתן שלי מחכה לי בבית.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה להגיד לכם שעכשיו, בנעליים של כל אותם האזרחים הישראלים שאינם יכולים או שאינם רוצים להתחתן ברבנות, נמצאת גם אני, כן, יהודייה הלכתית שכבר התחתנה בישראל ברבנות והתגרשה ברבנות, ועכשיו רוצה להיכנס לפרק ב' המבורך בחיי; אני לא יכולה לעשות זאת, כי אני מסרבת להתחתן ברבנות האורתודוקסית.

קסניה סבטלובה: ואני נאלצת, יחד עם בן-זוגי, שאף הוא יהודי ושירת בצה"ל ושילם פה מסים – אנחנו נאלצים לנדוד מחוץ לגבולות של מדינת ישראל על מנת להתחתן האחד עם השנייה.

אורן אסף חזן: קסניה, זו מדינה יהודית.

קסניה סבטלובה: זוגות רבים כבר פנו במהלך השנים האלה לבית-המשפט ודרשו פתרון למצב הביניים.

אורן אסף חזן: – – –

קסניה סבטלובה: בית-המשפט הזדהה באופן מוחלט עם הטענות האלה אבל הפנה אותם אלינו, למחוקקים במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז אני שואלת אתכם, רבותי וגבירותי, אלה שעומדים להתנגד לחוק הזה, אני שואלת אתכם: למה?

קסניה סבטלובה: למה אתם מאפשרים לדיכוי הזה, לאפליה המתמשכת של אזרחים ואזרחיות במדינת ישראל, להימשך?

קסניה סבטלובה: ואם כבר אתם נותנים יד לאפליה הזאת, אז תודו שהמדינה חייבת לשלם.

קסניה סבטלובה: נכון, על כפייה דתית מישהו חייב לשלם.

קסניה סבטלובה: עד שממשלת ישראל תתקן את העוול המתמשך הזה, שמדיר כל כך הרבה ישראלים וישראליות מלממש את זכותם הבסיסית להתחתן לפי השקפתם ורצונם, חובתה לקחת אחריות על שליחתם של אזרחי ישראל להינשא בחו"ל.

קסניה סבטלובה: האם אתם מדמיינים, חברי חברי הכנסת, את תחושת הבדידות של זוג צעיר, שגם כך, אם מדובר במקרה של עולים חדשים, גם ככה אין להם משפחה גדולה, והם חייבים לנדוד לחוץ-לארץ, לקפריסין, לפראג, למקומות אחרים בעולם, ושם, לבד לגמרי – כיוון שהם לא יכולים לממן את הנסיעה הזאת לקרובי המשפחה שלהם ולחברים – שם הם צריכים להגיד את ה"I do" הזה, שאתה, אורן, אמרת עכשיו; ואתה יכול להתחתן בקלות רבה, אבל מונע זאת מאנשים אחרים.

קסניה סבטלובה: תחושת הבדידות הזאת היא תעודת עניות למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים להמשיך את המצב הבלתי-אפשרי הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים להמשיך את המצב של כפייה ודיכוי.

אורן אסף חזן: – – – הבאת כוס לשבור?

קסניה סבטלובה: הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין אזרחיים בחו"ל, התשע"ו–2016, מבקשת לעגן בחוק החזר של אוצר המדינה על ההוצאות הכספיות של בני-הזוג שבחרו להתחתן חתונה אזרחית בחו"ל, לרבות הוצאות טיסה, מלון, חתונה וכמובן כל השהות שלהם בחוץ-לארץ.

קסניה סבטלובה: אני מבקשת מכל אחד ואחת מכם לתמוך בחוק החשוב הזה, כדי שאנחנו, אזרחי מדינת ישראל, כולנו, עם האחדות שלנו, נוכל ליהנות מכל הזכויות הטבעיות, שמעוגנות מעצם הלידה שלנו במדינת ישראל, להינשא עם בחיר או בחירת לבנו בדרך שתואמת את ההשקפה.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לבקש מכם עוד דבר אחד: בואו לא נסתפק בחוק הזה, בואו לא נסתפק בחוק שאמור להיות בסך הכול כלי פוליטי וכלכלי על ממשלת ישראל, כדי להתקדם לעבר מימוש זכויות טבעיות של בני-אדם.

קסניה סבטלובה: בואו, נסדיר בחוק את הנישואים האזרחיים, שיאפשרו לכל אחד וכל אחת שחיים בינינו להתחתן בכבוד, בחוג המשפחתי, עם החברים הקרובים שלהם, כמו שאנחנו הישראלים אוהבים לעשות את זה, עם החתונה השמחה, הצוהלת.

קסניה סבטלובה: ואם הם בוחרים בדרך של היהדות הקונסרבטיבית או היהדות הרפורמית, בואו נאפשר להם גם כן.

קסניה סבטלובה: כי הרי מה קורה היום?

קסניה סבטלובה: כל אלה שמתחתנים בחוץ-לארץ, אם בקנדה, אם בפראג או בקפריסין הסמוכה, בסופו של דבר כן מקבלים את ההכרה מהמדינה, הם כן מקבלים את החותמת הזאת, אבל רק אחרי שעשו את ה"ויה דולורוזה" הזאת לחוץ-לארץ.

קסניה סבטלובה: היום, כשהפגינו נהגי "אגד" ליד הבניין של כנסת ישראל אני אמרתי להם: חברים, אני אתכם, בואו תהיו גם אתם אתנו.

קסניה סבטלובה: בואו לא נאפשר לחתנים ולכלות לטוס ב"אל על" לחוץ-לארץ לחתונה שלהם.

קסניה סבטלובה: בואו אנחנו נסיע אותם ב"אגד" לחתונה האזרחית שלהם בארץ.

קסניה סבטלובה: זה מה שנקרא איחוד המאבקים.

קסניה סבטלובה: אז אני פונה שוב לכולכם, כל מי שנזכר בחתונה שמחה שהיה בה פעם, וכל מי שמונע את אותה השמחה ואת הזכות הטבעית להינשא מכל האזרחים האחרים: בואו תתמכו בחוק הזה, בואו תתמכו בחוק הכי הגיוני.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא צריכים להכריח את הזוגות הצעירים, שגם ככה יומם ולילה אנחנו דנים במצב הקשה שלהם, במצב הכלכלי הקשה שלהם, גם להוציא סכומים לא מבוטלים על הליך מיותר לחלוטין בחוץ-לארץ.

קסניה סבטלובה: אם המדינה מונעת, היא צריכה גם לשלם.

קסניה סבטלובה: אז כל מי שטס ידע שלפחות, כן, מונעים ממנו את הזכות לממש את הזכות להינשא במדינת ישראל, אבל לפחות הוא יקבל החזר כספי על העוול הזה, העוול המתמשך, שנמשך בעצם מאז שקמה מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז אני חוזרת עוד הפעם על המילים שאנחנו כל פעם שרים בהתרגשות רבה ועם דמעות בעיניים מתוך ההמנון הלאומי שלנו: להיות עם חופשי בארצנו.

קסניה סבטלובה: זה כולל גם את הזכות להתחתן.

קסניה סבטלובה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/617/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו שתי הצעות חוק שהוצמדו להצעה הרגילה.

אורן אסף חזן: קסניה מה עם הכוס?

אורן אסף חזן: – – – טבעת, לא שברת כוס.

קסניה סבטלובה: יש לי, יש לי.

אורן אסף חזן: איך את רוצה – – –

יעל כהן-פארן: – – –

טלי פלוסקוב: כעת אני מזמינה את חברת הכנסת מרב מיכאלי.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו דנים על הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין – חבר הכנסת אורן חזן, אתה מפריע לי עכשיו – אזרחיים בחוץ-לארץ למי שאינם רשאים להינשא על-פי הדין הדתי, התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לך יש עד שלוש דקות.

מרב מיכאלי: תודה רבה לך, גברתי, ותודה רבה לחברתי קסניה סבטלובה, שהציגה בצורה מאוד ברורה את הרציונל של הצעת החוק הזאת.

מרב מיכאלי: אני אגיד מאוד בקצרה, גברתי: מדינת ישראל מונעת זכות אדם בסיסית, זכות אזרח ואזרחית בסיסית מאוד מכל מי שהיא לא מוכנה לתת לו את תו התקן של: הוא יהודי לפי טעמה, או יהודייה לפי טעמה.

מרב מיכאלי: אני כבר לא מדברת על דברים יותר "גרועים", חס וחלילה בני ובנות אותו מין, חס וחלילה פגומים מבחינה הלכתית – כן יהודים אבל פגומים, נגיד גרושה, נגיד כוהן, חלילה, שהיא מאוהבת בו או הוא מאוהב בה.

מרב מיכאלי: לא צריך להכריח את האנשים האלה להתחתן בבית-הדין הדתי.

מרב מיכאלי: אדרבה ואדרבה.

מרב מיכאלי: אגב, יכול להיות שיש בתי-דין דתיים יהודיים שיסכימו לחתן אותם, נגיד קונסרבטיביים, נגיד רפורמיים, אבל אלה לא מוכרים במדינת ישראל, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: מדינתו של העם היהודי, מדינת הלאום של העם היהודי, היא המדינה היחידה בעולם שלא מכירה היום בכל סוגי היהודיות והיהודים.

מרב מיכאלי: זה המצב האבסורדי ביותר שאפשר להעלות על הדעת.

מרב מיכאלי: צריך להגיד שרק הבוקר ניסו יהודיות ויהודים מאמינים להתפלל עם ספר תורה בכותל, והותקפו על-ידי יהודים אורתודוקסים בשל אמונתם וניסיונם להתפלל בכותל לפי אמונתם.

מרב מיכאלי: יהודים תוקפים יהודים אחרים על זה שהם מנסים להתפלל בכותל.

מרב מיכאלי: אולי כדאי שמישהו יעשה לעצמו קריאת השכמה.

מרב מיכאלי: מה שאנחנו מציעות בהצעת החוק הזאת זה ממש המינימום; אם המדינה שולחת אנשים להתחתן במקום אחר, המינימום שהיא צריכה לעשות זה לפצות על ההוצאות שזה עולה להם.

מרב מיכאלי: אני כבר לא מדברת על עוגמת הנפש שנגרמת לאלה שלא יכולות ויכולים לערוך בישראל חתונה כדת וכדין, מה שלא יהיו הדת והדין האלה, עם משפחתם, עם חברותיהם וחבריהם, עם הקרובות והקרובים להם, במדינה שבה הן אזרחיות ואזרחים.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1195/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: עוד הצעת חוק שהוצמדה היא של חברת הכנסת זהבה גלאון, הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין אזרחיים בחוץ-לארץ למי שאינם רשאים להינשא על-פי הדין הדתי, התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, גם לך עד שלוש דקות.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אני הנחתי את הצעת החוק הזאת, להחזר הוצאות כספיות, כבר בכנסת השבע-עשרה, כשפנה אלי זוג שנסע להינשא בקפריסין ואמר בצדק: יש כאן מונופול של הרבנות, אין אפשרות להינשא בנישואים אזרחיים.

זהבה גלאון: אחד מהם היה מה שנקרא מנוע חיתון, השנייה הייתה מישהי שהמצפון שלה וההכרה שלה לא אפשרו לה להינשא באמצעות הממסד האורתודוקסי הדתי.

זהבה גלאון: הם פנו אלי, סיפרו לי שהם נסעו להינשא בקפריסין, וביקשו החזר הוצאות.

זהבה גלאון: טוב, מובן שאין חוק שמאפשר החזר הוצאות.

זהבה גלאון: פנינו לבג"ץ, ובג"ץ אמר בצדק: הדבר הזה צריך להיות מופנה למחוקק.

זהבה גלאון: ולכן, אני רוצה להודות לחברותי קסניה סבטלובה ומרב מיכאלי שהעלו את ההצעה הזאת.

זהבה גלאון: אנחנו מנסים לקדם אותה מאז הכנסת השמונה-עשרה.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שבמדינה מתוקנת אין בחירה בנישואין.

זהבה גלאון: איך זה יכול להיות?

זהבה גלאון: אני לא מתנגדת ליכולת להינשא באמצעות הממסד האורתודוקסי; מי שמאמין בזה שילך לשם, זה בסדר גמור, אבל למה המונופול הזה?

זהבה גלאון: למה לא מאפשרים למי שחפץ בנישואים אזרחיים או בנישואים רפורמיים או קונסרבטיביים להינשא כאוות נפשו?

זהבה גלאון: ואם הם לא יכולים לעשות את זה בארץ והם בוחרים לעשות את הזה בקפריסין או בפראג או בקנדה או במקום אחר, תתכבד המדינה, שיש לה אחריות כלפי אזרחיה, ותממן את ההוצאות הכספיות שנגרמו להם בגין המהלך הזה, שלא מאפשר להם, בניגוד לזכות אדם בסיסית, שאנשים יוכלו להינשא עם בחירי לבם או עם בחירות לבן, איש ואישה, אישה ואיש, אישה ואישה או איש ואיש – מדינה מתוקנת צריכה לאפשר לאנשים לממש את הזכות שלהם לאהוב.

זהבה גלאון: ולכן, חברי חברי הכנסת, אני קוראת לכם עכשיו לא לתמוך בנישואים אזרחיים, אני קוראת לכם לתמוך במתן החזר על נישואים שלא בוצעו בארץ.

זהבה גלאון: לאט-לאט אני מקווה שיתבטל המונופול הזה של הרבנות, שישראל תהפוך למדינה מתוקנת שתאפשר גם בחירה בנישואים.

זהבה גלאון: אבל תעזרו לזוגות האלה; הם אזרחי המדינה, הם נסעו להינשא בחו"ל, למה שהמדינה לא תיקח על זה אחריות?

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו סגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, חודש טוב ומזל וטוב לכלה של הכנסת – חסר לנו רק חתן.

קסניה סבטלובה: הוא בבית.

משולם נהרי: הוא בבית.

דוד ביטן: – – – מצדי תדבר על פרשת השבוע.

משולם נהרי: הצעת החוק מבקשת לקבוע – אז מה אתה רוצה, את פרשת השבוע?

דוד ביטן: – – –

קסניה סבטלובה: פשוט תגיד כן.

קסניה סבטלובה: Just say yes.

משולם נהרי: הצעת החוק מבקשת לקבוע – – –

קריאות: – – –

משולם נהרי: נו, חבר'ה, אל תפריעו לי.

אורן אסף חזן: משולם, נהיה לי חשק להתחתן.

משולם נהרי: יש כבר חתן.

אורן אסף חזן: קסניה, נתת לי רעיון טוב, שתדעי לך.

קסניה סבטלובה: זה חוק שעבר כבר.

משולם נהרי: נו, אז תבוא לפה, ואחר כך אני אוכל לברך גם את החתן וגם את הכלה.

אורן אסף חזן: אני עם החברה על הקו, אני מספר לה שקיבלתי חשק.

משולם נהרי: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי על המדינה לשאת בהוצאותיהם הכספיות של בני-זוג היוצאים להינשא בחו"ל מאחר שאין ביכולתם וברצונם להינשא בארץ בהתאם לדין האישי החל עליהם בישראל.

משולם נהרי: ראשית, על-פי סעיף 2 בחוק המוצע, הגדרת הזכאים להחזר הוצאות היא רחבה מאוד וכוללת את כל מי "שבחרו בחירה חופשית שלא להינשא על-פי דין דתי, או מנועים מלעשות כן".

משולם נהרי: הגדרה זו, הכוללת בחירה מצפונית-סובייקטיבית שלא להינשא על-פי הדין הדתי, מרחיבה למעשה את פוטנציאל הזכאים על-פי החוק עד לכלל אוכלוסיית המדינה, בכך שאינה מתיימרת לחול רק על האוכלוסייה אשר מנועה מלהינשא על-פי הדין הדתי, בשונה מהצעות חוק בעניין זה אשר הוגשו בכנסות הקודמות.

משולם נהרי: שנית, הצעת החוק מתעלמת מחקיקתו של חוק ברית הזוגיות לחסרי דת, התש"ע–2010, אשר במסגרתו הסדירה המדינה אפשרות לעריכת ברית זוגיות בארץ לחסרי דת, למי שסברה כי נכון יהיה לאפשר זאת, ולא לכל מי שאינו מעוניין להינשא בהתאם לדין האישי החל עליו.

משולם נהרי: ברור כי אין מחויבות למדינה לממן הליך נישואין בחו"ל למי שאינו עומד בתנאי החוק.

משולם נהרי: מאחר שאני רואה שלא מקשיבים, אולי לפרשת השבוע כן יקשיבו.

משולם נהרי: פרשת השבוע – פרשת נח.

יעל כהן-פארן: – – – פרשת השבוע.

יעל כהן-פארן: אני מתה על פרשת השבוע, אבל אם אין לך מה להסביר נעבור להצבעה.

קריאות: – – –

משולם נהרי: לא, כי אני רוצה לדבר על דור המבול.

משולם נהרי: נח, למה קראו לו נח, את יודעת?

משולם נהרי: למה קראו לנח בשם זה?

משולם נהרי: והתשובה היא: הפסוק אומר: "זה ינחמנו ממעשנו ומעצבון ידינו מן האדמה אשר אררה ה'".

משולם נהרי: נח מלשון מנוחה, ולא מלשון נחמה, אחרת היה צריך לקרוא לו מנחם.

משולם נהרי: אם הכוונה לנח זו נחמה, היה צריך לקרוא לו מנחם.

משולם נהרי: אבל הכוונה – – –

אורן אסף חזן: נח מלשון מה?

משולם נהרי: נח זה מלשון: נחה האדמה, מנוחה, ולא נחמה, כי אז היה צריך לקרוא לו מנחם.

משולם נהרי: אבל נח, כשנחה האדמה – עד אז היית זורע חיטה והיה גדל קוץ ודרדר, עכשיו האדמה נחה.

משולם נהרי: ודבר חשוב, נח היה איש האדמה הראשון, החקלאי הראשון שהמציא כלי עבודה, את המחרשה – איך לעבד את האדמה, איך לזרוע, ונטל כלים, ולימד – –

אורן אסף חזן: פרשת – – – מה שנקרא.

משולם נהרי: – – ולימד את כולם איך להוציא מהאדמה את המיטב שאפשר מבחינה חקלאית.

משולם נהרי: אחרי שיצא מהתיבה, כתוב שנח נטע כרם: "ויחל איש האדמה ויטע כרם וישת מן היין וישכר ויתגל בתוך אהלֹה".

משולם נהרי: איש האדמה – המפרשים אומרים: ויחל: נעשה חולין.

משולם נהרי: היה עליו לעסוק בחינוך.

משולם נהרי: אחרי שראה דור מבול, אחרי שראה איך האנושות השחיתה את דרכה על הארץ, ראה לאן הידרדרו האנשים ולאן הגיעו, לאיזו דיוטה תחתונה הם הגיעו, היה צריך לגדל דור חדש, לחנך אותם.

משולם נהרי: במקום לחנך, לעסוק בחינוך, העדיף לנטוע כרם ולשתות מהיין, ואז השתכר, ומי שנפגע בסופו של דבר זה הילדים.

משולם נהרי: ולסיום, הצעת החוק – יושב-ראש הקואליציה, אתה מפריע לי – ולסיום, הצעת החוק מבקשת להסמיך – –

קסניה סבטלובה: הוא כבר נשוי, מה אכפת לו.

משולם נהרי: – – את שר הפנים – – –

אורן אסף חזן: עוד לא הגעת להפטרה.

אורן אסף חזן: משולם, עוד לא הגעת להפטרה, יש לך מפטיר.

אורן אסף חזן: בוא.

משולם נהרי: שלישית, הצעת החוק מבקשת להסמיך את שר הפנים לממונה על ביצוע החוק.

משולם נהרי: ואולם, שר הפנים אינו השר המופקד על הנישואים בישראל ואין יסוד להסמכתו כממונה על ביצוע החוק המוצע.

משולם נהרי: הוא לא אחראי לכך, למוסד הנישואים, כך שלא הוא שצריך להיות ממונה על ביצוע החוק.

יעל כהן-פארן: אז למה אתה עולה להציג?

משולם נהרי: מכיוון שהשאלה הופנתה אלינו, והיה צריך לתת תשובה, אז אנחנו משיבים, וחלק מהתשובה זה לכוון אתכם למי שצריך להשיב.

משולם נהרי: יש רעש.

יואל חסון: אתה יכול להמשיך.

יואל חסון: זה לא רעש שהוא שונה מהמקובל, לצערי.

משולם נהרי: לא, אבל הם לא מקשיבים.

משולם נהרי: מילא היו מקשיבים.

יואל חסון: אין חדש.

יואל חסון: לא, אל תצפה פה להקשבה, אתה יודע.

יואל חסון: אתה מספיק ותיק להכיר את המקום.

משולם נהרי: בכל אופן, ועדת השרים לענייני חקיקה דנה בנושא והחליטה להתנגד, ועל כן אני קורא לכל חברי הכנסת להתנגד להצעת חוק זו.

משולם נהרי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: המציעות ביקשו לעלות להגיב.

יואל חסון: ראשונת המציעות, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

אורן אסף חזן: קסניה, אני רוצה לראות אותך שוברת את הכוס.

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני מתרגש מהכלה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מזל טוב לחברת הכנסת סבטלובה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי, שלוש דקות.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, אני מאוד מכבדת את סגן השר משולם נהרי, אבל מדברי ההסבר שלו ומהנימוק שלו אני הבנתי רק דבר אחד – שאין הסבר; אין הסבר הגיוני לכך שאזרחי ישראל אינם יכולים להתחתן בארצם.

קסניה סבטלובה: ואני פונה אליך, כבוד ראש הממשלה, שיושב כאן: איך אתה, אתה שכל הזמן אומר: אני ראש הממשלה של כולם – האם כולם זה לא כולל את אותם מיליון ישראלים וישראליות שנאלצים לנדוד לחוץ-לארץ כדי לממש את הזכות הבסיסית, הזכות שלהם לאושר?

אורן אסף חזן: – – –

קסניה סבטלובה: אמר פה סגן השר משולם נהרי – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי זוהר, תודה רבה.

יואל חסון: אורן חזן, תודה רבה.

יואל חסון: נא לשבת.

קסניה סבטלובה: – – – והוא דיבר על תחושה סובייקטיבית.

קסניה סבטלובה: אני יכולה להגיד לך שגם אהבה, הרגש הנעלה ביותר שאנחנו ניחנו בו, גם היא רגש סובייקטיבי, ואין לאף אחד זכות לעצור שני בני-אדם מלאהוב אחד את השני ולחיות בכבוד בארצם, להתחתן בארצם.

קסניה סבטלובה: אתה דיברת על חסרי דת.

קסניה סבטלובה: קודם כול, אני מוחה על השימוש במונח המשפיל הזה.

קסניה סבטלובה: מה זה חסרי דת?

קסניה סבטלובה: איך אתה אומר לבן-אדם שכל חייו חי כיהודי, חי עם המנהגים היהודיים – –

משולם נהרי: – – –

קסניה סבטלובה: – – היה חלק מהעם היהודי, אבל מה לעשות – הרבנות האורתודוקסית לא מכירה בו ככזה – –

משולם נהרי: את לא הקשבת, סליחה.

קסניה סבטלובה: – – איך אתה יכול להגיד לו "חסר דת"?

קסניה סבטלובה: ואם חסר דת כזה רוצה להינשא או רוצָה להינשא ליהודי – מה אז?

קסניה סבטלובה: אז אתה שולח אותם לקפריסין.

קסניה סבטלובה: אז אני יכולה להגיד לך, לפני שכבוד ראש הממשלה, אתה בפעם הבאה תגיד שאתה ראש הממשלה של כולם, אז תיזכר באותם אלה שגם נאלצים לעמוד בהוצאה כספית – –

דוד אמסלם: תשאל אותה איפה שמים את המעטפות.

יואל חסון: מעטפות זה נושא רגיש.

קסניה סבטלובה: – – גבוהה ביותר, הוצאה כבדה מאוד לכיס של הזוג הצעיר.

קסניה סבטלובה: אבל אתה, אתה והממשלה שלך, גם גורמים להם לתחושת ניכור, לתחושת ניכור קשה מאוד מהעם בישראל שיש לו הזכות הזאת לממש את הזכות לאהבה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים פה על אהבה, אנחנו מדברים על זכויות אדם, אנחנו מדברים על פלורליזם דתי, על כל הדברים האלה שלצערי הרב הם לא באג'נדה של אותה ממשלה.

קסניה סבטלובה: אז אני עוד פעם קוראת לכם, אני קוראת לך, אורן, אני אומרת: אתה, שעומד במקום שם, תתמוך בהצעה הזאת.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: תודה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא מבקשים מהרבנות לעשות משהו שהיא לא מוכנה לעשות, אבל פה אני פונה למדינה.

אורן אסף חזן: – – –

קסניה סבטלובה: המדינה היא שאחראית להחזרת ההוצאות לאותם זוגות שנאלצים לנדוד הרחק מכאן ולהתחתן – בלי עדים, בלי קרובי משפחה, בלי חברים שלהם, בלי לחוות את החוויה הכי יפה, אולי הכי יפה בחיים של הבן-אדם, שזו החתונה.

קסניה סבטלובה: ואנחנו הישראלים, שכל כך אוהבים לשמוח ולחגוג ולהשתתף בחתונות ולרקוד שם ולזמר את כל הזמירות היפות שמזמרים בדרך כלל לחתן ולכלה ביום החתונה שלהם – זו האחריות שלנו, המחוקקים, וכך קבע בית-המשפט העליון.

קסניה סבטלובה: זו האחריות שלנו, ובית-המשפט העליון הביא את זה לשולחננו-שלנו, המחוקקים והמחוקקות.

יואל חסון: תודה.

קסניה סבטלובה: חברי חברי הכנסת, אני מבקשת מכם לתמוך בחוק הזה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברת הכנסת מיכאלי, את גם ביקשת?

יואל חסון: לא.

יואל חסון: חברת הכנסת זהבה גלאון, גם מבקשת?

יואל חסון: לא.

יואל חסון: אז לפני שניגשים להצבעה, השר יריב לוין ביקש להגיב.

יואל חסון: עד חמש דקות, אדוני השר.

יואל חסון: בבקשה.

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: השר לוין, עד חמש דקות.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, שרים, חברות וחברי הכנסת, אדוני, אומרים לי שלא שומעים, אז – – –

יואל חסון: כן, אם אפשר להגביר טיפה.

יואל חסון: פשוט לא שומעים, באמת.

יואל חסון: אני לא שומע.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אמסלם, אני מבקש ממך לשבת.

יואל חסון: לא, באמת, אל תנהל מפה דו-שיח אתי, זה לא אפשרי.

יואל חסון: וגם לא רב-שיח.

יואל חסון: נא לשבת.

יואל חסון: סוכריות זה בשבת חתן, זה לא בחתונה.

יואל חסון: קדימה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר שמתרחש בכנסת למן תחילת המושב תהליך שהוא בעיני בעייתי מאוד, ואדוני היושב-ראש, אני מוכרח לומר לך, תהליך שצריך, אני חושב, להדאיג את כולנו, מכיוון שיש פה תופעה הולכת ומתרחבת של חברי כנסת שמבזים את הכנסת, מבזים את אולם המליאה, מגחיכים את כולנו וגורמים פשוט נזק עצום לכל היכולת של הכנסת ולמעמדה.

יריב לוין: זה התחיל באירוע המביש של הכרזת דקת דומייה יש מאין של חבר כנסת מתי שמתחשק לו, זה נמשך בחברי כנסת שעומדים ומתפללים במליאה, משל הייתה מסגד או בית-תפילה, ועכשיו זה נמשך בהצגה התיאטרלית הלא-מכובדת הזאת של חברת הכנסת סבטלובה.

אלעזר שטרן: – – –

יריב לוין: אני קורא לכולנו כאן:

יריב לוין: בואו נכבד את המקום שאנחנו נמצאים בו ועובדים בו; בואו נשמור על כבודה של הכנסת ועל הכללים.

יריב לוין: אני חושב שכולם כאן יודעים להעלות את טיעוניהם ולומר את הדברים בצורה ברורה ורהוטה, ואין צורך בכל ההצגות האלה.

יריב לוין: הן לא משכנעות אף אחד, הן רק מזיקות.

יריב לוין: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, השר יריב לוין.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה על הצעת החוק הראשונה – הצעת חוק החזר הוצאות כספיות בגין עריכת נישואין אזרחיים בחו"ל, התשע"ו–2016, של חברות הכנסת קסניה סבטלובה ומיכל בירן.

יואל חסון: הצבעה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 40 בעד, 52 נגד.

יואל חסון: הצעת החוק לא עברה.

יואל חסון: אני מוסיף את הצבעתה של טלי פלוסקוב, ולכן זה 53 נגד.

רויטל סויד: – – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: פה הייתה תקלה מסוג אחר.

יואל חסון: אני יכול להוסיף לפרוטוקול את זה שהצבעת בעד, אני משער.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: 53 נגד, 40 בעד.

יואל חסון: הצעת החוק לא עברה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעת חוק נוספת באותו עניין, של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יואל חסון: אנחנו מצביעים, בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38

יואל חסון: נמנעים – 1

יואל חסון: 38 בעד, 53 נגד, נמנע אחד.

יואל חסון: הצעת החוק לא עברה.

יואל חסון: עוברים להצעת חוק נוספת באותו עניין של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי כנסת.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 39 בעד, 53 נגד, אין נמנעים.

יואל חסון: גם הצעת החוק הזאת לא התקבלה.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/2284/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק הנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר-קאסם, התשע"ו–2015.

יואל חסון: יש לנו שתי הצעות חוק בעניין.

יואל חסון: ראשונת המנמקות – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: עשר דקות עומדות לרשותך.

יואל חסון: עד עשר דקות.

יואל חסון: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת וחברות הכנסת הנכבדים והנכבדות – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אמסלם, נא לצאת מהמליאה עם הטלפון.

יואל חסון: סגן השר נהרי, אני מבקש ממך לא לעמוד בצורה הזאת.

יואל חסון: יש פה ממש בלגן.

יואל חסון: אני מבקש.

יואל חסון: תפוס כיסא – איזה שתבחר.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, אתה ממש מתחת לדוכן.

יואל חסון: שומעים כל מילה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: אני מתכבדת היום להציע את הצעת החוק להנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר-קאסם, בשמם של חברי הסיעה המשותפת וגם כהמשך של מסורת של חברי כנסת לשעבר של חד"ש, שהגישו אותה מדי שנה: חבר הכנסת לשעבר מוחמד ברכה, חבר הכנסת לשעבר המנוח תופיק טובי והמנוח מאיר וילנר, שגם כן חשפו – עמלו קשות כדי לחשוף – את הטבח הזה.

עאידה תומא סלימאן: ב-29 באוקטובר 1956 טבחו קצינים וחיילים של צבא מדינת ישראל בפאתי כפר-קאסם באנשים, נשים, ילדים וגברים, אזרחי המדינה, בני כפר-קאסם, שחזרו לתומם מעבודתם לבית בכפר.

עאידה תומא סלימאן: כוחות הביטחון חיכו להם בכניסה לכפר; אמרו להם לרדת מהעגלות ומכלי הרכב; העמידו אותם, ופשוט ירו בהם בדם קר.

עאידה תומא סלימאן: כך נרצחו 49 אזרחים ונפצעו 13.

עאידה תומא סלימאן: בין ההרוגים היו 12 נשים וילדות, עשרה נערים בגיל 14–17 ושבעה ילדים בגיל 8–13.

עאידה תומא סלימאן: היו אלה אזרחי מדינת ישראל שנטבחו אך ורק משום שהיו ערבים, פלסטינים.

עאידה תומא סלימאן: היה זה רצח מתוכנן על-ידי בכירי השלטון במדינת ישראל.

אורי אריאל: את באמת חושבת ככה?

אורי אריאל: את באמת חושבת ככה?

עאידה תומא סלימאן: כן.

אורי אריאל: אז – – –

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: ואם תקשיב לי תבין בדיוק מה אני חושבת.

אורי אריאל: – – –

עאידה תומא סלימאן: ב-7 בדצמבר 1956 פרסם נתן אלתרמן את השיר הזה: "לא תיתכן חברת אנוש אשר מקרה כזה לא יחרידנה כסיוט, ולא ירעיד בה, לפחות במעט, כיסאות של מפקחים ומפקדים, גם ישירים וגם לא-ישירים, ולא ירעיש בה מושגים שנשתרשו כל כך – שנשתרשו – ולא יזעיק מורי פיקוד והדרכה" – – אני חושבת שהקול שלך, חבר הכנסת, יותר גבוה משלי.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, יושב-ראש הקואליציה, לא מדברים במליאה בנייד.

יואל חסון: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: – – "ולא יעיר בה את חשבון הנפש והאחריות.

עאידה תומא סלימאן: וזאת מחוץ לעונש שיחול על ראש עושי התועבה האסורים".

עאידה תומא סלימאן: שר התיירות לוין טען אתמול במליאת הכנסת כי השימוש במונח טבח, בהקשר לטבח כפר-קאסם, שקרי.

עאידה תומא סלימאן: הוא המשיך וטען במופע – בעיני – מבזה, והכחיש את האירוע והסביר אחר כך שהמילה טבח – הוא לא מוכן להשתמש בה, כי היא הפכה לנרטיב, שמשמש – והוא מתכוון לאוכלוסייה הערבית – משמש להטיל כתם ודברים פוגעניים במיוחד וחסרי בושה במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: הכתם נעשה כאשר טבחו באזרחים חפים מפשע, ולא כאשר מגלים את האמת.

עאידה תומא סלימאן: הכתם נדבק כאשר ממשיכים להכחיש עובדה היסטורית שהכירו בה בתי-משפט ישראליים, ואמרו עליה שהיו שם הוראות בלתי חוקיות בעליל.

עאידה תומא סלימאן: זהו הכתם, השר לוין, ולא ההכרה וגם לא החשיפה.

עאידה תומא סלימאן: מה שמתרחש ביומיים האחרונים, האמירות האלה וההתבטאויות של שרים, מוכיח שוב את מה שאמרנו תמיד: ממשלת ישראל הנוכחית ממשיכה את דרכן של ממשלות בישראל ושל הדרג המדיני, שכל הזמן ראו באוכלוסייה הערבית אויב וחלק מאויב.

עאידה תומא סלימאן: עדיף להיפטר מהאויב הזה.

עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב, ממשלת בן-גוריון דאז ראתה בנו, הערבים, אויבים, והיה קל לה לתת הוראות לא חוקיות בעליל – –

איציק שמולי: זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: – – כפי שקבע בית-המשפט – –

איציק שמולי: את יודעת שבן-גוריון לקח את השיר שאת ציטטת, הדפיס אותו ב-100,000 עותקים וחילק אותו לחיילי צה"ל.

איציק שמולי: את יודעת את זה?

איציק שמולי: מה את מדברת שטויות?

עאידה תומא סלימאן: כפי שקבע בית-המשפט אז – – –

איציק שמולי: איזה שטויות.

איציק שמולי: זה לא – – – של בן-גוריון – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – ולענות על שאלות מה לעשות – – –

איציק שמולי: זה לא – – – של בן-גוריון – – – באמת.

עאידה תומא סלימאן: – – – מה לעשות עם ילדים שישובו לאחר העוצר, אמרו המפקדים – – –

איימן עודה: תירגע.

איציק שמולי: אני רגוע, תאמין לי.

איציק שמולי: אני לא – – – אני מכיר בזה.

איציק שמולי: אתה מכיר במאורעות תרפ"ט?

איציק שמולי: אתה מכיר בטבח בגוש-עציון?

קריאות: – – –

איציק שמולי: כן, תכיר גם אתה.

יואל חסון: חבר הכנסת שמולי, תודה רבה.

איציק שמולי: לא צריך למתוח, לא צריך למתוח.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מספיק.

יואל חסון: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: – – – מה לעשות עם האזרחים שחוזרים לביתם לאחר שעת עוצר?

עאידה תומא סלימאן: אמרו המפקדים: "אללה ירחמו".

עאידה תומא סלימאן: כי הם ידעו שזה מה שהולך להיות, וכן נתנו את ההוראות להקדים את שעת העוצר, כשידעו שאין דרך להגיד ולהודיע לציבור שנמצא מחוץ לכפר.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו לא נשלה את עצמנו.

עאידה תומא סלימאן: כל מי שמנסה לשנות את ההיסטוריה רק תורם לחיזוק הדרך הזאת; הוא רק תורם לחיזוק התהליך הזה שלא היה מקרה חריג.

עאידה תומא סלימאן: בכפר-קאסם היה טבח, והיה כאב גדול, והוא עודנו פצע מדמם.

עאידה תומא סלימאן: אבל הוא אירוע מתוך כמה אירועים שמוכיחים שזוהי המדיניות.

עאידה תומא סלימאן: ב-1976 נרצחו שישה אזרחים שכל מה שהם עשו, יצאו להפגין נגד הפקעת אדמות ביום האדמה, ולאחר מכן 12 אזרחים בשנת 2000.

עאידה תומא סלימאן: והיועץ המשפטי סגר את התיקים.

עאידה תומא סלימאן: אפילו הגרוש של שדמי לא היה שם.

עאידה תומא סלימאן: אפילו החודשים המעטים לא היו שם.

עאידה תומא סלימאן: זאת מדיניות.

עאידה תומא סלימאן: ואני רוצה להזכיר לכולם: כדי שיקרה טבח, מישהו אמר, צריך רק פושע, קורבן ומיליון אנשים שמסתכלים הצדה.

עאידה תומא סלימאן: ובבית הזה יש עשרות אנשים שרוצים להמשיך להסתכל הצדה ולא רוצים להסתכל בעיניים ולהודות שאכן קרו דברים ואכן הם חלק מהנרטיב שלנו כאוכלוסייה ערבית, והם אמורים להיות חלק מההיסטוריה של המדינה הזו, כדי שהדורות הבאים ילמדו את הלקח, כדי שהבנים והבנות של כולנו יוכלו להכיר בזוועות שהיו וכדי להנציח את זכרם של אלה שנטבחו.

עאידה תומא סלימאן: הפצע הזה אצל המשפחות בכפר-קאסם, ראינו אותו עדיין מדמם בתהלוכה שהייתה לפני שבוע.

עאידה תומא סלימאן: כל מי שחשב, ועדיין חושב, שהגדולים ימותו והצעירים ישכחו – שישכח מזה.

עאידה תומא סלימאן: הצעירים זוכרים, הצעירים עדיין מנציחים את זכרם של הנטבחים.

עאידה תומא סלימאן: והפעם, השנה, עברו 60 שנה – והייתה התהלוכה הכי גדולה.

עאידה תומא סלימאן: אלפים ועשרות אלפים הגיעו כדי להגיד דבר אחד: לא שוכחים ולא סולחים ותכירו במה שהיה.

יואל חסון: תודה.

עאידה תומא סלימאן: זאת הייתה האמירה.

עאידה תומא סלימאן: ואני קוראת לכולם לתקן את העוול שנעשה לפחות בהנצחת זכרם של הנטבחים והכרה בטבח.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/2194/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת חוק נוספת שהוצמדה היא של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: אני לא אומר "עד", כי כנראה תמצה אותן עד תום, כפי שאני מכיר אותך ובנסיבות העניין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות והנעדר מהמליאה, השר יריב לוין, וצר לי מאוד על כך.

עיסאווי פריג': לשם שינוי, הוא היה אמור להיות כאן, ולשמוע, שנלמד אותו קצת היסטוריה.

עיסאווי פריג': חברים, אני רוצה לדבר על הסוגיה מזווית אחרת.

עיסאווי פריג': מדינת ישראל הוקמה ב-1948, הטבח בכפר-קאסם היה ב-29 באוקטובר 1956, דהיינו שמונה שנים אחרי קום המדינה.

עיסאווי פריג': לכל מדינה בעולם יש היסטוריה, והטבח הזה, כבוד השר וכל מי ששומע אותי, הוא חלק מההיסטוריה הישראלית.

עיסאווי פריג': חלק מההיסטוריה הישראלית.

עיסאווי פריג': ובתוך ההיסטוריה הזו ובתוך מדינת ישראל יש אזרחים ערבים.

עיסאווי פריג': והעובדות: יחידה ממשמר הגבול טבחה בהם.

עיסאווי פריג': נכון, אדוני השר?

אורי אריאל: הרגה בהם, כן.

עיסאווי פריג': הרגה בהם.

אורי אריאל: נכון, הרגה, כן.

עיסאווי פריג': יפה מאוד, הרגה בהם.

עיסאווי פריג': וזה עוד מחזק את דרישתנו, בחוק הזה, להכרה רשמית.

עיסאווי פריג': כי תהליך ההכחשה וההשכחה שהתחיל עם השר יריב לוין – אני שומע את זה מפיך גם עכשיו.

אורי אריאל: לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': אני שומע את זה מפיך.

אורי אריאל: אני פה, אני לא משפיע – – –

עיסאווי פריג': אני אגיד לך למה, אדוני.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך למה – – –

אורי אריאל: אני בעד שזה יילמד ויהיה – – –

עיסאווי פריג': אתה אמרת "הרג".

עיסאווי פריג': להעמיד אנשים – תקשיב.

עיסאווי פריג': אני רק רוצה – לשם שינוי, הוועד העממי בכפר-קאסם אתמול קרא לי ושלח חוברת כזאת, כדי ללמד אתכם את ההיסטוריה.

עיסאווי פריג': ובתוך החוברת הזאת – –

יואל חסון: תניח, תניח, תניח.

עיסאווי פריג': – – הוא רק ציטט את העדויות של המרצחים, של מלינקי ושדמי, שאני מתאר לעצמי שאתה מכיר אותם.

אורי אריאל: שדמי, כן.

עיסאווי פריג': שדמי, יפה, שקוּדם וכו'.

עיסאווי פריג': אני, לשם שינוי, רוצה לקרוא לך רק חלק מהעדויות, כדי שהשר יבין – השר לוין, שהפך להיות מפלצת חסרת מצפון ומצפן, שחושב בצורה כזאת – רק לאן הגענו, ההכחשה הזו.

יואל חסון: לפני שאתה קורא, אני זיהיתי מבעוד מועד ששלוש הדקות לא יספיקו לך, אז אני נותן לך עוד דקה, וזהו.

עיסאווי פריג': אה, כן, אני כבר סיימתי?

יואל חסון: כן, כבר.

יואל חסון: אז אני נותן לך עוד דקה, אבל תהיה חייב לסיים בדקה הזאת.

יואל חסון: אז קדימה.

עיסאווי פריג': מעדויות, חברים, של כל ה-11 שהשתתפו ברצח, נאמר להם במפורש – תקשיבו מה אמרו להם: עדיף כמה הרוגים מלהסתבך במעצרים, הייתה תשובתו של מלינקי על שאלת אחד מחייליו על אודות ביצוע המעצרים.

עיסאווי פריג': לנהוג, הייתה תשובתו של שדמי לשאלתו של מלינקי – אני לא רואה, חבל – כיצד יש לנהוג בתושבים הערבים שאינם – סליחה, אני לא רואה, אין לי את המשקפיים.

עיסאווי פריג': אני אעזוב את זה, אני אעזוב את זה.

עיסאווי פריג': חברים, אני אנצל את הדקה ואני – – –

יואל חסון: תהיה לך אפשרות לעלות שוב אחרי תשובת השר.

עיסאווי פריג': לא, אני אעלה שוב בהחלט.

יואל חסון: אז תודה, אז בוא נסיים, כי יש לך 15 שניות ואנחנו חייבים להתקדם.

עיסאווי פריג': אני אשלים את זה בשלוש הדקות הבאות.

יואל חסון: תשלים את זה בהמשך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך, חבר הכנסת פריג'.

יואל חסון: השר המשיב?

יואל חסון: סגן שר החינוך משיב.

יואל חסון: לכל המשימות הקשות שלחו אותך היום, סגן השר פרוש.

מאיר פרוש: – – – המשימה הזאת – – –

יואל חסון: אין ספק שראוי היה שממשלת ישראל תקבל החלטה להתייחס בנושא הזה, זה מקומה של הממשלה ולא של הכנסת, אין ספק.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בלכתי לדוכן אמר לי היושב-ראש חבר הכנסת חסון, שאת כל המשימות הקשות הטילו עלי.

מאיר פרוש: אז אני חייב לומר שאת המשימה הזאת, כפי שאמרה חברת הכנסת עאידה סלימאן, את המשימה הזאת מבצע שר או סגן שר מדי שנה.

מאיר פרוש: כי כפי שהיא נומקה על-ידי חברי הכנסת, זו פנייה מוכרת לחברי הכנסת לאו דווקא בקדנציה הזו.

מאיר פרוש: אני חושב שכל שנה במשך כנראה 60 שנה, או אולי פחות, מדי שנה מעלים את הצעת החוק הזו, וזה פורט גם בדברי ההסבר.

מאיר פרוש: ומה ההצעה הזו אומרת?

מאיר פרוש: – שמשרד החינוך והמדינה יכירו באחריות לטבח בכפר-קאסם ושמשרד החינוך גם יקדיש בתוכניות הלימודים שלו שעת מחנך ללימוד האירוע וללקחים ממנו בכל בתי-הספר במדינה.

מאיר פרוש: הצעת החוק מתייחסת לתקצוב של העמותה שבאה להנציח את זכר קורבנות כפר-קאסם.

מאיר פרוש: אז ראשית נעשה סדר בדברים האלה.

מאיר פרוש: המשרד מבקש, מאחר שיש התנגדות של חברי הכנסת – ואני חייב גם לומר באופן רשמי בשם המשרד: לקבוע חיוב בדבר תוכניות לימודים לבתי-ספר בדרך של חקיקה ראשית מהווה חריגה מהוראות סעיף 4(א) לחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953.

מיכל רוזין: כשהקואליציה מביאה כאלה אתם מצביעים בעד.

יואל חסון: תודה, חברת הכנסת רוזין, תודה רבה.

יואל חסון: הערה חשובה.

מאיר פרוש: ההערה חשובה?

יואל חסון: ההערה חשובה.

זהבה גלאון: מי אסר עליכם להכניס את זה?

מיכל רוזין: – – – של אורן חזן.

מאיר פרוש: ומה שאני אמרתי – – –

יואל חסון: גם חשוב.

יואל חסון: מה, זה נוגד?

מאיר פרוש: ההערה שלה הייתה חשובה?

מאיר פרוש: מה שאני אמרתי בשם החוק לא חשוב?

יואל חסון: ההערה שלה חשובה לדיון.

מאיר פרוש: ומה שאני אמרתי בשם החוק – חשוב או לא?

יואל חסון: חשוב לדיון.

מאיר פרוש: אז תגיד לי בבקשה שמה שאמרתי חשוב, כי אמרתי מטעם החוק; ומה שהיא אמרה – יש לה הערה.

יואל חסון: גם מה שאתה אמרת – – –

מאיר פרוש: אני אמרתי מטעם החוק – זה חשוב או לא חשוב?

יואל חסון: החוק מעל הכול.

מאיר פרוש: יפה, תגיד את זה, שמה שאני אמרתי זה מעל הכול – – –

מיכל רוזין: אבל אם קבעת עובדה וזה לא נכון, אז – – –

יואל חסון: טוב, די, מספיק.

יואל חסון: די, חברת הכנסת רוזין, תודה רבה.

מאיר פרוש: ואם לא, אני אעשה את זה מעל הדוכן.

יואל חסון: ממתי נהיית כזה רגיש?

מאיר פרוש: לא, לא, אתה יושב-ראש הישיבה של כולם.

יואל חסון: של כולם, לחלוטין.

מאיר פרוש: אז ההערה שאני אמרתי זה בשם החוק, וזה חשוב.

יואל חסון: אני פשוט לא ראיתי את זה כהפרעה, אני ראיתי את זה כהערה חשובה לדיון.

מאיר פרוש: א

מאיר פרוש: בקש לציין שאתה יושב-ראש הישיבה מטעם כולם ומה שאני אמרתי – בשם החוק.

אחמד טיבי: סגן השר, הערה לסדר: האם זאת טיוטה משנה שעברה?

אחמד טיבי: אתה מוכן להעביר לנו ולחסוך?

מאיר פרוש: מאחר שהצעת החוק היא באותו טקסט כמו שנה שעברה, אז גם התשובה שלי תהיה בהתאם.

אחמד טיבי: אז אולי – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי, תודה רבה.

יואל חסון: מספיק, אני אתחיל לקרוא פה לסדר.

יואל חסון: סגן השר, תתקדם בבקשה עם תשובתך.

יואל חסון: אתה מוגבל בזמן, אגב, על-פי התקנות.

מאיר פרוש: אתה תוסיף לי כמו שלחבר הכנסת פריג' הוספת דקה.

מאיר פרוש: אתה תוסיף לי.

יואל חסון: קיבלת עוד דקה.

מאיר פרוש: לא, עוד דקה אתה תוסיף לי.

יואל חסון: אתה קיבלת עוד דקה וזהו, ואתה תמשיך את דבריך.

יואל חסון: תמשיך את דבריך.

יואל חסון: אתה יוצר פה דרמות מיותרות.

מאיר פרוש: לא, אתה אל תיצור דרמות כאלה, אתה יושב-ראש של כולם.

מאיר פרוש: אתה לא תעשה את זה.

מאיר פרוש: אתה לא תעשה את זה מעל הדוכן.

יואל חסון: במה אתה מרגיש מקופח?

יואל חסון: במה אתה מרגיש מקופח?

מאיר פרוש: אתה לא תאמר לה שההערה שלך חשובה ממה שאני אומר על הצעת החוק.

יואל חסון: אני לא עשיתי השוואה.

מאיר פרוש: אתה יושב-ראש כנסת.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אני לא עשיתי השוואה בין ההערה שלך להערה שלה.

יואל חסון: נא המשך בדבריך.

מאיר פרוש: אל תעיר לי ותיתן לי להתקדם, בבקשה.

מאיר פרוש: אוקיי?

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: ואני אסיים כשאני צריך לסיים.

יואל חסון: לא, אתה תסיים על-פי לוח הזמנים.

מאיר פרוש: לא לפי ההפרעות שלך.

יואל חסון: בבקשה.

מאיר פרוש: איזה מין התנהגות זאת?

מאיר פרוש: כדי שחברי הכנסת יבינו, אני רוצה לומר שוב.

מאיר פרוש: אני מתחיל לומר משהו בשם החוק ואתה יוצר לי הפרעה – – –

יואל חסון: אתה חוזר לעניין הזה?

יואל חסון: תמשיך.

מאיר פרוש: לא, אני רוצה לומר את זה שוב.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר את זה.

יואל חסון: מי מעורר פה מהומות?

מאיר פרוש: אני דיברתי על משהו בחוק, והייתה נשמעת ממך איזו נימה של זלזול על החוק.

יואל חסון: חס ושלום.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר את זה ברצף.

יואל חסון: אתה לא המצפון והמצפן שלי להתייחסות שלי לחוק, אז תמשיך.

מאיר פרוש: אז מה שאני אמרתי זה בשם החוק, וזה חשוב.

יואל חסון: מעולה, תמשיך.

מאיר פרוש: אני רוצה לחזור על זה.

יואל חסון: היא שאלה אם אתה נוהג כך גם במקרים אחרים, וזאת שאלה לגיטימית.

יואל חסון: מה לא היה לגיטימי בדיון הזה?

יואל חסון: אני לא מבין מה אתה כל כך נרגש מהעניין.

מאיר פרוש: אתה הבנת.

יואל חסון: אני לא מבין, אבל זה לא עניין – – –

מאיר פרוש: אתה הבנת.

מאיר פרוש: אתה מתחיל להפנים.

יואל חסון: נמשיך את זה אחר כך.

מאיר פרוש: אוקיי.

מאיר פרוש: אז אני רוצה לומר שלקבוע חיוב בדבר תוכניות לימודים לבתי-ספר בדרך של חקיקה ראשית מהווה חריגה מהוראות סעיף 4(א) לחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953.

מאיר פרוש: ההוראות האלה מדברות על כך ששר החינוך הוא בעל הסמכות לאשר את תוכניות הלימודים במערכת החינוך, בהתאם להמלצתה של המזכירות הפדגוגית.

מאיר פרוש: ככלל, אנחנו צריכים לדעת, חברי הכנסת, שתוכניות לימוד אינן נקבעות בחוק.

מאיר פרוש: זה מלכתחילה נושא שנתון לשיקול דעתם של השר והדרג המקצועי שמנחה את המערכת מעת לעת, ועל-פי הצורך – באמצעות הוראות שונות וחוזרי מנכ"ל.

מאיר פרוש: דרך זו מאפשרת גם גמישות ורלוונטיות בתכנים על-פי העתים והצרכים.

מאיר פרוש: הבקשה הזאת של תקצוב העמותה שמנציחה את זכר קורבנות כפר-קאסם היא דרישה לתקצב עמותה פרטית על-ידי אוצר המדינה.

מאיר פרוש: מי שמכיר את הוראות סעיף 3א לחוק יסודות התקציב, התשמ"ה–1985, יודע שזאת חריגה מהוראות סעיף זה, והסעיף הזה מדבר על תמיכה במוסדות ציבור על-פי קריטריונים שוויוניים ידועים פומביים.

מאיר פרוש: אני כן מבקש להוסיף ולציין שהנושא הזה של הטבח בכפר-קאסם נלמד במסגרת לימודי האזרחות לחטיבות עליונות בפרק שעוסק בשלטון החוק ובפקודה בלתי חוקית בעליל, בהרחבה.

מאיר פרוש: יהודים וערבים כאחד לומדים על אודות האירוע, וכמובן עם הפנים לעתיד, ועוסקים בערכים כמו שוויון, שמירה על זכויות האדם וקדושת החיים.

מאיר פרוש: במשרד החינוך גם רואים בעיסוק באירוע הזה חשיבות רבה וגם רואים בכך חובה אנושית ומוסרית וגם הזדמנות לשוחח על פיוס, ומנגד – להציב בפני הדור הצעיר דוגמאות חיוביות שהיו וישנן לבניית בסיס לחיים משותפים.

מאיר פרוש: אבל אני רוצה להוסיף לחברי חברי הכנסת: זה לא סוד שמדינת ישראל מצויה מאז הוקמה במאבק בלתי פוסק מול ארגוני טרור, ולא רק מול ארגוני טרור – לעתים גם מול מדינות ערביות.

מאיר פרוש: במאבקים – – –

באסל גטאס: מה זה קשור?

באסל גטאס: מה זה קשור?

באסל גטאס: מה זה קשור בכלל?

באסל גטאס: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: תודה רבה.

באסל גטאס: אין התייחסות להצעת החוק.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: סגן השר, אתה יכול להמשיך.

מאיר פרוש: מדינת ישראל מצויה מאז הוקמה במאבק בלתי פוסק מול ארגוני טרור, ולא רק מול ארגוני טרור – לעתים גם מול מדינות ערביות.

מאיר פרוש: במאבקים שיש למדינת ישראל מול ארגוני הטרור, במלחמות האלה מול מדינות ערביות, בהחלט כל אחד מאתנו יודע שהצבא הישראלי עובר סדנאות ותדרוכים על טוהר הנשק.

מאיר פרוש: אני לא רוצה לדבר על דברים שהיו לפני חמש שנים, עשר שנים, 20 שנה.

מאיר פרוש: אני לוקח רק את הדוגמה של מבצע "צוק איתן".

מאיר פרוש: כל אחד מאתנו יודע מה היה.

מאיר פרוש: כל אחד יודע שארגוני טרור ירו מטחים של רקטות וטילים על האוכלוסייה כאן במדינת ישראל.

זהבה גלאון: מה זה קשור?

זהבה גלאון: מה זה קשור?

מאיר פרוש: אני אסביר, אני אסביר.

מאיר פרוש: ודאי שזה קשור, אני אסביר גם למה.

מאיר פרוש: אם זה היה ב-1956 ואתם מנהלים את זה כל שנה, סימן שזה קשור.

מאיר פרוש: כל היותנו כאן, מאז הוקמה המדינה שלנו ולפני זה, הכול קשור, האחד בשני, אחרת למה אתה מעלה דבר שהיה לפני 60 שנה?

מאיר פרוש: כל אחד מאתנו יודע מה היה.

מאיר פרוש: כל אחד יודע שארגוני טרור ירו מטחים של רקטות וטילים על האוכלוסייה כאן במדינת ישראל.

מאיר פרוש: לעתים המטחים האלה באו מתוך ריכוזי אוכלוסייה.

מאיר פרוש: יש דילמה מה עושים בדיוק במצב שיש מטחים של טילים או רקטות על אוכלוסייה כאן במדינת ישראל.

מאיר פרוש: מה הצבא הישראלי צריך לעשות, כאשר משגרים שוב התראות ושוב התראות – אני רוצה את עשר הדקות האלה – כאשר גם יודעים שהמטחים לפעמים מגיעים מתוך ריכוזי אוכלוסייה?

מאיר פרוש: הם נעזרים גם בבתי-חולים ובבתי-תמחוי.

מאיר פרוש: למה זה קשור?

מאיר פרוש: זה קשור מכיוון שאם אנחנו נבוא ונמסד את העניין הזה בחוק, כאשר בפועל, כמו שאמרתי, לומדים את זה בשיעורי אזרחות, אלה שעומדים מאחורי החוק יבקשו למנף את זה, כדבר שכאילו זאת הדרך, זאת ההתנהלות של מדינת ישראל.

מאיר פרוש: הדבר הזה – אסור שיקרה.

מאיר פרוש: לכן, כמו שאני אומר תמיד, אי-אפשר למסד את הדבר הזה כאשר מדינת ישראל בוודאי לא מעודדת.

מאיר פרוש: מדינת ישראל מתנהגת ההפך מכך – היא מתריעה לפני שהיא הולכת לגרום ולתת תשובות על מטחים וכדומה.

מאיר פרוש: לבוא ולתת גושפנקה ולומר שכך מדינת ישראל נוהגת זה דבר שאסור שיקרה, ולכן אנחנו נגד הצעת החוק.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני סגן השר.

יואל חסון: חברת הכנסת תומא סלימאן – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: יש לך עד שלוש דקות.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', אתה גם תרצה אחר כך, גם אתה תקבל שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, סגן השר פרוש, חבל.

עאידה תומא סלימאן: חבל שהסכמת למלא את הפקודה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: חבל שלקחת על עצמך את הבושה הזאת, לזלזל בצורה כל כך בוטה בכאבם של אזרחים, של נכדים, של ילדים, של אוכלוסייה שלמה, מיעוט לאומי בתוך מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: לקחת על עצמך את הבושה הזאת וניקית את ראש הממשלה, שיושב והוא בעצמו היה צריך, כשהוא מדבר על השתלבות של האוכלוסייה הערבית, לעמוד פה ולתת את התשובה.

עאידה תומא סלימאן: לברוח לתשובות טכניות זה מביש.

עאידה תומא סלימאן: להסית תוך כדי הצעת חוק כזאת ולקשור בין טבח שעשתה המדינה והצבא שלה ב-49 אזרחים, לקשור את זה לרקטות?

עאידה תומא סלימאן: מה עושים – אז יורים באזרחים?

עאידה תומא סלימאן: סגן השר פרוש, זה מה שעושים?

עאידה תומא סלימאן: זה מביש.

עאידה תומא סלימאן: זה מביש עוד יותר שיושבים ומקשיבים לדברים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: ועוד נלחמת על זכותך לקרוא תשובה שנכתבה בשנה שעברה.

עאידה תומא סלימאן: אני הצגתי את הצעת החוק הזאת בשנה שעברה וקיבלתי את אותה תשובה עם אותן מילים.

עאידה תומא סלימאן: לפחות תתאמצו, לפחות תנסו להסביר משהו – לא לי, לאוכלוסייה הערבית שיושבת וצופה בכם עכשיו, שצופה בראש ממשלה שלא אכפת לו אפילו לשמוע.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על השתלבות כלכלית?

עאידה תומא סלימאן: תתעוררו.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה, מר בנימין נתניהו, תתעורר.

עאידה תומא סלימאן: השתלבות באה מתוך כבוד לאוכלוסייה הערבית; מתוך זה שמכירים בכאבה; שמכירים שנעשה טבח באנשים חפים מפשע, שכל חטאם – שהיו ערבים שצעדו אחרי שהקדימו את שעת העוצר.

עאידה תומא סלימאן: המחזה שהתקיים היום אפילו מביש אפילו עוד יותר.

עאידה תומא סלימאן: חשבתי שבשנה ה-60 להנצחת זכרם של 49 אזרחים, כולל נשים וטף, שקצת תהיה חמלה, שקצת תהיה בושה, שקצת תהיה אנושיות – אנושיות.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה, כנראה, לא קיים בממשלה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לחפש אותו.

עאידה תומא סלימאן: בורחים לעניין שאפילו מי שכתב את התשובה הזאת – אתם תמכתם בהצעת חוק ללימוד השפה הערבית, אתם כן מתערבים בתכנים של החינוך.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקו להיתמם.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקו לשקר.

עאידה תומא סלימאן: תודו שהיה טבח.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', בבקשה.

יואל חסון: גם לרשותך עומדות שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה מר בנימין נתניהו – אדוני ראש הממשלה מר בנימין נתניהו, אולי תקשיב לי?

עיסאווי פריג': אני מבקש את תשומת לבך – לשתי דקות.

בנימין נתניהו: – – –

עיסאווי פריג': לא לא לא, כאזרח במדינת ישראל, אדוני.

עיסאווי פריג': אני, כנכד לפצוע מטבח – – –

אחמד טיבי: תראה מה הוא ענה לך – שיש לך קרחת – – – כל הזמן.

עיסאווי פריג': אה, כן?

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': אני לא שמעתי.

עיסאווי פריג': אז אתה רואה?

עיסאווי פריג': אתה רואה לאן אתה מרחף, אדוני ראש הממשלה?

עיסאווי פריג': אתה רואה לאן אתה מרחף?

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': אתה רואה לאן אתה מרחף, אדוני ראש הממשלה?

עיסאווי פריג': אני לא שמעתי אותך.

יואל חסון: זה בסך הכול בעיית – זו רק בעיית ראייה.

עיסאווי פריג': מגיע לך.

עיסאווי פריג': לא רק "ידיעות אחרונות" טועים.

יואל חסון: ראש הממשלה לא רואה מספיק למרחוק.

עיסאווי פריג': זה הסימפטום.

עיסאווי פריג': כולם אחמד בעיניכם.

עיסאווי פריג': כולם.

עיסאווי פריג': תקשיב לזה טוב, אחמד.

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': אדוני ראש הממשלה, זה – מה לעשות, יש לי קרחת.

עיסאווי פריג': גם לברוורמן הייתה קרחת.

עיסאווי פריג': אדוני ראש הממשלה – אדוני ראש הממשלה, אני, כנכד – עכשיו אני פונה אליך אישית.

עיסאווי פריג': שלחתי לך מכתב בעניין.

עיסאווי פריג': אני, כנכד לפצוע מהטבח בכפר-קאסם – אח של סבי מצד אמי נרצח, אח של סבי מצד אבי נרצח, דוד שלי, אח של אבא שלי, פצוע, וסבא שלי פצוע.

עיסאווי פריג': אני פונה אליך אישית, אדוני ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': אתמול השר יריב לוין בחוץ אמר: שקר.

עיסאווי פריג': לא היה טבח.

עיסאווי פריג': אנשים ירו בעצמם, לא נטבחו.

יריב לוין: הדברים לא נכונים.

עיסאווי פריג': אדוני השר לוין, חזרת על זה שלוש פעמים.

יואל חסון: השר לוין.

יריב לוין: זה לא נכון.

עיסאווי פריג': וזה מוקלט, וחזרת.

יריב לוין: אני יודע טוב מאוד מה אמרתי.

יואל חסון: תודה.

עיסאווי פריג': השר יריב לוין, שמנסה לשכתב את ההיסטוריה, שהטבח בכפר-קאסם, אדוני, חלק מההיסטוריה של מדינת ישראל.

יואל חסון: השר לוין, אתה יכול לעלות להשיב אם אתה רוצה.

עיסאווי פריג': וזה גם חלק אפל בהיסטוריה; צריך גם עוצמה בשביל לשאוף להיות חברה מוסרית.

עיסאווי פריג': אני פונה אליך אישית לבוא לכאן ולהתנער מדבריו, כי הניסיון של השר לוין – שזה שקר, לא היה טבח, והניסיון הזה להכחיש ולשכתב את ההיסטוריה – –

יריב לוין: שקר.

יואל חסון: השר לוין.

עיסאווי פריג': – – מחייב אותנו לאמץ את הצעת החוק ולהכניס – – –

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': אתה משקר, ותשתוק.

עיסאווי פריג': אמרת לי שלוש פעמים.

יריב לוין: – – –

יואל חסון: השר לוין, אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

יריב לוין: – – –

יואל חסון: השר לוין.

עיסאווי פריג': תתבייש לך, לאן הגעת?

עיסאווי פריג': זה לא מתאים לך.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תם זמנך.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': הצעת החוק שאני מניח כאן, אדוני ראש הממשלה – אדוני ראש הממשלה, בואו נתנתק מהפוליטיקה ונלך למוסר; אני פונה אליך אישית, כנכד, כאזרח של מדינת ישראל: תבוא לכאן ותתנער מדבריו, כי תהליך ההשכחה, שהתחיל, נראה שזה עוצר אצל יריב לוין.

עיסאווי פריג': יריב לוין הוא שר בממשלתך, הוא מייצג אותך, אדוני.

עיסאווי פריג': הוא מייצג אותך, והכול מוקלט.

עיסאווי פריג': הכול מוקלט.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', תם זמנך.

עיסאווי פריג': הוא לא אומר לך את האמת.

עיסאווי פריג': אני אשלח לך את ההקלטה.

עיסאווי פריג': חברים, ההצבעה נגד הצעת החוק להכניס את זה למסגרת הלימודים, אני אומר לכם, היא מתן לגיטימציה למה שהשר יריב לוין אמר.

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': אתם, בהצבעה שלכם אתם נותנים לגיטימציה לתהליך – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תם זמנך.

יואל חסון: אני מבקש.

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: תגיד את האמת.

יואל חסון: זה לא מקובל עלי.

עיסאווי פריג': אדוני ראש הממשלה, אתמול עמדת כאן ואמרת – כתף אל כתף – על הכחשת ההיסטוריה.

עיסאווי פריג': אני אקריא לך את מה שאמרת אתמול.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: אם השר לוין לא יפריע, אנחנו ניגש להצבעה על הצעת החוק.

עיסאווי פריג': אני לא אסלח לך.

יריב לוין: תתבייש לך.

עיסאווי פריג': תתבייש לך אתה.

עיסאווי פריג': תתבייש לך.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', נא לשבת.

עיסאווי פריג': אני לא אסלח לך.

יריב לוין: – – –

יואל חסון: השר לוין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אדוני השר.

עיסאווי פריג': אתה משקר.

יריב לוין: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: ניגשים להצבעה על הצעת חוק הנצחת זכרם של קורבנות הטבח בכפר-קאסם, התשע"ו–2015, של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן וקבוצת חברי הכנסת.

יואל חסון: הצבעה.

יואל חסון: בבקשה.

עיסאווי פריג': הכנסת נותנת לגיטימציה לשכתוב ההיסטוריה.

יריב לוין: טוב מאוד – – –

יריב לוין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18

יריב לוין: נמנעים – 1

יואל חסון: 18 בעד, 60 מתנגדים, נמנע אחד.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לא עברה.

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: אני מבקש ממך.

יואל חסון: אני לא רוצה להוציא אותך.

יואל חסון: אני מבקש ממך.

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: אני מבקש להצביע על הצעת החוק השנייה באותו נושא, שהוצמדה, של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יואל חסון: הצבעה.

יואל חסון: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כמעט חשבתי שמפלגת העבודה יותר גרועה מהליכוד.

ג'מאל זחאלקה: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18

ג'מאל זחאלקה: נמנעים – אין

יואל חסון: 18 בעד, 60 מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק לא נתקבלה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אתה נקרא לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: חבר הכנסת זחאלקה, נא לשבת, או לצאת.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אני קורא את חבר הכנסת זחאלקה לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא להוציא אותו החוצה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

יואל חסון: )

יואל חסון: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת בר, חברת הכנסת תומא סלימאן – תודה רבה.

נאזם בדר: – – – הצעת חוק שירות הציבור (הצהרת הון), התשע"ז–2016, והצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שנוספו על – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת תומא סלימאן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עאידה תומא סלימאן: ואל תשכח – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת בר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

באסל גטאס: תתבייש.

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת בר, אני מבקש ממך.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: חבר הכנסת בר, חבר הכנסת חיליק בר, אני מבקש ממך.

באסל גטאס: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גטאס, תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו מנסים לחזור לדיון.

נאזם בדר: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני חוזר על ההודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות הציבור (הצהרת הון), התשע"ז–2016, והצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שנוספו על קנסות הנגבים בידי המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (הוראת שעה), התשע"ז–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) (מס' 3) (תיקון), התשע"ז–2016.

נאזם בדר: אמנה בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת קנדה בדבר מניעת כפל מס ומניעת התחמקות ממסים בזיקה למסים על הכנסה.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/3101/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: המשך סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת סכום אגרת רישיון רכב), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי.

יואל חסון: חבר הכנסת סעדי, בבקשה.

יואל חסון: עשר דקות עומדות לרשותך.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בטרם אכנס להצעת החוק שהגשנו לתיקון פקודת התעבורה (הגבלת סכום אגרת רישיון רכב), אי-אפשר שלא להתייחס למה שקרה לפני כמה דקות בהצבעה על הצעות החוק של חברי עאידה תומא ועיסאווי פריג'.

אוסאמה סעדי: אנחנו מצפים, וציפינו, לעמדת הממשלה וראש הממשלה, שהיא ידועה לנו ואנחנו מרגישים אותה על בשרנו מאז אותו יום בחירות והסתה שמוביל אותה ראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: אבל, חברי באופוזיציה: עם אופוזיציה כזאת בנימין נתניהו ימשיך לשלוט והממשלה הזאת תאריך ימים.

אוסאמה סעדי: ואלה שבאופוזיציה גררו רגליים וברחו מהאולם, ואלה שהצביעו עם הממשלה – תתביישו לכם.

אוסאמה סעדי: אנחנו – כל הזמן מאשימים את חברי הכנסת הערבים שהם מתעסקים בעניינים פוליטיים ולא משרתים את האזרחים שבחרו בהם.

אוסאמה סעדי: אין שקר גדול מזה.

אוסאמה סעדי: גם העניין הזה של הצעות החוק שהיו היום בשם הרשימה המשותפת, ושל חברתנו עאידה תומא סלימאן שמתייחסת לטבח שהיה בכפר-קאסם ב-1956 – אנחנו היינו שם ביום שבת שעבר, והיינו בתהלוכה, וראינו את האלפים, גם זקנים אבל גם צעירים, תלמידי בית-ספר, שזוכרים ומכבדים את זיכרון הטבח הזה.

אוסאמה סעדי: אבל השבוע, בתחילת המושב הזה, אדוני היושב-ראש, אנחנו, ברשימה המשותפת, הצלחנו להעביר הצעת חוק בקריאה שנייה ושלישית – וביום שני היא תאושר בקריאה שנייה ושלישית במליאה – הצעת חוק בדבר מבצע חד-פעמי שמפחית 40% מהקנסות ומהדוחות שנגבים על-ידי המרכז לגביית קנסות.

אוסאמה סעדי: מדובר בחוב של 4 מיליארדי שקלים כנגד 300,000 חייבים.

אוסאמה סעדי: הממשלה – אנחנו יזמנו את הצעת החוק הזאת – הסכימה למחוק 40% מהחובות האלה.

אוסאמה סעדי: המבצע הזה יתחיל ב-15 בנובמבר ויימשך ארבעה חודשים.

אוסאמה סעדי: כך שמי שאומר שאנחנו לא מתעסקים בענייני דיומא ובבעיות של החלשים, של השקופים, של האוכלוסייה שלנו, מטעה במכוון.

אוסאמה סעדי: הצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, שהנחתי יחד עם חברי, היא גם הצעת חוק חברתית ממדרגה ראשונה.

אוסאמה סעדי: אדוני שר התחבורה, אנחנו ביחסי עבודה במשך כל התקופה האחרונה, ואנחנו מעלים את הבעיות של האוכלוסייה שלנו.

אוסאמה סעדי: נפגשנו אתך פעמים אחדות, ועם כמה ראשי מועצות, ונענית לחלק מהבעיות של היישובים הערביים, ובראשן כביש 444 בטייבה שכבר נכנס לתקציב 2017–2018 בסכום ענק של 150 מיליון שקל.

אוסאמה סעדי: הכביש בפסוטה – – –

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: נכון, נכון – זה הכביש של טיבי, שאתה קורא לו כל הזמן "כביש של טיבי".

אוסאמה סעדי: הכביש בפסוטה – 12 מיליון שקל.

אוסאמה סעדי: גם היינו עם סח'נין ועם עראבה.

אוסאמה סעדי: אבל, אדוני השר, אני מדבר על האזרח הקטן, ומדברים על אגרת רישיון רכב, ואני מתפלא שוועדת השרים לענייני חקיקה התנגדה להצעת חוק חברתית כזאת שמתייחסת לכלל האזרחים במדינה, ערבים ויהודים, חרדים, דתיים, פריפריה ומרכז.

אוסאמה סעדי: אנחנו מתייחסים אך ורק לכלי רכב פרטיים ולא לכלי רכב מסחריים ולא לאוטובוסים.

אוסאמה סעדי: אני משווה, אדוני השר, כאשר כיום האגרות הן בסכומים של אלפי שקלים, למדינות אחרות.

אוסאמה סעדי: בארצות-הברית, רישיון רכב לא עולה יותר מ-30 דולר, וגם באירופה הסכומים נמוכים מהמחירים של האגרות בישראל, כאשר המכס המוטל הוא מהגבוהים במדינות העולם.

אוסאמה סעדי: אני מזכיר לכם, אדוני היושב-ראש ואדוני השר, שאתמול קראתי את דוח מבקר המדינה.

אוסאמה סעדי: תשמעו, חברי חברי הכנסת: ל-450,000 אין ביטוח חובה.

אוסאמה סעדי: כמעט חצי מיליון כלי רכב נעים בכבישי הארץ בלי ביטוח חובה.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: כי ביטוח החובה יקר.

אוסאמה סעדי: יש כלי רכב שגם נוסעים בלי ביטוח ובלי רישיון רכב.

אוסאמה סעדי: תראו לאן הגענו.

אוסאמה סעדי: לכן, במקום שאנחנו נבוא לקראת האנשים האלה ונוריד את האגרות האלה ונוריד את ביטוח החובה, כך שכל האנשים וכל כלי הרכב שינועו בכבישי המדינה יהיו עם רישיון בתוקף ועם ביטוח בתוקף, אנחנו מרשים ל-500,000 כלי רכב לנוע בלי ביטוח.

אוסאמה סעדי: תארו לעצמכם כמה נפגעים בלי ביטוח.

אוסאמה סעדי: ואז, אדוני השר, זה חוזר כבומרנג, כי בסופו של יום, "קרנית" הממשלתית, הקרן הממשלתית, צריכה לפצות את האנשים האלה, ואז המחיר שאנחנו משלמים הוא פי כמה מזה שהיה אם משרד האוצר היה מסכים להוריד את אגרות הרכב.

אוסאמה סעדי: דיברתי עם כבוד השר ישראל כץ, והוא אמר: זה עניין של משרד האוצר.

אוסאמה סעדי: דיברתי עם סגן שר האוצר, ודיברתי עם יושב-ראש הקואליציה, ואנחנו נמשיך לדון בזה.

אוסאמה סעדי: לכן אני מסכים להעביר את העניין הזה להצעה רגילה.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: ישיב השר ישראל כץ.

ישראל כץ: – – –

יואל חסון: לא שומע.

יואל חסון: מה?

ישראל כץ: – – – להשיב?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא צריך – – –

יואל חסון: אתה לא חייב להשיב, אם אתה – – – אתה לא חייב.

יואל חסון: אז להצביע.

ישראל כץ: – – –

יואל חסון: זה בתמיכת ממשלה, אני מבין.

יואל חסון: אה, זו הצעה לסדר-היום.

יואל חסון: טוב, נצביע.

יואל חסון: בבקשה.

ישראל כץ: לא.

ישראל כץ: אני רק – – –

דוד ביטן: – – –

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: זו הצעה לסדר-היום.

ישראל כץ: – – מאחר שסוכם בין המציע לבין יושב-ראש הקואליציה וסגן שר האוצר שתהיה הידברות, והוא בחר להפוך את זה להצעה לסדר-היום, אני כמובן מכבד את הנושא הזה ומקבל את זה.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: תהיה הידברות.

יואל חסון: הבנו.

יואל חסון: אז אנחנו נעביר את זה – מציעים להעביר את זה?

יואל חסון: השר, אתה מציע להעביר את זה?

יואל חסון: מה לעשות עם זה?

יואל חסון: להעביר לוועדה?

ישראל כץ: דוד.

אחמד טיבי: כלכלה.

ישראל כץ: – – –

דוד ביטן: איזו ועדה?

יואל חסון: כלכלה.

יואל חסון: בסדר גמור.

דוד ביטן: כלכלה בסדר.

יואל חסון: כלכלה.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: מי שבעד הוא בעד להעביר לוועדת הכלכלה, מי שנגד הוא למעשה בעד להוריד מסדר-היום.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 33

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק הומרה להצעה לסדר-היום.

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/3123/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תוצרת חקלאית שיוצרה במדינת ישראל), של חבר הכנסת חיים ילין וקבוצת חברי הכנסת.

יואל חסון: חבר הכנסת ילין, תורך.

יואל חסון: חיים ילין, חבר הכנסת, בבקשה.

יואל חסון: יש לנו יום ארוך, בואו נהיה יעילים.

יואל חסון: חבר הכנסת ילין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, עשר דקות עומדות לרשותך.

יואל חסון: עשר דקות.

חיים ילין: זה תמיד מעניין עם החוק הזה, בכל פעם שהוא עולה יש רחש-בחש.

חיים ילין: אדוני כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק לסימון תוצרת כחול-לבן לא עולה שקל, לא פוגעת באיש.

חיים ילין: הצעת החוק היא הגיונית ביותר למי שרוצה לתמוך בחקלאים, לסייע לצרכנים, אוהב את החקלאות, מרגיש ציוני ומרגיש חלק ממדינת ישראל.

חיים ילין: למרות העובדה שחברי כנסת מהקואליציה חתומים על ההצעה – וביניהם יצחק וקנין, רוברט אילטוב, יואב בן צור, אלי אלאלוף, עודד פורר, אורי מקלב, נאוה בוקר; מירב בן ארי מהקואליציה מכהנת כיו"ר שדולת כחול-לבן, נכון?

חיים ילין: – ששר החקלאות הודיע מעל כל במה שהוא תומך ונלחם בשביל זה וראש הממשלה בעצמו הודיע כחודש לאחר שהחוק נפל במושב הקודם שהוא יפעל כשר הכלכלה לקדם תקנות בנושא, למרות הכול, הקואליציה שוב תפיל את החוק.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: ככה.

חיים ילין: אין הסבר.

חיים ילין: האמינו לי, אין הסבר.

חיים ילין: אמרתי את זה אתמול:

חיים ילין: קחו את החוק – כל חבר ליכוד שרוצה ואכפת לו מהחקלאות – קחו את החוק, אני מסב אותו אליו, רק תעבירו אותו.

חיים ילין: רק תעבירו אותו.

חיים ילין: אין פה עניין של מפלגות, אין פה עניין של ימין ושמאל, אין פה עניין שחיים ילין מביא וצריך להפיל את זה כי הוא אופוזיציה.

חיים ילין: איפה החקלאים והחקלאות?

חיים ילין: איפה הצרכנים של מדינת ישראל?

חיים ילין: הם קצת יותר חשובים.

חיים ילין: אנחנו מייצגים אותם.

חיים ילין: זה שאנחנו רבים, קואליציה ואופוזיציה, זה לא משרת את העם, זה רק פוגע בעם ובצרכנים.

חיים ילין: פתחו את הייבוא – פתחתם את הייבוא.

חיים ילין: אדוני שר האוצר פתח את הייבוא – עגבנייה מטורקיה, עגבנייה מירדן, עגבנייה מכל מקום יותר חשובה מעגבנייה של מדינת ישראל.

חיים ילין: אבל כרגיל, ברגע שמגיעה ההצבעה, לקואליציה יש משמעת קואליציונית.

חיים ילין: כל הצד הזה יכול להיות בוגד, אנטי-ציוני ועוכרי ישראל, אבל עכשיו, כשצריך להצביע כמו פטריוטים בעד כחול-לבן, מי הולך להיות פה האנטי-ציוני והבוגד?

חיים ילין: מי?

חיים ילין: למה אתם לא מתביישים, לפעמים, ולא מקשיבים לעצמכם כאשר מתנפלים על חברי כנסת ועל חקיקה שהיא הגיונית לחלוטין?

חיים ילין: בעולם, כשאתם מדברים על ה-BDS, קואליציה נחמדה, ואתם רוצים לגייס את כולם נגד ה-BDS, אז אתם מתנגדים למוצר שהוא כחול-לבן?

חיים ילין: אתם באמת רוצים להיות חלק מה-BDS, קואליציה נחמדה?

חיים ילין: אתם באמת רוצים להיות במקום הזה שאתם לא מוכנים לסמן תוצרת חקלאית כחול-לבן?

חיים ילין: מילא לא היה ייבוא – מילא לא היו פותחים את הייבוא, אני מסכים, לא צריך את זה, למה צריך את החוק הזה?

חיים ילין: אבל את החוק הזה הבאתי כי פתחתם את הייבוא, זה כל הסיבה.

חיים ילין: אין שום סיבה בעולם, אני אומר לכם, לעודף רגולציה.

חיים ילין: אין שום סיבה לתוצרת כחול-לבן חקלאית אם רק אנחנו מספקים לעצמנו את הצרכים, אבל ברגע שפתחתם את הייבוא, ממשלת ישראל, תהיו גם קצת אחראיים, תכבדו את החקלאים, תכבדו תוצרת כחול-לבן, היא יכולה להיות לא רק מהתעשייה.

חיים ילין: החקלאות גם היא ציונות, היא גם מחכה לגשם, היא גם מחוברת לאדמה, והיא גם מפרנסת את התעשייה, והיא גם מביאה לכל אחד מאתנו את הסלט הביתה, כחול-לבן.

חיים ילין: אבל תנו לזה צ'אנס, תנו שהצרכן הישראלי יוכל לבחור אם הוא רוצה לקנות את העגבנייה מטורקייה או את העגבנייה של מדינת ישראל.

חיים ילין: אתם בעצם הולכים להצביע בעד כל המדינות שנפתח הייבוא אליהן, שגם מקבלות – מקבלות סובסידיה ישירה – זה הורג אותי לגמרי, הדבר הזה, כבוד היושב-ראש – אבל על תוצרת ישראל: "נייט", אין, על זה אנחנו לא מוכנים לעבור.

חיים ילין: כשכולם פותחים את דלתות הייבוא, להוריד את המחירים – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, את מפריעה.

חיים ילין: שמן הזית שמגיע מספרד מסובסד שם ב-10 שקלים, אנחנו צריכים להתמודד עם זה פה, במדינת ישראל.

חיים ילין: כשהדגים מסין באים, אבל לא יודעים אם זה מסין, הם צריכים להתמודד מול הדגים של מדינת ישראל.

חיים ילין: איך הצרכן יודע את זה?

חיים ילין: תנו צ'אנס.

חיים ילין: תנו צ'אנס.

חיים ילין: הצרכן הישראלי מספיק חכם, הוא יודע בדיוק מה לקנות וידע מה לקנות ברגע שיהיה סימון.

חיים ילין: והאמינו לי שלחוק הזה בפעם הראשונה הצלחתי לגייס את כל הארגונים החקלאיים יחד, כמעט כולם מחוברים.

חיים ילין: כתבו מכתב לשר הכלכלה, כתבו מכתב לראש הממשלה.

חיים ילין: בפעם הראשונה אני גאה – וקנין, מכתב חתום על-ידי כל הארגונים החקלאיים.

חיים ילין: תגיד לי, מתי בפעם האחרונה ראית דבר כזה?

יצחק וקנין: השאלה כמה זמן זה יחזיק מעמד.

חיים ילין: אבל לפחות במכתב זה החזיק מעמד, מה אתה רוצה?

יצחק וקנין: יש לי קצת ניסיון בבית הזה.

חיים ילין: חברים יקרים, תקשיבו טוב.

חיים ילין: תקשיבו טוב גם למה שחבר הכנסת וקנין אמר אתמול, ואני אחדד את זה היום: אתם רוצים להוזיל על-ידי פתיחת הייבוא, עכשיו אני אספר לכם את הסיפור האמיתי: עלות ייצור קילו תפוח אדמה – 2.23 שקלים; גזר – 1.23; עגבניות – 2.35 שקל – הכול נתונים של משרד החקלאות, כבוד השר – מלפפון – 1.95 שקל; פלפל – 3 שקלים – יש פה תלות גם במחיר המים ואיפה מגדלים אותו.

חיים ילין: כל מה שהחקלאי רוצה, תוסיפו לזה חצי שקל.

חיים ילין: עכשיו תגידו, אם הוא ירוויח חצי שקל על כל קילו, ואנחנו כצרכנים קונים את זה בפי-ארבעה, פי-חמישה, איך אתם רוצים להוריד מחירים?

חיים ילין: גם מי שמוכר לנו את העגבנייה ומביא אותה מטורקיה, אתם חושבים שהוא לא ירוויח?

חיים ילין: הוא לא יעמיס על המחיר של הייבוא, שבו הוא קונה, את הרווחיות שלו, שמסתכמת ב-400%-300%?

חיים ילין: הוא ימשיך לעשות את זה.

חיים ילין: בואו ניתן לכחול-לבן לנצח במלחמה הזאת, בואו ניתן לכחול-לבן, לציונות ולחקלאות ולערכי החקלאות להגיע לשולחן של כל בית במדינת ישראל.

חיים ילין: ואני מבקש בקשה מכל חברי הכנסת, ומהשרים במיוחד, מהממשלה: תפסיקו להתנפל על החקלאים.

חיים ילין: החקלאות במדינת ישראל זולה ב-15% מבכל המדינות ב-OECD.

חיים ילין: 15%.

חיים ילין: הרי מה הם בודקים?

חיים ילין: הם בודקים את הנתונים שאני הקראתי, את הנתונים שמשרד החקלאות מוציא החוצה.

חיים ילין: ה-OECD לא בודק בכמה רמי לוי מוכר את הירקות שלו – כן, אותו רמי לוי שהדליק את המשואה ביום העצמאות, אותו רמי לוי שיש לו חברה פרטית שקונה מהחקלאים בחצי מהמחיר שאמרתי, מוכרת לו, לעצמו, בפי-חמישה, והוא אומר שהם לא מרוויחים.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי בחברה הפרטית אף אחד לא יכול להיכנס אליו.

חיים ילין: ב"השקמה" לא ניתן להיכנס, כי זו חברה פרטית.

חיים ילין: והוא גומר את החקלאות במדינת ישראל ואתם נותנים יד לזה – אתם נותנים לזה יד בגלל שאתם מתנפלים במקום הלא-נכון.

חיים ילין: ואם רוצים להוריד את יוקר המחיה, אתם חייבים, חייבים לשים פערי תיווך – חוק שגם אותו הפלתם – פערי תיווך שנעים בין מה שהחקלאי מקבל למה שהוא העלות האמיתית של מה שהצרכן צריך לשלם.

חיים ילין: ואז המחירים ירדו.

חיים ילין: ואני אומר לכם, בסוף מי שמשלם את המחיר זה המשפחות העניות, זה המשפחות ברוכות הילדים, זה אותן משפחות שאין להן לגמור את החודש.

חיים ילין: תסלחו לי, קואליציה יקרה, לא רק שאתם דופקים את החקלאים, אתם גם דופקים את המשפחות העניות – –

יואל חסון: תודה.

חיים ילין: – – ושר האוצר, שבא ורצה להיות שקוף מולם, ביד שמאל מנסה לעזור ובצד ימין דופק אותם.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: אני מבקש מכם חד-משמעית להצביע בעד החוק הזה, או להביא תקנות – –

יואל חסון: תודה.

חיים ילין: – – שיעשו סדר בבלגן.

חיים ילין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ילין.

יואל חסון: ישיב שר החקלאות, השר אורי אריאל.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: ברשות היושב-ראש, לפי הצעת חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה, בהסכמת – חבר הכנסת חיים ילין, חיים, אני צריך את הסכמתך.

אורי אריאל: חבר הכנסת ילין, אני צריך את הסכמתך – בהסכמת חבר הכנסת חיים ילין אנחנו מבקשים לדחות את ההצבעה בחודש.

אורי אריאל: עד אז נבוא בדברים עם המציע וננסה לגבש הצעה על דעת – – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: הוא חייב לערער בממשלה.

אורי אריאל: אתם רוצים התייעצות סיעתית, מפלגת – – –

חיים ילין: לא, לא, לא.

חיים ילין: מה שקרה הוא שוועדת שרים הצביעה נגד, ולכן, אם אין – צריך לערער בפני ועדת שרים, אחרת כל מה שאנחנו סוגרים עכשיו לא – – –

קריאות: – – –

אורי אריאל: אז ראו את זה כאילו אני הגשתי ערר.

דוד ביטן: עשיתי את זה הרבה פעמים – – –

אורי אריאל: אני הגשתי ערר – – –

מירב בן ארי: – – –

מיקי לוי: – – –

יצחק וקנין: – – –

קריאות: – – –

אורי אריאל: די, די.

אורי אריאל: חיים, חיים, זה לא עוקץ ולא כלום.

אורי אריאל: בואו, אנחנו דיברנו – –

יואל חסון: בסדר, הדברים ברורים.

אורי אריאל: – – אנחנו מכבדים אחד את השני, ואנחנו מציעים לדחות את זה בחודש ימים, והצבעה תיערך בעוד חודש, אחרי שנדבר ונשתדל להגיע לסיכומים במה שאפשר.

אורי אריאל: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אז על-פי הסיכום – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: לא, אין הצבעה, אז הוא לא יכול לעלות.

חיים ילין: לא, אני רוצה – – –

יואל חסון: אז תגיד, בוא תגיד.

יואל חסון: זה לא נאום, זו הודעה קצרה.

יואל חסון: זה לא נאום.

חיים ילין: כבוד השר, חבר הכנסת ביטן, אני מודיע שאני מסכים לחודש הזה.

חיים ילין: אני חושב שהסימון חשוב יותר מכל דבר אחר – –

יואל חסון: תודה.

חיים ילין: – – ואם בסופו של דבר כולנו נצא נשכרים מזה – הצרכנים והחקלאים – כולנו הרווחנו.

חיים ילין: תודה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: אנחנו לכן לא מקיימים הצבעה.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/3222/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת לאחר שירות קבע והרחבת תחום הסיעוד), של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יואל חסון: עשר דקות עומדות לרשותך.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מביא היום לפני הכנסת לא תשנה סדרי עולם, היא לא תשנה את מסלול כדור-הארץ והיא לא תעשה דברים גדולים, אבל היא יכולה לעשות קצת טוב, קצת טוב לאוכלוסייה חשובה במדינת ישראל, אוכלוסיית האזרחים הוותיקים, שאני וחברי איציק שמולי, יואב קיש וטלי פלוסקוב מובילים את השדולה שלהם בכנסת ישראל.

נחמן שי: אנחנו מתברכים באוכלוסייה ותיקה שהולכת ומתבגרת במדינת ישראל.

נחמן שי: אנחנו שוברים שיאים עולמיים.

נחמן שי: ב-20 השנים הקרובות יעלה מספר האזרחים הוותיקים במדינת ישראל מ-900,000 ל-1.6 מיליון; מ-900,000 ל-1.6 מיליון.

נחמן שי: כבר היום יש לנו למעלה מ-960,000, 960,000 אזרחים ואזרחיות ותיקים במדינת ישראל.

נחמן שי: זאת גאווה גדולה ואני מברך עליה, אבל יחד עם הברכה הזאת באות גם צרות; גם זה חלק מהחיים.

נחמן שי: והצרה העיקרית היא שאנשים בחלק האחרון של חייהם מתקשים – מתקשים בהליכה, מתקשים בתפקוד, מתקשים בצרכים האישיים שלהם וזקוקים לעזרה.

נחמן שי: מדינת ישראל הקימה מערך סיעוד, והיא אמורה לסייע להם כראוי וכצפוי במדינה מתקדמת, ואנחנו מנסים לסייע להם בכל דרך שהיא – במקרים מסוימים באמצעות אשפוז, במקרים אחרים בסיעוד ביתי.

נחמן שי: אני רוצה לציין, מתוך דוח שאני מחזיק – אגב, כל הדברים שאני אומר לכם, לא המצאתי אותם – אדוני השר, אני מברך על השתתפותך – לא המצאתי אותם; נייר של משרד ראש הממשלה שמתאר את ההיערכות להזדקנות האוכלוסייה, סקירה בתחום הסיעוד, ודוח שמייד אצטט ממנו של הצוות לבחינת ענפי התעסוקה המזכים במענק עבודה מועדפת, של משרד הרווחה, משרד הכלכלה, משרד האוצר והמוסד לביטוח לאומי, דוח שכבר הוגש לפני קרוב לשלוש שנים, ביום הראשון של 2014.

נחמן שי: ההוצאה הציבורית בסיעוד הולכת וגדלה.

נחמן שי: המדינה מתקשה לספק אותה, ולכן היא מציעה תחליף – היא מציעה תחליף שאנשים יקבלו סיעוד בבתיהם, וגם זה פתרון.

נחמן שי: הם צריכים לעמוד במבחנים מסוימים, יש דירוג – אני לא אלאה אתכם, כולכם תהיו שם בבוא הזמן; אני מקווה שתהיו במצב טוב, אבל אנחנו לא יכולים לדעת, ואז כל אחד מכם כבר יבדוק איפה הוא עומד במדרג הסיעוד של מדינת ישראל ואיזו עזרה הוא אמור לקבל מהמדינה.

נחמן שי: במוסדות יש סוג אחד של סיוע, ובבתים פרטיים אצל משפחות יש סיעוד ביתי, וזה סוג אחר של סיוע.

נחמן שי: והמדינה נערכת, היא חייבת להיערך לקראת הצונאמי הזה.

נחמן שי: בעיני זה צונאמי מבורך, מיוחד, בעל חשיבות חברתית וציבורית ממדרגה ראשונה.

נחמן שי: ולכן, כאשר יש לנו כבר היום – כבר היום, אגב – 200,000 איש שזקוקים לסיעוד, אנחנו הולכים לפתרונות.

נחמן שי: אמרתי לכם שחלק מהם הולכים לאשפוז או לסיעוד מוסדי.

נחמן שי: חלק אחר מקבל את הסיעוד שהוא זקוק לו בבית.

נחמן שי: הוא יכול לקבל אותו משתי אוכלוסיות: אחת – מאוכלוסייה של מטפלים זרים שבאה לישראל, והאחרת – מאוכלוסייה של ישראלים שמוכנים לעסוק בעבודה שהיא קשה, על פניה, דורשת מעורבות פיזית, דורשת מעורבות נפשית.

נחמן שי: מה אני אגיד לכם – לא נעים לפעמים.

נחמן שי: כל אחד מאתנו שהיו לו או יש לו הורים מבוגרים עבר את זה אתם, וכל אחד יודע מה הם סימני הזיקנה ומה הם סימני החולשה.

נחמן שי: זה לא נעים, אבל זה האבא שלנו והאימא שלנו, ולפעמים זה מישהו שבא לעזור לנו כדי שנוכל לטפל באוכלוסייה הזאת.

נחמן שי: ועל רקע זה בא דוח של צוות לבחינת ענפי התעסוקה המזכים במענק עבודה מועדפת, ושם מתברר שכבר לפני הרבה שנים המדינה זיהתה שאוכלוסיית החיילים המשוחררים היא גם מקור לכוח-אדם שיכול לעזור בסיעוד הביתי.

נחמן שי: בסיעוד המוסדי יש 180 חיילים משוחררים שבחרו לעסוק בכך.

נחמן שי: 180, אדוני השר, זה אפס מאפס של אחוז.

נחמן שי: באמת לא מושך אותם.

נחמן שי: אמרה הוועדה, הדוח הזה אמר:

נחמן שי: אולי נוכל לשכנע אותם לעבוד בסיעוד ביתי, ונקל עליהם, כלומר, נעשה כמה פעולות מינהליות שיעודדו אנשים צעירים לבוא ולעזור בסיעוד ביתי.

נחמן שי: אני אומר לכם, אין משימה אנושית יותר גדולה מהמשימה הזאת.

נחמן שי: יותר קל בעיני לעבוד בתחנת דלק; יותר קל בעיני לעבוד במלון; יותר קל בעיני – אני יכול למצוא לכם עוד כמה עבודות, והן באמת העבודות המובילות.

נחמן שי: לעבוד עם אנשים מבוגרים כדי לעזור להם בתפקוד היומיומי שלהם בחרו 180 חיילים, אולי יש היום 200.

נחמן שי: אתם מבינים שזה לא הרבה.

נחמן שי: ואז אמרה הוועדה הזאת – אמרתי, ועדה משותפת לכל הגופים במדינת ישראל שעוסקים בנושא הזה: בואו נראה איך אנחנו עוזרים לחיילים ומעודדים אותם.

נחמן שי: הם מציעים שתי הצעות, וזה בדיוק הבסיס לחוק שלי, לא המצאתי שום דבר; הייתי שמח להמציא משהו, כי אלה האנשים שקרובים ללבי, אני מרגיש חלק מהם, אני כבר בגיל שלהם, ואני אומר לעצמי: היום אני פה ומחר אולי אני אהיה שם, ואני רוצה ליצור את המסגרת שתוכל לסייע להם.

נחמן שי: אז אנחנו מציעים בהצעת החוק הזאת, שחתמו עליה 38 חברי כנסת – היא חצתה בקלות את המגרש הזה מקצה לקצה, כי באמת אין חבר כנסת אחד שיכול לאטום את לבו בפני הצרכים של אוכלוסיית האזרחים והאזרחיות הוותיקים במדינת ישראל.

נחמן שי: אין כזה.

נחמן שי: אמרנו: בואו נלך לראות עד כמה ניתן לסייע להם.

נחמן שי: יש שני דברים שאנחנו מבקשים בהצעת החוק הזאת, שני דברים בלבד.

נחמן שי: אחד, לקבוע שהיקף התעסוקה הביתי יהיה יותר נמוך ממספר השעות המקובל – במקום 44, יהיו 36 שעות; 36 שעות, באמת, במטלה הכבדה הזאת של לסייע לאנשים מבוגרים בחיי היום-יום שלהם, תאמינו לי, זה מספיק קשה.

נחמן שי: ואני חוזר ואומר לכם את מה שעומד לנגד עיני: זוג הורים שהייתה להם מטפלת בבית, וראיתי מה זה אומר לטפל בצרכים היומיומיים, יום-יום, שעה-שעה, דקה-דקה של אנשים מבוגרים שמתקשים לתפקד, בגלל סיבה כזאת או אחרת.

נחמן שי: אמרנו שאנחנו נקל במספר השעות, ואמרנו שנאפשר גם – במקום מסוים, שבו סיוע ביתי כרוך בקבלת אישור מהמדינה להביא עובד זר, נאפשר במקרים האלה שאותו חייל משוחרר יוכל להיכנס בנעליו של המטפל הזר.

נחמן שי: זאת אומרת, מי שקיבל אישור למטפל זר ויש לו חייל שמוכן לעשות את העבודה, יוכל להמיר: במקום המטפל הזר יבוא חייל משוחרר או חיילת ויעשו את העבודה במקומם.

נחמן שי: זה הכול.

נחמן שי: כל העניין מיועד, אני חוזר ואומר, להגדיל את אוכלוסיית האזרחים והאזרחיות בישראל, הצעירים, משוחררים מצה"ל, שיבואו ויסייעו לחברה הישראלית למלא את המשימה הכבדה הזאת שאנחנו חייבים בה.

נחמן שי: במאמר מוסגר, חשבתי לעצמי שזה לא יהיה אסון אם אנשים צעירים – ואנחנו עובדים על זה בכל הדרכים: יש רצון להשכיר חדר בבית לאדם צעיר, לסטודנט, שיבוא לסייע לבעלת הדירה או לבעל הדירה כדי שיהיה עוד מישהו שם בבית שידבר אתם וישמח אתם וכדומה – אז לא יזיק לחברה הישראלית אם הצעירים שבה, שמתחילים את חייהם, יתקשרו לדור שמסיים את חייו, בדרך כזו או אחרת.

נחמן שי: אין דבר יותר חשוב בעיני מאשר קשר בין-דורי, בין צעירים לבין מבוגרים, בידיעה הזאת שיום אחד גם אותם צעירים יהיו שם, 50 שנה אחר כך או 60 שנה אחר כך.

נחמן שי: ולכן כשהם מטפלים בהם הם מטפלים בעצמם; כשהם תורמים להם הם תורמים לעצמם.

נחמן שי: זאת הייתה הכוונה שלנו, 38 חברי כנסת, ואני אומר לכם, יכולתי להביא עוד.

נחמן שי: אני יודע, ואני לא אבוא בטענות לאלה שתכף יצביעו נגד החוק; אני כבר מכיר את כל המשחקים בבית הזה מא' ועד ת' ומת' עד א', מכיר את כולם.

נחמן שי: אני לא כל כך מנוסה כמוך, אדוני השר, מה לעשות, אבל השערות הלבנות שעל הראש שלי כבר יכולות להתמודד עם השערות הלבנות שלך.

נחמן שי: למדתי משהו, אז אני לא בא בטענות.

נחמן שי: אבל אני ראיתי רצון טוב ותמיכה ועניין בדבר שהוא א-פוליטי לחלוטין, הוא ציבורי, הוא אנושי, הוא מוסרי והוא חיוני.

נחמן שי: תודה רבה.

יואל חסון: למרות שהפסדתי במאבק בין השיער הלבן שלך לשיער הלבן שלו, אז אני בכל זאת אקרא לך, אדוני השר.

יואל חסון: מה, צריך פה שיער לבן כדי להיחשב יודע?

יואל חסון: מה עם מי שיש לו שיער ג'ינג'י?

יואל חסון: אדוני השר, בבקשה.

חיים כץ: קודם כול, אני שמח שגם נחמן שי, שדיבר בפתוס, רואה את מצוקת המבוגרים – –

נחמן שי: לא בפתוס, בהתרגשות.

חיים כץ: – – אבל תבוא היום ב-16:30, יש דיון על הנושא הזה – אוצר, ביטוח לאומי.

חיים כץ: פה, אני לא יודע, נתנו לי איזה אולם.

חיים כץ: אנחנו חושבים שיצטרכו הרבה מאוד עובדים, מאחר שבמדינת ישראל יש 16,000 אנשים מעל גיל 86 – ועליהם הלכנו – עריריים, שאנחנו רוצים לתת להם שש שעות סיעודיות בשבוע.

חיים כץ: שש.

חיים כץ: שעה ביום – שייכנסו, יראו אם הם חיים.

חיים כץ: אני מדבר על אנשים שלא מקבלים שום דבר בשעת הסיעוד, כלום.

חיים כץ: ואנחנו רוצים לתת להם שעה – – –

נחמן שי: זו לא אוכלוסיית סיעוד.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: גיל וערירי.

חיים כץ: גיל וערירי, שעה ביום.

חיים כץ: שייכנסו הביתה, יראו אם הם חיים, יראו בקופסת התרופות אם הם לקחו את התרופות היומיות.

חיים כץ: יפתחו את המקרר, יראו אם יש שם חמגשית, ואם אין שם אוכל – לתת להם.

חיים כץ: זה יצריך, אם יעשו ארבעה כאלה ביום – אנחנו רוצים שש שעות.

חיים כץ: אנחנו רוצים לתת את העבודה, אנחנו מתכוונים לתת את זה לאלה שמקבלים הבטחת הכנסה שהם מהדור הוותיק, ואז 30 שקל לשעה או 25 שקלים לשעה, 30 יום – זה ייתן להם 2,000 שקל.

חיים כץ: באת אלי, והנושא חשוב, למרות שאני לא כל כך מסכים אתך.

חיים כץ: גם אני חוויתי, ואצל האנשים המבוגרים אין שמחה להכניס הביתה עובד.

חיים כץ: אין.

חיים כץ: כי הם מודים שהם – לאבא שלי, שהוא לא כל כך הבין, הבאתי את העובד הזר ואמרתי: זה חבר מהמילואים, אין לו איפה לישון, שיישן אצלך בשבת; כי הוא לא הסכים.

חיים כץ: האנשים האלה גם מתקשרים.

חיים כץ: ואם אתה לוקח מישהו שבא לעבודה מועדפת והוא בא לפרק זמן קצר – אני לא יודע, הבן-אדם מתקשר.

חיים כץ: הוא בא, הולך – אני לא יודע אם זה כל כך טוב.

חיים כץ: יחד עם זה, אנחנו דנים בזה.

חיים כץ: אני אומר לך, סדר-היום שלי מונח פה על השולחן, פה יש היום דיון: אוצר, ביטוח לאומי – חוק סיעוד, וכל ההנחות הולכות להיות לזה.

חיים כץ: אמרתי לך, אני לא רוצה להפיל, אבל אמרתי: תמתין, תצמיד את החוק, כי אנחנו עובדים על זה.

חיים כץ: אנחנו עובדים על הצעת חוק מורכבת.

חיים כץ: אנחנו נצטרך המון המון עובדים – המון, כי יש 16,000, ואם יעשו ארבע אז זה 4,000–5,000 עובדים.

חיים כץ: אני חושב שוואללה, היית מקשיב והיית אומר לי: טוב, אני אחכה – כי אנחנו שם.

חיים כץ: בתקציב הזה הקצבנו כסף – אתה אתי, נחמן?

חיים כץ: הקצבנו כסף לעניין הזה.

חיים כץ: בערך 250 מיליון מוקצבים למה שאני אומר לך.

חיים כץ: אז יש שתי אופציות.

חיים כץ: איך אמרת לי?

חיים כץ: תפילו ואני אעשה את זה בעוד חצי שנה – כי אנחנו שם, אנחנו דנים, אנחנו רוצים לעשות את זה, אנחנו רוצים לעשות את זה נכון, ויש לנו את אותה מטרה.

חיים כץ: וזה לא פוליטי, אין פה שום עניין של מפלגה כזאת, מפלגה כזאת.

חיים כץ: גם אתה לא חושד.

חיים כץ: שיער לבן, שיער ירוק.

חיים כץ: אתה יודע, היום זה לבן, מחר אתה יכול לעשות את זה גם בז'.

חיים כץ: אתה צובע.

אילן גילאון: שיער סגול, חיים.

חיים כץ: לפיכך, מאחר שאנחנו נמצאים בתוך דיון, בתוך דיון לעשות את זה, ובשביל לעשות את זה טוב, אני חושב שהצעת החוק של נחמן שי – שהיא ראויה – מקדימה את זמנה.

חיים כץ: צריך לעשות בדיקה מקפת.

חיים כץ: לכן אני קורא לחברי הכנסת, אני מבקש, הייתי שמח אם נחמן שי היה מושך את הצעת החוק שלו, אבל אם הוא לא, אז אני מבקש מחברי הכנסת – – –

קריאה: – – –

חיים כץ: נחמן, אתה מוכן למשוך את זה?

חיים כץ: לחזור עוד פעם על מה שאנחנו הולכים לעשות?

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אני אסביר למה לא.

נחמן שי: אם תסכים, אז בבקשה.

נחמן שי: אסביר.

נחמן שי: אני חושב, אדוני השר, שאם תעביר את ההצעה ותשמור אותה אצלך, ובעוד חודשיים, שלושה חודשים, ארבעה, תצטרף ההצעה הממשלתית, בלאו הכי היא תיבלע בתוכה ולא ידעו כי באה.

יואל חסון: נכון.

נחמן שי: אבל לפחות אני אדע שהעליתי את הנושא על סדר-יומה של הכנסת.

חיים כץ: העלית את הנושא על סדר-היום כשישבת פה ודיברת.

נחמן שי: לא, אני מדבר בכל כך הרבה הזדמנויות.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: אז אני מבקש מחברי הכנסת שלא לתמוך בהצעת החוק.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: נחמן שי, יש לך שלוש דקות נוספות להתייחס לדברי השר, ואולי לשכנע אותו.

נחמן שי: תודה רבה לך, אדוני השר.

נחמן שי: קודם כול, אני רוצה באמת להודות לגורם שעזר לנו להכין את ההצעה, וזה בדיוק מתייחס לדברים האחרונים שאמרתי, לפורום "קול הדורות", ארגון של צעירים ששם לנגד עיניו את האוכלוסייה הוותיקה במדינת ישראל.

נחמן שי: הוא השתתף אתנו ביום המיוחד לגמלאים שהיה פה בכנסת לאחרונה, וביחד כולנו קידמנו את הנושא הזה לטובת האוכלוסייה המבוגרת והמתבגרת במדינת ישראל.

נחמן שי: עכשיו, אני רוצה לומר לך, אדוני השר: אני משוכנע ומאמין בכל מילה שאמרת.

נחמן שי: ואני מאוד שמח גם על הדבר החדש, שש השעות וכדומה.

נחמן שי: לזה תהיה עלות, לזה תהיה עלות ממשלתית; ההצעה שלי לא עולה כסף.

נחמן שי: היא לא עולה, כי היא באה מתוך אותו מאגר קבוע, אותו חייל משוחרר יוכל לתדלק מכוניות או לעבוד.

חיים כץ: אני רוצה לתת מענה – – –

נחמן שי: כן.

נחמן שי: בסדר, אני בעד, אתה יודע את זה, לא ביום הראשון – אני בעד לתת כל עזרה לאוכלוסייה הזאת.

נחמן שי: אבל אנחנו בסך הכול רוצים להרחיב את המאגר, להוסיף עוד עובדים.

נחמן שי: הצורך הוא גדול מאוד.

נחמן שי: אתה אומר שהיום ב-16:30 אתם יושבים על זה, עוד שלושת-רבעי השעה, אז תלמדו את כל הנתונים הקשים האלה.

נחמן שי: יש לי דוגמה לא טובה – – –

חיים כץ: עוד ישיבה, לא – – –

נחמן שי: יש לי דוגמה לא טובה, אדוני השר.

נחמן שי: לפני חמישה חודשים, אולי יותר, העליתי פה הצעה, להוריד, בעניין הבדיקות, את ה-ADL, להוריד את הגיל.

נחמן שי: כרגע צריכים לעבור אותן כולם, אמרנו: בוא נגיע לגיל יותר נמוך.

נחמן שי: באו אלי חברי ממשרדך – חבריך – ואמרו לי: נחמן, או-טו-טו הממשלה עומדת להגיש, תחכה עם זה, תמתין.

נחמן שי: וההצעה הזאת כבר העלתה עובש, היא לא זזה לשום מקום.

חיים כץ: לא, היא – שאענה לך גם על זה?

נחמן שי: לא, אבל – – –

חיים כץ: יועצת הביטוח הלאומי בתקנות הולכת להוריד את זה.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: להוריד את זה או לעשות את זה?

חיים כץ: להוריד את הגיל.

נחמן שי: אז מצוין.

נחמן שי: אבל אם אני בדרך הנכונה, ואם ההצעה שלי נכונה, אפשר לאשר אותה, שמים אותה בצד, ואחר כך, כשנגיע להצעה הממשלתית, נבליע אותה.

נחמן שי: לא נתקלתי עוד במצב שיש הצעה, שאתה אומר לי שהיא גם נכונה, היא גם בכיוון הנכון – – –

חיים כץ: לא אמרתי לך, אמרתי: אני לא יודע אם היא נכונה.

נחמן שי: בסדר.

נחמן שי: אם היא לא תתאים, תוכל תמיד לעצור אותה בשלבי החקיקה המתקדמים, אתה יודע את זה כמוני.

נחמן שי: זו תמיד אופציה שעומדת לרשותך.

נחמן שי: קשה לי לראות את כנסת ישראל נוטלת את הסיכוי הזה, גם לצעירים וגם לאוכלוסייה הוותיקה, המבוגרת, שאנחנו חייבים לה כל כך הרבה, את הסיכוי לקבל עזרה מצעיר או צעירה ישראלים, חיילים משוחררים, שרוצים לממש את האחריות החברתית שלהם בדרך של עזרה לאוכלוסייה מבוגרת.

נחמן שי: לא מבין את זה.

נחמן שי: אני מבין הרבה דברים בפוליטיקה, את הדבר הזה אני לא מבין לחלוטין.

נחמן שי: תודה רבה.

יואל חסון: אדוני השר, אולי מחשבה שנייה?

יואל חסון: אולי אתן לך לעלות, אולי יש פה סיכוי, כיוון חיובי.

יואל חסון: יאללה, אדוני השר, אתה הבולדוזר.

יואל חסון: נחמן שי, כדאי שתאזין, יכול להיות שתהיה פה הפתעה לטובה.

יואל חסון: בוא, אולי הצלחנו לעשות משהו טוב היום לקהילה הוותיקה.

חיים כץ: עוד פעם, שמעתי את הדברים של נחמן.

חיים כץ: ואני חוזר ואומר, כמי שהיה שם, כמי שהיה שם עם ההורים שלי, להכניס עובד זר – – –

יואל חסון: כבן יחיד.

חיים כץ: כבן יחיד, שמכיר את התופעה ומכיר את זה.

חיים כץ: אני חושב שהיא לא במקומה, היא מקדימה את שעתה.

חיים כץ: ולכן אני מבקש מחברי הכנסת לא לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: חבל.

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה – הצבעה על הצעת החוק.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 29 בעד, 48 מתנגדים.

יואל חסון: אני מודיע שהצעת החוק לא התקבלה.

יואל חסון: אני מוסיף את הצבעתו של חבר הכנסת איימן עודה, שאומר שהוא בעד, לפרוטוקול כמובן.

יואל חסון: וגם את חבר הכנסת אראל מרגלית, שמצביע בעד – לפרוטוקול.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/3099/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעת החוק לא עברה.

יואל חסון: הצעת חוק המכר (דירות) (הסדרת בנייה במסגרת קבוצות רכישה), של חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יואל חסון: אדוני, אז בפעם הבאה נשים לב.

יואל חסון: זה לא היה משפיע על תוצאות ההצבעה גם כך.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: בבקשה – – –

מיקי לוי: סוכם שההצבעה במועד אחר.

יואל חסון: אה, אתה מועד אחר?

מיקי לוי: אסכים.

מיקי לוי: שר השיכון יעלה ויגיד.

מיקי לוי: אני לא רוצה להצביע.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: אז עומדות לרשותך עשר דקות.

מיקי לוי: אני אעשה את זה בפחות.

יואל חסון: עד עשר דקות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעקבות משבר הדיור הפכו קבוצות הרכישה לדרך נפוצה לרכישת דירה בישראל, שמטרתה להוריד את מחירה הסופי של הדירה.

מיקי לוי: קבוצות הרכישה פעלו עד היום בשוק חופשי ופתוח, ללא כל התערבות מצד המדינה וללא פיקוח והסדר כלשהו, והיו עניין עסקי פרטי של המשקיעים.

מיקי לוי: במשך השנים, ככל שהתרחבה התופעה, נחשפנו לתקלות רבות, בעיות שונות שהתנהלו והתגלו, ואף למעשי רמייה של ממש, כתוצאה מהיעדר פיקוח והסדרה מינימליים של השוק.

מיקי לוי: במקרים לא מועטים רוכשים נאלצו להוסיף כספים רבים מעבר למחיר שהוסכם, זמני הפרויקט התארכו שנים רבות, ובמספר מקרים חלק מהרוכשים אף איבדו לגמרי את כספם.

מיקי לוי: השיא הגיע בשנה האחרונה עם התפוצצות פרשת ענבל אור, שחשפה בפנינו את הבעייתיות הרבה בהתנהלותן של קבוצות הרכישה והסיכון הכספי העצום שרוכשים חשופים אליו.

מיקי לוי: עד נקודה זו הייתי איתן בדעתי שעל המדינה לאפשר לקבוצות הרכישה להתנהל בחופש מלא ולא להתערב בדבר.

מיקי לוי: סברתי שמדובר בהחלטה עסקית פרטית של אנשים, וסמכתי על ההיגיון העסקי והכלכלי שיביא רוכשים לוודא בעצמם שאינם שמים את כספם על קרן הצבי.

מיקי לוי: לצערי – זה נורא אצלכם.

מיקי לוי: בתא של הליכוד, בבקשה.

יואל חסון: בתא?

יואל חסון: תא המומחים.

אלי אלאלוף: אל תשכח אותנו.

מיקי לוי: אבל אצלכם היה שקט, אלי.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, את מפריעה יחד עם מנהל הסיעה או סגן מנהל הסיעה.

מיקי לוי: תודה.

יואל חסון: את ממשיכה, אחרי שאני מעיר?

קריאה: – – –

מיקי לוי: אסכים, אדוני השר.

מיקי לוי: זה בסדר, ההסכם שלנו שריר וקיים.

מיקי לוי: משבר הדיור החריף שאנו מצויים בתוכו, שבמסגרתו מחירי הדיור ממשיכים לעלות, מאלץ את הרוכשים לפעול מהר, לחפש פתרונות שונים כדי להוריד את מחיר הדירה, ולעתים אף לקחת סיכונים גדולים שמביאים לא אחת לאיבוד כספם.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, היות שדירה היא ההשקעה הגדולה והמשמעותית ביותר שאדם עושה בכל מהלך חייו, תפקידנו כנבחרי ציבור להתערב במקרה זה, לנוכח הליקויים שכולנו נחשפנו אליהם, לקבוע כללים בסיסיים ברורים לפעילותן קבוצות הרכישה ולהבטיח את כספם של האזרחים, לצמצם את החשיפה לסיכונים גבוהים ולמנוע את ההפקרות השוררת בשוק הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק שאני מביא היום להצבעה באה להסדיר את השוק ולהגן על הרוכשים.

מיקי לוי: ניסינו להתייחס למכלול ההיבטים מצד אחד וליצור מסגרת שתאפשר לקבוצות הרכישה לפעול, אך מצד שני לא להגביל מדי, כדי להשאיר מרחב שיקול דעת מספיק לרוכשים.

מיקי לוי: ההצעה קובעת, בראש ובראשונה, מהי קבוצת הרכישה ומה הן החובות החלות על מארגניה.

מיקי לוי: בהצעה ביקשתי לקבוע רף מינימלי של עשרה אנשים המתארגנים, על מנת שלא תחול על בני משפחה או קבוצות קטנות של אנשים המעוניינות לבצע השקעה עסקית כזו או אחרת.

מיקי לוי: מטרת ההצעה כאמור היא הגנה על הרוכש הפרטי.

מיקי לוי: כמו כן, ההצעה מחייבת כבר בעת החתימה על ההסכם בין הצדדים קביעה של מחיר מרבי וסופי לדירה.

מיקי לוי: זהו סעיף חשוב מאוד, שנועד לתת מענה לאחת הבעיות העיקריות שעולות חדשות לבקרים בקבוצות הרכישה.

מיקי לוי: כיום, עם החתימה על ההסכם ולאחר שהרוכשים מעבירים מקדמות כספיות למארגן הקבוצה, הם הופכים בפועל ללקוחות שבויים.

מיקי לוי: ברוב המקרים הרוכשים מוצאים את עצמם משלמים בסופו של דבר מחיר שמשמעותו עשרות אחוזים יותר מהמחיר הנמוך שהוצג להם בעת החתימה.

מיקי לוי: קביעה זו בהצעת החוק תגן על הרוכשים ותאלץ את המארגנים לשים על השולחן כבר בתחילתו של הפרויקט את כל הפרמטרים המשפיעים על המחיר, ובפועל להעלות את העלות האמיתית.

מיקי לוי: זה יאפשר לרוכשים להחליט אם העסקה מתאימה להם ולכיסם.

מיקי לוי: הצעת החוק גם מחייבת עריכה של הסכם שיתופי שיסדיר את מכלול היבטי פעילות הקבוצה בינה לבין עצמה ובינה לבין גורמים חיצוניים.

מיקי לוי: לדוגמה, ההצעה קובעת שהמארגן יהיה חייב ללוות את הקבוצה עד סיום ביצוע הפרויקט, עובדה שנראית לכולנו ברורה מאליה, אך לא מחייבת כיום.

מיקי לוי: כמו כן הצעת החוק קובעת את אחריותו של הקבלן כלפי חברי הקבוצה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כדי להגן על הרוכשים, הצעת החוק מכפיפה את קצב התשלום למארגן – בהתאמה – להתקדמותו של הפרויקט.

מיקי לוי: במסגרת המנגנון המוצע, בין היתר לא ישולמו יותר מ10% משכרו של המארגן בטרם העביר את הזכויות בקרקע לחברי הקבוצה, ולא ישולמו ה-20% האחרונים מהתשלום למארגן הקבוצה עד אשר תימסר הדירה.

מיקי לוי: מעל כל אלו, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לחייב במסגרת הצעת החוק ערבות בנקאית או פוליסת ביטוח שתלווה את הפרויקט, למעט מחיר הקרקע והמסים שהוטלו בגין רכישת הקרקע למקרה שלא יהיה אפשר להשלים את הבנייה.

מיקי לוי: בעיני זהו אחד הסעיפים המרכזיים בהצעה.

מיקי לוי: לא ייתכן שכל חסכונותיהם של זוגות צעירים במדינת ישראל ירדו לטמיון בגלל המצב הקשה השורר בשוק הדיור בימים אלו.

מיקי לוי: יש לנו מחויבות להגן על הזוגות הצעירים במדינת ישראל המבצעים את העסקה הכי גדולה וחשובה בחייהם.

מיקי לוי: אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

מיקי לוי: הגעתי לכדי סיכום, אני רק מבקש שהשר יעלה ויכריז על כך שההצבעה תהיה במועד אחר, כי השר אמר שהממשלה עומלת על הצעת החוק ואני אצורף אליה, אז אני רק מבקש לשמוע.

מיקי לוי: אני אוותר על ההצבעה עד למועד אחר, בתנאי שהממשלה תגיש חוק משלה, כי לא חשוב שהחוק יהיה על שמי, חשוב שנגן על הזוגות הצעירים, ואני מוותר על זכותי זו.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: השר ישיב ויאמר את עמדתו.

יואל חסון: השר גלנט, בבקשה.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בעניין הצעתו של חבר הכנסת מיקי לוי, העוסקת בקבוצות רכישה, על רקע הגידול שחל בשנתיים האחרונות בהיקפי הפעילות – הן במספר הקבוצות, הן בהיקף שלהן והן בגודלן, כי לעתים הן מונות גם מאות אנשים, וכן על רקע כשלים שעלו בפעילות של חלק מהקבוצות האלה.

יואב גלנט: על-פי הצעת החוק, רבים מהמצטרפים לקבוצות אינם מודעים למכלול ההיבטים והסיכונים של הפרויקט, לרבות העובדה שהם לא רוכשים דירה במתכונת דומה למי שרוכשים דירה מקבלן או מיזם, כי המחיר המוצג בפניהם אינו סופי, וזוהי הבעייתיות.

יואב גלנט: כיוון שמדובר בבנייה עצמית של חברי הקבוצה, ולא ברכישת דירה מיזם או מקבלן, חברי הקבוצה אינם נהנים מההגנות החלות על רוכש דירה מיזם או מקבלן במסגרת חוק המכר (דירות), שכן חוקים אלה אינם חלים על מסגרת בנייה מהסוג הזה.

יואב גלנט: למעשה, יש לראות את כל המתאגדים כצד שהוא צד הרוכש, אל מול הקבלן, שלאחר מכן מבצע, ולכן הדבר הזה לא מתאפשר במסגרת החקיקה הרגילה.

יואב גלנט: על רקע זה, בהצעת החוק מוצע לקבוע הוראות המתקנות את חוק המכר בהקשר של קבוצות רכישה.

יואב גלנט: במסגרת התיקונים האלה תוגדר קבוצת רכישה: קבוצה הכוללת לפחות עשרה קונים, המתארגנת לצורך רכישת קרקע, לשם בניית מבנה הכולל דירות מגורים וכדומה.

יואב גלנט: בהקשר זה, הריני להזכיר כי משרד המשפטים הקים בחודש יולי 2016 צוות בין-משרדי שחברים בו גם נציגי משרדי, אשר בוחן את נושא קבוצות הרכישה ומגבש תיקונים נדרשים בחוק בהקשר זה.

יואב גלנט: לאור הקמתו של צוות ממשלתי זה, המקדם את תיקוני החקיקה בנושאים האמורים, ההצעה היא, בתיאום עם חבר הכנסת מיקי לוי, שלכשתובא הצעת החוק להחלטה, היא תיעשה בצורה משותפת בדרך שתימצא, ובכל מקרה יינתן זמן עד לסיום העבודה הממשלתית, שמתבצעת בזמן זה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אז אני מבין שההצבעה במועד אחר.

יואב גלנט: זו ההצעה.

יואל חסון: זו ההצעה.

יואל חסון: היוזם, אתה בעד?

יואל חסון: חבר הכנסת לוי?

יואל חסון: אתה מוכן.

יואל חסון: אז אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: ההצבעה על הצעת החוק הזאת תהיה במועד אחר.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/2690/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (פסק-דין פלילי של בית-משפט צבאי כראיה בהליך אזרחי), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: את לא יכולה להגיע לכאן יותר בשקט?

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק שכפי שידוע לכם חיכתה חצי שנה כדי לעלות שוב, ואני רוצה לומר במה מדובר.

ענת ברקו: מטרת החוק המוצע היא לסייע לקורבנות טרור בתביעותיהם נגד ארגוני טרור והמסייעים להם.

ענת ברקו: מדינת ישראל, מתוקף סמכותה כריבון באזור יהודה ושומרון, הקימה מערכת שיפוט כפי שמתחייב מאמנת ז'נבה, מערכת שיפוט שיש בה ערכאת ערעור ושיפוט לנוער.

ענת ברקו: אין דבר דומה לזה בשום מקום אחר בעולם.

ענת ברקו: אין דבר כזה מערכת שיפוט לנוער בבתי-משפט צבאיים, רק במדינת ישראל.

ענת ברקו: לא זו אף זו, במהלך השנים בית-המשפט הצבאי באיו"ש קיבל על עצמו הליך סדור של בחירת שופטים וניתק את עצמו גם מינהלית מהפרקליטות הצבאית.

ענת ברקו: מדובר בערכאת שיפוט שעומדת בכל המבחנים של ערכאת שיפוט עצמאית ורצינית.

ענת ברקו: בתי-המשפט הצבאיים ביהודה ושומרון פועלים כחלק מהשלטון הישראלי ביהודה ושומרון, ולכן המערכת עומדת בכל הסטנדרטים של מערכת המשפט הישראלית, והיא פוסקת בהתאם לדיני ראיות החלים בישראל.

ענת ברקו: פסקי-הדין שלה הם, על כן, פסקי-דין של מערכת שיפוט ישראלית ולא של מדינה זרה.

ענת ברקו: חשוב מכך, לפסיקותיה ולתוצריה יש חשיבות בכל הקשור לערכאות המשפט הישראליות, באשר לדיני ראיות.

ענת ברקו: מכך, מדינות מכירות בתוצרי שיפוט אף של מדינה זרה בלי להתייחס למעמד השטח.

ענת ברקו: הלכה למעשה, בהליכים שנעשו לפני בתי-המשפט באיו"ש יש הכרה דה-פקטו, והצעת החוק שאפרט מייד משלימה דה-יורה הצעה והכרה זו.

ענת ברקו: הצעת החוק בעצם מדברת על כך שכיום מתקיימת קורלציה בין פסקי-דין; פסק-דין שניתן בהליך פלילי מתקבל כראיה בהליך אזרחי, אך מה דינו של פסק-דין פלילי הניתן בבית-משפט באיו"ש?

ענת ברקו: הצעת החוק קובעת שגם פסק-דין פלילי שניתן בבית-משפט באיו"ש יהיה קביל כראיה בהליך אזרחי.

ענת ברקו: למשל, חבר הכנסת ג'בארין, עושי הלינץ' הפלסטינים ברמאללה הורשעו בבית-משפט צבאי באיו"ש, אך כדי שמשפחות הקורבנות הישראלים יגישו תביעה אזרחית, אין צורך להביא את כלל העדים והנחקרים שבעצם הציגו בבית-המשפט הצבאי, כלומר לא יצטרכו להביא לא את המשטרה, לא את השב"כ, לא עדים, ובכלל – אין צורך לקיים את ההליך המשפטי כדי להוכיח שהם עשו זאת, אלא נקודת המוצא של פסק-הדין שניתן בבית-המשפט הצבאי אשר התקבל – להמשך התביעה האזרחית.

ענת ברקו: כלומר, לא יהיה צורך לעבור את כל שלב ההוכחות המכביד והמתיש שוב ושוב.

ענת ברקו: לסיכום, אני מוצאת חשיבות רבה – – –

יוסף ג'בארין: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת ג'בארין.

ענת ברקו: תראה, טרוריסטים נשפטים בבית-משפט צבאי.

יוסף ג'בארין: – – –

ענת ברקו: כן, נכון, אתה צודק, טרוריסטים נשפטים בבית-משפט צבאי והם מורשעים בבית-משפט צבאי.

ענת ברקו: רצוי שיישפטו שם, זה המקום.

יוסף ג'בארין: שהיועץ המשפטי לממשלה – – –

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: תמשיכי, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אני מוצאת חשיבות רבה בקבלת הצעת החוק.

ענת ברקו: היא מתיישבת עם המגמה העולמית של שיתוף המידע ומיסודו, במיוחד של עבירות ביטחון, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: קיומה של מערכת שיפוטית באיו"ש היא עובדה קיימת.

ענת ברקו: כאמור, יש בה ערכאת ערעור ואפילו בית-משפט לנוער שאין כמוהו במקומות אחרים בעולם.

ענת ברקו: אני רוצה לסכם ולומר, כי קיומה של מערכת בתי-משפט פלילית באיו"ש היא עובדה קיימת ומוגמרת, אי-אפשר להתעלם ממנה ולנהוג מנהג בת-יענה בתוצריה.

ענת ברקו: כיום, בעניין שיתוף המידע במלחמה בטרור מתחזק הצורך להתייחס לתוצריה של ערכאת שיפוט זו, שעל חוקיותה אין חולק.

ענת ברקו: בכוונת החוק לתת עזרה לנפגעי טרור בתביעות אזרחיות נגד אלו שגרמו למות יקיריהם או לפציעתם.

ענת ברקו: אין בחוק זה משום שינוי של סטטוס בתי-המשפט הללו, שערכאת השיפוט בהם עולה בקנה אחד עם אמנת ז'נבה ומשפט האזור.

ענת ברקו: אודה על תמיכתכם בחוק כה חשוב, שיהיה בו להקל, ולו במעט, על משפחות קורבנות הטרור שסובלות יום-יום את האובדן או את הסבל של יקיריהן.

ענת ברקו: אודה על תמיכתכם.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: תשיב שרת המשפטים, השרה שקד.

יואל חסון: בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אנחנו דנים שוב בחוק הזה.

איילת שקד: הוא נפל במושב הקודם, כי אחד מחברי הכנסת היה צריך ללכת לנוחיות.

יואל חסון: פרט היסטורי חשוב.

איילת שקד: לא, כי זה מה שקרה.

איילת שקד: אנחנו כבר דנו בזה.

איילת שקד: הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות של חברת הכנסת ענת ברקו מבקשת לתקן את סעיף 42א לפקודת הראיות ולקבוע כי פסק-דין חלוט מרשיע של בית-משפט צבאי יהיה קביל במסגרת הליך אזרחי בישראל.

איילת שקד: זאת אומרת, שמשפחות של נפגעים יוכלו לתבוע, לדוגמה, את הרוצחים דרך הרשות הפלסטינית.

איילת שקד: סעיף 42א לפקודת הראיות בנוסחו כיום קובע כי "הממצאים והמסקנות של פסק-דין חלוט במשפט פלילי המרשיע את הנאשם יהיו קבילים במשפט אזרחי כראיה לכאורה לאמור בהם".

איילת שקד: מטרת הסעיף היא להשיג סימטריה דיונית ויעילות שיפוטית לאור העובדה ששני ההליכים, הפלילי והאזרחי, מתקיימים בתוך אותה מערכת משפטית הפועלת לפי הדין הישראלי.

איילת שקד: עם זאת, חשוב להבין שהסדר זה הוא בבחינת חריג לכלל המקובל במשפט האזרחי, שלפיו המוציא מחברו עליו הראיה, והוא הסדר מיוחד לעניין קבלת עדות שמיעה, שכן קביעותיו של השופט הפלילי מבוססות על דברי העדים שהעידו בפניו.

איילת שקד: וכעת לתיקון המוצע.

איילת שקד: בהתאם לדין הקיים, ערבים תושבי יהודה ושומרון מועמדים לדין פלילי לעתים בבית-משפט צבאי ביהודה ושומרון ולעתים בבית-משפט אזרחי.

איילת שקד: ההחלטה בעניין זה היא בהתאם למדיניות התביעה והזיקות הרלוונטיות של האירוע.

איילת שקד: ככל שנאשם הועמד לדין בבית-משפט אזרחי, פסק-הדין המרשיע בהליך הפלילי נגדו קביל כראיה לכאורה בהליך אזרחי, בהתאם לפקודת הראיות.

איילת שקד: אולם, במקרים שבהם הנאשם הועמד לדין בבית-משפט צבאי, פסק-הדין המרשיע של בית-המשפט הצבאי אינו ראיה לממצאים ולמסקנות שבו לצורך הליך אזרחי בבית-משפט אזרחי.

איילת שקד: לכן, הצעת החוק מבקשת ליצור אחידות בין התובעים ולהקל על משפחות קורבנות פיגועים התובעות את המורשע או את שולחיו בהליך אזרחי בבית-משפט אזרחי לשם קבלת פיצויים.

איילת שקד: אם ניקח לדוגמה את תקופת האינתיפאדה השנייה – אם החוק הזה היה קיים, משפחות של נרצחים היו יכולות בעצם לתבוע את הרשות הפלסטינית או את המנגנונים, אם הם באמת היו מעורבים בפיגועים או היו קשורים אליהם.

איילת שקד: אף שמערכת המשפט האזרחית ומערכת המשפט הצבאית הן שתי מערכות נפרדות – ובכך יש הבדל כמובן מהליך פלילי ואזרחי שמתנהלים שניהם בתוך אותה מערכת ממש – הרי שלעניין דיני הראיות, תחיקת הביטחון ביהודה ושומרון קובעת כי "בדיני הראיות ינהג בית-משפט צבאי לפי הכללים המחייבים בעניינים פליליים בבתי-המשפט של מדינת ישראל".

איילת שקד: גם באשר לסדרי הדין ונושאים נוספים אפשר למצוא דמיון רב לבתי-המשפט האזרחיים.

איילת שקד: לאור האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

איילת שקד: אני מברכת את חברתי ענת ברקו על ההצעה החשובה.

איילת שקד: אני מתנצלת בשם הקואליציה הקודמת שהצעת החוק נפלה והיינו צריכים להתחיל את ההליך הזה מההתחלה.

איילת שקד: אני חושבת שיש כאן – – –

מיקי לוי: הקואליציה זו אותה קואליציה.

יואל חסון: לא, זו לא הייתה אותה קואליציה.

איילת שקד: היא קצת התחזקה, אין מה לעשות.

איילת שקד: בקואליציה הקודמת חבר כנסת אחד הלך לשירותים וההצעה נפלה.

יואל חסון: במילים אחרות קוראים לזה ניצחון של האופוזיציה, אפשר לפרגן.

יואל חסון: את יכולה.

יואל חסון: גברתי, יום אחד גם את, אני משער, תשבי על ספסלי האופוזיציה.

איילת שקד: נכון, נכון, אבל הנה, אתה רואה שהקואליציה עקשנית – –

יואל חסון: במהרה בימינו.

איילת שקד: – – והיא מביאה את החוק הזה שוב.

זאב אלקין: – – –

איילת שקד: אה, כן?

איילת שקד: זה אירוע מכונן.

מיקי לוי: מה אומר הייעוץ המשפטי?

איילת שקד: הייעוץ המשפטי של משרד המשפטים, דרך אגב, ראה קשיים משפטיים בהצעת החוק.

איילת שקד: יחד עם זאת, חברי ועדת שרים לחקיקה החליטו לתמוך בהצעת החוק.

איילת שקד: אין כאן משהו לא-חוקתי או משהו קיצוני.

איילת שקד: יש כאן בעיות.

איילת שקד: יושב כאן יושב-ראש ועדת החוקה המוכשר.

איילת שקד: אנחנו נעביר את הצעת החוק הזאת לוועדת החוקה, וביחד עם חברת הכנסת ברקו – אני בטוחה שהם יצליחו לפתור את הבעיות ולנסח הצעת חוק טובה ומאוזנת.

איילת שקד: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, השרה שקד.

יואל חסון: חבר הכנסת סעדי מבקש להתנגד.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, עד שלוש דקות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, כבוד שרת המשפטים, אני מבין שאת תומכת בחוק הזה מבחינה פוליטית.

אוסאמה סעדי: זה מתאים למצע של המפלגה שאת מייצגת.

אוסאמה סעדי: אתם רוצים לא רק להכיר בפסקי-דין, אלא אתם רוצים להחיל את כל החוק הישראלי על השטחים הכבושים.

אוסאמה סעדי: אני מבין את העמדה הפוליטית.

אוסאמה סעדי: אני מתנגד לה, אני לא מקבל אותה.

אוסאמה סעדי: אבל את עומדת פה כשרת משפטים במדינת ישראל, ואני מתפלא איך את מגינה על הצעת חוק כזאת שהיא לא-חוקתית.

אוסאמה סעדי: חברת הכנסת ברקו, אתם הפסדתם במערכה הראשונה.

אוסאמה סעדי: את, לפני כמה ימים, צייצת שאני חייכתי ואני מגן על רוצחים – – –

ענת ברקו: צייצתי את הציוץ שלך.

אוסאמה סעדי: שלי?

אוסאמה סעדי: אז אני אומר לך, מחייך מי שמחייך אחרון.

אוסאמה סעדי: גם אם תזכו במערכה הזאת, אנחנו נזכה בקרב בסוף.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לך, גברתי שרת המשפטים, החוק הזה לא-חוקתי ולא יעבור את מבחן בג"ץ.

אוסאמה סעדי: אני אצטט לך – את אמרת בלשון רפה, שהיועץ המשפטי אומר שיש קשיים משפטיים, אז אני אומר לך ואני אקריא לך מה אמר היועץ המשפטי לממשלה.

אוסאמה סעדי: הוא אמר: המסקנה היא, שמערכת בתי-המשפט – ואני רוצה שכולכם תשמעו, חברי הכנסת מהקואליציה שהולכים לתמוך בהצעת חוק כזאת – מערכת בתי-המשפט הצבאיים באזור היא נפרדת ועצמאית ממערכת המשפט הישראלית, וזה עולה בקנה אחד אף עם כללי המשפט הבין-לאומי המסדירים את משטר התפיסה הלוחמתית – אנחנו במשטר של תפיסה לוחמתית – ולפיהם על המפקד הצבאי לכונן בתי-משפט צבאיים ובלתי תלויים במערכת המשפט של המדינה.

אוסאמה סעדי: העולה מהאמור – הוא מסכם – כי מערכת בתי-המשפט הצבאיים באזור הנה מערכת משפטית עצמאית, שבה מכהנים שופטים מקצועיים ומתנהל הליך הוגן, בהתאם לכללים המקובלים.

אוסאמה סעדי: יחד עם זאת – תשמעו טוב – אין חולק כי בתי-המשפט הצבאיים אינם יונקים את סמכותם מכוח החוק הישראלי ואינם מוסמכים לשפוט בישראל.

אוסאמה סעדי: משכך, מדובר בערכאה זרה לעניין סעיף 42א לפקודת הראיות, ומטעם זה לא ניתן לקבל פסק-דין צבאי כראיה לכאורה במסגרת הליך אזרחי בישראל.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לכם – אדוני היושב-ראש, אני אצטט רק – – –

יואל חסון: יש לך 18 שניות לזה.

אוסאמה סעדי: עמדת היועץ – כן.

יואל חסון: 16.

אוסאמה סעדי: גברתי שרת המשפטים, עמדת היועץ המשפטי לממשלה, בתמצית, היא כי פסק-דין חלוט של בית-משפט שאינו מוסמך לדון בישראל, לרבות פסקי-דין של בתי-משפט צבאיים, אינו יכול לשמש כראיה לכאורה במסגרת הליך אזרחי בישראל.

אוסאמה סעדי: עמדה זו – תשמעו טוב – עמדה זו עולה – –

יואל חסון: תודה.

אוסאמה סעדי: – – מלשון הסעיף, מתכליתו, מעקרונות שיטתנו ומכללי המשפט הבין-לאומי.

בצלאל סמוטריץ': יואל – – –

אוסאמה סעדי: גברתי שרת המשפטים, מה שאני אמרתי – –

יואל חסון: מה, אתה נותן לי עצות?

יואל חסון: נהיית יועץ?

אוסאמה סעדי: – – זו עמדת – – –

יואל חסון: יועץ פרלמנטרי?

אוסאמה סעדי: גברתי שרת המשפטים – – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: שרת המשפטים – איילת, שרת המשפטים, תסתכלי עלי, פה, שנייה.

יואל חסון: שרת המשפטים לא תסתכל עליך – –

אוסאמה סעדי: הנה.

יואל חסון: – – כי אתה צריך לסיים.

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: מדינת ישראל – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: – – משרד המשפטים – זו העמדה של היועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: חבר הכנסת סעדי, תודה רבה רבה לך.

יואל חסון: תודה רבה.

רויטל סויד: איך אתם מצביעים נגד עמדת היועץ?

יואל חסון: אנחנו ניגשים להצבעה.

יואל חסון: חברי הכנסת, ניגשים להצבעה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 54

יואל חסון: נמנעים – אין

יואל חסון: 54 בעד, 38 מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק עברה הפעם.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: הצעת חוק המכר, של חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה.

דב חנין: יואל – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חנין מבקש להירשם בפרוטוקול כמי שהתנגד.

דב חנין: הצביע נגד – – –

יואל חסון: התנגד, כמובן, הצביע נגד.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/2691/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – מהמקום.

יואל חסון: הנמקה מהמקום על הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות להחלפת חברת ניהול).

יואל חסון: הנמקה מהמקום במשך דקה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רוכשי דירות בבניינים משותפים חדשים הפכו עם השנים לאסירים בידיהן של חברות ניהול שנכפות עליהם למשך שנים רבות על-ידי הקבלנים.

מיקי לוי: במקרים רבים חברות ניהול אלו גובות סכומי כסף גבוהים מהמקובל בשוק ונותנות תמורתם שירות ירוד ובעייתי לדיירי הבניין.

מיקי לוי: הן עושות זאת כיוון שהן יודעות שהדיירים הם בבחינת לקוחות שבויים, והן מנצלות את המצב.

מיקי לוי: בחלק מהמקרים חברות ניהול אלו אף שייכות בכלל לקבלנים עצמם, שהשתמשו בהן כדי להוציא עוד כסף מדיירים, מה שמגדיל כמובן את עלותה של דירה בישראל.

מיקי לוי: הצעת החוק שאני מעלה היום להצבעה, בתמיכת הממשלה, תשים סוף למצב המעוות הזה.

מיקי לוי: על-פי ההצעה, נקצר לשנה אחת בלבד את פרק הזמן שאפשר לכפות על הדיירים חברת ניהול.

מיקי לוי: בשנה הראשונה לא תמיד כל הדירות בבניין חדש מאוישות.

מיקי לוי: לדיירים יש ארגונים רבים סביב המעבר לדירה החדשה – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: אדוני – –

מיקי לוי: – – ומטבע הדברים – דקה, בבקשה.

יואל חסון: – – זו הנמקה מהמקום, וצריך להתכונן לזה מראש.

מיקי לוי: דקה, בבקשה.

יואל חסון: לא, לא דקה.

יואל חסון: זה משפט אחרון.

מיקי לוי: משפט אחרון – – –

יואל חסון: יש לנו סדר-יום ארוך היום.

מיקי לוי: משפט אחרון – –

יואל חסון: אחרון.

מיקי לוי: – – הצעת החוק הזאת תשים סוף לתופעה – –

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: תודה.

מיקי לוי: – – ותגביל את התקופה הראשונה להתקשרות.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: האם השר מבקש להתייחס?

יואל חסון: השר גלנט?

יואב גלנט: כן.

יואל חסון: אז תתייחס בקצרה, כדי שנתקדם בסדר-היום.

יואב גלנט: מה זאת אומרת בקצרה?

יואל חסון: אתה יכול גם באריכות, אבל אני מציע בקצרה, כי זו הנמקה מהמקום ויש לנו עוד סדר-יום ארוך.

יואל חסון: זו הייתה הנמקה מהמקום וזה בתמיכת ממשלה.

יואל חסון: אבל תגיד את מה שאתה חושב.

יואל חסון: בבקשה.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, על-פי הצעת החוק, כבילת דיירי הבית המשותף להתקשרות עם חברת ניהול מסוימת עלולה לפגוע בטיב השירות שהדיירים מקבלים.

יואב גלנט: נוסף על כך יש חשש כי מינוי חברת ניהול כזו או אחרת מטעם הקבלן יניב לו רווחים על חשבון הדיירים.

יואב גלנט: על רקע זה מוצע כי תוקפה של תניה בחוזה ההתקשרות הראשון עם חברת הניהול, השוללת או מגבילה את הזכות של נציגות הבית המשותף או של בעלי הדירות להביא את החוזה לסיום, תהיה תקפה עד שנה מיום תחילת הניהול והאחזקה, אלא אם כן החליטו בעלי הדירות בבית המשותף להאריך את החוזה.

יואב גלנט: כחלק ממהלך מקיף שהובלנו במשרדי לתיקון מעמיק של חוק המכר (דירות) משנת 1973, הוגשה הצעת חוק ממשלתית המתייחסת לנושא זה ממש.

יואב גלנט: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה במושב הקודם, והיא נמצאת כעת בדיון בוועדת הכלכלה, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואב גלנט: במסגרת הצעת החוק קבענו הסדר שלפיו תוקפה של תניה בחוזה ההתקשרות הראשון עם חברת ניהול, השוללת או המגבילה את הזכות של נציגות הבית המשותף או של בעלי הדירות להביא את החוזה לסיום, יהיה עד שנתיים מיום תחילת הניהול והאחזקה על-ידי חברת הניהול, על בסיס המלצת צוות מקצועי בין-משרדי שקיבלנו וקידמנו, שלפיה תקופה של שנתיים היא נקודת איזון נכונה בהקשר זה, ואילו תקופה של שנה ממועד כניסת הדייר הראשון לבניין עלולה להיות קצרה מדי לצורך גיבוש עמדה מבוססת של רוב משמעותי מקרב דיירי הבניין ביחס לחברת הניהול ואופן תפקודה.

יואב גלנט: בהתאם לאמור לעיל, מצאנו לנכון להתנגד להצעת החוק האמורה, שכן הנושא מטופל במסגרת הצעת החוק הממשלתית, אשר צפויה לעלות לאישור המליאה בקריאה שנייה ושלישית.

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: אדוני השר, כתוב אצלנו כאן שזה בתמיכת הממשלה, אתה בטוח שאתה מתנגד?

יואב גלנט: כן.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יואל חסון: ועדת השרים – – –

יואב גלנט: אני יודע מה הייתה – – –

יואל חסון: ועדת השרים לחקיקה התנגדה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיקי לוי: ועדת השרים לחקיקה אישרה, אז אני לא מבין.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יואל חסון: מה עושים?

מיקי לוי: ובהנמקה מהצד.

אורלי לוי אבקסיס: אי-אפשר.

אורלי לוי אבקסיס: הנמקה – – –

יואל חסון: חברים, מה שהשר אמר, זה מה שקובע.

קריאה: – – –

יואל חסון: ועדת השרים לחקיקה תמכה בחוק.

מיקי לוי: לא יאומן – – –

יואל חסון: השר אומר שהוא מתנגד לחוק.

מיקי לוי: תסתכל – – –

יואל חסון: אני יודע, אני יודע, זה כתוב.

יואל חסון: חברים, אני רואה מה כתוב כאן.

יואל חסון: זה בתמיכת הממשלה.

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: אבל שר השיכון, השר הרלוונטי, מודיע על התנגדות.

קריאות: – – –

מיקי לוי: הצבעה, אדוני.

מיקי לוי: הצבעה.

קריאה: הצבעה.

מיקי לוי: הצבעה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: קדימה, הצבעה.

מיקי לוי: נראה אתכם מצביעים נגד ועדת שרים.

מיקי לוי: נראה אתכם.

מיקי לוי: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37

מיקי לוי: נמנעים – אין

יואל חסון: 37 בעד, 17 מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק עברה ותועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

נורית קורן: – – – רגע, רגע – – – בטעות לחצתי נגד במקום בעד.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: לא משנה את ההחלטה.

יואל חסון: חברת הכנסת קורן אומרת שבטעות הצביעה נגד והיא מתכוונת לבעד.

אלי אלאלוף: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אלאלוף אמר גם: בעד.

קריאה: – – –

זאב בנימין בגין: בעד.

יובל שטייניץ: אני הצבעתי בעד – – –

יואל חסון: מה?

יואל חסון: מה?

קריאה: – – –

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: אני עברתי להמשך סדר-היום.

יואל חסון: אנחנו – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: אני לא – – – די, עברתי לסדר-היום.

זאב בנימין בגין: בעד.

קריאה: – – –

יואל חסון: אני עברתי כבר.

יואל חסון: בעד.

יואל חסון: חבר הכנסת בגין בעד.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יואל חסון: מה אתה אומר?

יואל חסון: אני לא מבין.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי זוהר מציע את הוועדה – איך נקראת הוועדה?

מכלוף מיקי זוהר: – – – לצדק חלוקתי.

יואל חסון: הוועדה לצדק חלוקתי.

יואל חסון: לכן, ועדת הכנסת תקבע היכן נדון בהצעת החוק הזאת.

יואל חסון: אנחנו עוברים – תם פרק החקיקה הנוכחי.

יואל חסון: לפני הדיון המשולב בהצעת חוק התקציב אנחנו עוברים להצעה רגילה לסדר – מה?

יואל חסון: סליחה, סליחה, סליחה.

יואל חסון: סליחה, טעות שלי.

יואל חסון: [הצעת חוק פ/2088/20; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – מחיקת רישום פלילי בהיעדר ראיות), של חבר הכנסת מיקי לוי – תשובה והצבעה במועד אחר.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה מאוד נרגש, אבל אתה חייב להגיע הנה, לדוכן.

יואל חסון: בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה, עשר דקות.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אומנם שכחתי את הנאום שלי על השולחן, אבל מכיוון שאני שולט בחומר והצעת החוק הזאת עולה כבר פעם שלישית – היא עלתה עוד בכנסת הקודמת, זה היה יחד עם חברי חבר הכנסת ממפלגת העבודה משה מזרחי, ולא עברה רק בגלל פרוצדורה, והנה אני מעלה אותה פעם נוספת.

מיקי לוי: מדובר בעבירות פליליות, לכאורה עבירות קלות, שעוברים צעירים טרם גיוסם ואף לאחר שחרורם.

מיקי לוי: למשל, הם עומדים בתור לקולנוע ועקב ויכוח מחליפים מהלומות עם מאן דהוא ולוקחים את כולם לחקירה.

מיקי לוי: החקירה אינה יכולה למצות את עצמה, אני מכיר את זה מהצד השני, ובאופן אוטומטי החוקר או קצין החקירות סוגר את התיק מחוסר ראיות או מחוסר עניין לציבור.

מיקי לוי: ההצעה עסקה בכך שאותו צעיר שמשתחרר מהצבא, או גם לאחר צבא, אם הוא עשה עבירה של מה בכך ולא נפתח נגדו הליך פלילי מעבר לחקירה והתיק נסגר מחוסר ראיות או מחוסר עניין לציבור, רישום פלילי נשאר לו עכשיו לכל החיים.

מיקי לוי: בחור, מפקד פלוגה שמוביל פלוגה אחריו, פתאום לא יכול לקבל רישיון לנשק ולשמור בסופרמרקט; לא יכול לקבל תעודת יושר ולנהוג באוטובוס.

מיקי לוי: אבל כשהוא מתגייס למילואים נותנים לו 90 איש להוביל בשדה הקרב.

מיקי לוי: זאת ועוד, נותנים לו נשק כיתתי, מחלקתי, פלוגתי, והוא מפעיל את כל הארמייה הזו, אבל בחיים האזרחיים הוא מסוכן.

מיקי לוי: ולא אחת מונחות על שולחני פניות מצעירים שלומדים באוניברסיטה או לא מצאו מקום עבודה ורוצים לעסוק, למשל, באבטחת התחבורה הציבורית – יש מחסור במאבטחים נושאי נשק – ומסתבר שהם לא יכולים לקבל נשק.

מיקי לוי: באתי בדברים גם עם משרד המשפטים וגם עם משטרת ישראל, ואמרתי: חבר'ה, אני לא מבקש למחוק ר"פ, למרות שהתיק נסגר מחוסר ראיות או מחוסר עניין לציבור, בעבירות קשות כמו חשד לסחר בסמים, חשד לאונס, רצח, הריגה וכו' וכו'; אתם תקבעו את הרשימה של מה שניתן לסגור בו את התיק.

מיקי לוי: מה ביקשתי?

מיקי לוי: שלא יסגרו תיק מחוסר ראיות או מחוסר עניין לציבור.

מיקי לוי: זה הילדים של כולנו, זה אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אנחנו סוגרים להם את העתיד.

מיקי לוי: זאת ועוד, אמרנו שפרקליט המדינה או פרקליט המחוז, תהיה בידו הסמכות, במקרה של חילוקי דעות, והוא יקבע איזה תיק ייסגר מחוסר אשמה ואיזה תיקים יישארו בחוסר ראיות או אין עניין לציבור בחשד של מה בכך או בעבירה קשה.

מיקי לוי: בכל פעם מחדש החוק הזה נכשל, כל פעם מחדש.

מיקי לוי: אתם יודעים מה, אפילו כאלה שמבקשים להתגייס לשירות בתי-הסוהר והיה להם איזה רישום פלילי והתיק נסגר מחוסר עניין לציבור, אינם יכולים להתגייס; לא למשטרה, לא לשירות בתי-הסוהר, לא להיות מאבטחים בתחבורה הציבורית – זה לא יעלה על הדעת.

מיקי לוי: באמת, אנחנו במו ידינו – ואני מכיר את זה מהצד של המשטרה: כשחוקר, אין לו סבלנות, אין לו עצבים והוא לא יודע להצליב ראיות, ואת מכירה את זה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, הכי קל לו לכתוב: חוסר עניין לציבור או חוסר ראיות.

מיקי לוי: היד שלו תרעד לכתוב: חוסר אשמה.

מיקי לוי: מה, בעוד כמה שנים יבואו ויעשו לו נו-נו-נו.

מיקי לוי: ואני אומר, בואו נתקן את המעוות הזה למען עתיד ילדינו, ואני נכשל כבר פעם שלישית בלהעביר את החוק הפשוט הזה, שלא עולה כסף ורק בא להקל על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: באמת, כשבסוף המנדט לסגירה סופית מחוסר אשמה יינתן לפרקליט המחוז, לא למשטרה ולא לאף אחד.

מיקי לוי: מה רע בזה?

מיקי לוי: אז עוד פעם זה נפל.

מיקי לוי: האמת היא שזה לא נפל, זה נדחה בארבעה חודשים, אבל לדחות בארבעה חודשים זה לבוא ולהרוג את החוק הזה.

מיקי לוי: למה, אנחנו נהיה באמצע המושב, ואנחנו מכירים את התרגילים אלה, ויש ותיקים ממני כאן, בבית הזה, שיודעים מה פירוש העניין: נדחה בארבעה חודשים.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיקי לוי: בבקשה.

מיקי לוי: אז עכשיו אני נתלה – כי לא מעניין אותי שהחוק הזה יירשם על שמי.

מיקי לוי: באמת לא מעניין אותי.

מיקי לוי: שייקחו את זה ויעשו את זה ממשלתי.

מיקי לוי: אבל פנה אלי חבר הכנסת דודי אמסלם, שיש לו חוק דומה מאוד, ואמר לי: אל תעלה את זה, אני אצליח לקדם את החוק.

מיקי לוי: ואני, בכלל לא אכפת לי שהחוק הזה יירשם על שמי.

מיקי לוי: הנה, אני מודיע שאני מוותר עליו.

מיקי לוי: הלוואי שחבר הכנסת דודי אמסלם, לטובת הנוער ואזרחי מדינת ישראל, יצליח להעביר את אותו חוק בדיוק.

מיקי לוי: אני אצדיע לו על כך.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיקי לוי: – – – בגלל הפנייה של חבר הכנסת דודי אמסלם, חברי, אני נעתרתי לבקשתו.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

דוד אמסלם: – – – דקות, אדוני.

מיקי לוי: הנה, על חשבוני, אני אפסיק עכשיו.

מיקי לוי: אני נעתרתי לבקשתו, ואני מבקש – אני מוותר על ההצבעה.

מיקי לוי: ההצבעה תהיה במועד מאוחר יותר.

מיקי לוי: אם אפשר, אדוני היושב-ראש – חבר הכנסת דודי אמסלם, על חשבוני.

מיקי לוי: יש לי עוד – – –

חמד עמאר: לא, לא.

חמד עמאר: יש תקנון הכנסת ואין אפשרות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תשובה והצבעה במועד אחר.

חמד עמאר: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא המשבר בכבישי ישראל – תאונות דרכים, עומס והיעדר תחבורה ציבורית

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא המשבר בכבישי ישראל – תאונות דרכים, עומס והיעדר תחבורה ציבורית, מס' 4713, של חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אנחנו התחלנו את מושב החורף הזה בנובמבר 2016.

תמר זנדברג: עד היום, נובמבר 2016, נהרגו למעלה מ-309 אנשים בתאונות דרכים, רק השנה, והשנה עדיין לא נגמרה.

תמר זנדברג: שניים מהם – רק היום.

חמד עמאר: 315.

תמר זנדברג: כן, 309 – זה נכון ללפני כמה ימים.

תמר זנדברג: שניים מהם – רק היום.

תמר זנדברג: אדוני הוא יושב-ראש השדולה למען בטיחות בדרכים, אז אדוני מכיר את הנתונים.

תמר זנדברג: בשנה הזאת מסתמן שעומדת להיות עלייה, זו השנה השלישית ברציפות, ועלייה יחסית דרמטית, במספר ההרוגים בתאונות דרכים, השנתי, שמטפס מאז שנת 2013.

תמר זנדברג: בשנת 2015 נרשמו במשטרת ישראל למעלה מ-12,100 תאונות דרכים עם נפגעים, שנפגעו בהן בני אדם.

תמר זנדברג: מאז שנת 2012, כאמור, חלה עלייה מתמדת במספר ההרוגים בתאונות כל שנה.

תמר זנדברג: באותו זמן, בשנים האלה הולך ועולה בהתמדה מספר כלי הרכב החדשים שעולים על הכביש.

תמר זנדברג: בשנת 2015 לבדה עלו על הכבישים למעלה מ-256,000 מכוניות חדשות, כלי רכב חדשים, ומבין כלי הרכב הממונעים בישראל – יש 3 מיליון כאלה, 3 מיליון כלי רכב ממונעים – מהם, למעלה מ-2.5 מיליון הם רכבים פרטיים.

תמר זנדברג: אני חייבת להגיד מייד בהתחלה שהקשר הזה שבין הפיגור – אני בכוונה משתמשת במילה קשה – הפיגור בתחבורה הציבורית במדינת ישראל ובין מספר ההרוגים בתאונות הדרכים ותאונות הדרכים עם נפגעים, לא מספיק מדובר.

תמר זנדברג: כשאנחנו מדברים על תאונות דרכים, יש שלושה גורמים שאנחנו מדברים עליהם: אנחנו מדברים על התשתיות, אנחנו מדברים על אמצעי הבטיחות במכונית או בכביש, על התאורה וכו', ואנחנו מדברים על הגורם שתמיד אוהבים להאשים אותו: הגורם האנושי.

תמר זנדברג: אבל אני רוצה לצטט לכם ממחקר של ארגון התחבורה הציבורית האמריקני משנת 2016, עכשיו, בספטמבר, לפני חודשיים.

תמר זנדברג: פורסם מחקר שבדק את מספר ההרוגים בתאונות דרכים לכל 1 מיליארד מייל של נוסע לפי סוג אמצעי התחבורה.

תמר זנדברג: והממצאים הם כאלה: באופנוע – 237 הרוגים לכל מיליארד מייל של נוסע; מכונית פרטית או משאית קלה – 6.53; מעבורת – לא חשוב; רכבת בין-עירונית – 0.36; רכבת עירונית או קלה – 0.33; ואוטובוס – 0.2 הרוג לכל מיליארד מייל נוסע בלבד.

תמר זנדברג: כלומר, באמת בדיון שבו אנחנו עושים כמיטב יכולתנו להעלות לסדר-היום את נושא הרוגי תאונות הדרכים ותאונות הדרכים עם נפגעים, אנחנו מפספסים את הגורם המרכזי שיש בכוחו להוריד דרמטית, בצורה חסרת תקדים, ששום אמצעי אחר לא יכול להתחרות אתו, להפחית הרוגים ולהפחית תאונות, והוא עידוד תחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: בכל מקום בעולם, בכל עיר ובכל מדינה שהשקיעו בתחבורה ציבורית, בנתיבי תחבורה ציבורית, ירד מספר התאונות וירד מספר ההרוגים.

תמר זנדברג: אלו מספרים שאי-אפשר להתווכח אתם.

תמר זנדברג: ולמרות כל זאת, זה לא סוד, אני יכולה לגלות לכם, שבמדינת ישראל כמעט אין סיבה לעלות על אוטובוס.

תמר זנדברג: לא צריך להיות מבקר המדינה שפרסם רק אתמול דוח חריף בנושא הזה כדי להבין שהתחבורה הציבורית היא קלוקלת, היא אטית, היא צפופה, היא מקרטעת והיא מגיעה לשום מקום.

תמר זנדברג: מספיק להיות נוסע בתחבורה הציבורית כדי לעמוד בתחנות שאין בהן צל, לעלות על אוטובוסים שלא מגיעים בזמן לפי לוח זמני היציאה של הרכבת, להצטופף שם כמו סרדינים, וזה במקרה שאתה לא עומד בתחנה ומתייבש עד שיבוא האוטובוס הבא לפי תדירות בלתי סבירה.

תמר זנדברג: כדי להבין את זה לא צריך להיות מבקר המדינה, מספיק להיות נוסע בתחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: אבל מה שכן נחשף בדוח מבקר המדינה זה שמאז סוף שנות ה-90, במשך קצת פחות מ-20 שנה, הוכנו במשרד התחבורה חמש תוכניות שבהן מודגשת חשיבות התחבורה הציבורית.

תמר זנדברג: ולמרות זאת, המסקנות של כל אחת מהחמש האלה או שלא יושמו בכלל או שיושמו בצורה חלקית או באטיות.

תמר זנדברג: לא זו אף זו, מספר המשתמשים והנוסעים בתחבורה הציבורית בשנים האחרונות, אדוני השר, יורד.

תמר זנדברג: הוא יורד.

תמר זנדברג: דוח מבקר המדינה קבע עוד משהו; הוא קבע שלמרות העובדה שהמשרד כבר לפני כמה שנים שם את עידוד התחבורה הציבורית על ראש שמחתו, וקבע את זה בתוכנית האסטרטגית שלו, דווקא בתמונת התקציב – ואדוני השר, אתה עומד בראש אחד ממשרדי הממשלה שיש להם את התקציבים הגדולים ביותר, אתה אחד השרים הוותיקים ביותר בממשלה, אם לא הוותיק ביותר בהם, ואתה נחשב שר ביצועיסט ובולדוזר – איך זה יכול להיות שהתחבורה הציבורית כל כך מפגרת?

תמר זנדברג: איך זה יכול להיות שלפי דוח הממ"מ, מרכז המחקר והמידע שלנו, של הכנסת, חסרים עשרות מיליארדים ולפחות עשר עד 15 שנה כדי להרים את התחבורה הציבורית לרמה של מדינות ה-OECD?

תמר זנדברג: עכשיו, אני לא מדברת – ואתה תכף תעלה לכאן, ואני מכירה את הדברים שלך, אני שומעת אותך לא מעט – אני לא מדברת רק על הרכבות, גם לא על הרכבות הקלות, בטח לא על הכבדות.

תמר זנדברג: רכבות זה פרויקט תשתית גדול, הוא קשיח, יש פס אחד, מסילה אחת, ואז כשהרכבת עומדת בתחנה מסתבר שאי-אפשר להגיע אליה באוטובוס.

תמר זנדברג: צריך לנסוע באוטו כדי להגיע לתחנה שנמצאת בשולי הערים.

תמר זנדברג: אתה יודע שיש במדינת ישראל תחנות שאנשים מגיעים אליהן עם האוטו ומכיוון שאין חניה הם מחליטים לנסוע עם האוטו לתל-אביב?

תמר זנדברג: מכיוון שאין חניה בחניון של הרכבת, הם לא יכולים לעלות עליה.

תמר זנדברג: רכבות, לא כבדות ולא קלות, הן לא חזות הכול.

תמר זנדברג: אנחנו חייבים להתקדם מהר לפתרונות תחבורה ציבורית, אוטובוסים, מיניבוסים ואמצעי תחבורה אחרים, שישלימו את החסר ויפרסו במדינת ישראל רשת תחבורה ציבורית שטוב לעלות עליה, שכדאי לוותר על הרכב בשביל להגיע אליה.

תמר זנדברג: אני רוצה לספר לכם על סקר שערכה עמותת "אור ירוק", שבדק את אחוזי השימוש של אזרחים בתחבורה הציבורית: 88% מכלל המשתמשים בתחבורה הציבורית משתמשים בה בתדירות כלשהי, אבל רק 19% משתמשים בה כמעט כל יום.

תמר זנדברג: על השאלה למה אתה לא משתמש בתחבורה הציבורית השיב רוב מכריע – 85% – כי הוא לא נוהג להשתמש בתחבורה הציבורית משיקולי נוחות, הוא לא רוצה להיות תלוי בלוחות הזמנים.

תמר זנדברג: 27% דיווחו שהם נמנעים משימוש בתחבורה הציבורית בגלל בעיות טכניות: איחורים, צפיפות, חוסר מקום לשבת, גישה ליעד וכו'.

תמר זנדברג: ובהקשר הזה אני רוצה לומר שיש נושא אחד, אדוני השר, ששנינו חלוקים בו בצורה מאוד מאוד כבדה, והוא אחד הנושאים שעומדים במוקד חוסר היכולת שלנו לפתח את התחבורה הציבורית באופן מלא ואפקטיבי, והוא התחבורה הציבורית בשבת.

תמר זנדברג: אני יודעת, אתה עוד רגע תעלה כאן ותגיד שאנחנו לא נפר את הסטטוס-קוו ואנחנו לא נתחיל מחדש במלחמות השבת.

תמר זנדברג: אבל אחד המחדלים הקשים בתחום התחבורה הציבורית הוא שהיא פשוט מושבתת, מושבתת, שישית מהשנה לאורך זמן.

תמר זנדברג: שורה ארוכה מאוד של מחקרים קובעים שאנשים נמנעים מלוותר על הרכב הפרטי ונמנעים מלהשאיר אותו בבית כי התחבורה הציבורית לא פעילה בשבת, ולכן אנשים ממשיכים לנסוע ברכב הפרטי שלהם גם באמצע השבוע.

תמר זנדברג: ואת התוצאה אנחנו רואים בהרוגים בתאונות הדרכים, בפקקים, בזיהום ובעלויות המיותרות.

תמר זנדברג: אני רוצה לסיים בסקר שנערך – סקר מאוד מעניין שכדאי לכל אחד מאתנו לשמוע עליו – השוואה בין פרבר של שטוקהולם, שבדיה, ובין רעננה, שישמש כאן לצורך העניין על תקן פרבר של תל-אביב, שנערך בשנת 2012.

תמר זנדברג: הנתונים הם כאלה: בעיר השבדית, בעיר הפרברית – 74% מהתושבים הם בעלי רכב פרטי, אבל 80% מהם משתמשים כל יום בתחבורה הציבורית; לעומת תושבי רעננה, ש-80% מהם הם בעלי רכב, אבל רק 27% מהם משתמשים באופן קבוע בתחבורה הציבורית.

חמד עמאר: לסכם בבקשה.

תמר זנדברג: המשיבים בשבדיה העידו שאם התחבורה הציבורית לא הייתה זמינה להם בסוף השבוע, סביר שהיו מפחיתים את השימוש בה גם במהלך השבוע.

חמד עמאר: תודה רבה.

תמר זנדברג: וכך הם מאששים שורה של מחקרים שמעידים אותו דבר.

חמד עמאר: תודה.

תמר זנדברג: התחבורה הציבורית הישראלית מקרטעת, מושבתת, לא זמינה, לא אפקטיבית, ולכן היא תתקשה לתת את המענה שמדיניות – –

חמד עמאר: תודה.

תמר זנדברג: – – התחבורה הישראלית כל כך זקוקה לו.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: ישיב שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברת הכנסת תמר זנדברג, מגישת ההצעה, שמעתי את דברייך בקשב רב.

ישראל כץ: אני מסכים לחלוטין עם הנחת היסוד שגלומה בדברים, ששימוש מוגבר בתחבורה ציבורית מפחית תאונות דרכים ומפחית נפגעים בתאונות דרכים.

ישראל כץ: ולכן, במסגרת הפעילות הכוללת של משרד התחבורה – זה יותר משבע וחצי שנים שאני מכהן כשר התחבורה והבטיחות בדרכים – אנחנו שמים דגש מוגבר על פיתוח וקידום תחבורה ציבורית במדינת ישראל.

ישראל כץ: אני גם יכול לומר באופן קטגורי, בהתחייבות מוחלטת, שמה שאני עשיתי בהובלתי לתשתיות במדינת ישראל, שכל הציבור רואה מדן ועד אילת, את הכבישים, את הרכבות, את המחלפים, את הגשרים, את המנהרות, אני עושה ואעשה בתוך שנים ספורות לתחבורה הציבורית במדינת ישראל.

ישראל כץ: בתוך שנים ספורות התחבורה הציבורית במדינת ישראל, בכל מה שקשור לשירות האוטובוסים – שהוא השירות בעל היקף הנוסעים הגדול ביותר – תגיע לרמה אירופית מתקדמת.

ישראל כץ: כדי שהדבר הזה יקרה, נוסף על כל הפעילות שאנחנו עשינו ועושים, חייבים להבשיל ולהיות מושלמים כמה דברים שאנחנו נמצאים באמצע הביצוע שלהם.

ישראל כץ: כדי שהאוטובוס יצא מתחנה שהיא במצב תקין, צריך להשמיש ולחדש את כל התחנות המרכזיות – אנחנו עושים את זה ונעשה את זה; כדי שהוא ייסע בכביש בטוח, תקין, שאפשר לנסוע בו במהירות מתאימה ובבטחה, צריך לבנות מערך כבישים – כמובן שאנחנו עושים את זה; וצריך להתקין נתיבי תחבורה ציבורית מיוחדים, גם בין הערים וגם בערים עצמן, כאשר המאבק הוא בין הרכב הפרטי לבין התחבורה הציבורית והאוטובוס.

ישראל כץ: אנחנו מקימים רשת נת"צים, במסגרת תוכנית מיוחדת, מתוקצבת ומתוגברת, ואנחנו גם העברנו בחקיקה את סמכות האכיפה בנתיבי התחבורה הציבורית לרשויות המקומיות באמצעות אכיפה אלקטרונית, מצלמות.

ישראל כץ: בקרוב זה יתחיל בעיריית תל-אביב, וימשיך הלאה לרחבי גוש-דן ולמקומות אחרים, כאשר האכיפה על-ידי הרשויות תהיה אכיפה אפקטיבית, אלקטרונית, והיא תוודא שהמסלולים מתפנים לתנועה מהירה ולהגעה מהירה של האוטובוסים עצמם.

ישראל כץ: המערכת הזאת, כמובן, מלווה באוטובוסים חדישים, שמספרם הולך ועולה – אוטובוסים שמושמשים גם לבעלי מוגבלויות, גם מצוידים בכל המכשור המתקדם ביותר וגם מצטיינים ברמת זיהום נמוכה ביותר ובתקן אירופי גבוה, יורו-6.

ישראל כץ: וכל הדברים האלה קורים ומתאפשרים גם הודות לרפורמה שעשינו בייבוא אוטובוסים, בקניית אוטובוסים, שהוזילה בכ-50% את מחיר האוטובוסים והיום מאפשרת, לצד החברות הישראליות שמרכיבות אוטובוסים כאן, לחברות התחבורה הציבורית לייבא בלי מעורבות ממשלתית אוטובוסים בחצי מהמחיר – 650,000–700,000 במקום 1.3–1.4 מיליון שקלים ששילמו עבור כל אוטובוס.

ישראל כץ: זה מאפשר להכניס הרבה יותר אוטובוסים חדישים ובכמות גדולה יותר לתוך המערכת.

ישראל כץ: בתחנות אנחנו הולכים ומתקינים ציוד, מכשור של שילוט אלקטרוני ו-GPS שמראה את זמן ההגעה המדויק ומתריע על זמן ההגעה המדויק של האוטובוסים לתחנות.

ישראל כץ: התחלנו להנהיג עלייה מהדלת האחורית בקווים עמוסים.

ישראל כץ: אנחנו הולכים ומגבירים את זה, ונעביר את זה לכל המקומות שבהם פועלים אוטובוסים.

ישראל כץ: כל הדברים האלה שמבוצעים, עם הנת"צים והאכיפה והתחנות והאוטובוסים והשילוט האלקטרוני וכל הדברים – זה בעצם מה שקורה היום במדינות המתקדמות באירופה ובמקומות אחרים; זה מה שלא קרה במדינת ישראל במשך קרוב ל-70 שנה.

ישראל כץ: שואלת חברת הכנסת זנדברג: מדוע, למרות שאני שר שמכהן בתפקידו בגאווה הרבה שנים וידוע גם ביכולות לקדם דברים, עוד לא הגענו בתחבורה הציבורית לאותו מקום שאנחנו עתידים להגיע אליו בתוך כמה שנים?

ישראל כץ: כי הפיגור, גם בגוש-דן וגם בפריפריה, היה פיגור מוגבר ופיגור גדול ביותר ביחס למדינות המתקדמות בעולם, וגם ביחס למדינות פחות מתקדמות בעולם.

ישראל כץ: וההבדל בין תחבורה ציבורית לבין תשתית רגילה הוא שתשתית רגילה, אתה מקים אותה, השלמת פרויקט, והוא עובד.

ישראל כץ: בתחבורה ציבורית יש כמה מרכיבים שצריכים להתחבר אחד לשני: התחנה, הכביש, האוטובוס, הנהג, האכיפה, השילוט האלקטרוני.

ישראל כץ: מכלול הדברים האלה צריכים להתחבר עם התשתיות עצמן ולתת את אותו שירות, ונוסף על זה כמובן רכבות התחתית והרכבות הקלות שאנחנו מקימים היום בגוש-דן, בירושלים, המטרונית בחיפה, העיר לדוגמה שאנחנו עושים בתחבורה הציבורית באשדוד ובהרבה מאוד מקומות אחרים.

ישראל כץ: סוגיה נוספת שאני מתפלא על חברת הכנסת זנדברג – –

חמד עמאר: אדוני השר, התשובה מוגבלת לעשר דקות.

ישראל כץ: – – שהיא לא הדגישה אותה – דווקא היא הייתה אמורה להדגיש אותה מתוקף השקפת עולמה; אולי אני לא מצפה ממנה שתשבח – זה כל נושא הטמעת והחדרת תחבורה ציבורית במגזר הלא-יהודי.

ישראל כץ: אני חייב לומר שכשנכנסתי לתפקידי, רמת השירות של התחבורה הציבורית, היקף השימוש בתחבורה ציבורית במגזר הערבי, במגזר הלא-יהודי, שאפו לאפס.

ישראל כץ: לא נכנסו אוטובוסים, מיניבוסים, שירות תחבורה ציבורית, כמעט לכל היישובים הערביים והיישובים הלא-יהודיים האחרים.

ישראל כץ: אני הובלתי במשך השנים מהפכה, מהפכה ענקית, שמתבטאת בזה שבמספר גדול מאוד של יישובים נכנסת תחבורה, פועלת תחבורה.

ישראל כץ: מגבירים את התחבורה.

ישראל כץ: חברת הכנסת זנדברג, גם המגזר הערבי הוא חלק מהמדינה.

ישראל כץ: דווקא ממך הייתי מצפה, כשאת מדברת על פיגור בתחבורה הציבורית, לדבר על זה.

ישראל כץ: אני לא מצפה שתשבחי כאן את מה שקורה לידך בתל-אביב, וגם לא את מה שקורה במגזר הערבי.

ישראל כץ: יכול להיות שאני, אם הייתי מגיש הצעות לסדר-היום, הייתי נוהג אחרת.

ישראל כץ: כי דיברנו על ציבור ודיברת על ציבור.

ישראל כץ: הציבור רוצה אמת, לא את האמת ההיא ששמים בקלפי.

ישראל כץ: הציבור רוצה דברים אמיתיים.

ישראל כץ: ואם היית אומרת: אני מלאת הערכה על מה שמתבצע – הכנסת תחבורה ציבורית בקצב אדיר, הולך וגובר, במגזר הערבי; הכנסת מערכות הסעת המונים בתל-אביב.

ישראל כץ: לא ראיתי אותך לידי כאשר פוצצנו את גשר "מעריב".

ישראל כץ: הייתי שם לבד, אף אחד לא התנדב להגיע.

ישראל כץ: אתם יודעים למה?

ישראל כץ: אז התחיל פרויקט הרכבת הקלה, יצא לדרך.

ישראל כץ: כי כנראה לא האמינו שזה הולך להצליח.

ישראל כץ: אמרו: בסדר, שהוא יפוצץ את הגשר.

ישראל כץ: שש פעמים בעבר הניחו אבני פינה לרכבת הקלה בתל-אביב.

ישראל כץ: שש פעמים עשו טקס והניחו אבן פינה לתחילת העבודות.

ישראל כץ: היו עבודות?

ישראל כץ: לא היו עבודות.

ישראל כץ: אני הכנתי במשך שנים – וזו תחבורה ציבורית – את כל הפרויקט הזה.

ישראל כץ: הוצאנו אותו לדרך.

ישראל כץ: ומה קורה היום?

ישראל כץ: הרי הזהירו אותי ואמרו: כל תל-אביב וגוש-דן, מאשדוד ועד נתניה, יהיו מלאים בפקקים, וכל העיר תל-אביב תהיה מלאה בחולדות, אמרו.

ישראל כץ: טוב, אז היום יש שם חולדאי אחד, ראש עיר שעושה את העבודה, אבל אין חולדות.

ישראל כץ: הפקקים נסבלים ומתנהלים, ואני אומר לכם: אמרנו שתהיה רכבת ב-2021, ובעזרת השם היא עוד תהיה קודם לכן.

ישראל כץ: ובשנה הקרובה אנחנו מוציאים לדרך שני קווים נוספים, גם מכיוון ראשון וחולון לכיוון תל-אביב והרצליה, גם מכיוון קריית-אונו והמזרח לתוך תל-אביב.

ישראל כץ: והמחמאה הכי גדולה שאני קיבלתי לגבי האמינות שלי זה שברמת-גן – לא על הקו שעושים עכשיו; על הקווים שעומדים להוציא ב-30 מיליארד שקלים בשנה הבאה, שימו לב, כבר מפגינים כ-1,000 אזרחים בהפגנה שרוצים שהתוואי ישונה ויעבור במקום אחר.

ישראל כץ: זאת אומרת – אנחנו נדבר אתם, כן – אנשים מאמינים ורואים שהדברים מתבצעים; דברים שלא קרו 70 שנה.

ישראל כץ: בערים, בכפרים, בקיבוצים; וכן, גם ביישובים הערביים, גם ביישובים הערביים ששם היה הפיגור הכי גדול.

ישראל כץ: ביישובים הבדואיים, ביישובים הערביים, הדרוזיים, הצ'רקסיים.

ישראל כץ: בכל המקומות.

ישראל כץ: אני מציע לצאת מתוך הבועה.

ישראל כץ: אפשר להצטרף אלי לסיורים ואפשר ללכת לבד, ולראות מה קורה במדינה הזאת.

ישראל כץ: אני אגיד לכם עכשיו – כאשר נותנים נתונים – כשאני אומר שהמלאכה היא קשה והפיגור היה גדול כי הדברים לא נעשו – אבל לבוא ולהגיד ולהראות את הדברים שמבוצעים בקצב שלא היה מעולם – זה נקרא אמינות.

ישראל כץ: אני אתן לכם נתונים פשוטים וברורים: אנחנו הוצאנו רפורמה בתעריפים בחודש ינואר השנה; ובחודש אפריל עמדתי על זה, ויחד עם שר האוצר הרחבנו את הרפורמה גם לגליל וליישובים אחרים ובפריפריות ובשומרון ובכל מקום, וקבענו שלא יהיה יישוב אחד ישראלי שלא יהיה ברפורמת התעריפים, במסגרת האשכולות.

ישראל כץ: מה התוצאות עד עכשיו – שנמדדו עד המדידה האחרונה?

ישראל כץ: יש עלייה שהיא משמעותית ביותר כשמדובר בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: בין החודשים ינואר לאוגוסט נרשמה עלייה של 6.5% במספר הנוסעים באוטובוסים.

ישראל כץ: אמרת שיש ירידה.

ישראל כץ: את מתבססת על סקרים.

ישראל כץ: אני מציע להפסיק עם הסקרים ולראות מה קורה במציאות.

ישראל כץ: אלה נתוני אמת.

ישראל כץ: נתונים של נוסעים שסופרים אותם וגם משלמים עליהם סובסידיה.

ישראל כץ: ברכבת – עלייה מינואר של 15.2% – –

תמר זנדברג: – – –

אילן גילאון: – – –

ישראל כץ: – – ברכבות שעובדות, ועכשיו מתחילה לעבוד רכבת העמק, שאנחנו הובלנו ולא אתם.

ישראל כץ: זו תחבורה ציבורית לפריפריה.

ישראל כץ: לכו, תראו מה קורה בתחנות העמק.

ישראל כץ: ובכרמיאל בשנה הבאה – –

תמר זנדברג: – – –

ישראל כץ: – – כרמיאל וכל היישובים בסביבה – יהודיים, ערביים, כולם – יתחברו לתחבורה ציבורית משוכללת.

ישראל כץ: ומה קורה בתחנות שדרות, נתיבות ואופקים?

ישראל כץ: כאשר קידמתי את פרויקט הרכבת אמרה לי פקידות האוצר לדורותיה, אנחנו מתנגדים להשקעה – –

אילן גילאון: – – –

ישראל כץ: – – כי אף אחד לא ייסע שם.

ישראל כץ: זה לא כלכלי.

ישראל כץ: ומה קורה היום, חברות וחברי הכנסת, בשדרות, בנתיבות ובאופקים?

ישראל כץ: כדאי שתשמעו – – –

אלי אלאלוף: – – –

ישראל כץ: ודאי.

ישראל כץ: בתחנות.

ישראל כץ: יש עשרות-אלפי נוסעים בכל תחנה בכל חודש.

ישראל כץ: אמרו שלא יהיה נוסע אחד.

ישראל כץ: בונים פעילות מסחרית.

ישראל כץ: כל היישובים בסביבה – קיבוצים, מושבים, יישובים ערביים, בדואיים ואחרים – נוסעים ומשתמשים בתחנות.

ישראל כץ: האוטובוסים מתוך הערים והמועצות מתוזמנים בקצב הולך וגובר עם זמן יציאת הרכבות.

ישראל כץ: אנחנו מובילים כאן מהפכה אדירה של תשתיות ושל תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: דבר משולב בדבר.

ישראל כץ: מי שאומר שהשקעה בתשתיות היא על-חשבון התחבורה הציבורית אינו יודע מה הוא סח.

ישראל כץ: אני לא יודע מי נסע פה בתקופת החגים, ובכלל, בכבישים החדשים בצפון שמובילים לגליל המזרחי: גולני, עמיעד; אלה היו כבישים אדומים.

ישראל כץ: אנשים נהרגו שם בתאונות חזית.

ישראל כץ: היום אלה כבישים פתוחים שהולכים ומתחברים.

ישראל כץ: מי נוסע בנגב ורואה את כביש 6 שמגיע לשוקת?

ישראל כץ: מי רואה את כל כביש 6 צפון וכביש 6 דרום?

ישראל כץ: את כל הפעילות הזאת, שהיא פעילות משולבת.

ישראל כץ: אני פניתי לראשי הערים בגוש-דן ולראשי עיריות תל-אביב וראש-העין, ואמרתי שאני דורש נת"צים על-חשבון הרכב הפרטי.

ישראל כץ: ואכן קיבלנו נת"צים.

ישראל כץ: 90% כבר חתמו על הסכם ואנחנו – – –

אילן גילאון: – – – מה אתה עושה עם זה?

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

ישראל כץ: אנחנו מממנים מימון של 100% ומקימים את זה, ונדאג לאכיפה של זה.

ישראל כץ: לכן, חברת הכנסת זנדברג, הנושא הוא חשוב.

ישראל כץ: המטרה היא מטרה מוסכמת.

ישראל כץ: אבל לבוא ולהתעלם מכל מה שמתבצע, זה מציג אותך באופן חסר אמינות; כי כל אזרחי המדינה שמיוצגים כאן בכנסת מימין, משמאל ומרכז, יהודים ולא-יהודים, יודעים את האמת: שיש כאן מהפכה שהולכת ומתקדמת.

ישראל כץ: היא דומה למהפכה שהייתה בארצות-הברית של אמריקה לפני כמעט 200 שנה; מהפכת תשתיות שהביאה לחלק מגדולתה של אמריקה: כבישים, רכבות – כך נכבש המערב – מהפכה שקרתה באירופה אחרי מלחמת העולם השנייה; מהפכת תשתיות אדירה שקרתה באסיה בעשרות השנים האחרונות והביאה צמיחה והביאה פיתוח.

ישראל כץ: והדבר החשוב ביותר: יושבת כאן חברת הכנסת אורלי לוי, היא ילידת בית-שאן ותושבת בית-שאן וגרה ליד.

ישראל כץ: אז תשאלי אותה מה זה כשאין רכבת, וחייל צריך לנסוע במוצאי-שבת במקום ביום ראשון חזרה לבסיס.

ישראל כץ: אותו דבר בכל התחומים האחרים.

ישראל כץ: אנחנו עושים כאן מהפכה לאומית.

ישראל כץ: מחברים את הנגב, את הגליל, את ירושלים עם הערים הגדולות.

ישראל כץ: מהפכה כלכלית; והכי חשוב – המהפכה החברתית הכי גדולה שהייתה כאן שנותנת לכולם להתחבר, לנוע, להתפתח ולצמוח בצורה שוויונית.

ישראל כץ: לכן, אדוני היושב-ראש, אני דוחה את ההצעה להקים עוד ועדות.

ישראל כץ: אני מציע להמשיך בעשייה.

ישראל כץ: אנחנו מתמודדים, עושים ונביא את ישראל בדיוק למקום שהיא ראויה להיות בו לטובת כלל אזרחי מדינת ישראל.

ישראל כץ: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת – 29

חמד עמאר: נמנעים – אין

חמד עמאר: בעד – 29, נגד – 48, אין נמנעים.

חמד עמאר: הבקשה להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית ירדה מסדר-היום של הכנסת.

חמד עמאר: עידוד העלייה להר-הבית חרף האיסור ההלכתי החמור ועל אף ההסלמה הנגרמת מכך

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום של חבר הכנסת יואב בן צור: עידוד העלייה להר-הבית חרף האיסור ההלכתי החמור ועל אף ההסלמה הנגרמת מכך.

חמד עמאר: עשר דקות, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת – אדוני היושב-ראש, אי-אפשר לדבר ככה.

חמד עמאר: יש עשר דקות, בבקשה.

יואב בן צור: בראש ובראשונה אני רוצה לברך את המשמר הנכנס, חברנו חבר הכנסת החדש, שיושבע בעוד דקות ספורות, חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, איש צעיר ונמרץ, מוכשר, רגיש חברתית.

יואב בן צור: אין ספק שנראה את פועלו ופעילותו בכנסת, רבות.

יואב בן צור: אני מברך אותו שיעלה ויצליח בתפקידו.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, בראש ובראשונה אני רוצה לפתוח את דברי דווקא בהחלטת אונסק"ו – אותו גוף שכבר מזמן הפך את עצמו לגוף פוליטי בלתי רלוונטי, חד-צדדי; ובהחלטתו האחרונה בעניין הר-הבית הפך את עצמו לגוף הזוי ומנותק מהמציאות, מנותק מההיסטוריה ומנותק מהעובדות, עד שהפך את עצמו מאונסק"ו לפיאסקו.

יואב בן צור: גוף שמעביר ברוב החלטה שהשמש זורחת בלילה או שהירח מאיר ביום, מזלזל קודם כול בעצמו.

יואב בן צור: הוא הופך את עצמו לגוף הזוי, מנותק ותימהוני.

יואב בן צור: רק תימהוני יכול להתווכח עם מציאות; רק תימהוני יכול לקרוא לאור חושך ולחושך אור ולשכנע את עצמו שהוא צודק; רק תימהוני לא נותן לעובדות לבלבל את כסילותו; ורק גוף כמו אונסק"ו יכול לקיים הצבעה ולהחליט ברוב לשנות מציאות היסטורית עובדתית.

יואב בן צור: אני רוצה מכאן לשלוח דברי חיזוק לחברנו שגריר ישראל באונסק"ו, חבר הכנסת לשעבר כרמל שאמה-הכהן, על עבודתו החשובה, על הישגיו הדיפלומטיים המרשימים, על ההתמודדות הקשה בזירה מרובת תימהונים שמקיימים הצבעה על המציאות ומחליטים נגדה.

יואב בן צור: זו בהחלט התמודדות לא קלה, לא פיזית ולא נפשית.

יואב בן צור: לבי-לבי עמו, ולא נותר לי אלא לאחל לו בהצלחה במשימתו.

יואב בן צור: אבל, ברשותכם, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזור לנושא שלשמו התכנסנו.

יואב בן צור: קדושת הר-הבית וחשיבותו לנו כעם וכאומה אינן נתונות לוויכוח.

יואב בן צור: שום גוף, שום ארגון, לא אונסק"ו ולא פיאסקו, אין להם הזכות והסמכות לפקפק בקדושתו של הר-הבית לעם ישראל ובבעלותנו על ירושלים כולה.

יואב בן צור: קדושתו של הר-הבית לאומה היהודית גם לא נדרשת לחיזוקים של אותו קומץ אנשים אשר ברגל גסה רומסים את קדושתו של ההר – בניגוד גמור להחלטות מועצת הרבנות הראשית לישראל לדורותיה, בניגוד לפסקי-דין של רוב מניין ובניין של גדולי התורה, מכל העדות והחוגים, אשר קבעו שעלייה להר-הבית כרוכה באיסור כרת.

יואב בן צור: כבר בשנת 1914, כשנודע לרב קוק שהברון רוטשילד עלה להר-הבית, הוא כותב כך: "לבי נמחץ מאוד, מפני חילול השם של היותו במקום המקדש, וביותר על מה ששום איש לא העיר אותו שהוא דבר אסור.

יואב בן צור: פגימה אחת בקדושת מקום בית חיינו, עולה לנו על כל מיליונים של יישובים מעשיים.

יואב בן צור: וה' הטוב יכפר".

יואב בן צור: יומיים לאחר שחרור הר-הבית התכנסה מועצת הרבנות הראשית והוציאה נוסח החלטה: "מועצת הרבנות הראשית רואה לנחוץ להזכיר לציבור כי מפני קדושת המקום שמעולם לא פקעה, אסור לנו לעלות על הר-הבית, עד שייבנה בית-המקדש במהרה בימינו בביאת משיח צדקנו".

יואב בן צור: ורק לאחרונה, בשנת תשע"ה, חתמו שוב 100 רבנים על האיסור לעלות להר-הבית.

יואב בן צור: אני שואל, אם כך, הכיצד אנשים שחלקם מגדירים את עצמם כדתיים, אנשים שלא היו מעזים לאכול ביום כיפור בגלל איסור כרת, מוצאים את העוז לעלות להר-הבית חרף איסור כרת לפי דעת רוב מניין ובניין של גדולי התורה?

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, לא ספק כרת יש כאן; לצערנו ולמגינת לבנו, יש כאן ודאי של פיקוח נפש.

יואב בן צור: כל גורמי הביטחון, בלי יוצא מן הכלל, מצביעים על קשר ישיר בין עלייה להר-הבית להסתה הפרועה של אותם אנשי דת קיצונים, אותה הסתה שמובילה לרצח יהודים חפים מפשע על-ידי חיות אדם, מרצחים צמאי דם.

יואב בן צור: אז נכון, אני יודע שיהיו כאלו שישאלו אותי אז מה אני מציע.

יואב בן צור: האם בשל כך צריך להיכנע לטרור?

יואב בן צור: התשובה היא: אם אדם אחד יינצלו חייו מפירות ההסתה, אז כן.

יואב בן צור: קדושת החיים איננה כניעה לטרור.

יואב בן צור: אנחנו, בשונה ממשנאינו – שמקדשים את המוות, שמחלקים סוכריות וחוגגים את התאבדות יקירם, ששמחים ברצח נשים וילדים וחפים מפשע – אנחנו מקדשים את החיים.

יואב בן צור: תורתנו מקדשת את החיים.

יואב בן צור: פיקוח נפש דוחה את השבת ואת יום הכיפורים ואת התורה כולה, כי החיים הם ערך עליון.

יואב בן צור: וקדושת החיים הוכיחה את עצמה על פני קדושת המוות, ומדינת ישראל היא ההוכחה הטובה לכך: תראו איפה אנחנו ואיפה הם – בעיראק, באיראן, במצרים ובסוריה; מה ההישגים שלנו בשנות קיומה של מדינת ישראל ומה ההישגים של אותם מקדשי המוות, ההרג והחורבן.

יואב בן צור: אני קורא מכאן לחברי ורעי: חובתנו לנהוג באחריות ובתבונה.

יואב בן צור: בעלותנו על הר-הבית אינה צריכה הוכחות.

יואב בן צור: אין שום מצווה לעלות להר-הבית, ולא רק שאין שום מצווה, אלא יש איסור לעלות להר-הבית.

יואב בן צור: מחר בערב יחול יום הזיכרון במלאות שלוש שנים לפטירתו של מורנו ורבנו ועטרת ראשנו, מנהיג ומקים תנועת ש"ס, רבנו עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה.

יואב בן צור: גם הוא, ובפרט הוא, ידע והדגיש מהי קדושת החיים.

יואב בן צור: אין לנו ספק שהמורשת שמרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, השאיר לנו בהחלט מצדיקה את הדברים שעכשיו אני אומר:

יואב בן צור: אין לנו שום היתר, אפילו בגלל ספק קל שבקלים, אם תהיה סכנה למישהו שאולי ייפגע כתוצאה מפרובוקציה כזאת או אחרת, ובמיוחד שיש איסור הלכתי לכך, לעלות להר-הבית.

יואב בן צור: יהי זכרו של מרן רבנו עובדיה יוסף, עליו השלום, ברוך.

יואב בן צור: אנחנו נמשיך ונעבוד לאורו, ובפרט אהבתו הגדולה לעם ישראל, לחלשים ולעניים.

יואב בן צור: ואני רוצה לסיים בתפילה: "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים – – – ושם נעבודך ביראה כימי עולם וכשנים קדמוניות".

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב, בשם הממשלה, שר התיירות חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, מכובדי מגיש ההצעה, ידידי חבר הכנסת בן צור, ראשית, אדוני, אני מוכרח לומר בנימה אישית שאני דווקא מאלה שמאמינים שיהודים זכאים ורשאים ויכולים לעלות להר-הבית, וכמוהם בני עמים אחרים ובני דתות אחרות וכל מי שחש שהוא רוצה לבקר במקום, בין כתייר ובין בדרך אחרת.

יריב לוין: אני אישית מאמין שזו זכותו, כמו בכל מקום אחר.

יריב לוין: אבל אני מודע לכך שיש רבים שמאמינים כפי שמאמין חבר הכנסת בן צור, וטוב שאנחנו כולנו חיים במדינה שבה איש באמונתו יחיה, וכל אחד יכול לפעול ולקיים את הדברים כפי שהוא מאמין בהם.

יריב לוין: אבל ברור לגמרי שממשלת ישראל כמובן מחויבת לשמור על הסטטוס-קוו ועל חופש הגישה להר-הבית.

יריב לוין: פסקי ההלכה השונים ביחס לעלייה להר הם כמובן לא עניין של הממשלה אלא עניין לשיקול ואמונה אישית של כל אדם, ולא הממשלה כמובן תפסוק בין רבנים ומורי דרך גדולים, כל אחד על-פי פסיקותיו ועל-פי השקפתו.

יריב לוין: אני בוודאי לא חושב שממשלת ישראל צריכה להפעיל מין "דתומטר" כזה – היא לא צריכה וגם לא יכולה – שיקבע אמונתו של מי חזקה יותר או תפיסתו ההלכתית של מי נכונה יותר.

יריב לוין: בשל הרגישות הגבוהה של הר-הבית נדונות כמובן מעת לעת סוגיות ביטחוניות בהערכת מצב שמקיים ראש הממשלה עם גופי הביטחון הרלוונטיים, ובהתאם לכך הוא מקבל את ההחלטות בנוגע לסדרי העלייה להר בכל זמן נתון – שוב, בלי לגרוע מהגישה העקרונית שאומרת שכל אחד באמונתו יחיה ושככלל נכון שכל אחד יוכל להגיע ולבקר גם במקומות הקדושים, כמובן תוך כיבוד המקום ותוך כיבוד כל הגורמים שרואים במקום הזה מקום קדוש.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אגב, אדוני היושב-ראש, אני מוכן שהנושא יועבר לדיון, בין בוועדה ובין במליאה, או שנסתפק בכך, כפי שימצא לנכון המציע.

יריב לוין: מבחינתי זה מקובל לחלוטין.

יולי יואל אדלשטיין: מה המציע מבקש, דרך אגב?

יואב בן צור: פנים.

יולי יואל אדלשטיין: ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: עמדה נוספת – חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: מן האולם, עד דקה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת המתוקים והיקרים מן האופוזיציה ומן הקואליציה, חברי, בראש ובראשונה אני מבקש לציין – חבר הכנסת יואב בן צור, אנא, כבד את העובדה שיש דעות אחרות משלך.

יהודה גליק: אי-אפשר לכפות על האחרים את דעתך.

יצחק כהן: זה לא דעות שלו, זה דעות של גדולי רבני ישראל.

יצחק כהן: זה לא דעה שלו, זה גדולי רבני ישראל.

יהודה גליק: סיימת להפריע?

יהודה גליק: 300 רבנים שתומכים בעלייה להר-הבית, שהם ראשי – – –

יצחק כהן: אין אף אחד שתומך בעלייה להר-הבית.

יצחק כהן: אף אחד לא תומך.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, האם תוכל לקרוא אותו לסדר כדי שאוכל לגמור את המשפט שלי?

יולי יואל אדלשטיין: חברי חבר הכנסת יהודה גליק, תכף אני אוסיף לך זמן.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר האוצר, אנחנו לא בישיבה כרגע ולא בפולמוס.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לי אין מושג איך מחלקים גדולה בין הרבנים.

יולי יואל אדלשטיין: אז תן לחבר הכנסת יהודה גליק את הדקה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מחזיר לך את הזמן.

יהודה גליק: חבר הכנסת בן צור, תכבד את העובדה ש-300 רבנים, רבני עיר, ראשי ישיבות, רבנים גדולים מאוד, חושבים שזה מותר.

יהודה גליק: למשל, רבי משה בן מימון, הרמב"ם, שכותב ב"יד החזקה" שמותר לעלות להר-הבית.

יהודה גליק: אני יודע שהוא לא היה תלמיד של הרב עובדיה יוסף והוא לא מגיע לכפות רגליו, אבל הוא פוסק שמתיר.

יהודה גליק: אבל הדברים שאמרת הם חמורים פי-כמה.

יהודה גליק: השבוע אני מציין שנתיים לניסיון הרצח שלי.

יהודה גליק: אתה עמדת כאן ואמרת שאני אשם בזה.

יהודה גליק: זה כמעט כמו להגיד שיהודי חברון אשמים בתרפ"ט, זה כמו להגיד שיהודי גרמניה אשמים בשואה, זה כמו להגיד שיהודי ספרד אשמים באינקוויזיציה.

יהודה גליק: אדוני חבר הכנסת, האשמים בטרור הם הטרוריסטים ואלה שמשלחים אותם.

יהודה גליק: הגישה שהתרחקה מהר-הבית, היא זאת שהביאה לאונסק"ו.

יהודה גליק: מפני שהזנחתם אותו, הערבים חושבים שזה שלהם וזה לא של אף אחד אחר.

טלב אבו עראר: אין לך כלום בהר-הבית, סביב הר-הבית.

עודד פורר: אתה בכלל יודע מה זה הר-הבית?

עודד פורר: היית שם פעם?

עודד פורר: אתה יודע מה זה?

יהודה גליק: אני מבקש לאפשר לי לגמור את המשפט, תודה.

יהודה גליק: חבר הכנסת בן צור, אני מבקש ממך לכבד דעות אחרות, ואני מבקש ממך להפסיק לעודד אונסק"ואים ולהפסיק לעודד את אותם אנשים שמעודדים את הטרור.

יהודה גליק: אני מזמין את הציבור, ביום שני הבא, יש כנס באודיטוריום של "דורשי ציון", שבו נציין את ההודיה על הצלתי וכן נציין את הקשר החזק בין עם ישראל לבין הר-הבית.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, דעה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את השר כחלון שיציג לנו את התקציב לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אגיד את זה בפשטות: במציאות של ישראל 2016 השאלה והשיח פה במליאת הכנסת זה בכלל לא עניין הלכתי.

אורן אסף חזן: יש רבנים שפוסקים לעלות, יש אחרים שאומרים להתרחק.

אורן אסף חזן: יש כאלה שאומרים, אין לדעת איפה עברה הקדושה ואין לדעת איפה עברה השכינה, אין לדעת איפה אפשר לפסוע ואיפה אי-אפשר.

אורן אסף חזן: אבל במציאות שבה בעולם כולו עושים חדשות לבקרים מעשים כדי להרחיק אותנו ולנתק אותנו מהזהות שלנו, שמקבלים החלטות תמוהות, הזויות, חבורה של נמושות באונסק"ו ובכל מקום אחר, שעושים הכול כדי שלא להכיר "מאיפה באנו ולאן אנחנו הולכים", דווקא בעת הזאת צריכה להתקבל החלטה – במיוחד, אגב, כשהמשטרה אומרת שאין שום בעיה עם זה – כן לאפשר, למי שדתו ואמונתו מרשים זאת, לעלות להר-הבית.

אורן אסף חזן: אני אסכם את דברי ואומר בפשטות: שאלת השאלות, הכי גדולה, שמגדירה את הקונפליקט, לא בינינו לבין אלה שמגדירים עצמם פלסטינים או כל דבר דמיוני אחר, אלא קודם כול בינינו לבין עצמנו, היא – באיזו נקודת זמן התחילה ההיסטוריה?

אורן אסף חזן: ואני אומר לכם, רבותי, ההיסטוריה שלנו התחילה בבריאת העולם, בדרכי אבות, באברהם, יצחק ויעקב, וגם עברה בדרך בבית-המקדש הראשון ובבית-המקדש השני שנבנו על הר-המוריה.

אורן אסף חזן: רק לא מזמן סיפרנו את סיפור העקדה בראש השנה.

אורן אסף חזן: בשורות טובות לעם ישראל, ובמהרה בימנו נשוב ונזכה להיות עם חופשי בארצנו וגם לעלות להר-הבית, יהודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הצעות רגילות.

אראל מרגלית: אנחנו כבר עם חופשי בארצנו.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן הצעות רגילות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא.

קריאה: לא הצבענו.

יולי יואל אדלשטיין: אכן, צודק, צודק.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר כולי כנראה עם הראש בתקציב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת המציע, חבר הכנסת בן צור, הציע שהנושא יעבור לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: השר המשיב יריב לוין לא רואה עם זה שום בעיה ולכן יש הסכמה ביניהם.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד, יצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להסיר מסדר-היום, יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 15

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – 3

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 15, נגד – 3, נמנעו – 3.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הנושא יידון בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1082); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

הצעת חוק-יסוד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1081); נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

הצעת חוק-יסוד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1083); נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

הצעת חוק-יסוד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1083); נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

הצעת חוק-יסוד: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1083); נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנושא הבא, כפי שכבר הכרזתי:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2017 ו-2018, התשע"ז–2016, לקריאה ראשונה; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9), לקריאה ראשונה; הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016; הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16) (שיעור הגירעון וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2017 ואילך), התשע"ז–2016, הכול לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: דיון משולב יתקיים לאחר שהשר, שר האוצר משה כחלון, יציג לנו את החוקים הנ"ל לקראת קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, סגן השר, אנשי משרד האוצר – מי שעשה את העבודה – עיתונאים, לפני שנה עמדתי כאן והצגתי תקציב לשנים 2015 ו-2016, מה שנשאר מ-2015 וכל 2016.

מיקי רוזנטל: זה תקציב של הממשלה, אז למה אין אף שר.

מיקי רוזנטל: זה לא מעניין את השרים?

משה כחלון: היו הרבה שפקפקו.

משה כחלון: היו הרבה שאמרו וצעקו: אלו הבטחות בלי כיסוי.

משה כחלון: אני רוצה בחלק הראשון באמת לבוא ולתת לכם דין-וחשבון על מה שהתחייבנו ועל מה שעשינו.

משה כחלון: ואני אפילו – אין לי אישור, זה בסמכות היושב-ראש, אבל אם יש הערות על משהו שלא נכון – אני מוכן שיעירו לי, אם היושב-ראש יאשר.

משה כחלון: הבטחנו ששכר חיילי החובה יעלה ב-50%.

משה כחלון: חברים, מעל 600 מיליון, הביטחון קיבל תוספת לעניין הזה.

משה כחלון: אני רוצה לומר לכם שלא יכול להיות דבר יותר מחמם את הלב מלשמוע את הרמטכ"ל, רב-אלוף איזנקוט, הרמטכ"ל המוערך שלנו, מספר לי שהמהלך הזה עודד גיוס ועודד חיילים ליחידות קרביות.

משה כחלון: אני חושב שאלה רגעים שאיש ציבור – לי יש הרבה רגעי נחת באופן יחסי – שאין לו הרבה רגעי נחת, כשהוא שומע דבר כזה הוא מבין שהכסף הלך למקומות הנכונים.

משה כחלון: אני לא הולך לפרט עכשיו אם זה שווארמה או פלאפל; אני מקווה שהם לא מעשנים – או שזה קופסת סיגריות.

משה כחלון: לא בריא לעשן.

איתן ברושי: רק שלא יעברו.

משה כחלון: דבר נוסף, השלמת הכנסה לקשישים, חד-הוריות, ניצולי שואה.

משה כחלון: אני שמח שיצא לי באמת סוג של סגירת מעגל.

משה כחלון: ניצולי שואה מעדות המזרח שלא הוכרו.

משה כחלון: הייתה צריכה להיות החלטה מינהלית של שר האוצר, ורצה בורא עולם שהגעתי להיות שר אוצר, ושאלתי למה על מאורעות ה"פרהוד" לא מקבלים, למה יוצאי אלג'יריה לא מקבלים, למה יוצאי מרוקו לא מקבלים?

משה כחלון: אז אמרה לי ראש האגף: זאת החלטה מינהלית של שר אוצר.

משה כחלון: אמרתי: רגע, שר האוצר מחליט אם הם סבלו?

משה כחלון: אמרה: שר האוצר לא מחליט אם הם סבלו, אבל שר האוצר מחליט אם משלמים להם את מה שמגיע להם.

משה כחלון: ואני מעולם לא דיברתי על עצמי בגוף שלישי, אבל שר האוצר אמר: תיתנו להם, ועכשיו, ואת כל מה שמגיע להם.

משה כחלון: ולצערי, אין לנו מספיק לתת להם.

משה כחלון: מגיע להם הרבה יותר.

משה כחלון: אבל זה עוול של הרבה מאוד שנים.

משה כחלון: בשני הרבעונים האחרונים נתוני הצמיחה של מדינת ישראל פשוט מרשימים, וקיבלתי אינדיקציות – פה אני לא יכול להגיד נתונים; אני יכול להגיד אומדנים של הרבעון השלישי, שגם הוא ממשיך במגמה של צמיחה.

משה כחלון: יחס החוב–תוצר של ישראל, אני אומר לכם בצניעות, מעורר קנאה – אצל אחרים.

משה כחלון: הוא מהנמוכים שיש, ירד לפחות מ-65%.

משה כחלון: הגירעון המצטבר, ואני לא בא להתחשבן עם אף אחד ולא עם אף אחת, שדיברו על 3 ו-3.2 ויחרוג – עומד במצטבר כרגע על 2.2.

משה כחלון: שימו לב שהצמיחה כרגע היא בממוצע 3.6, הגירעון 2.2 – חברים, זה משק איתן.

משה כחלון: כמו שמשק בית חייב 1,000 והוא מרוויח 1,500, נגיד, זאת ההכנסה שלו.

משה כחלון: המשק איתן.

משה כחלון: אתם יודעים, פרשנויות יש, אבל אין לי עניין להתחשבן עם אף אחד.

משה כחלון: חברות הדירוג המובילות בעולם כמובן ממשיכות להביע את אמונן בעוצמתה הכלכלית של ישראל, וישראל שמרה על דירוג האשראי שלה ואפילו שיפרה בחלק מהמקומות.

משה כחלון: ובימינו זה לא פשוט.

משה כחלון: חברים, אתם יודעים מה קורה באירופה, על מה שמה קורה סביבנו אני בכלל לא מדבר, מה קורה בעולם בכל הגלובליזציה; מדינת ישראל שומרת על יציבות, והיא מקום טוב להשקעות.

משה כחלון: אני בדרך כלל – בבית שגדלתי בו דיברנו על חינוך, על עבודה, קצת בית-כנסת.

משה כחלון: אבל כרגע, בשנה וחצי שאני נמצא כאן, אני רוצה לומר לכם שאין זכות – אני לא מכיר – יותר גדולה מזו שנפלה בחלקי: לעבוד ולעשות ולהתאמץ.

משה כחלון: אני יודע שלא תמיד זה מספיק, ואני יודע שאפשר לעשות יותר, ואני יודע שאפשר במקרים אחרים לעשות אחרת, אבל לקום בבוקר ולדעת שאתה קם והולך לעשות למען אזרחי מדינת ישראל – אזרחי מדינת ישראל היהודים, הערבים, המתנחלים, תושבי הקיבוצים והמושבים וכל מדינת ישראל – זה כיף לא נורמלי.

משה כחלון: ואני חושב שממש נפלה בחלקי זכות גדולה לעשות את זה.

משה כחלון: אני מבקש לשתף אתכם בחוויה קטנה ממש, מאתמול, ואני מכיר את כל הסקפטיות בנושא הדיור – ונדבר גם עליו – וזה בסדר; זה מאבק לא קל.

משה כחלון: תמיד אני אומר:

משה כחלון: אל תשכחו שאני לא יצרתי את המשבר, אני רק התנדבתי לפתור אותו, ואנחנו יודעים מה קורה למתנדבים.

משה כחלון: אז זה בסדר.

משה כחלון: אני שמח ואני מאושר, ואני עשיתי מאמץ גדול להיות שר אוצר, וזה לא סוד שאנחנו, מבחינה קואליציונית אנחנו מפלגה חשובה בקואליציה, ויכולתי לבחור, חוץ מראש ממשלה, כל תפקיד שרציתי – לא שהייתי מתאים, אבל הייתי יכול – – –

עמיר פרץ: למה ראש הממשלה והשרים לא באים לשמוע דיון כל כך חשוב?

משה כחלון: הוא עסוק.

משה כחלון: הוא עסוק.

עמיר פרץ: השר כחלון, היינו הרבה שנים בכנסת – – –

שלי יחימוביץ': הוא עסוק בתאגיד.

שלי יחימוביץ': לא חשוב התקציב.

שלי יחימוביץ': רק התאגיד – – –

עמיר פרץ: השר כחלון, ראינו הרבה תקציבים – – –

משה כחלון: תנו לי ליהנות.

משה כחלון: תנו לי ליהנות.

עמיר פרץ: תן לנו ליהנות.

משה כחלון: זה מועדון ההנאה ההדדית.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

עמיר פרץ: זה לא – – – זה זלזול בעבודה הקשה שאתה עושה.

משה כחלון: אני חושב שנרשם בפרוטוקול.

משה כחלון: עמיר, עמיר, בוא תשמע דברים טובים.

משה כחלון: עזוב – – –

עמיר פרץ: לא, זה לא מכובד.

עמיר פרץ: זה היחס של ראש הממשלה למצבם של האזרחים.

עמיר פרץ: זה היחס.

עמיר פרץ: זה היחס.

משה כחלון: הוא יודע.

משה כחלון: העברתי לו את הנאום.

עמיר פרץ: – – –

קריאות: – – –

משה כחלון: עמיר, יש לי 15 עמודים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ, ותיק חברי הכנסת, אתה יודע שהיום – – –

משה כחלון: תראה, יואב – – –

יולי יואל אדלשטיין: שר האוצר, רגע.

משה כחלון: יואב גלנט פה?

משה כחלון: אני לא רוצה לומר מה המשקל שלו מול – – –

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני פונה גם אליך.

עמיר פרץ: זה באמת כואב לי.

עמיר פרץ: הייתי פה בהמון תקציבים – – –

משה כחלון: שלא יכאב לך, עמיר.

עמיר פרץ: שר האוצר מדבר, ואין פה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נער הייתי גם זקנתי, וגם אני זוכר שולחן ריק, אבל לא משנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר לכולנו: שר האוצר צריך להציג לנו מה שמכונה בשפה פשוטה בוחטה של חוקים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לו, הוא אומר, 15 דפים.

יולי יואל אדלשטיין: הוא מוגבל בזמן לחצי שעה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני מבקש, אל תפריעו לו.

יולי יואל אדלשטיין: אלו שבאו, באו לשמוע אותו, אז אל תפריעו לו.

משה כחלון: אילן, מצבנו יציב.

משה כחלון: מצבנו יציב.

יואב גלנט: הממשלה יודעת ששר האוצר – – –

יוסי יונה: הם פשוט סומכים עליו, זה הכול.

יוסי יונה: בגלל זה הם לא באו.

עמיר פרץ: השר גלנט, תאמין לי, אני אומר את זה בכאב: יש גם נראות לכל דבר.

משה כחלון: אל תגיד בכאב כלום.

משה כחלון: עזוב, שלא יכאב לך.

משה כחלון: שיכאב לאחרים.

עמיר פרץ: לא, לא, זה משפיע על היחס כלפי האזרחים.

משה כחלון: חבר הכנסת עמיר פרץ, אתמול השתתפתי בבחירת דירות של 250 חבר'ה צעירים בקריית-מוצקין, ואני אומר לכם – כולכם הייתם נהנים.

משה כחלון: לראות את הזוגות האלה, בני 27-26 – לא שזה מספיק.

משה כחלון: זה לא מספיק.

משה כחלון: עשינו שם אלפים, ועוד נעשה, ובעזרת השם, כמה שההיצעים יגדלו, והמלאי יגדל, אנחנו נשלים את זה.

משה כחלון: זה לוקח קצת זמן, משימה לא קלה, אבל נעשה אותה.

משה כחלון: אבל לראות את האנשים האלה מאושרים ושמחים, והאחת עובדת בכרמיאל, והשני עובד ברפא"ל – יצא חרוז, בלי כוונה, זה נכון, שניהם עובדים שם – ובאים לגור במוצקין הצעירה, ובונים את החיים שלהם, וקיבלו מהמדינה.

משה כחלון: פעם ראשונה שם המדינה באה אומרת: זה לכם, לחסרי הדיור – לא, למחוסרי הדיור, נכון?

יעל כהן-פארן: – – –

משה כחלון: מאיפה זה בא עכשיו?

משה כחלון: איזה סרטן?

משה כחלון: מאיפה הבאת לנו סרטן?

משה כחלון: אני גר שם.

יעל כהן-פארן: – – – אם לא נדע, לא נמות.

משה כחלון: אני גר שם.

משה כחלון: את גרה שם?

יעל כהן-פארן: אני לא גרה שם.

משה כחלון: אני גר שם, וילדי גרים שם, ורעייתי גרה שם, אז זה בסדר.

יעל כהן-פארן: – – –

משה כחלון: בתקציב הבא אני נותן על הגנת הסביבה – מה עשינו למען חיפה והתושבים ואיך עצרנו את ההרחבה של בתי-הזיקוק.

משה כחלון: אני לא יודע מה את עשית, אבל אני מודיע לך שאני עצרתי את ההרחבה של בתי-זיקוק היום – לפני יומיים-שלושה.

משה כחלון: אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.

יעל כהן-פארן: אני מאוד מודה לך.

משה כחלון: אל תודי לי.

משה כחלון: אל תודי לי.

משה כחלון: מה שאני עושה, אני עושה למען אזרחי מדינת ישראל.

משה כחלון: אני באמת אודה לכם אם נישאר בעניין.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

משה כחלון: מה עוד יש לנו?

משה כחלון: אני חושב שאחד הדברים הגדולים שעשינו, ואני מתפלא שזה לא נעשה עד עכשיו, זה הפסקת הספסרות בקרקע.

משה כחלון: חברים, אין ספסרות בקרקעות מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: תבדוק את זה, אדוני השר.

משה כחלון: לא, לא.

משה כחלון: שנייה.

משה כחלון: אני אשלים.

משה כחלון: אורלי, אני אשלים.

משה כחלון: אין ספסרות בקרקע לבנייה רוויה.

משה כחלון: תני להשלים.

משה כחלון: הם קצת – אבל אנחנו יותר סבלניים.

יוסי יונה: מי זה אנחנו, אדוני השר?

משה כחלון: אנחנו זה האופוזיציה, והם זה הקואליציה.

מיקי לוי: – – –

משה כחלון: מיקי, אחר כך אני אגיד לך, אם תרצה.

משה כחלון: על כל פנים, המהלך הזה באמת עזר לכל האוכלוסיות.

משה כחלון: יש היום אלפי דירות במחיר למשתכן למגזר הערבי; חברים, זה דבר שלא הצלחנו לעשות בעבר, כי עד שלא הפסיקו עם זה, לא היה אפשר לעשות את זה.

משה כחלון: לדעתי, לדרוזים אפילו אין עדיין.

משה כחלון: איפה אכרם?

משה כחלון: לדרוזים שמנו?

קריאה: – – –

משה כחלון: עוד לא.

משה כחלון: אתה רואה, צריכים להיזהר.

משה כחלון: אבל במגזר הערבי – אלפי יחידות, וזה ייתן דחיפה גדולה מאוד.

משה כחלון: נכון שזה שינוי, נכון שהם יגורו בבנייה רוויה, אבל זה ישחרר המון לחץ.

משה כחלון: עד היום הגרילו אנשים בראשון-לציון, ברעננה, בראש-העין, בירוחם, בעפולה, בלוד, בדימונה, באופקים, בבית-שמש, במעלות-תרשיחא, בעתלית, בשדרות ובירושלים.

משה כחלון: בקרוב – כשאני אומר בקרוב, זה ממש בשבועות הקרובים – ייסגרו ההגרלות בהרצליה, בבית-דגן, בשוהם, במודיעין, ביבנה, בגן-יבנה, במבשרת-ציון, בחיפה ובקריית-ביאליק.

משה כחלון: כל אחד שייגש למקומות האלה, ומדובר על עשרות אלפים, יזכה בהנחה של בין 300,000 שקל – וזה יכול להגיע גם ל-500,000 שקל, תלוי בערך הקרקע.

משה כחלון: בפריפריה תמיד זה פחות, אבל באחוזים זה הרבה.

משה כחלון: אני שמח שהשר גלנט פה, לנושא של הדיור הציבורי.

קריאה: שכונות לחרדים.

משה כחלון: יש גם שכונות חרדיות.

משה כחלון: יש, יש.

משה כחלון: דיור ציבורי: השר גלנט, בשנה שעברה, שיפץ מאות דירות שהיו סגורות ולא משופצות, ואנשים נכנסו לגור.

משה כחלון: אם אתם תראו את הסרטונים, ואי-אפשר ללכת לכל בית לראות; רבותי, זה מרגש, מרגש, מרגש, לראות את האנשים האלה שקיבלו דירות.

משה כחלון: בנוסף, משרד הבינוי והשיכון רכש עוד 600 דירות.

משה כחלון: אני שמח שמשרד הבינוי, באמת, בהובלת גלנט, התעקש גם לשפץ את הדירות האלה – דבר שלא עשו בעבר, לא עשו בעבר.

משה כחלון: בתקציב הקרוב נכלל פרויקט משותף עם הסוכנות היהודית לבניית 3,000 יחידות, וחצי מיליארד ש"ח יגיעו מחוק המכר, ועוד מיליארד ש"ח יגיעו מהנפקת אג"חים.

משה כחלון: אני אמרתי שלא תהיה הפרטה.

משה כחלון: לא תהיה הפרטה.

משה כחלון: השבוע הודיע משרד הבינוי והשיכון – ומטה הדיור – על זכייה של שש חברות בין-לאומיות לבנייה.

משה כחלון: אנחנו יודעים שיש לנו בעיה בארץ, ואני מאוד רגיש להבאת עובדים זרים כי אני חושב שצריך לספק מקומות עבודה לאזרחי מדינת ישראל.

משה כחלון: אבל, יש בעיה באמצעי ייצור, גם בעובדים רגילים, שעובדים עבודה רטובה, מה שנקרא, ומהנדסים, ומפעילי מנופים וטרקטורים, והחברות האלה מביאות אתן, כל חברה, 1,000 עובדים ואת המנופים שלהם ואת כלי הצמ"ה שלהם ואת כל מה שדרוש כדי לעזור לקבלנים.

משה כחלון: זה לא נגד הקבלנים.

משה כחלון: הקבלנים הלכו לבג"ץ.

משה כחלון: זה לא נגד הקבלנים.

משה כחלון: הקבלנים צריכים עזרה.

משה כחלון: היום השוק צריך יותר דירות משהיו בעבר, וכוח העבודה מוגבל.

משה כחלון: החברות יגיעו לתקופה מוגבלת, יסיימו את העבודה, והם ממש מגיעים כאגודה אחת, ולא כל אחד מביא עובד והעובד הזה מתחיל לעבור ממקום למקום.

משה כחלון: אני חושב שהמהלך הזה הוא שייתן זריקה נוספת לבנייה במדינת ישראל, שגם כך יש לנו אתה בעיות, כמו שאתם יודעים.

משה כחלון: בכל הנושא של התקציבים החברתיים, אתמול – יוסי, זה היה אתמול או שלשום?

משה כחלון: מתי הייתי בוועדת הכספים?

קריאה: שלשום.

משה כחלון: תאמין לי, התאגיד הזה הוציא אותי מריכוז.

זהבה גלאון: גם – – –

קריאה: – – – שיש פתרון, אדוני.

קריאה: אולי תגיד לנו אותו.

משה כחלון: יש.

משה כחלון: קיבלתם את זה דרך התקשורת.

משה כחלון: בנושאים התקציביים, שלשום הופעתי בוועדת הכספים והקפדתי שכל חבר כנסת יקבל נייר ממש מפורט עם כל התקציבים, שאפשר יהיה לבדוק אותם.

משה כחלון: חשוב לי שכשאני נותן נתונים, יבדקו אותם.

משה כחלון: אני שמח שבאמת קיבלתי שם אפילו מחמאות, אבל בעניין הזה אני באמת מוצא בכנסת – – –

באסל גטאס: על חשבון – – –

משה כחלון: גטאס, עוד פעם אתה?

משה כחלון: ואללה, סטנה שוואיה.

משה כחלון: קיבלתי שם מחמאות, ואני באמת מצאתי בעלי-ברית אמיתיים, לפחות לנושאים החברתיים, בוועדת הכספים.

משה כחלון: זו הזדמנות גם להודות לכם.

משה כחלון: חברים, למי שלא חבר בוועדת כספים, חשוב לי להגיד לכם שתפיסת העולם שלי, ואני חושב שחלק

משה כחלון: כם מכירים אותי כי אני מטייל בבית הזה הרבה זמן, היא: ילד זה ילד.

משה כחלון: אני גדלתי על ערכים של ממלכתיות.

משה כחלון: ילד זה ילד, ולא חשוב איפה הוא נולד, ולא חשוב אם ההורים שלו מדברים עברית, רוסית, אמהרית או ערבית, ולא חשוב אם הוא חובש כיפה או לא חובש כיפה.

משה כחלון: ילד זה ילד.

משה כחלון: אדם זה אדם, אזרח זה אזרח, אם הוא גר במושב, בכפר או ברבבה ג'.

משה כחלון: בשבילי, כולם אותו דבר.

משה כחלון: חברים, החזרנו את קצבאות הילדים.

משה כחלון: הקצבאות האלה תורמות תרומה ישירה גם במישור החברתי וכמובן במאבק בעוני, בעידוד צמיחה וגם בצמצום הפערים החברתיים במדינת ישראל.

משה כחלון: אני לא נגד קצבאות, ואני מותקף על זה הרבה.

משה כחלון: אני חושב שצריך לצמצם.

משה כחלון: אני חושב שקצבאות זה סוג של צמצום פערים, וצריך לתת אותן.

משה כחלון: זה עוזר, זה עוזר, זה עוזר.

משה כחלון: עשינו את ה"חיסכון לכל ילד".

משה כחלון: חברים, כשמדובר ב"חיסכון לכל ילד", זה אומר שמדינת ישראל מפקידה בחשבון של הילדים – לא משנה כרגע אם זה בקופת גמל או בבנקים – ובסוף הדרך הם נפגשים עם 20,000 שקלים.

משה כחלון: יכול להיות שחלק מהאנשים יושבים ואומרים: מה זה 20,000 שקלים?

משה כחלון: אני אומר לכם שיש אנשים שאם בגיל 18 יהיו להם 20,000 שקלים, זה יביא אותם למקום אחר; יביא אותם לתקווה – להתחיל עם משהו.

משה כחלון: בכסף הזה הוא יכול, אם ירצה – להתחתן, אם ירצה – לפתוח עסק, לימודים, כמעט כל מה שהוא ירצה.

משה כחלון: הגדלת הקצבה לקשישים מקבלי הבטחת הכנסה: אני חושב שזה מהלך חברתי.

משה כחלון: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות הכול כדי שהתופעה הזאת, שרוב העניים הם קשישים, צריכה לחלוף.

משה כחלון: אנחנו עובדים בכיוון הזה.

משה כחלון: מאז אני שר האוצר, אני חושב שהשקענו שם באמת הרבה – לא הרבה הרבה אבל הרבה מיליארדים או לפחות מאות-מיליוני שקלים, כדי לצמצם ובאמת להיפרד מהעניין הזה שהעניים או רוב העניים הם קשישים או שרוב הקשישים הם עניים.

משה כחלון: יחד עם עמיתי השר אריה דרעי והשר ישראל כץ נתנו דחיפה גדולה להוזלת התחבורה הציבורית, מחירי התחבורה הציבורית, כי אנחנו יודעים בסוף מי נוסע בתחבורה הציבורית.

משה כחלון: לא יכול להיות שלנסוע במכונית יהיה יותר זול מאשר לנסוע בתחבורה הציבורית.

אריה מכלוף דרעי: אתה יכול לצרף אותי למשרד – – –

משה כחלון: הכול, אני למדתי – – –

אריה מכלוף דרעי: אתה לא חייב להגיד.

משה כחלון: מגבירים את החלוקה הדיפרנציאלית של תקציבי החינוך והרווחה, על מנת להפוך את הססמאות של שוויון הזדמנויות למעשים.

משה כחלון: סיימנו הסכמי שכר עם ההסתדרות, ובאמת בפעם הראשונה זה הולך לפי אחוזים, כך שהחלש מקבל יותר.

משה כחלון: אני אסביר את זה ממש בשני משפטים.

משה כחלון: לדוגמה, נעשה את זה עגול: ברגע שמוסיפים 10%, לתקופה, אדם עם 60,000 מקבל תוספת של 6,000, ואדם עם 6,000 מקבל 600.

משה כחלון: לא מספיק שכבר מן אללה יש הפער הזה בין 60,000 ל-6,000, אנחנו נותנים לו עכשיו עוד מכה ועושים לו עוד 5,400.

משה כחלון: אני באמת רוצה להגיד מילה טובה ליושב-ראש ההסתדרות.

משה כחלון: זה לא היה קל.

משה כחלון: חבר'ה, הוועדים הם חזקים.

משה כחלון: בדרך כלל, החזקים גם יודעים להילחם, אני מרגיש את זה מצוין.

משה כחלון: אף פעם לא ראיתי את החלשים נלחמים בי, תמיד נלחמו בי החזקים.

משה כחלון: החזקים הם חזקים, אבל הם מעט, כנראה, ואלה שלא נלחמים הם הרבה והם יותר שותקים.

משה כחלון: אז אני חושב שזה מהלך משמעותי מבחינה חברתית למדינת ישראל.

משה כחלון: אני רוצה באמת להדגיש שממדי האבטלה במדינת ישראל הם הנמוכים ב-50 השנים האחרונות כמעט.

משה כחלון: זה לא סתם שאני חוזר על זה שלוש פעמים.

משה כחלון: חברים, האסון, התחושה – אני לא רוצה להגיד אסון, חס וחלילה – התחושה הכי גרועה לבן-אדם היא שהוא לא עובד והוא לא מסוגל לפרנס את המשפחה שלו.

משה כחלון: אין בעיה שאני מכיר שהיא יותר גדולה מזו.

משה כחלון: אני לא רוצה אפילו להיזכר בתקופות האלה, שאבא שלך מגיע הביתה – או לא מגיע הביתה – יושב, ואין לו עבודה.

משה כחלון: ואתה לא יכול לבקש – – –

יוסי יונה: אדוני השר, אחת הסוגיות המרכזיות בתחום הזה היא שהשכר הריאלי בישראל לא עלה כבר יותר מעשור, זאת אומרת, גם כשאנשים נכנסים לשוק העבודה, אני מאמין שאתה יודע את זה היטב, עדיין – – –

משה כחלון: יוסי, אני מסכים אתך.

משה כחלון: יוסק'ה, אתה יודע, אנחנו רוצים לעשות הכי טוב, ואנחנו עושים טוב.

משה כחלון: אתה צודק.

משה כחלון: אם הייתי יכול עכשיו לתת לכל אחד שכר 15,000 שקל, הייתי עושה את זה.

משה כחלון: אתה יודע, יש מגבלות.

משה כחלון: להגיד לך שאתה לא צודק?

משה כחלון: להגיד לך שזה הוגן שבן-אדם הולך עם 5,000 שקל הביתה?

משה כחלון: אני אומר לך לא.

משה כחלון: לא.

משה כחלון: אותי פרנסו עם 5,000 שקל בסכומים של היום, זה לא פייר.

משה כחלון: וזה פייר שבן-אדם מגיע הביתה בחג עם סרוויס והשני, עובד קבלן, עם שוקולד?

משה כחלון: זה פייר?

משה כחלון: זה לא פייר.

יוסי יונה: זה פועל יוצא של מדיניות.

משה כחלון: בסדר, אבל עכשיו אתה רואה, אתה רואה.

משה כחלון: כל יום אתה שומע: 200, 300, 500, 700.

משה כחלון: מאיפה זה בא?

משה כחלון: מאיפה זה בא כל קליטת עובדי הקבלן האלה?

משה כחלון: מה, הם באו מהשמים?

משה כחלון: למה לא היה עד עכשיו?

משה כחלון: כי אנחנו עושים את זה.

משה כחלון: שמים על זה כסף ועושים את זה.

משה כחלון: כל העוולות האלה – עכשיו, אני לא יכול לתקן עוולות של 60 שנה בשעתיים.

משה כחלון: צריך זמן לזה, אבל אם אתה רואה 300 פה, ו-500 פה, ו-200 פה, ושער-מנשה – סיפר לי עכשיו אבי ניסנקורן, שקלטו בשבוע שעבר 50 נשים ערביות מהמשולש, עובדות בשער-מנשה – – –

עמיר פרץ: – – –

משה כחלון: כן, זה בית-חולים.

משה כחלון: אתה יודע איזה כיף זה?

משה כחלון: אתם יודעים שאני עמדתי מול 300 האיש האלה, נשים וגברים, ובאמת עולות מאתיופיה ומרוסיה, וצבריות, ויהודים וערבים, לראות אותם בעיניים, ערב ראש השנה, ואמרתי להם: באנו לפה להגיד לכם שאתם עובדים מן המניין; ואז איזו אישה צועקת: תודה.

משה כחלון: אמרתי לה: את לא צריכה להגיד תודה, בסך הכול באנו להחזיר לכם את מה שלקחו מכם.

משה כחלון: באנו להחזיר לכם את הטיפת-כלום שלא היה לכם ולקחו מכם; כמו חופשה נורמלית, כמו תנאים סוציאליים.

משה כחלון: לראות את האנשים האלה הולכים ערב החג הביתה בתחושה הזאת – ואני לא רוצה להיות יותר מדי רגשי, אבל אני ארשה לעצמי – כשעמדתי והסתכלתי עליהם, אמרתי: איפה היה משה כחלון כשאבא שלי ישב שם בשורה הזאת?

משה כחלון: ולכן, יוסי, הלב שלנו, הנשמה שלנו שם, ואנחנו עושים את זה ומיישמים את זה, ונמשיך ליישם את זה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

משה כחלון: אנחנו מנצלים את הצמיחה לתקציבים החברתיים, לתקציבים האזרחיים, ולא בכדי אתם רואים את המיליארדים האלה לחינוך, לרווחה, לבריאות, לדיור ציבורי – כל הפעולות האלה מגיעות מהצמיחה.

משה כחלון: אנחנו לא מדפיסים כסף, אנחנו לא מגדילים את החוב, אנחנו לא מגדילים את הגירעון.

אורלי לוי אבקסיס: – – – לדיור הציבורי.

משה כחלון: אורלי, גם להנפיק עולה כסף.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר – – –

משה כחלון: אין חינם כלום.

משה כחלון: חוץ מגשם – גם על גשם עוד מעט נתחיל לשלם.

אורלי לוי אבקסיס: זו מכירה של דירות, זו הקטנת המלאי.

משה כחלון: ברור.

משה כחלון: ברור.

משה כחלון: אנחנו מתקנים עיוותים בתחום המס.

משה כחלון: הורדנו את מס החברות מ-26.5%, זה יגיע בהבשלה מלאה ל-23%.

משה כחלון: זה הוכיח את עצמו.

משה כחלון: בשנה שעברה התחלנו במהלך.

משה כחלון: זה יגדיל את הצמיחה.

משה כחלון: הורדנו את המע"מ – זה הגדיל את הצריכה.

משה כחלון: אנחנו רואים את התוצאות היום.

משה כחלון: עשינו רפורמה אדירה בשוק ההיי-טק.

משה כחלון: כבר היום מגיעות חברות, קיבלנו על זה מחמאות, באמת, מכל העולם.

משה כחלון: ואנחנו מביאים לפה מפעלים חשובים, גדולים, שיעודדו את הצמיחה.

משה כחלון: יש לנו עניין יוקר המחיה – אנחנו נאבקים ונלחמים ביוקר המחיה, ואני ממש-ממש שמח שגם ה-IMF פרסם בדוח שלו, ואני לא אפרט הכול.

משה כחלון: ברושי עכשיו יתעצבן, אבל לא חשוב.

איתן ברושי: יש לי סבלנות.

משה כחלון: חברים, ההתערבות הממשלתית בשלוש מדינות בעולם גרמה להורדת מחירים.

משה כחלון: זה פרסום של IMF, לא שלי.

משה כחלון: ונכון שזה מרגיז, יש פה קבוצות כוח שאף פעם לא נגעו בהן ולא התעסקו אתן, אבל יש 8 מיליון איש.

משה כחלון: 8 מיליון איש בשנה שעברה שילמו 17 שקלים על עגבנייה ירוקה.

משה כחלון: למה?

משה כחלון: הנה, השנה שילמו 4 שקלים, על אדומה.

משה כחלון: למה?

משה כחלון: דגים, בשר, שמן.

משה כחלון: פתחנו לייבוא.

משה כחלון: כן.

משה כחלון: אנחנו במשא-מתן עם החקלאים, אנחנו שומרים על החקלאים.

קריאות: – – –

אילן גילאון: תספר לנו איפה אתה קונה ב-4 שקלים, שאני אוכל לקנות – – –

משה כחלון: למה, איפה אתה קונה?

משה כחלון: אני לא רוצה לעשות פרסומות.

מיקי רוזנטל: מייבאים אותן ממדינות שמסבסדות את החקלאים – – –

חיים ילין: – – –

משה כחלון: שמענו את כולם, ואני כל כך שמח – – –

חיים ילין: – – – זה מה שיצא.

משה כחלון: שמעתי.

משה כחלון: אני כל כך שמח, חברים, אני כל כך שמח שכל המחקרים האלה הם של ה-IMF ולא של משרד האוצר.

משה כחלון: כך לפחות אם אתם רוצים, תרימו טלפון ותתווכחו אתם.

קריאות: – – –

חיים ילין: – – – מוכרים ב-5, 6, 7.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין, לפחות תשב.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אוהב שצועקים גם כשיושבים.

חיים ילין: כשמעבירים את התקציב אני לא יכול לשבת.

חיים ילין: כואב לי הגב מרוב משקל.

משה כחלון: התקציב שאנחנו מביאים היום הוא תקציב של צמיחה, של צמצום פערים חברתיים, של הגדלת ההוצאה הציבורית, של הפחתת מסים והמשך תנופה של כל משרדי הממשלה, בדגש על המשרדים החברתיים.

משה כחלון: חברים, תקציב מערכת הבריאות יגדל בכ-8.5 מיליארד ש"ח על פני שנתיים.

משה כחלון: לא אחת.

משה כחלון: דו-שנתי.

משה כחלון: זה הגידול השנתי הגבוה ביותר במערכת מאז ומעולם.

משה כחלון: זה מה שכתבו לי, ליצמן.

משה כחלון: זה נכון?

יעקב ליצמן: ההסכם עם האוצר הוא תלת-שנתי.

משה כחלון: אז תלת-שנתי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רואה, וזה לא עוזר, כי לחבר הכנסת ילין עדיין כואב הגב, כמה שלא תוסיף תקציב.

משה כחלון: הגידול התקציבי במשרד הבריאות ביחד עם השינויים המבניים המקודמים בשנים האחרונות מצביעים על החשיבות הרבה שאנחנו מייחסים למערכת הבריאות הציבורית.

משה כחלון: ואני אומר לכם, יש לנו מערכת בריאות ציבורית טובה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – בפריפריה.

משה כחלון: – – – צריך להמשיך עם זה.

משה כחלון: יש לנו מערכת בריאות טובה.

משה כחלון: יישום התוכנית לקיצור תורים וליישום חוק הצינון – לשם כך יוקצו השנה 780 מיליון ש"ח.

משה כחלון: סל הבריאות – ליצמן – סל הבריאות – תוספת של חצי מיליארד ש"ח.

משה כחלון: כסף.

משה כחלון: כשישבתי עם השר ליצמן ב-02:30 כדי לסגור את התקציב, שאלתי אותו: השר ליצמן, מה אנחנו עושים כדי למנוע את התמונה שאימא או אבא או בן או בת יגידו על האימא: אם היה לנו כסף היא הייתה ניצלת?

משה כחלון: הוא אמר: רק סל בריאות משמעותי.

משה כחלון: ולא הוספנו ב-5%, 7% – חצי מיליארד שקל.

משה כחלון: חברים, זה מספר אדיר.

משה כחלון: ואני מקווה מאוד שלא יצטרכו אותו, אבל אם אזרחי מדינת ישראל – ולא תהיה פה רפואה לעניים, רפואה לעשירים.

משה כחלון: סל הבריאות הוא לכולם.

משה כחלון: זה מה שאנחנו מנסים לעשות ולשם אנחנו דוחפים.

משה כחלון: תקציב החינוך יגדל ב-6.8% – מ-52.2 מיליארד ב-2016 ל-55.8 מיליארד עד 2018 – בהבשלה מלאה.

משה כחלון: תקציב הרווחה יגדל ב-13.7% – מ-6.5 מיליארד ל-7.4 מיליארד.

משה כחלון: שיקום שכונות – עלייה בתקציב המיועד לשיקום שכונות פיזי וחברתי בהיקף של כ-70%, מ-90 מיליון שקלים ב-2016 לכ-160 מיליון שקלים ב-2018-2017.

משה כחלון: התקציב הזה משקף תפיסת עולם, כמובן חברתית.

משה כחלון: תוכנית הצפון – יחד עם השרים ליברמן ודרעי סיכמנו על ועדת מנכ"לים שתביא ליישום התוכנית כבר במסגרת 17'–18', מסגרת התקציב.

משה כחלון: במסגרת הצעדים המתוכננים, העברת מחנות צה"ל לצפון – אם תרצו, נקרא לזה "שהם 4"; העתקת פעילות של חברות ממשלתיות שאנחנו נותנים להן תמריצים, כבר דיברנו עם חלק מהחברות; השקעה של מיליארדים בתשתיות ותקצוב וכלים נוספים לעידוד התעסוקה.

משה כחלון: אנחנו רואים את אחת הבעיות שם, בעיית תעסוקה.

משה כחלון: תוכנית החומש – – –

אראל מרגלית: אם לא תהיה תוכנית לצפון – – –

משה כחלון: בוא, אראל, אראל, בוא, את – – –

אראל מרגלית: לא לא, באמת – – –

משה כחלון: את ההצגה שלך כבר עשית.

אראל מרגלית: למה אתה אומר הצגה?

אראל מרגלית: מי אתה שתגיד לי הצגה?

משה כחלון: כי את ההצגה שלך עשית.

אראל מרגלית: אני, יש לי מה להגיד, זה לא הצגה.

אראל מרגלית: אתה לא רוצה – – –

משה כחלון: את ההצגה שלך עשית בוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש לך מה להגיד, יש לך חמש דקות עוד מעט להגיד את זה.

אראל מרגלית: איזה הצגה?

אראל מרגלית: איך אתה מדבר?

משה כחלון: את ההצגה שלך עשית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית.

אראל מרגלית: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, אתה רשום לדיבור.

אראל מרגלית: למה, אתה לא עושה הצגות?

אראל מרגלית: אני אומר לך שאתה עושה הצגות?

אראל מרגלית: מה זה הצגה?

משה כחלון: אתה לא רוצה שאני אפרט לך אותה, תאמין לי.

אראל מרגלית: סליחה, בוא תפרט.

אראל מרגלית: מה זה הדיבור הזה?

אראל מרגלית: מה זה הצגה?

משה כחלון: מה שעשית בוועדת כספים – – –

אראל מרגלית: אני עשיתי בוועדת כספים?

אראל מרגלית: דיברתי אתך בוועדת כספים.

משה כחלון: דיברת אתי?

אראל מרגלית: כן.

משה כחלון: הבאת ילדים שם.

אראל מרגלית: לא, אני לא הבאתי את הילדים.

אראל מרגלית: אני הבאתי את הילדים?

אראל מרגלית: – – – תגיד לי, מאיפה אתה לוקח את זה?

משה כחלון: טוב, אראל, ממשיכים הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אראל מרגלית: בוא'נה, תקשיב, מה אתה חושב, מה אנחנו פה?

משה כחלון: טוב.

משה כחלון: חבר הכנסת מרגלית.

אראל מרגלית: כן.

משה כחלון: אמרתי את מה שיש לי.

משה כחלון: אתה רוצה לדבר – –

אראל מרגלית: הצגה.

משה כחלון: – – תעלה.

משה כחלון: כן.

משה כחלון: הצגה.

אראל מרגלית: תגיד, אתה לא מתבייש?

משה כחלון: לא, כי אתה עושה הצגות.

משה כחלון: אני יודע מי עובד ומי מדבר.

משה כחלון: אתה עושה הצגות, אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אראל מרגלית: תגיד, מה זה?

אראל מרגלית: מה זה הדיבור הזה?

משה כחלון: במסגרת הצעתי, כמו שאמרתי, תוכנית חומש למגזר הערבי זה משהו חסר תקדים בהיקפו – –

אראל מרגלית: בושה.

משה כחלון: – – התוכנית מתוקצבת ונכללת בתקציב.

משה כחלון: עד היום הועברו יותר ממיליארד שקלים – –

אראל מרגלית: – – – מקום עבודה אחד בצפון?

משה כחלון: – – ו-800 מיליון שקלים נמצאים בצינורות.

אראל מרגלית: בושה.

משה כחלון: קראתי בכל מיני מקומות על כל מיני דילים – מס דירה שלישית תמורת זה – חברים, אני עומד פה ואומר: אין דילים, לא היו דילים ולא יהיו דילים.

משה כחלון: אני מאמין במס הזה, ואני מבקש לנסות להבהיר במשפט אחד; אני שומע המון טענות, שאומרים: אדם שיש לו שתי דירות בתל-אביב – ב-20 מיליון, ואדם שיש לו שלוש דירות בפריפריה – במיליון וחצי או שניים.

קריאה: שאלה טובה.

משה כחלון: אדם שיש לו דירה ב-20 מיליון, מן הסתם הוא לא גר בשתיים, נכון?

משה כחלון: אז הוא משכיר אחת.

משה כחלון: השכר זה יותר מ-4,700?

משה כחלון: סתיו, את יודעת את המספרים במדויק, מעל איזה סכום משלמים מס?

איציק שמולי: 5,000.

מיקי רוזנטל: 5,100.

איילת נחמיאס ורבין: לא, 5,070.

משה כחלון: 5,070.

משה כחלון: נלך על 5,100.

משה כחלון: אז הוא משלם מס.

משה כחלון: אי-אפשר להגיד – –

מנואל טרכטנברג: או שכן או שלא.

משה כחלון: – – שהאדם הזה, שיש לו דירה של 20 מיליון, לא משלם מס, וזה שיש לו דירות קטנות משלם מס.

משה כחלון: אז הוא משלם מס.

משה כחלון: ואני אומר שוב, זה מס ריבוי נכסים.

מנואל טרכטנברג: אבל מס על השווי, לא – – –

סתיו שפיר: והאכיפה – –

מנואל טרכטנברג: זה מס על ההכנסה, ולא מס על השווי.

משה כחלון: כן – –

סתיו שפיר: – – כ-10% מאלה שאמורים לשלם – – –

משה כחלון: – – אבל שם זה אחוז.

משה כחלון: שם זה אחוז מערך הדירה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

משה כחלון: בסדר, רק חשוב שתדעו שהוא גם משלם.

משה כחלון: לא, נוצר איזה מצב כאילו אנשים שיש להם דירה של 20 לא משלמים.

משה כחלון: משלמים.

משה כחלון: המס על שלוש דירות זה מס ריבוי נכסים, והמס – – –

סתיו שפיר: בפועל לא משלמים – – –

קריאה: מה מטרת – – –

משה כחלון: למה לא משלמים?

סתיו שפיר: כי האכיפה של המס הזה – –

משה כחלון: אה, האכיפה.

סתיו שפיר: – – בסוף תגיע ל-10% ו-15% – – –

משה כחלון: טוב, אכיפה, אכיפה – נצטרך לעשות דברים נוספים.

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אדוני השר, מס על שכר דירה לא נאכף בישראל כמעט באופן – – –

משה כחלון: אנחנו נתגבר את מערכת האכיפה.

קריאות: – – –

משה כחלון: הדוח האחרון של קרן המטבע העולמית מציין את ישראל – אמרתי את זה, אבל עכשיו אני אומר את זה מהכתוב – מציין את ישראל כאחת המדינות הבולטות שבהן מדיניות הממשלה הביאה לירידת מחירים במזון.

משה כחלון: על-פי נתוני הלמ"ס, בשנה האחרונה ירדו מחירי הירקות והפירות ב-3.6%, וכשאני אומר "ירדו", ראשית, צריכים להיות מאושרים שזה לא עלה, ושנית – ירד.

משה כחלון: מחיר המזון ירד ב-1.6%, ומחירי התחבורה והתקשורת – בכ-3%, השר דרעי.

משה כחלון: בשנה האחרונה אנחנו רואים שינויים, לא מספיק, אנחנו ממשיכים לעשות – יש קבוצות כוח מאוד מאוד חזקות שנלחמות בנו בכל התחומים.

משה כחלון: אנשים עם כסף יש להם יתרון, אין מה לעשות, יש להם כסף.

משה כחלון: מי שיש לו כסף – יש לו כוח.

משה כחלון: מי שיש לו כוח – יש לו קול, שומעים אותו; הוא יודע לארגן – הוא יודע לארגן, יודע לאסוף, ולכן האנשים האלה הם אנשים חזקים.

משה כחלון: זה לא סתם שהגענו להיכן שהגענו.

משה כחלון: ועדת הכספים של הכנסת אישרה פה-אחד – וזאת הזדמנות גם להגיד תודה לאופוזיציה – את החוק להגבלת שכר הבכירים.

משה כחלון: דבר נוסף, בתיאום עם יושב-ראש הוועדה, הרב גפני, העברנו חוק שהחזיר הטבות מס להרבה מאוד – הרבה מאוד – יישובים בצפון ובדרום, שיצאו מהמעגל הזה.

משה כחלון: התוספת היא כ-400 מיליון שקלים.

משה כחלון: ואני רוצה לסיים – ואני הייתי פה בממשלה – לא הקודמת, לפניה – אני חושב שמה שמוצג בפניכם היום, חברי הכנסת, זה תקציב חברתי, מאוזן, צודק ככל שניתן – צודק ככל שניתן – שוויוני, מנסה לעשות צדק כמה שרק אפשר, ואני מקווה מאוד – אני כמעט בטוח שזה יקרה, אבל אתם יודעים למי ניתנה הנבואה – שבעוד שנה אני אעמוד כאן ואתן לכם דין-וחשבון על השנה שחלפה, ואני כמעט בטוח שאני אוכל לעמוד באותו ביטחון שעמדתי כאן ולהגיד לכם את כל מה – – –

קריאה: – – –

משה כחלון: לא.

משה כחלון: שנה שנה שנה.

משה כחלון: ההצבעה היא דו-שנתית, אבל התקציב הוא לשנה ועוד שנה.

משה כחלון: ובאמת, כפי שאמרתי, לכל המגזרים – למושבים, לקיבוצים, ולעיירות הפיתוח וליהודה ושומרון, ונגב וגליל ולכולם – יהודים, ערבים, דרוזים.

משה כחלון: כפי שאמרתי, לגבי המגזר הדרוזי, עשינו גם תוכנית חומש ב-2.2 מיליארד שקלים – אכרם חסון פה; אפשר להירגע, הכול בסדר – ובאמת ניסינו לחלק את זה כמה שרק אפשר בצורה הוגנת, צודקת ועניינית.

משה כחלון: אני מבקש את תמיכת הכנסת בתקציב, ואני כמעט בטוח שאני גם אקבל – לא מכולם, אבל לפחות בלב אתם אתי.

משה כחלון: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אנחנו מאוד ענייניים, משתדלים להיות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר האוצר משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנפתח בדיון אני אבקש לשבת, וקצת שקט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אדוני שר האוצר, אני חושב שאם אתה תשב אתה תזכה – אני מניח – בעוד קול בהצבעה על התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: ואם לא תשב, אנחנו לא נוכל לשמוע הצהרת אמונים של חבר כנסת נוסף, ואז יהיה לך קול אחד פחות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של השר אריה דרעי, שנכנסה לתוקפה היום, יום רביעי, א' בחשוון תשע"ז, 2 בנובמבר 2016, בא במקומו חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

קריאות: – – –

איתן כבל: טוב, הוא לא מגיע.

איתן כבל: הבא בתור.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מחכה לו, אני מחכה לקצת שקט באולם.

יולי יואל אדלשטיין: אני עוד לא קראתי לו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אם הוא לא מגיע, הבא בתור.

יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות, אבל גם לבא בתור, חבר הכנסת כבל, אנחנו ניתן אותו כבוד בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: נדבר, נעמוד, נקום, נטייל, אין לנו בעיה היום.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מגיעים למקומות, ממש, שגם ותיקי הבית כבר לא זוכרים.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את מיכאל מלכיאלי – מלכּיאלי או מלכיאלי?

יולי יואל אדלשטיין: – לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה תשיב: "מתחייב אני".

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת".

מיכאל מלכיאלי: מתחייב אני.

מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, מחר, יום ג' בחשוון, יחול יום השנה השלישי לעלייתו לגנזי מרומים של מנהיג הדור, מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה.

מיכאל מלכיאלי: פטירתו של מי שסימל את עמוד האור לפני המחנה הותירה חלל גדול עבור ציבורים גדולים במדינת ישראל, המתגעגעים למנהיגותו הנדירה, המלאה באהבת ישראל זכה.

מיכאל מלכיאלי: קשה לי לשכוח את המעמד המיוחד, כשעליתי למעונו לעצה וברכה, והוא, עם סטירת החיבה הייחודית שלו, הרעיף עלי אהבה, הורה דרך ועודד אותי להמשיך ולדאוג לאלו הממתינים ליד מושטת לעזרה.

מיכאל מלכיאלי: הרגעים המרוממים האלה נצורים בי לעד, מהם אני שואב כוח ועידוד בפעילותי הציבורית.

מיכאל מלכיאלי: הבוקר עליתי לציונו הקדוש לשפוך שיח להצלחת עם ישראל ולקבל את ברכת הדרך בשליחותי החדשה.

מיכאל מלכיאלי: גדלתי בירושלים להורים עמלי יום, מור אבי שמואל ואמי מירה, ה' ישמרם ויחיים, הנמצאים עמנו פה, אשר לא חיסרו ממני דבר בגשם וברוח והתוו את דרך המסירות לזולת.

מיכאל מלכיאלי: כילד התחנכתי בתלמוד-תורה "יקירי ירושלים", ומאוחר יותר בישיבת חברון המעטירה, אשר בה צללתי לעומק סודות התלמוד וממנה שאבתי חוכמת חיים יהודית יקרה מפז.

מיכאל מלכיאלי: לאחר נישואי בחרתי לגדל את ילדי בפריפריה הירושלמית, בשכונת נווה-יעקב, ובה התחלתי את דרכי הציבורית כיושב-ראש מינהל קהילתי.

מיכאל מלכיאלי: בשכונה זו נפגשתי עם מצוקות היום-יום של האוכלוסייה המוחלשת המשוועת ליד חמה ומכוונת.

מיכאל מלכיאלי: במקביל, סייעתי לבני התורה השוקדים על תלמודם ומבקשים את קורת הגג הנאותה ומוסדות החינוך לילדיהם.

מיכאל מלכיאלי: כחבר מועצת העיר בירושלים וכחבר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה השתדלתי לפתוח דלת לכל פונה בתחום היתרי הבנייה או הקלה בסבך הביורוקרטיה.

מיכאל מלכיאלי: אני גאה ונרגש לעמוד כאן

מיכאל מלכיאלי: היום כנציג נאמן של תנועת ש"ס המפוארת, וארתום את כל יכולתי, בעזרת השם, להביא עמי לבית-המחוקקים רוח צעירה ונמרצת, המושתתת על דגלי התנועה – עזרה וסיוע לשכבות המוחלשות וחיזוק המסורת היהודית.

מיכאל מלכיאלי: אבטא בגאון את קולם של עמלי התורה – בני הישיבות ואברכי הכוללים שבחרו בחיי הסתפקות במועט למען שימור הגחלת של התורה והמורשת היהודית.

מיכאל מלכיאלי: יהודים יקרים אלו, העושים תורתם קבע ומלאכתם עראי, ומוכפשים לא אחת בשיח הציבורי, הם סיירת המטכ"ל של הרוח היהודית וערובה להמשך קיומו של עם ישראל כחוליה בלתי מנותקת מעברו.

מיכאל מלכיאלי: במעמד זה אשא תפילה לבורא עולם כי אזכה להיות ציר נאמן לשולחי, הלוא הם מועצת חכמי התורה, ובראשם הגאון הגדול, חכם שלום כהן שליט"א, אשר מתווים את דרכנו ומאירים את נתיבותינו, ולאורם אנו הולכים.

מיכאל מלכיאלי: מעל במה זו, המכובדת, ברצוני להביע את רחשי לבי כלפי אדם מיוחד ומופלא שרשם בשתי ידיו את דברי הימים של יהדות ספרד בארץ-ישראל, הלוא הוא יושב-ראש תנועת ש"ס, שר הפנים, הפריפריה, הנגב והגליל, הרב אריה דרעי.

מיכאל מלכיאלי: כבר כנער צעיר רותקתי לדמותו המהפכנית, החותרת נגד הזרם בתעצומות נפש, מתוך דבקות במטרה הנעלה של השבת עטרה ליושנה וזקיפת קומתם של בני עדות המזרח.

מיכאל מלכיאלי: הפריחה המלבבת של הדור הספרדי הצעיר, הערכי, המשכיל, הנראה מול עינינו היום, היא פירות החרישה והזריעה של מרן הרב עובדיה יוסף ושלוחו השר הרב אריה דרעי, אשר כבר לפני 30 שנה, בארץ לא זרועה, במדבר השממה והניתוק, עשו לילות כימים להשיב לב בנים על אבותם.

מיכאל מלכיאלי: העובדה שאני עומד כאן לפניכם בכנסת ישראל, כבן לדור המהפכה הספרדית, היא אות הניצחון הגדול שלהם.

מיכאל מלכיאלי: בהזדמנות זו אני מבקש להודות על אמונו של הרב בי, על עידודו הנמרץ לאורך כל הדרך, וגם על המהלך האצילי שלו למען כניסתי לכנסת, מתוך דוגמה אישית של קידום צעירים ושילובם בעשייה הציבורית.

מיכאל מלכיאלי: ולסיום דברי, ברצוני להודות לאשתי היקרה תהילה, העומדת לימיני ומלווה אותי לאורך כל הדרך בחיים הציבוריים, ומגדלת את ילדינו בחום ובמסירות גם בזמנים רבים שבהם אני נאלץ להיעדר מהבית.

מיכאל מלכיאלי: ייתן ה' ונראה ברכה ונחת מכל ילדינו.

מיכאל מלכיאלי: ואסיים בתפילת רבי נחוניה בן הקנה במשנה מסכת ברכות: בכניסתי אני מתפלל שלא תארע תקלה על ידי.

מיכאל מלכיאלי: אמן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאל מלכיאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לרדת, ילוו אותך למקומך.

יולי יואל אדלשטיין: אתה כבר הוזהרת שבמהלך היום תצטרך להצביע ידנית, כי עדיין המחשב במקומך לא פועל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת, כדי שנשמע את אותו השר אריה דרעי, שהוזכר בנאום הקודם, מברך את חבר הכנסת החדש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת כדי לשמוע את השר אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכולנו שיש לנו עוד דיון – הייתי מגדיר אותו "קצת ארוך".

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, הסדרנים, אמיר – בבקשה תיקחו את חבר הכנסת החדש למקומו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת חנין, טיבי, מיכאלי, בואו ניתן כבוד, חבר הכנסת החדש רוצה לשמוע את המברך.

יולי יואל אדלשטיין: כדי שהוא יהיה חבר כנסת נאלצתי בלב כבד לחתום על מכתב ההתפטרות של חבר הכנסת לשעבר אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: נו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש – – –

באסל גטאס: זה מבטיח שאתם לא פורשים.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי וחברות הכנסת היקרים, משפחת מלכיאלי הרחבה, היקרה, ברוכים הבאים, יום חג לכם, אנחנו מתרגשים בשמחה שלכם.

אריה מכלוף דרעי: כל האורחים שנמצאים כאן, וכמובן, אחרון חביב, חתן המסיבה – הרב מיכאל מלכיאלי, חבר הכנסת החדש שלנו.

אריה מכלוף דרעי: לא אכחד מכם: אני מתרגש.

אריה מכלוף דרעי: אני מתרגש כשאני רואה אברך צעיר, מהילדים הקטנים שלנו, שגדל, והוא, בצניעותו, לא פירט את שאר – עוד מעלות אחרות שלו.

אריה מכלוף דרעי: נכון, אמרו שהוא למד בישיבת חברון, תלמיד חכם, חיבר חיבורים תורניים, מרצה מבוקש, אבל אני מוסיף עוד כמה דברים שאולי חלק מחברי הכנסת, זה גם ימצא חן בעיניהם: תואר ראשון בחינוך, עומד לסיים תואר שני במנהיגות ציבורית, ועוד שורה של דברים.

אריה מכלוף דרעי: ולכן, בשבילי זה, אני אומר לכם את האמת, יום מאושר, לא חלילה כי אני הולך מפה – אני אוהב להיות כאן, ואני נשאר כאן כשר – אני שמח שאני רואה את דור העתיד שלנו, של מנהיגות צעירה, בטוחה, מוכשרת, נמרצת, נכנסת, ולאט-לאט נעביר להם את המושכות ואנחנו נוכל ללכת לביתנו.

אריה מכלוף דרעי: אין שמחה יותר גדולה מזו שאתה רואה שברוך השם יש דור המשך.

אריה מכלוף דרעי: אני מברך אותך, מיכאל, אותך ואת משפחתך, שבעזרת השם, כשם שהתחלת היום ברגל ימין, בנאום יפה ומבריק, תצליח.

אריה מכלוף דרעי: ובעיקר תזכור, בסוף בסוף בסוף, הבית הזה הוא חשוב, והעבודה בו היא חשובה, אבל הדבר החשוב ביותר זה להיות קשוב לאזרח הפשוט – מה שנקרא פשוט – להיות קשוב, לשרת אותו, לזכור שזאת המשימה העיקרית: לתת מענה לכל מי שזקוק לעזרה שלך, שלנו, ולא חלילה וחס לשכוח.

אריה מכלוף דרעי: לזכור, כמו שעשית עד היום, בנווה-יעקב, בעיריית ירושלים, בכל מקום שעשית, עשית את זה בצורה הטובה ביותר, וכוחך היה בעממיות שלך, בפשטות שלך, עם כל המטען, ההשכלה הרחבה שיש לך.

אריה מכלוף דרעי: תמשיך בדרך הזאת, ובעזרת השם אנחנו נהיה גאים ושמחים בהצלחתך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אריה דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך הבא לחבר הכנסת מלכיאלי, וגם ודאי לבני משפחתו, בנות משפחתו, שנמצאים אתנו כאן ביציע.

הצעת חוק-יסוד: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016;

הצעת חוק-יסוד: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16) (שיעור הגירעון וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2017 ואילך), התשע"ז–2016

יולי יואל אדלשטיין: זורקים אותו ישר למים, כי אנחנו נכנסים לדיוני התקציב וחוק ההסדרים.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים – כל דובר חמש דקות – ראשונת הדוברים תהיה חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – עיסאווי פריג', תמר זנדברג, אראל מרגלית, מיכל רוזין, וכן הלאה, על-פי הרשימה – כן כן, ראיתי את הפתק שלך, אבל אתה רשום.

באסל גטאס: אין טעם להיכנס לדיונים – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה תגיד את דבריך, ממילא שר האוצר מסכם אחר כך.

יולי יואל אדלשטיין: ואם אכן יהיה צדק בדבריך, נצטרך להתייחס לזה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה לברך את חבר הכנסת החדש, מיכאל מלכיאלי, את כל המשפחה שלו, אני רואה אותה יושבת נרגשת, אני מודה שזה מרגש לראות אתכם.

זהבה גלאון: יש לך פה הרבה אתגרים, בכנסת הזאת, והמון הצלחה.

זהבה גלאון: אתה מגיע ברגע שאנחנו אמורים – וכמובן, אדוני השר, לא התייעצת קודם, אבל בסדר, טוב.

אריה מכלוף דרעי: אני מודיע לך ששבוע הבא ביום שני אני פה – – – לשעת שאלות.

אריה מכלוף דרעי: אז ככה – – –

זהבה גלאון: אני אתכונן לזה, אדוני, בהחלט.

זהבה גלאון: סמוך עלי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו דנים כאן – או בעיצומו של דיון – על התקציב.

זהבה גלאון: הציג את התקציב שר האוצר משה כחלון, ואני רוצה לומר משהו שאמרתי לשר, גם באופן אישי וגם באופן ציבורי אני אומרת אותו: מרצ לא תהיה אופוזיציה לתקציב שיש בו אלמנטים חברתיים, ובסוגיות מסוימות אנחנו כמובן נתמוך.

זהבה גלאון: אבל מה שמובא לנו כרגע זה תקציב שנצטרך להצביע נגדו, לצערי.

זהבה גלאון: ולפני שאני מדברת או צוללת לגופו של התקציב, אני רוצה לומר, או לתת איזו דוגמה – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, רק שתדעי, אני עוצר את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: דברי – –

זהבה גלאון: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: – – כל עוד לא יהיה כאן שר לא אפעיל מחדש את – – –

זהבה גלאון: מאה אחוז.

זהבה גלאון: כדי להבין איך הממשלה מתייחסת לתקציב המדינה שהונח כאן על השולחן מספיק להסתכל על מה שקורה עם תאגיד השידור הציבורי.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אנחנו התבשרנו לפני שעה קלה שיש סיכום בין ראש הממשלה נתניהו ושר האוצר על הקמת ועדה לבחינת גורל התאגיד.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם שהמשמעות של הקמת הוועדה היא בעצם לקבור קבורת חמור את תאגיד השידור הציבורי.

זהבה גלאון: חבל, אדוני שר האוצר, שאתה הולך עם ראש הממשלה לוועדה הזאת.

זהבה גלאון: אז אם לא ייקבר התאגיד החדש, מה שיקרה – עלול לקרות – שהם עלולים להגיע ביניהם להסכמה לחסל את שרשרת הפיקוד הבכירה, שנקבעה על-ידי גורמים מקצועיים – שהם יהיו אלה שינהלו את התאגיד.

זהבה גלאון: בכל מקרה, גם אם הם לא יקברו אותו סופית, הם יביאו אנשים צייתנים ברוחם ובדמותם, כי ראש הממשלה נתניהו רוצה שליטה פוליטית על תוכני השידור, והוא יעשה הכול, הכול, כדי להשיג אותה.

זהבה גלאון: והוא מוכן על הדרך לרמוס עיתונאים.

זהבה גלאון: גם ברשות השידור הישנה נותרו אנשים ללא ביטחון תעסוקתי, לא סגורים על מה יעלה בגורלם.

זהבה גלאון: בתאגיד החדש 500 איש נותרו ללא ביטחון תעסוקתי, עכשיו הם צריכים להמתין לוועדה החדשה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה לא בוחל בשום אמצעים כדי לשלוט על התקשורת, להפחיד אותה, להכניע אותה, להפוך אותה לצייתנית וממושטרת.

זהבה גלאון: וההתייחסות של ראש הממשלה נתניהו לתאגיד השידור הציבורי על בסיס מספרים ושיקולי עלות מפספסת את הסיפור.

זהבה גלאון: אמרתי שלשום לשר האוצר, בהופיעו בפני ועדת הכספים – הוא הסביר לנו על התקציבים והכספים – אמרתי לו: למה אתה מטיל וטו כלכלי?

זהבה גלאון: במקרה הזה צריך להטיל וטו מוסרי, כי אין כאן שאלה כלכלית, השאלה מה תהיה דמותה של הדמוקרטיה בישראל, שנמצאת במתקפה חזיתית של ראש ממשלה היסטרי – היסטרי.

זהבה גלאון: והוא מטלטל את המדינה כולה בשביל האינטרסים הפוליטיים והציניים שלו.

זהבה גלאון: וזה גם הסיפור של התקציב.

זהבה גלאון: הדוגמה של התאגיד זה הסיפור של התקציב כולו, שעושים בו כל מיני פעלולים פיננסיים, הייתי אומרת, שנועדו לשרת את הפוליטיקאים, וודאי שלא את העם; פעלולים פיננסיים כדי להסביר איך התקציב הזה בעצם הוא תקציב חברתי.

זהבה גלאון: אז לא, הוא לא מספיק חברתי, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: והתקציב הזה נכנע בעצם, או הוא שיקוף של כניעה לשלושה ממסדים סחטניים: הממסד הביטחוני, הממסד המתנחלי וגם הממסד החרדי.

זהבה גלאון: ואחר כך זה כל השאר לצרכים חברתיים.

זהבה גלאון: אז אני רוצה להזכיר לחברי הממשלה: התקציב הזה קובע איך ייראה היום-יום של 8.5 מיליון תושבים בישראל, אזרחים בישראל.

זהבה גלאון: ומאחורי המספר הזה, של 8.5 מיליון, יש אנשים חיים, אמיתיים, בשר ודם.

זהבה גלאון: ואני רוצה להזכיר לכם כמה מהדברים שהתקציב הזה קובע עבורם: התקציב הזה קובע, למשל, כמה זמן ייקח לאישה בצפון שגילו לה ממצא מחשיד בשד – כמה זמן היא תצטרך לחכות בתור לאולטרה-סאונד; התקציב הזה קובע כמה תלמידים יהיו בכיתה בבית-ספר יסודי; התקציב הזה גם קובע כמה דמי אבטלה תקבל אישה בת 60, אישה שפוטרה ולא מצליחה למצוא עבודה; והתקציב הזה גם קובע מה גובה הקצבה החודשית שיקבל הקשיש שמתקשה להתלבש או להתרחץ בכוחות עצמו; התקציב הזה קובע אם אם חד-הורית שרוצה לעבוד תהיה זכאית למעון-יום מסובסד, ואם תהיה לה תחבורה ציבורית נורמלית למקום העבודה החדש שלה; והתקציב הזה קובע, חברי חברי הכנסת, אם לניצול השואה יהיה כסף לחמם את הבית בחורף הקרוב.

זהבה גלאון: אבל למה יעניינו חיי האזרחים את שרי הקואליציה?

זהבה גלאון: עמד כאן שר האוצר על הדוכן, הציג תקציב, ואף שר אחד לא ישב באולם.

זהבה גלאון: איזו התייחסות זו לתקציב?

זהבה גלאון: איזה ביזיון – איזו התייחסות זו לתקציב?

זהבה גלאון: מה זה אומר בעצם?

זהבה גלאון: הם עסוקים מדי, אבל במה הם עסוקים?

זהבה גלאון: הם עסוקים בלרדוף אחרי הזנב של עצמם.

זהבה גלאון: הממשלה הזאת עסוקה בלרדוף אחרי הזנב של עצמה, והפרקטיקה הזאת, של הפתיחה והסגירה של תאגיד השידור הציבורי, היא רק ביטוי ליחס המזלזל של הממשלה לכספי הציבור, לציבור ולתקציב כולו.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מיכל רוזין: עיסאווי, אין שר, אתה יכול לדבר.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אין שר במליאה.

עיסאווי פריג': אז שומעים אותנו בטלוויזיה, או רואים אותנו מחר בתקציר, אני יודע.

תמר זנדברג: – – – יושב מרותק בבית.

עיסאווי פריג': אני רואה שרק חברי מרצ נמצאים אתנו, ואיזה שלושה חברי כנסת מיש עתיד.

יעל גרמן: יש עתיד תמיד פה.

עיסאווי פריג': וחבר כנסת מהמשותפת.

עיסאווי פריג': זה נחמד.

אילן גילאון: ותודה ליושב-ראש – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אה, ולשם שינוי חברת הכנסת שרון השכל.

שרן השכל: שרן.

עיסאווי פריג': שרן.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, עכשיו, תוך כדי ישיבה שם, קראתי את ההתייחסות של שר האוצר ב-2015, כשאישרו את התקציב של שנה קודם, והקשבתי – בטלוויזיה אומנם, לא במליאה – לדברי שר האוצר לגבי התקציב ל-2018-2017.

עיסאווי פריג': קראתי את מה שאמר לפני שנה, ומה שאמר עכשיו שמעתי.

עיסאווי פריג': אני חייב להודות, השר כחלון הוא אכן שר חברתי.

עיסאווי פריג': באמת הוא שר חברתי.

אילן גילאון: לפי דעתי עושים לו שמיכה עכשיו – – – מהארץ.

עיסאווי פריג': לא לא, הוא שר חברתי, אילן.

עיסאווי פריג': הוא שר חברתי.

עיסאווי פריג': אבל יש הבדל – לא לא לא, אין שר, אדוני.

עיסאווי פריג': בינתיים אין שר, אז אני מרשה לעצמי.

עיסאווי פריג': אין שר, יש לנו זמן.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, אין שר.

חמד עמאר: שמעת אותי אומר מילה אחת?

עיסאווי פריג': כן, נכון.

חמד עמאר: נתתי לך לדבר, לא התחלתי את השעון.

עיסאווי פריג': אז יש משפט ששמעתי את השר אומר בוועדת הכספים, אמר: לא באתי להיות גזבר, באתי לשנות סדר עדיפות.

מיקי לוי: זה מה שהוא עשה פה היום.

עיסאווי פריג': לא, זה מה שאמר בוועדת הכספים.

עיסאווי פריג': אני הלכתי לנאום של השר ב-2015, ומה אמר באותו הקשר?

עיסאווי פריג': מה אמר?

עיסאווי פריג': תקשיב, מיקי, מה אמר?

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', כל עוד אין שר נוכח במליאה, השעון לא יופעל.

חמד עמאר: אתה יכול לדבר, וכל מי שיעלה, אני אתן לו לדבר.

חמד עמאר: אתה תחליט מתי אתה יורד.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני קראתי מה שאמר.

עיסאווי פריג': אמר בוועדת הכספים: לא באתי להיות גזבר, באתי לשנות סדר עדיפות.

אלעזר שטרן: למה לא מפסיקים את הדיון?

עיסאווי פריג': שמע, אלי.

אלעזר שטרן: למה לא דוחים את הדיון לשבוע הבא?

עיסאווי פריג': שטרן, אז מה אמר היום?

אלעזר שטרן: עיסאווי – – – אפשר כמה זמן.

עיסאווי פריג': נעמוד דקה דומייה?

עיסאווי פריג': אתה רוצה שנעמוד דקה דומייה, קבורת התקציב?

עיסאווי פריג': באמת.

עיסאווי פריג': אסור לי לבקש דקה דומייה.

אלעזר שטרן: נפנה ליושב-ראש הכנסת – – – נדחה את הדיון לשבוע הבא, כי הממשלה מזלזלת בכנסת.

עיסאווי פריג': אתה לא מחדש שהממשלה מזלזלת.

אלעזר שטרן: לא, גם בחוקים, בכל דבר.

אלעזר שטרן: אין דבר כזה.

עיסאווי פריג': על-פי הדמוקרטיה, יש שלוש רשויות: רשות מבצעת, רשות מחוקקת ורשות שופטת.

עיסאווי פריג': בעידן של הביביזציה, עידן ביבי, אין שלוש, הכול יתכנס ברשות אחת, רשות בנימין נתניהו.

אלעזר שטרן: אבל למה היושב-ראש משתף פעולה עם פגיעה במעמדה של הכנסת?

עיסאווי פריג': תדפוק, אדוני היושב-ראש, ואתה נועל את הישיבה.

אלעזר שטרן: את מי מענישים?

חמד עמאר: אני נתתי לך לדבר.

חמד עמאר: אם אתה לא רוצה לדבר, אתה יכול לרדת, אני אזמין את אחריך בתור.

חמד עמאר: לא ירצה, אני אמחק אותו.

חמד עמאר: תודה רבה.

אלעזר שטרן: למה תזמין?

חמד עמאר: התקנון לא מדבר על זה שאני מפסיק את הדיון.

חמד עמאר: התקנון לא מדבר על זה שאני מפסיק את הדיון.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אלעזר שטרן: – – –

עיסאווי פריג': עכשיו, אני קראתי את התקציב ועברתי עליו, חברים, ומה לעשות, אנחנו צריכים גם לשכפל את עצמנו ולחזור ולהגיד אותם הדברים.

עיסאווי פריג': מדובר על טייס אוטומטי, עם מצ'פרים מסביב לטייס הזה.

אילן גילאון: מדובר על אסטרונאוט אוטומטי.

עיסאווי פריג': אה, יש לו חסרונות?

עיסאווי פריג': מצ'פרים בטייס הזה את האנשים שמבטיחים את המשך כהונתי כראש ממשלה, ושר האוצר יסלח לי שאני מגבה את מה שאמרה יושבת-ראש מרצ, זהבה, בעניין הסוגיה החברתית, שאנחנו תומכים ולא מתנגדים.

עיסאווי פריג': אבל שר האוצר, עם כל הכוונות הטובות שיש לו, הוא כלי.

עיסאווי פריג': הוא כלי, ועם כוונות טובות לא הולכים למכולת.

עיסאווי פריג': היום מה שהיה, ההצגה שהייתה בוועדת הכלכלה – – –

אילן גילאון: תשאל ב-101 איפה הממשלה, כי אולי קרה משהו.

עיסאווי פריג': לא לא, בסדר, הם רואים, עוקבים אחרינו.

עיסאווי פריג': מהניסיון שהיה לנו בוועדת הכספים ובכל התקציבים שהיו בשנים האחרונות – והשנה אני לא חבר בוועדת הכספים, אבל יצא לי להשתתף לא מעט בדיונים – מונח כאן תקציב פיקציה, תקציב טייס אוטומטי, פיקטיבי, ובמהלך התקופה מתחיל שטף שינויים בתקציב.

עיסאווי פריג': השינויים בתקציב, שמגיעים לעשרות ומאות מיליונים, בעצם הם התקציב האמיתי.

עיסאווי פריג': אז איפה הרשות המחוקקת ואיפה השקיפות ואיפה הציבור, בכל הדבר הזה?

עיסאווי פריג': ועולם כמנהגו נוהג; כאן מונח תקציב כביכול על-פי חוק, מספרים, טבלאות "אקסל" יפות, מחברים אותם למחברות כחולות.

מיקי לוי: לא טבלאות "אקסל", טבלאות של כיתה ח'.

עיסאווי פריג': כיתה ח'.

עיסאווי פריג': בכחול כן, ראיתי את זה.

עיסאווי פריג': מביאים את זה בספרים כחולים, והכנסת השנה, לשם שיפור, והמלחמה הירוקה, חילקה לנו USB, שלא נוכל – – –

זהבה גלאון: דיסק-און-קי.

עיסאווי פריג': דיסק-און-קי?

עיסאווי פריג': דיסק-און-קי.

עיסאווי פריג': חילקה לנו דיסק-און-קי, שמי שרוצה יוכל להדפיס ולעיין.

עיסאווי פריג': קבעה מראש – קבעה מראש שחברי הכנסת זה פיקציה, ממילא זורקים את זה, ונתנה לו את הדיסק-און-קי: לך לחדר שלך ותדפיס, אם בכלל אתה רוצה.

עיסאווי פריג': יעני, ממילא, זלזול מוחלט.

עיסאווי פריג': זלזול מוחלט.

מירב בן ארי: מה רע בדיסק-און-קי?

מירב בן ארי: תתקדם, עיסאווי, תתקדם.

עיסאווי פריג': מה לעשות, זה חלק מתהליך החיסכון שקיים בכנסת, זה יפה.

עיסאווי פריג': זה יפה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני רוצה להיכנס למטרות התקציב שמונח כאן.

קריאה: כפיים, כפיים, כפיים.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך חמש דקות, אני מבקש שתעמוד בזמן.

חמד עמאר: בבקשה.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': שר האוצר אמר, ותמיד אומר: זה תקציב שבא לעודד צמיחה, לצמצם פערים ולצמצם את יוקר המחיה, ולתת מנוף למשק.

עיסאווי פריג': וכאן הנתונים שראש הממשלה אמר בנאום שלו ביום שני, שהתגאה בהם: מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': שיעורי צמיחה גבוהים, אנחנו עוצמה, עוצמתיים, בכל פרמטר, יחס חוב–תוצר ירד, כל המשקיעים רוצים לבוא לכאן, להשקיע.

מיקי לוי: לא ראיתי חברה אחת.

מיקי לוי: חברה אחת לא ראיתי.

עיסאווי פריג': בינתיים שמענו את זה, שמענו את זה בתקליט, שר האוצר חזר על אותו תקליט ששמענו מראש הממשלה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: באמת, נתונים יפים, צמיחה על-פי המספרים שראינו עולה, 3.6%, הגירעון הציג פחות או יותר 2.2% שעומדים פה, יחס חוב–תוצר פחות מ-65%.

עיסאווי פריג': תראה איזה מספרים יפים.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': אני שואל את ראש הממשלה ואת שר האוצר רק דבר פשוט: כשאנחנו מדברים על צמצום פערים, יש דבר שנקרא עוני.

עיסאווי פריג': שכחנו שיש עוני?

עיסאווי פריג': עוני.

עיסאווי פריג': מדינת ישראל היא המדינה הענייה ביותר – בשיעורי העוני – בכל מדינות ה-OECD.

עיסאווי פריג': זאת עובדה.

עיסאווי פריג': אלא מה, העוני נמצא בשכבה ערבית וחרדית.

עיסאווי פריג': היא פחות מעניינת אותי, אז היא לא נספרת?

עיסאווי פריג': זאת האמת.

עיסאווי פריג': זאת האמת.

עיסאווי פריג': עובדה שיש התעלמות טוטלית מהעוני, והגידול בפערים במשק – התעלמות טוטלית.

עיסאווי פריג': זה מראה על היחס של ראש הממשלה ושל שר האוצר לסוגיה הזאת.

עיסאווי פריג': הייתה ועדת אלאלוף, שהוא, אלאלוף, חבר בכולנו.

עיסאווי פריג': ועדת אלאלוף – אני קורא את המסקנות של הוועדה לעומת יישום, מרחק בין שמים לארץ.

עיסאווי פריג': והנושא השני שאני רוצה להתייחס אליו הוא הסוגיה של המגזר הערבי, החברה הערבית.

עיסאווי פריג': מה לעשות, גם היא חלק מהמדינה.

עיסאווי פריג': צר לי מאוד, אני לא הייתי בעד זה, אבל זה מה שקרה.

עיסאווי פריג': החברה הערבית מטופלת וטופלה דרך החלטות ממשלה.

עיסאווי פריג': היו החלטות ממשלה 1838, 1841, 1844, ולאחרונה הייתה החלטת ממשלה 922, שעדיין לא הסכימו ולא ידעו בכמה מדובר, האם מדובר ב-9 מיליארד או ב-15 מיליארד.

עיסאווי פריג': עדיין אין לנו תשובה.

עיסאווי פריג': אבל מה לגבי ההחלטות האלה?

עיסאווי פריג': יפה, אנחנו מברכים.

עיסאווי פריג': אני שואל, מה לגבי מנגנון התקצוב?

עיסאווי פריג': מה לגבי התקנות הרלוונטיות לגבי הכסף הזה שהולך לעבור לחברה הערבית?

עיסאווי פריג': עדיין יש ערפול מלא.

עיסאווי פריג': הכסף נרשם ולא מתקבל, לא מנוצל בסוף השנה, מכל מיני שיטות סחבת – ועכשיו אני אתייחס לדוגמה, לקראת הסוף – ועובר לעודפים, ומתמסמס ברובו.

עיסאווי פריג': אני אביא דוגמה ממשרד התרבות, ראיתי את השרה, שרת התרבות.

עיסאווי פריג': ב-2015, חברים, תקשיבו, זה כסף קטן – ב-2015 יש תקנת פרסים במשרד התרבות, פרסים שנותנים לסופרים ולכותבים וכו'.

עיסאווי פריג': התקנה היא 5 מיליון שקל לשנה, מהם 600,000 מיועדים לחברה הערבית.

עיסאווי פריג': ב-2015 כל התקנות חולקו, המגזר הערבי – לא חולק.

עיסאווי פריג': 600,000 לא חולק.

עיסאווי פריג': פניתי למשרד; זה עובר לעודפים לשנה הבאה.

עיסאווי פריג': אז ב-2015 לא חילקו פרסים.

עיסאווי פריג': הגענו ל-2016 – 5 מיליון, מהם 600,000 לחברה הערבית – לא חולקו, ועכשיו אנחנו לקראת הסוף.

עיסאווי פריג': פניתי שוב – לא חולקו.

עיסאווי פריג': אז בינתיים שנתיים לא חולקו, 1.3 מיליון.

עיסאווי פריג': שאלתי עוד שאלה: למה?

עיסאווי פריג': יש בעיה בוועדת הפרסים, שהשרה מירי רגב עוד לא אישרה את הוועדה, הוועדה שמחלקת את זה.

חמד עמאר: משפט סיום.

עיסאווי פריג': וזאת השיטה.

עיסאווי פריג': זה בקטן – – –

מירי רגב: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': זאת השיטה, אמרתי את זה בקטן במשרד התרבות, שנתיים השרה לא מחלקת פרסים, עם שיטות הסחבת שלה.

מירי רגב: הנתונים לא נכונים – – –

עיסאווי פריג': ובגדול – יש לי נתונים ביד, בגדול, וזה המדינה – לגבי התקציב.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

חמד עמאר: חמש דקות.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, אנחנו עומדים פה כמו כל שנה, לפעמים כל שנתיים – כמו הפעם – זה אחרי הריטואל השנתי שבו מוגש תקציב המדינה, זו לא הפעם הראשונה שאין בו חזון, אין בו שינוי כיוון, אין בו כוונה לסגירת הפערים החברתיים, אין בו מנועי צמיחה, אין בו שום דבר מהסוג הזה, אבל אז מוגש חוק ההסדרים יחד עם התקציב, ויש כאן הריטואל השנתי שבו הכנסת עומדת על שלה ותובעת את כבודה, ובמקום אחת ולתמיד לבטל את חוק ההסדרים, הלא-דמוקרטי, שמכניס פנימה סל של הצעות חוק וכל מיני שברירי רפורמות שלא מצאו דרך אחרת להעביר, הכנסת נעמדת על רגליה האחוריות, ובמקום אחת ולתמיד לבטל את חוק ההסדרים, מתחיל תהליך המשא-ומתן, והפיצולים, וההוצאות, והקיזוזים.

תמר זנדברג: וגם השנה חל הריטואל הזה, וכל אחת מוועדות הכנסת, והארגונים, וחברי הכנסת – ניסינו ולחצנו וניסינו להוציא החוצה ולפצל החוצה כמה שיותר דברים, כדי לדון בהם כמו שצריך במקום שיועברו כאן בכפיפה אחת בחוק ההסדרים.

תמר זנדברג: והיה נושא אחד, היה דבר אחד, תחום אחד, שאף חוק ואף רפורמה ואף הצעה לגביו לא יצאו מחוק ההסדרים, הכול נשאר בפנים, וזה תחום הדיור והתכנון.

תמר זנדברג: יש כאן הצעות – תכף אכנס אליהן קצת יותר בפירוט – שבהן משרד האוצר, אביגדור יצחקי, ראש מטה הדיור, נעמדו על הרגליים האחוריות ואמרו: לא, זה ארגז הכלים המפורסם שלנו, שעליו דיבר שר האוצר שהציג כאן בהתרגשות די ניכרת – הציג את תקציב המדינה.

תמר זנדברג: כשהוא נבחר לתפקידו הוא דיבר על ארגז כלים, ולא בכדי.

תמר זנדברג: שר האוצר נבחר, זה כבר שר האוצר השני, למעשה, שנבחר כדי לטפל במשבר הדיור.

תמר זנדברג: זה המנדט שלו – אפשר כמעט להגיד: הוא ולא אחר, והוא רוצה ארגז כלים, רק מה?

תמר זנדברג: הזמן עובר, מחירי הדיור לא יורדים, להפך, הם במידה רבה רק עולים, ועדות על ועדות שכאן דנו בכנסת, ותמ"ל וול"ל ווד"ל וכל מה שלא תרצו, מנסות לפתור את משבר הדיור.

תמר זנדברג: השרה רגב מחייכת, כי היא הייתה יושבת-ראש ועדת הפנים שישבה על המדוכה בכנסת הקודמת והעבירה חלק מהרפורמות האלה, והנה, בחוק ההסדרים היום עוד כמה דברים, עוד כמה קיצורי דרך, עוד כמה לחיצות.

תמר זנדברג: אני כבר לא מדברת על מס דירה שלישית ועל כל הדברים האלה.

תמר זנדברג: אני מדברת ככה, שימו לב: פטור מהיתר בנייה למתקני תקשורת, הקלות לצורך ביצוע עבודות תשתית, הפרטת תהליך רישוי עסקים למכוני בקרה פרטיים, תיקונים לחוק התכנון והבנייה הקשורים לעסקים, קביעת מנגנון לשינוי תנאים למתן היתרים שנקבעו בתוכנית מתאר – לזה אני עוד רגע אגיע – אישור תוכנית ארצית מפורטת במועצה הארצית ללא צורך בהחלטת ממשלה, הכללת הוראות מפורטות למבני ציבור בתוכניות מתאר כוללניות, ועוד ועוד.

תמר זנדברג: את כל הדברים האלה תיאר ראש מטה הדיור ויושב-ראש המועצה הארצית, אביגדור יצחקי, בצורה הטובה ביותר בדרך הבאה: אני אומר לך, שייקחו שק שינה בבוקר יום ראשון, יגיעו לעבודה, יישנו על הרצפה ויחזרו ביום חמישי.

תמר זנדברג: זה לא מעניין אותי, אני לא אחכה לכבישים בשביל לבנות דירות.

תמר זנדברג: אני פשוט לא אחכה להם, אני לא יכול לעמוד בזה שלאנשים לא יהיה איפה לגור.

תמר זנדברג: כלומר, יש לנו כאן עסקת חבילה שמוצעת לנו; כדי לפתור את משבר הדיור, אנחנו פשוט נבנה עוד ועוד ועוד דירות, ונבטל את כל מה שקשור לאיזה חיים יהיו לאנשים שיגורו בדירות האלה.

תמר זנדברג: נבטל את הצורך, ונקנה להם שקי שינה, זה ככה, מתנה מהממשלה, זה בכרטיס גירוד.

תמר זנדברג: לא אכפת לנו שלא יהיו גני-ילדים ובתי-ספר, לא אכפת לנו שלא יהיו תחבורה ציבורית, או כבישים, או משהו.

תמר זנדברג: לא אכפת לנו שליד המגורים האלה יהיו אנטנות סלולריות, כי אנחנו ביטלנו את הצורך – ניתן פטור מהיתר אם הדירה נמצאת ליד מתקן תקשורת.

תמר זנדברג: אנחנו לא נבצע בדיקות קרקע, כך שלא נבדוק אם הקרקע מזוהמת, ונחכה עוד 20 או 30 שנה לוועדת החקירה על תחלואת סרטן באותן קרקעות מזוהמות.

תמר זנדברג: לא נבנה גינות ציבוריות, לא בתי-כנסת, לא תשתיות, לא שום דבר כזה.

תמר זנדברג: דירה – ושק שינה.

תמר זנדברג: רק מה, המחיר של הדירה הזאת גם לא יורד, אדוני היושב-ראש – למה?

תמר זנדברג: כי בית שלא טוב לחיות בו, בית שזורקים אותו באמצע שום מקום ואומרים לשר האוצר לרוץ אחרי המחיר למשתכן ואחרי המחיר לדיור – –

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: משפט אחרון בבקשה.

תמר זנדברג: – – לא יציע פתרון אמיתי למשבר הדיור, אבל זה הדבר היחיד שהייתה כאן עמידה על הרגליים האחוריות בספר הזה וזה לא מבטיח פתרון לזה.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אראל מרגלית.

חמד עמאר: נא להקפיד על חמש דקות.

חמד עמאר: יש 80 דוברים; אם לא נקפיד על הזמן, נישאר גם עד הבוקר.

מיקי לוי: מצוין.

מיקי לוי: זה תקציב לשנתיים, תעשה חשבון שאתה לא צריך לשבת כאן בשנה הבאה.

חמד עמאר: כן, אבל הקציבו זמן של חמש דקות, תתכננו לדבר חמש דקות.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, שר האוצר משה כחלון החליט לקרוא להערת הביניים שלי על הצפון ועל זה שאין תוכנית: הצגה.

אראל מרגלית: האמת, כחלון, אני מסתכל עליך כשר האוצר, ובאמת, יש לי סימפתיה אליך כאדם, אבל האמת, חראם.

אראל מרגלית: אני מסתכל על בן-אדם שלא מבין בכלכלה, שהוא חלק מממשלה שמה שהיא עושה לכלכלה הישראלית זאת בושה.

אראל מרגלית: אני שומע תוכנית שאין לה ריח, אין לה כיוון, אין לה תוחלת, אין לה הבנה על איך להניע שום דבר בכלכלה או בתעשייה או בטכנולוגיה הישראלית.

אראל מרגלית: אבל אני אומר לעצמי, כחלון אולי חברתי, אולי הוא בכל זאת קשוב למצוקות, אול הוא פתוח עם לבו למחאת תושבי הצפון ולצעירי הצפון.

אראל מרגלית: אבל אז אתה קורא לזה שהגיעו ביום ראשון 250 חבר'ה מהצפון, הצגה?

אראל מרגלית: למה מי אתה שתקרא להם הצגה?

אראל מרגלית: תקשיב, הצגה – זה מה שאתה שמת פה.

אראל מרגלית: האנשים נחמדים אליך כי אתה איש נחמד.

אראל מרגלית: אבל אתה עשית הצגה בשולחן ממשלה, בלי ראש ממשלה, בלי אף אחד מהשרים, והגשת פה תקציב שאין לו כיוון ואין לו כלום.

אראל מרגלית: תושבי הצפון שאינם מסוגלים לקבל שירות רפואי וצריכים לנסוע לתל-אביב לטיפול בסרטן – זו הצגה?

אראל מרגלית: חבר'ה שגומרים את תל-חי, את "אורט בראודה", את מכללת "אוהלו", ואין להם מקום עבודה ברמה כמו שיש במרכז הארץ.

אראל מרגלית: חבר'ה, זאת הצגה?

אראל מרגלית: על מה אתם מדברים?

אראל מרגלית: אין בית-קולנוע בצפון.

אראל מרגלית: אתם מבינים את זה?

אראל מרגלית: מקריית-שמונה צריך לנסוע שעה וחצי כדי לראות סרט.

אראל מרגלית: למה מה?

אראל מרגלית: הם סוסים שם בצפון, שהם רק עובדים במפעלי אני-לא-יודע-מה?

אראל מרגלית: החבר'ה האלה הם מוכשרים כמו החבר'ה במרכז.

אראל מרגלית: החבר'ה הדרוזים והחבר'ה הערבים והחבר'ה היהודים, הקיבוצניקים, וחבר'ה מקריית-שמונה וחבר'ה מהמושבים ומחצור-הגלילית ומצפת – הם מוכשרים כמו החבר'ה בהרצליה-פיתוח או בתל-אביב או בכפר-סבא או בהוד-השרון או בכל מקום אחר.

אראל מרגלית: הצגה אתה קורא לזה?

אראל מרגלית: מי אתה שתקרא להם שהם עושים הצגה?

אראל מרגלית: הזעקה שלהם אמיתית.

אראל מרגלית: הזעקה שלהם היא לקבל מקום עבודה.

אראל מרגלית: ישבו חבר'ה בגליל המזרחי.

אראל מרגלית: בנו, יחד אתי, יחד עם אחרים, תוכנית: לקחת את הנושא של חקלאות ומזון ורפואה ולהפוך אותו לאחד ממעוזי הצמיחה בצפון.

אראל מרגלית: זאת נקראת הצגה?

אראל מרגלית: הצגה – זה מה שאתם עושים.

אראל מרגלית: שמתם שר כלכלה, את דרעי.

אראל מרגלית: הוא התחיל ללמוד את הנושא.

אראל מרגלית: הוא הגיע לצפון – החלפתם לו תפקיד.

אראל מרגלית: ואז התנהלתם בלי שר כלכלה.

אראל מרגלית: בלי כיוון.

אראל מרגלית: ראשי הרשויות שלכם – חבר'ה מהליכוד – באו ודרשו כיוון כלשהו, איזה matching, איזה משהו.

אראל מרגלית: אז מה אתם זורקים להם: איזה מעבר של בסיס בעוד שמונה שנים לצפון, ולזה אתם קוראים תוכנית כלכלית.

יפעת שאשא ביטון: – – – תלמד את מה שבונים, אראל – – –

אראל מרגלית: "תלמד את מה שבונים" – יפעת שאשא ביטון, אני שמעתי מאיפה הוא אומר שזו הצגה.

אראל מרגלית: שמעתי את התדרוכים שנתת לחלק מהעיתונאים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא עשיתי תדרוכים ולא אסתיר את האמת.

אראל מרגלית: כי אני מכיר את חלק מהחבר'ה הצעירים בצפון, אז אמרתם שהבאתי אותם.

יפעת שאשא ביטון: הצגה זה לספר לתושבי הצפון סיפורים – – –

אראל מרגלית: גברתי, אתם עם הממשלה הזאת – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יש לך, אם את רוצה לדבר – תירשמי.

חמד עמאר: תדברי חמש דקות.

אראל מרגלית: – – שאין לה כיוון, אין לה תוחלת.

אראל מרגלית: אין לה כיוון, אין לה תוחלת.

אראל מרגלית: התוכנית עכשיו, שאתם שמים על הצפון – היא פארסה.

יפעת שאשא ביטון: מאיפה אתה יודע – – –?

אראל מרגלית: זה פארסה.

יפעת שאשא ביטון: מאיפה אתה יודע?

אראל מרגלית: אתם שמים כמה מנכ"לים כדי להעביר כמה בסיסים, כדי שאנשים יהיו שם רתכים.

יפעת שאשא ביטון: נמאס מהפוליטיקה שאתם עושים על הגב של אחרים כל הזמן.

אראל מרגלית: החבר'ה רוצים לעבוד במקומות איכותיים כמו החבר'ה במרכז.

יפעת שאשא ביטון: והם יעבדו.

אראל מרגלית: וזו זכותם.

אראל מרגלית: בשביל זה צריך לתת אזור פיתוח א'א' לקריית-שמונה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שעושים.

אראל מרגלית: כי אם יש את מה שקורה ביקנעם – לא יגיעו לשם מפעלים.

יפעת שאשא ביטון: כי – – – זה מה שעושים.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שעושים.

יפעת שאשא ביטון: תלמד לפני שאתה מדבר.

חמד עמאר: נא לסכם.

אראל מרגלית: רגע, היא הפריעה לי.

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: היא לא הפריעה.

אראל מרגלית: אבל היא הפריעה לי.

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: דיברת והיא לא הפריעה.

אראל מרגלית: רגע, אבל היא הפריעה לי.

חמד עמאר: תודה.

אראל מרגלית: רגע – –

חמד עמאר: תסכם.

אראל מרגלית: – – אבל היא הפריעה לי.

חמד עמאר: כן.

חמד עמאר: תסכם.

אראל מרגלית: ובשביל זה צריך לתת לגליל המערבי – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת – – –

אראל מרגלית: – – את הכיוון שלו.

אראל מרגלית: ולכרמיאל, שרוצה לגדול מ-50,000 ל-100,000 – צריכים לתת – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אראל מרגלית: – – את הכיוון שלה.

חמד עמאר: תודה.

אראל מרגלית: הממשלה הזאת, התקציב הזה – – –

חמד עמאר: תודה.

אראל מרגלית: – – – היחס לצפון הוא בדיחה.

אראל מרגלית: ומי שקורא לו הצגה – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אראל מרגלית: – – אין לו זכות מוסרית – –

חמד עמאר: תודה.

אראל מרגלית: – – לעמוד פה ולדבר לעם ישראל.

חמד עמאר: תודה.

יפעת שאשא ביטון: – – – למכור לתושבים שלנו סיפורים.

חמד עמאר: סליחה, חבר הכנסת אראל מרגלית.

יפעת שאשא ביטון: תלמד את הדברים ואחר כך תדבר.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

אראל מרגלית: מי את בכלל?

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות, תיצמד לעובדות.

תמר זנדברג: לא הבנתי.

תמר זנדברג: את מגינה על זה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – מגינה על זה שמספרים להם סיפורים שיש עובדים – – –

תמר זנדברג: מה את רוצה?

יפעת שאשא ביטון: הוא יודע בדיוק מה – – –

תמר זנדברג: נו, בחייך – – – בלילה אחד?

יפעת שאשא ביטון: – – –

תמר זנדברג: די, בחייך.

תמר זנדברג: תני כבוד לציבור.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

תמר זנדברג: את היית צריכה להיות הראשונה שנאבקת לתוכנית הזאת.

יפעת שאשא ביטון: – – – אני לא.

יפעת שאשא ביטון: זה אתם.

יפעת שאשא ביטון: אתם נאבקים, צועקים, רבים.

חמד עמאר: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני יושבת ובונה את התוכנית יחד עם – – –

תמר זנדברג: אוי, נו, בחייך.

תמר זנדברג: מה, אנחנו לא יודעים שקיצצו את התוכנית הזאת בלילה אחד בישיבת ממשלה.

יפעת שאשא ביטון: קשקוש.

חמד עמאר: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: קשקוש.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות.

יפעת שאשא ביטון: קשקוש – – –

חמד עמאר: אני אתן לך את הזמן.

חמד עמאר: אז תתחילי לדבר, אני אפעיל את השעון.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות.

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: טוב, אז מכיוון שהואשמנו בהצגות – שלום, כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, חברי, מי שפה שורד, ההרגשה היא כאילו 02:00, אני לא רגילה שבשעה כזאת המליאה ריקה.

מיכל רוזין: מה קרה?

מיכל רוזין: שבוע ראשון ללימודים וכבר מבריזים?

מיכל רוזין: אז אני בכל זאת אדבר עם מי שכאן ועם הציבור במדינת ישראל, שבאמת אינו מבין איך מצד אחד שר האוצר מספר לנו שאנחנו עושים הצגות ושאנחנו לא מבינים על מה מדובר – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

מיכל רוזין: אז אולי אני אצטט מדבריו.

מיכל רוזין: את יודעת, אם הוא זה שצודק בכול, אז אני אצטט מדבריו.

מיכל רוזין: אני אתחיל אפילו ממנכ"ל המשרד שלו שאמר שהתקציב הדו-שנתי הוא שנוי במחלוקת ולא מקובל עליכם – על משרד האוצר; הממונה על התקציבים אמיר לוי הבהיר שעמדתו היא חד-משמעית נגד התקציב הדו-שנתי – "דבר שאינו נהוג בשום מקום בעולם", הוא אמר, "למעט בחריין".

מיכל רוזין: ואנחנו יודעים שתקציב המדינה הוא הדרך של הממשלה להצהיר על סדרי העדיפויות שלה.

מיכל רוזין: אז לא יכול להיות שהדין-וחשבון יהיה אחת לשנתיים.

מיכל רוזין: אומר, בצורה ברורה, שר האוצר – חד-משמעית, ואני מצטטת – במרס האחרון, לא לפני שנים; הוא אומר: "יש לי התחייבויות קואליציוניות לתקציב דו-שנתי.

מיכל רוזין: אני חושב שמקצועית זה לא נכון.

מיכל רוזין: אין ספק שאנחנו מקבלים דוחות מכל החברות הבין-לאומיות", הוא אומר, "שמדרגות אותנו מעט יותר נמוך בגלל חוסר יציבות פוליטית.

מיכל רוזין: אני אומר לכם שאפשר לעשות תקציב שנתי, ואחר כך נמשיך שנה ועוד שנה.

מיכל רוזין: לקשור את התקציב לקואליציה – זה לא נכון".

מיכל רוזין: לא אני אמרתי את זה.

מיכל רוזין: לא חברי לאופוזיציה אומרים את זה.

מיכל רוזין: מרס 2016.

מיכל רוזין: אומר את זה שר האוצר כחלון.

מיכל רוזין: גם בזה אני מטעה?

מיכל רוזין: גם בזה אני אומרת לא נכון?

יפעת שאשא ביטון: כששר האוצר יצא – – – שנה.

יפעת שאשא ביטון: תטילו חנק – – – תפסיקו ללכת מסביב.

מיכל רוזין: בדיוק מה ששר האוצר אומר.

מיכל רוזין: אומר חד-משמעית שתקציב דו-שנתי – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: – – הוא תקציב לא טוב, לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני – – –

מיכל רוזין: ולקשור את זה ליציבות, להישרדות הקואליציונית, זאת טעות.

מיכל רוזין: אומר את זה גם יושב-ראש ועדת הכספים – וחבל שהוא לא פה – חבר הכנסת גפני: "אני נגד התקציב הדו-שנתי, אבל אצביע בעדו".

מיכל רוזין: באמת, אנחנו יודעים היטב ולא צריך לספר לנו את הסיפורים האלה.

מיכל רוזין: מונח על שולחן הממשלה חוק הסדרים ענק, חסר תקדים בהיקפו.

מיכל רוזין: רק השבוע שמענו איך מדינת ישראל מדורגת לפי מדד ה-OECD במדד העוני לקשישים וילדים, מתחת – שמונה מקומות מתחת לממוצע של ה-OECD.

מיכל רוזין: לא שמענו את שר האוצר מתייחס לזה.

מיכל רוזין: לא שמענו אותו אומר איזה תוכניות מדהימות הוא הולך לתקצב כדי לשפר את הנושא.

מיכל רוזין: מוריד את מס החברות וההכנסה שגורע 5 מיליארד שקלים מהכנסות המדינה ב-2018-2017.

מיכל רוזין: כמחיר לכך הוא מקצץ 2% מכל משרדי הממשלה, מה שמביא לחיסרון של 2 מיליארד שקלים, בעיקר בחינוך, בבריאות, ברווחה.

מיכל רוזין: מחסור גדול מאוד להשכלה הגבוהה של 47 מיליון; בחינוך חסרים 177 מיליון שקלים; לבריאות – בריאות הנפש – אנחנו רואים את המצוקה האדירה של המחלקות הפסיכיאטריות ובתי-החולים הפסיכיאטריים.

מיכל רוזין: אנחנו לא רואים תשובה בתקציב הזה; לתרופות מצילות חיים – 167 מיליון שקלים שחסרים; הרווחה: רק היום שאלתי את שר הרווחה לגבי התוכנית להצלת נשים בזנות, להוצאת נשים ממעגל הזנות.

מיכל רוזין: התקציב יעלה באופן הדרגתי מאוד, באטיות רבה מאוד.

מיכל רוזין: לצערי הרב, עלות כל ההסכמים הקואליציוניים שעליהם חתם נתניהו עם כל המפלגות – היקפם 9 מיליארד שקלים.

מיכל רוזין: אולי פה צריך להגיד את האמת לציבור: הכסף – זה לא שהוא איננו.

מיכל רוזין: הכסף נמצא.

מיכל רוזין: הציבור צריך לשאול לאן הכסף הולך.

מיכל רוזין: הכסף הולך לתקציבים למפלגות החרדיות, הכסף הולך לתקציבים להתנחלויות.

מיכל רוזין: הכסף אינו מגיע לחינוך, לרווחה ולבריאות.

מיכל רוזין: אני מקווה מאוד שהציבור יתעשת ויצא לרחובות, יחד אתנו, למחות נגד תקציב, באמת, כל כך אלים כלפי החברה כולה.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי.

קריאה: – – –

מיקי לוי: רגע, אדוני, רגע, תן לי להסתדר.

מיקי לוי: כל שנייה חשובה לי.

עיסאווי פריג': הוא לא ילחץ על הכפתור.

חמד עמאר: אל תדאג.

חמד עמאר: אני לא לוחץ על הכפתור.

חמד עמאר: אמרתי: עד שתוציאו את המשפט הראשון, אני לא מפעיל את השעון.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש – –

חמד עמאר: אבל תעמדו בחמש דקות.

מיקי לוי: – – חברי חברי הכנסת, זה לא תקציב.

מיקי לוי: זה סיפורים.

מיקי לוי: קודם כול, אני אמשיך ממה שאמרה חברתי מיכל רוזין: תקציב דו-שנתי.

מיקי לוי: אנחנו השתגענו, אומר שר האוצר; אומר ראש אגף התקציבים; אומרים בכירי הכלכלנים בעולם.

מיקי לוי: אומר יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני: תקציב דו-שנתי הוא תקציב התאבדות.

מיקי לוי: אקדח מופנה כרולטה רוסית לראשה של הכלכלה הישראלית כי אי-אפשר לדעת את מחירי הסחורות בעולם, כי אי-אפשר לדעת את נתוני הצמיחה, כי אי-אפשר לדעת שינויים גיאו-פוליטיים.

מיקי לוי: אי-אפשר לדעת מחירי הנפט ועוד כהנה וכהנה, וכבר היינו שם.

מיקי לוי: ב-2011–2012 היה תקציב דו-שנתי – 39 מיליארד שקל גירעון.

מיקי לוי: ועם זה אתה בא ומציג לנו כאן תקציב?

מיקי לוי: אין בתקציב הזה מחוללי צמיחה.

מיקי לוי: כלום.

מיקי לוי: לא שמעתי פה כלום – שמעתי סיפורים.

מיקי לוי: אין כאן תוכנית כלכלית.

מיקי לוי: יש כאן תוכנית גזברות של חלוקת תקציבים.

מיקי לוי: כל התקציב הזה וחוק ההסדרים מטרתם אחת: מסים, מסים, מסים.

מיקי לוי: למצוא מתחת לבלטה כסף כדי לכסות על הגירעונות שהממשלה הזאת יצרה בגלל כספים קואליציוניים.

מיקי לוי: ויש קיצוץ רוחבי של 5 מיליארדי שקלים, כמעט 6%, שר האוצר לא דיבר על זה.

מיקי לוי: דיבר על תוספות בטבלה, אפילו לא טבלת "אקסל".

מיקי לוי: טבלה פשוטה כזאת, עם רובריקות, שכל ילד בכיתה ח' יודע לעשות.

מיקי לוי: 5 מיליארד שקל קיצוץ.

מיקי לוי: זה יהיה קיצוץ בבריאות, ברווחה ובכל התקציבים.

מיקי לוי: והוא עומד כאן ואומר: יש תוספת לרווחה, תוספת לבריאות.

מיקי לוי: סליחה, התוספות האלה נובעות מכוח החוק של תוספת אוטומטית בגלל הגידול באוכלוסייה.

מיקי לוי: ואל תספר לנו סיפורים.

מיקי לוי: וכן הלאה וכן הלאה.

מיקי לוי: כל הדיבורים האלה על תוספות נובעים מהגידול באוכלוסייה.

מיקי לוי: חוק ההסדרים מנופח של 80 סעיפים – חבל על הזמן.

מיקי לוי: דווקא הסעיפים החשובים יותר של מאבק ומלחמה בהון השחור הוצאו מכל מיני טעמים.

מיקי לוי: מחר הולכים לעשות מלחמה בוועדת הכנסת, איך לא ילכו סעיפים מסוימים שרוצים להעביר אותם אקספרס ולהפנות אותם לוועדה של אלי כהן.

מיקי לוי: אין מנועי צמיחה בחוק הזה, ובתקציב הקרוב מנועי הצמיחה הם אפסיים.

מיקי לוי: אין דברים משמעותיים לגבי היצוא והגדלת הפריון, יש רק ססמאות.

מיקי לוי: מנוע הצמיחה היחיד הוא הכספים שמוציאים אנחנו, האזרחים.

מיקי לוי: ומספר שר האוצר על זה – איך אמר?

מיקי לוי: רגע אחד, אני אגיע לזה – הוא דיבר על מקום טוב להשקעות.

מיקי לוי: אני לא רואה חברות מחו"ל שעומדות בתור כדי לבצע פה השקעה ולהקים מפעל, אפילו לא אחד.

מיקי לוי: סיפר סיפורים על כך שכיף לו לקום בבוקר – –

טלי פלוסקוב: הוא לא סיפר – – – מה סיפר סיפורים?

מיקי לוי: – – זו לא כלכלה.

מיקי לוי: זו לא כלכלה.

מיקי לוי: הוא היה בקריית-מוצקין והיה לו כיף; זו לא כלכלה.

מיקי לוי: הוא סיפר על חיסכון לילדים; זה מבורך אבל זו לא כלכלה.

מיקי לוי: הסכמי שכר עם ההסתדרות – זה מבורך אבל זה לא תקציב ולא תכנון כלכלי.

מיקי לוי: סיפר לנו שהחזקים נלחמים בו ולא החלשים, זה סיפורים ולא תכנון כלכלה.

מיקי לוי: רשימה של "מה עשינו יופי, כל הכבוד, מחמאות" – מה עם תכנון התקציב וכלכלת ישראל ל-2017–2018?

מיקי לוי: יש מומחים גדולים ממני לנושא החקלאות.

מיקי לוי: למרות הדברים של שר האוצר, החקלאות קורסת, מושמדת.

מיקי לוי: כן, יש גם דברים טובים: התוספת של חצי מיליארד שקל לסל הבריאות.

מיקי לוי: אבל תקצוב הגליל הוא כמו ועדה.

מיקי לוי: הרי אנחנו מכירים, כשרוצים לקבור משהו מקימים ועדה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת לוי – – –

מיקי לוי: והוא פירט רשימה ארוכה של הגרלות; הגרלות פה, והגרלות שם.

מיקי לוי: יופי, מבורך.

מיקי לוי: אבל חברת הכנסת המכובדת, לא נאמר לנו כמה דירות נבנו.

מיקי לוי: תפתחו רגע את הפרוטוקול – – –

טלי פלוסקוב: – – –

מיכל רוזין: אני לא מבינה, יש הערות לדוברים?

מיכל רוזין: מה זה?

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

מיקי לוי: – – – אני אגיד לך: תעשי גוגל ותגלי כי יש ירידה של 7% במחצית 2016 – –

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי לוי: – – תעשי רק גוגל, לא יותר מזה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: ולכן, זה לא תקציב, זה בולשיט.

חמד עמאר: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון.

מיקי לוי: תעשי גוגל, אולי את לא מבינה – –

טלי פלוסקוב: אני לא מאמינה לגוגל, אני מאמינה לשר האוצר.

מיקי לוי: – – 7%.

מיכל רוזין: זה תורנות?

טלי פלוסקוב: איזה תורנות?

מיכל רוזין: אני שואלת – – – הייתה פה מירב – – –

טלי פלוסקוב: אני הלכתי לאכול וחזרתי – – – אז תשמרי – – – שיחליף אותי – – – במקומי – – –

מיכל רוזין: אני בודקת, אני עושה רישום.

טלי פלוסקוב: תרשמי, תרשמי.

מיכל רוזין: אני רושמת.

חמד עמאר: חמש דקות בבקשה.

מיכל רוזין: שלא יסלקו אותך – – – את יודעת.

מיכל רוזין: שלא יסלקו אותך – – – יותר מדי – – –

אילן גילאון: אני דווקא רוצה לפרגן לך.

אילן גילאון: אתם היחידים שמחזיקים את הגחלת פה.

אילן גילאון: תסתכלו, בדיון הכי חשוב, אין חשוב ממנו.

אילן גילאון: הרי תקציב המדינה הוא תכלית הכול; הוא קובע חיים ומוות.

אילן גילאון: תראו מה שקורה כאן.

אילן גילאון: המתנו פה 20 דקות עד ששרת התרבות תואיל בטובה להגיע.

אילן גילאון: אבל, חברים, תראו, אני לא יודע, אם היה אפשר לבחון את הדברים על-פי הכוונות הטובות, אם היינו הולכים על מבחן הכוונה, ולא על מבחן התוצאה, כבוד השר, אני באמת הייתי מעניק לשר משה כחלון ציון לשבח.

אילן גילאון: כי אני בטוח שכוונותיו טובות.

אילן גילאון: אני היום הייתי קצת מוטרד, כי כאשר שר האוצר מתחיל לדבר על עצמו בגוף שלישי – איפה היה משה כחלון; כשמשה כחלון לא היה לו מה לאכול – האמת, זה קצת מטריד אותי.

אילן גילאון: אני אביא כמה דוגמאות, בזעיר אנפין, כדי שנראה מה השינוי ואיפה מנועי הצמיחה, כי חלק מהדברים שנאמרו כאן, איך אומרים?

אילן גילאון: כִּבְדָיָה היו.

אילן גילאון: לא הבנתי את הקשר בין התקציב לבין הדברים שנאמרו כאן, שכנראה היו wishful thinking.

אילן גילאון: זה רצון טוב, ואני מאמין ברצון טוב הזה, אבל בואו ניקח דוגמה, למשל, מספר שישנו בתוך התקציב: הוקצו 300 מיליון שקלים להעלאת הקצבאות של הנכים.

אילן גילאון: כלומר, כל נכה יקבל כ-120 שקלים יותר לחודש.

אילן גילאון: להזכירכם, במדינת ישראל, חברות וחברים, 20% מן התושבים הם אנשים עניים, על-פי דוח ה-OECD.

אילן גילאון: עכשיו, אולי זה היה נסבל אלמלא קו העוני לא היה עובר ב-2,200 שקלים בחודש.

אילן גילאון: תמיד יכול להיות עוני, אבל הוא יכול להיות ב-5,500.

אילן גילאון: קיום בכבוד.

אילן גילאון: האם באמת הממשלה חושבת שאפשר יהיה לצמצם פערים, כבוד היושב-ראש, עם עוד 120 שקלים לחודש תוספת?

אילן גילאון: אני אגיד לכם למה זה יותר חמור מאשר לא לעשות שום דבר: כי זה לעג לרש.

אילן גילאון: זה גמ"ח, זו קופת גמילות חסדים.

אילן גילאון: אני לא זקוק לחמלה של הממשלה.

אילן גילאון: מדינה לא יכולה להתקיים על חמלה.

אילן גילאון: זורקים 200 לאלה ו-100 לאלה, כאשר, אדוני היושב-ראש, תסלח לי, אבל בחורי הישיבות, מפני שהיה להם הסכם קואליציוני, מקבלים פי-עשרה מהתוספת שהנכה מקבל.

אילן גילאון: חוק ההסדרים, הרי אתם יודעים מהו בדיוק: חוק ההסדרים הוא בית-הקברות של כל החוקים החלוקתיים, איך מחלקים יותר באופן ציבורי.

אילן גילאון: הוא גם חוק המסתדרים – באותו זמן.

אילן גילאון: וראו בחוק ההסדרים רפורמה במס?

אילן גילאון: חס וחלילה, אין שום דבר.

אילן גילאון: הרפורמה היחידה במס, בואו תראו איפה היא נמצאת.

אילן גילאון: הרי איזו הצדקה יש, אדוני, שמס החברות יופחת והרפורמה שנעשתה במס לגבי פרטיים, אלה שמקבלים 6,000 שקל, הם יזכו בעוד 80 שקלים.

אילן גילאון: הם יתעשרו מאוד – בערך כמו הקצבה של הנכים.

אילן גילאון: ואלה שמקבלים 16,000 שקלים, הסכום שלהם הרבה יותר נכבד.

אילן גילאון: אבל את התיקון ברפורמה במס, שהייתה צריכה להיות מלווה בתיקון בדרגות המס – אתה יודע מה הייתי אומר?

אילן גילאון: הייתי רוצה רפורמה שאומרת שיש איחוד מסים בתיקון מדרגות מס.

אילן גילאון: לקחת את הביטוח הלאומי, את מס הבריאות ואת מס הכנסה, להכניס לאותו מס אחד, וליצור חוק ביטוח לאומי חדש.

אילן גילאון: אבל להעלות במסים במדרגות הגבוהות עד כדי 70% ו-80%.

אילן גילאון: אף אחד לא בורח.

אילן גילאון: מישהו אומר צמיחה, ראו את הצמיחה.

אילן גילאון: צמיחה my foot.

אילן גילאון: למי הצמיחה הזאת הולכת?

אילן גילאון: איך היא מתחלקת?

אילן גילאון: ולכן, אדוני, לא רק שאין פה שום בשורה, אלא השינוי היחיד שיש, זה לפגוע בקולקטיב.

אילן גילאון: ואיפה הולכים לעשות את הרפורמה במס?

אילן גילאון: בקיבוצים.

אילן גילאון: אותה החברה הקולקטיבית שאיננה מס חברות.

אילן גילאון: אם עד עכשיו היא שילמה את הממוצע של ההכנסה של הקיבוץ, עכשיו הם רוצים לקחת מכל פרט ופרט על-פי הכנסתו.

אילן גילאון: כדי מה?

אילן גילאון: כדי לפורר את הדבר היחיד שנשאר על בסיס קולקטיבי, ואי-אפשר לסבול אותו.

אילן גילאון: כי זה היה מסע מתמשך מאותו יום שמנחם בגין דיבר על המיליונרים האלה שמשתכשכים בבריכות שלהם, ועד עצם היום הזה איך כותשים אותם ורומסים אותם והורסים אותם.

אילן גילאון: דבר הכי חשוב.

אילן גילאון: זאת היא הרפורמה היחידה שיש שם.

אילן גילאון: אדוני, יש, נכון – ואני באמת חייב לסיים כי הסתיים זמני.

יצחק וקנין: נא לסיים.

אילן גילאון: כן, כן, באמת רק עוד דבר אחד באמת קטן, כי צריך לדבר עליו.

אילן גילאון: ורציתי לדבר גם על סמכויות של משרד התעסוקה, משרד הכלכלה, שלא עברו למשרד הרווחה, לפחות מבחינת הביטוי התקציבי זה לא קרה.

אילן גילאון: אבל דבר אחרון, הבריאות, ויש תוספת מבורכת לסל הבריאות של חצי מיליארד שקלים.

אילן גילאון: אבל, אדוני, זה לעג לרש, משום שמערכת הבריאות במדינת ישראל היא אחת הטובות בעולם, אבל ההשתתפות העצמית של האנשים, של האזרחים בתקציב הבריאות היא הגבוהה ב-OECD.

אילן גילאון: התוצאה היא של ממשלה שהיא ממשלה של עולם שלישי, בתוך מדינה שמבקשת להיות מדינה מתפתחת.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אילן גילאון: אין בשורה, אין חלוקה חדשה.

אילן גילאון: המעטים יזכו, הרבים יסבלו.

אילן גילאון: אסור, אסור לתמוך בתקציב הזה.

אילן גילאון: וכל מה שנאמר לנו פה, לא הבנתי את הקשר בינו לבין המציאות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת.

אילן גילאון: תודה רבה, בשם הנכים, על 100 השקלים שניתנו להם בחודש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה באולם המליאה – דב חנין אחריו.

יצחק וקנין: חמש דקות לאדוני.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, לפני שאדבר על התקציב אדבר אל שר האוצר.

מיקי רוזנטל: באמת חשבתי שהוא יהיה פה – ודווקא רציתי להחמיא לו – באמת אני מתכוון לכל מילה, ולא בציניות – על עמידתו האיתנה בזכות השידור הציבורי במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: זה לא עניין פשוט, ויש הרבה שאומרים: רגע הוא נכנע, הוא הקים ועדה.

מיקי רוזנטל: אני אומר לכם שכל הציבור צריך לעמוד עכשיו מאחוריו ולחזק אותו, כי הוא מחזיק את האצבע בסכר לפני השיטפון הגדול שצפוי לנו; או בפרפראזה על מה שאמרה פעם שרת החינוך: חלילה שיוקם תאגיד שמירי רגב ודומיה ישלטו בו.

מיקי רוזנטל: אז באמת אני – – –

מירי רגב: העיקר שאתם תשלטו בו.

מיקי רוזנטל: לא, לא, אנחנו ודאי לא נשלוט בו, אבל אתם, גם לא תשלטו בו.

מירי רגב: בסדר, אז לא.

מיקי רוזנטל: אחרת באמת הוא לא שווה.

מירי רגב: אתם כבר שולטים, זאת בעיה.

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: הבעיה היא ששרת התרבות לא כל כך מבינה את מהות הדמוקרטיה ומה זה שידור ציבורי.

מיקי רוזנטל: זאת הבעיה.

מירי רגב: – – – הדמוקרטיה.

מירי רגב: הפנקס האדום שלכם זה שיא – – – זה שיא הדמוקרטיה.

מיקי רוזנטל: את יודעת כמה שנים אין פנקס אדום?

מירי רגב: אבל עדיין אתם – – –

מיקי רוזנטל: יותר מהגיל שלך.

מירי רגב: אבל עדיין – – –

מיקי רוזנטל: אבל עדיין את מפיצה שנאה.

מיקי רוזנטל: שרת ההסתה, בקיצור.

מירי רגב: זה העוני שלנו.

מיקי רוזנטל: שרת ההסתה במלוא הדרה.

מיקי רוזנטל: עכשיו נדבר קצת על התקציב.

מיקי רוזנטל: תראו, התקציב הוא – אני לא יודע איך להגדיר אותו, אבל אני אומר ככה – הוא לא נורא.

מיקי רוזנטל: האמת, לא נעים להודות, הוא לא נורא.

מיקי רוזנטל: זה מוזר, אבל אין בו גזירות דרמטיות, למשל.

מיקי רוזנטל: אין בו גזירות, אבל גם אין בו בשורה.

מיקי רוזנטל: מצד שני, אין בו דברים איומים.

מיקי רוזנטל: אין בו גזירות, אבל אין בו גם בשורות.

מיקי רוזנטל: כשאני מדבר על בשורות אני מדבר על זה שבמדינת ישראל, ממשלה אחראית הייתה אומרת: בואו ניקח תחום אחד שאנחנו בבעיות בו במדינת ישראל ונטפל בו כראוי.

מיקי רוזנטל: נטפל בו כראוי.

מיקי רוזנטל: עכשיו, זה יכול תחום החקלאות, וזה יכול להיות תחום הבריאות, זה יכול להיות תחום החינוך, וזה יכול להיות תחום הפריון, זה יכול להיות תחום השכר, וזה יכול להיות – אבל משהו אחד.

מיקי רוזנטל: לא נוסיף למשרד הרווחה קצת ולמשרד הבריאות קצת.

מיקי רוזנטל: וכל דבר כזה, תוספת – אל תראו אותי, אני לא מזלזל, אני יודע מה המשמעות שלה, לפעמים זה מציל אנשים, הכול נכון – יש תוספת בתקציב הזה לעניינים אזרחיים ולעניינים חברתיים, ואני מברך את שר האוצר על זה, למרות היותי מהאופוזיציה.

מיקי רוזנטל: אבל אין בו בשורה.

מיקי רוזנטל: ומה זה בשורה?

מיקי רוזנטל: אני רוצה להסביר מה זה בשורה.

מיקי רוזנטל: יש בו טעות אחת שהיא טעות קרדינלית בעיני, וזה בנושא המיסוי.

מיקי רוזנטל: ההחלטה – מפני שיש עודף גבייה, החליטה הממשלה במקום להוריד את המע"מ על המוצרים מ-16% ל-15%, מה שהיה מיטיב עם כלל הציבור, היה מוזיל את יוקר המחיה, החליטו להוריד את מס החברות.

מיקי רוזנטל: הורידו את מס החברות ב-1%, שזה גם צעד שאין לי בעיה אתו, אבל – – –

דב חנין: ב-2%.

מיקי רוזנטל: ב-2%, סליחה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, חבר הכנסת חנין, שתיקנת אותי.

מיקי רוזנטל: הורידו 2%, שזה בסדר, כי צריך גם לעודד את – אבל אפשר היה ב-2% האלה שהערך שלהם הוא, כמה זה?

מיקי רוזנטל: מיליארד וחצי?

מיקי לוי: 4.5 מיליארד.

מיקי רוזנטל: 4.5 מיליארד.

מיקי רוזנטל: אפשר היה להוריד את המע"מ באחוז, או בשניים, ואז כל הציבור היה יוצא נשכר.

מיקי רוזנטל: המחירים היו יורדים, וכו'.

מיקי רוזנטל: וזאת טעות בעיני.

מיקי רוזנטל: אבל אני רוצה בעיקר לדבר על מה שאין בו, כאמור, על הבשורות שאין בו.

מיקי רוזנטל: תראו, מדינת ישראל – הכלכלה שלה במצב סביר, וזה קצת מתעתע, זה קצת מבלבל.

מיקי רוזנטל: התעסוקה מלאה פחות או יותר.

מיקי רוזנטל: הצמיחה סבירה יחסית לעולם, אף שהיא בירידה או בנסיגה, אבל כמו שכולנו יודעים, זאת צמיחה שיסודה בצריכה וזאת צמיחה בעייתית, אבל עדיין היא בצמיחה יחסית גם לדמוקרטיות מערביות אחרות ולעולם המפותח, והמשק בסך הכול במצב טוב, אבל יש בו כמה סדקים שעלולים לפרק אותו.

מיקי רוזנטל: אחד הסדקים האלה הוא נושא השכר.

מיקי רוזנטל: השכר הנמוך שתקוע כבר עשר שנים במדינת ישראל קשור ישירות לסוגיית הפריון.

מיקי רוזנטל: אם הממשלה הייתה אומרת: אנחנו מעלים את הפריון באופן דרמטי וכך נוכל להעלות את השכר, כי לא נעלה את השכר באופן מופקר – למה הפריון במדינת ישראל נמוך?

מיקי רוזנטל: כולם יודעים: אמצעי מחשוב גרועים, תרבות ניהול עגומה, חינוך בעייתי, אי-השקעה במחקר ופיתוח; יש שורה של דברים שעולים כמה מיליארדים.

מיקי רוזנטל: אבל אם מדינת ישראל הייתה אומרת: אנחנו מעלים את הפריון כל שנה בחמש השנים, בתוכנית חומש, ב-10% – זאת משימה אפשרית.

מיקי רוזנטל: המדינה הייתה צריכה להשקיע בזה כמה מיליארדים.

מיקי רוזנטל: כל הציבור היה יוצא נשכר מזה, כי השכר שלו היה עולה בהתאם, המדינה הייתה משגשגת.

מיקי רוזנטל: זה בעיני חזון.

מיקי רוזנטל: אותו דבר אפשר היה לעשות גם, למשל, בתחום החינוך.

מיקי רוזנטל: יש כסף.

מיקי רוזנטל: יש המון כסף בחינוך.

מיקי רוזנטל: המון.

מיקי רוזנטל: מי שקרא את דוח מבקר המדינה שפורסם אתמול גם ראה שהכסף לא הולך לשום מקום.

מיקי רוזנטל: אף אחד לא מתעל את הכסף באופן נכון, חוץ מאלה, הפוליטיקאים שמושכים את הכסף וצובעים אותו בכל מיני צבעים.

יצחק וקנין: נא לסיים, אדוני.

מיקי רוזנטל: אבל הכסף הזה לא הולך לחינוך.

מיקי רוזנטל: ואם מדינת ישראל הייתה מחליטה – רק מחצית מתושבי מדינת ישראל מסיימים בגרות.

מיקי רוזנטל: זה מצב עגום ביותר.

מיקי רוזנטל: וכשאנחנו מעלים את מספר מקבלי תעודת הבגרות ב-10% בעשור או בתוכנית חומש, משקיעים בעניין הזה כמה מיליארדים – לא מסובך לעשות את זה, אבל מכריזים על זה כעל יעד לאומי.

מיקי רוזנטל: על זה אני מדבר שאין חזון.

מיקי רוזנטל: היה אפשר לקצר את התורים לאנשים בבתי-חולים; היה אפשר לפתור משברים אחרים, בתפוקה בחינוך, כאמור, בהרבה מאוד תחומים.

מיקי רוזנטל: ולא לקחו תחום אחד ואמרו: בואו נפתור בעיה, אלא "אה" כזה.

מיקי רוזנטל: אז כאמור, זה תקציב לא רע.

מיקי רוזנטל: בחוק ההסדרים, אגב, יש כמה דברים טובים מאוד.

מיקי רוזנטל: אבל מצד שני, הוא יביא אותנו לחקיקה איומה, מהירה ולא אחראית וזכויות יסוד – – –

יצחק וקנין: אדוני, נא לסיים.

מיקי רוזנטל: אבל בסך הכול אנחנו כאופוזיציה נהיה ענייניים.

מיקי רוזנטל: במקומות שאפשר לתמוך נתמוך, ואיפה שזה גרוע נתנגד.

מיקי רוזנטל: אני מאחל לשר האוצר שיעמוד איתן ולא יישבר אל מול הגל העכור בנושא התאגיד.

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: אחרי כן ידבר חבר הכנסת אמיר אוחנה, שביקש לדחות את זמן הדיבור שלו.

יצחק וקנין: אדוני, לרשותך חמש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, אני שומע כאן כמה מחברי, ואני אומר לכם, חברי, אנחנו כנראה לא קראנו את אותו טקסט.

דב חנין: אנחנו כנראה לא קראנו את אותו תקציב.

דב חנין: אני רוצה בכל זאת להגיד, לנסות להגן על חברי שאמרו שבתקציב הזה יש גם דברים טובים, ולהגיד שאולי זו אשמת הטכנולוגיה.

דב חנין: פשוט נתנו לנו צ'יפ ולא כולם הסתדרו עם המערכת החדשה.

דב חנין: אני אומר את הדברים בצורה ברורה: התקציב הזה הוא תקציב גרוע.

דב חנין: תקציב הוא ההחלטה הכלכלית-חברתית הכי משמעותית של הממשלה.

דב חנין: הממשלה הזו היא ממשלה רעה, והיא מביאה תקציב רע.

דב חנין: היא מביאה תקציב איום ונורא.

דב חנין: לא פחות מזה, איום ונורא.

דב חנין: הקול – קולו הנעים של השר כחלון, אבל הידיים, הידיים הנוראיות של בנימין נתניהו.

דב חנין: התקציב הזה הוא תקציב של ברית מילה: מקצצים לקטנים ומחלקים עוגות לגדולים.

דב חנין: בואו נדבר על מה שעושים כאן בתחום המיסוי.

יצחק וקנין: מזכירות הסיעה בצד ימין.

דב חנין: תראו את השערורייה הזו של הפחתת מס החברות.

יצחק וקנין: אדוני, אדוני, רק רגע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, שנייה אחת.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: מזכירות הסיעה, עם כל הכבוד, אתן מרימות את הקול יותר מדי.

יצחק וקנין: שומעים אתכן עד פה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, השערורייה הזו של הפחתת מס החברות.

דב חנין: אני רוצה להזכיר לכם, כשבנימין נתניהו נבחר להיות שר אוצר, מס החברות בישראל עמד על 35%.

דב חנין: אני לא שמעתי על קטסטרופות.

דב חנין: היום מס החברות 25%, ורוצים להוריד אותו ל-23%.

דב חנין: אלה מיליארדי שקלים.

דב חנין: מיליארדי שקלים שנותנים לבעלי הון; מיליארדי שקלים שיהיו חסרים בסל הבריאות; מיליארדי שקלים שיהיו חסרים לקשישים; מיליארדי שקלים שיהיו חסרים לפתרון בעיות חברתיות.

דב חנין: איזה מהלך חסר לב, איזה מהלך אנטי-חברתי.

דב חנין: יש הורדות נוספות, אגב, במסים לבעלי הון.

דב חנין: ראיתם את המנגנונים על חברות טכנולוגיות.

דב חנין: יש בחוק הזה מנגנונים של הפרטה, מכוני בקרה פרטיים בתחום הרישוי – עוד דרך להרחיב את השחיתות ולפרק את המערכות הציבוריות.

דב חנין: ואם מדברים על מערכות ציבוריות, תראו מה עושים למערכות התכנון, תראו את הפטור מהיתרי בנייה למתקני תקשורת, תראו את מערכות ההקלה לתשתיות, מערכות לגמרי מיותרות, שנועדו לאפשר להעביר החלטות גדולות נגד הסביבה, נגד הבריאות, נגד החברה, נגד האזרחים, נגד הדמוקרטיה.

דב חנין: תראו את מנגנוני ההארכה לזיכיון ההרסני הזה של קצא"א.

דב חנין: באמת, כמה דמיון ויצירתיות היו צריכים בשביל לייצר כאלה הסדרים נכלוליים.

דב חנין: תראו את הקיצוצים האכזריים.

דב חנין: תראו את המיסוי על פיצויי פיטורים של העובדים.

דב חנין: תראו את דחיית יום חינוך ארוך.

דב חנין: דוחים את יום חינוך ארוך, על זה אתם לא מדברים?

דב חנין: תראו את הפחתת שעות הלימוד בקבוצות הקטנות.

דב חנין: ככה נראית השקעה בחינוך?

דב חנין: ככה נראה סדר עדיפויות שנותן לחינוך מקום ראשון?

דב חנין: דיברו על הבריאות?

דב חנין: כן, הוסיפו כמה שקלים, אבל זה יותר מלעג לרש.

דב חנין: זה הרבה פחות ממה שמערכת הבריאות צריכה פשוט כדי לעמוד בגידול הדמוגרפי.

דב חנין: מערכת הבריאות נמצאת בדיאטה רצחנית.

דב חנין: בתי-החולים עומדים בסכנת קריסה; רופאים, אחיות, עובדים סוציאליים.

דב חנין: מערכת הבריאות היום מבוססת על תשלומים פרטיים.

דב חנין: אתם רואים לזה פתרון כלשהו?

דב חנין: דיברו אפילו מתוך הממשלה, אדוני היושב-ראש, על זה שחייבים להכניס את הביטוח הסיעודי לסל הבריאות.

דב חנין: אתם רואים את זה פה?

דב חנין: שום דבר.

דב חנין: מדברים על עוני בקרב הקשישים.

דב חנין: אנחנו פה בכנסת העלינו – זה נפל בגלל תיקו בהצבעה על הכפלת קצבאות הזיקנה.

דב חנין: אתם רואים פה הכפלה של קצבאות הזיקנה?

דב חנין: אתם רואים פה אולי מנגנון של לפחות 5,000 שקל מינימום לכל קשיש וקשישה בישראל?

טלי פלוסקוב: – – –

דב חנין: תוכנית הסיוע לצפון.

דב חנין: הבטיחו, אז הבטיחו.

דב חנין: התחייבו, אז התחייבו.

דב חנין: יקימו ועדה.

דב חנין: הנה, אז מה?

דב חנין: פתרונות דיור?

דב חנין: פתרונות לשכירות?

דב חנין: מחירי השכירות עולים פי-שניים כמעט מאשר ב-2011, כשהייתה פה מחאה חברתית.

דב חנין: אתם רואים פתרון לזה?

דב חנין: זו ההחלטה הכלכלית הכי חשובה של הממשלה הזו, ונגד ההחלטה הזו כולנו באופוזיציה צריכים להתייצב.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אין בתקציב הזה דברים טובים.

דב חנין: אנחנו לא נפתור לקואליציה בעיות.

דב חנין: אנחנו לא נפתור להם קשיים פנימיים שיש להם, אנחנו נתייצב נגד התקציב ונתייצב נגד הממשלה, כי לעם הזה, לאנשים שחיים בארץ הזאת, מגיע תקציב אחר ומגיעה לו גם ממשלה אחרת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ואחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הגשת תקציב – – –

יצחק וקנין: אדוני, רק רגע, אני רוצה להודיע הודעה, כדי שיהיו הדברים ברורים.

יצחק וקנין: אני מודיע על סגירת הרשימה.

יצחק וקנין: זה היה צריך להיות עוד בהתחלת נאומי הדוברים.

יצחק וקנין: כל מי שצריך להירשם ולא נרשם ויושב פה, אם יירשם בדקות – עד סיום דבריו אני ארשום אותו.

יצחק וקנין: ולא, אני סגרתי את רשימת הדוברים.

יצחק וקנין: תודה.

מנואל טרכטנברג: רק תתחיל מחדש את חמש הדקות.

יצחק וקנין: אני אתן לך עוד דקה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, הגשת תקציב מדינה לכנסת הייתה צריכה להיות רגע שיא במהלך עבודתה של ממשלה על פני השנה, הזדמנות פז להציג חזון, להניף דגל, להתוות דרך, לנטוע תקווה.

מנואל טרכטנברג: מאז כינונה של ממשלת נתניהו הראשונה ב-2009 השתרש הנוהג הפסול הזה, הלא-נכון, המזיק, של העברת תקציבים דו-שנתיים, ועל כן החשיבות של גיבוש תקציב ודיון בתקציב הכנסת עולה פי כמה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אני מעיין בדפי התקציב ורוחי נופלת.

מנואל טרכטנברג: מה שמאפיין את התקציב הזה יותר מכול הוא מה שאין בו.

מנואל טרכטנברג: אין בו בשורה, אין בו אופק, אין בו מעוף, אין בו התוויית מדיניות מקפת בשום תחום, ועל כן אין בו תקווה לעתיד טוב יותר.

מנואל טרכטנברג: ואני אומר זאת בצער רב, כי זה תקציב של כולנו.

מנואל טרכטנברג: זה התקציב שיקבע את רמת החיים, את הפרנסה, את העתיד של כל אחד מאתנו.

מנואל טרכטנברג: ואני אומר זאת בכאב רב, כי אני יודע ששר האוצר משה כחלון בא לתפקיד הקשה וכפוי הטובה הזה עם כוונות טובות ורצון עשייה.

מנואל טרכטנברג: אבל כגודל הציפייה גודל האכזבה.

מנואל טרכטנברג: חברי חברי הכנסת, רשימת האין, מה שאין בתקציב, היא ארוכה מאוד, אבל הרשו לי לציין כמה מסעיפי ה"אין" שזועקים לשמים.

מנואל טרכטנברג: אין בתקציב הזה תוכנית כלשהי לעידוד הצמיחה במשק ולעידוד הפריון.

מנואל טרכטנברג: אין בתקציב הזה פתרונות מספיקים למשבר הדיור.

מנואל טרכטנברג: רבותי, פתרונות בדקה התשעים שאנחנו חיים בה בתחום הדיור, ידרשו – אין מנוס מזה – גם השקעת כספים רבים, ואלה לא סומנו בתקציב הזה.

מנואל טרכטנברג: אין אסטרטגיה להקטנת פערים.

מנואל טרכטנברג: אפילו אין מתיימרים שיהיו כאלה.

מנואל טרכטנברג: מה יש שם?

מנואל טרכטנברג: הפחתת מסי חברות.

מנואל טרכטנברג: לא, זה לא בדיוק תורם להקטנת פערים.

מנואל טרכטנברג: אין זכר לתוכנית הלאומית לפיתוח הצפון.

מנואל טרכטנברג: מספיק דובר על כך.

מנואל טרכטנברג: אין בשורה לתחבורה ציבורית, למה שאולי יחלץ אותנו מהפקקים – ראו דוח מבקר המדינה שפורסם אתמול.

מנואל טרכטנברג: אין כלל מהלך להעצמת ההשכלה וההעשרה הטכנולוגית והמקצועית במדינת ישראל, וזאת על אף ההבטחות שהפריחו בכירי האוצר.

מנואל טרכטנברג: על כן לא נראה גידול בפריון, לא נראה גידול בשכר.

מנואל טרכטנברג: אין מענה להוצאות העצומות על טיפול בגיל הרך, הוצאות שכל כך מכבידות על המשפחות הצעירות.

מנואל טרכטנברג: אין אסטרטגיה לחיזוק הרפואה הציבורית ולצמצום הרפואה הפרטית.

מנואל טרכטנברג: אין פתרונות לפנסיה העתידית של מאות-אלפי עובדים.

מנואל טרכטנברג: זו פצצה מתקתקת.

מנואל טרכטנברג: אין אסטרטגיה לחקלאות בת-קיימא.

מנואל טרכטנברג: נמצאים כאן חברי הכנסת עמר בר-לב וברושי, שמדברים רבות על הדבר הזה, וגם אתה, אדוני היושב-ראש.

מנואל טרכטנברג: אומרים: אבל אין גזירות בתקציב הזה.

מנואל טרכטנברג: נכון, כמעט שאין גזירות גלויות במובן של קיצוצים ממוקדים, מינוסים.

מנואל טרכטנברג: אבל יש בשפע גזירות סמויות, קיצוצים רוחביים, משכון העתיד והיעדר עשייה בתחומים חיוניים.

מנואל טרכטנברג: אלה הגזירות האמיתיות.

מנואל טרכטנברג: נעבור על זה.

מנואל טרכטנברג: כדי לסגור את התקציב ולהימנע מגזירות גלויות, הנחיתו כמה קיצוצים רוחביים במהלך השנה החולפת, ועוד קיצוץ של כ-2% לקראת התקציב החדש, והיד נטויה.

מנואל טרכטנברג: שמענו זאת.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אין דבר יותר קל ויותר לא-נכון מקיצוץ רוחבי.

מנואל טרכטנברג: מהותה של מדיניות כלכלית זה לקבוע מה חשוב יותר ומה חשוב פחות.

מנואל טרכטנברג: לזה צריך מנהיגות.

מנואל טרכטנברג: קיצוץ רוחבי זה פחדנות.

מנואל טרכטנברג: בשביל זה לא צריך שר אוצר וראש ממשלה, מספיק מחשב אישי.

מנואל טרכטנברג: גזירה סמויה נוספת – משכון העתיד.

מנואל טרכטנברג: הממשלה פרצה את מגבלת ההוצאה ואת מגבלת הגירעון.

מנואל טרכטנברג: יופי.

מנואל טרכטנברג: אלא מה?

מנואל טרכטנברג: בו-בזמן מורידים מסעיף חברות.

מנואל טרכטנברג: אז מה יהיה?

מנואל טרכטנברג: היום מוציאים יותר, יהיו פחות תגמולי מסים – מה יקרה מחר?

מנואל טרכטנברג: שמישהו אחר ישבור את הראש.

מנואל טרכטנברג: זה משכון העתיד.

מנואל טרכטנברג: רבותי, גם אין מכסים – חלק מהבור התקציבי – באמצעות העברות חד-פעמיות מקק"ל ומרשות שדות התעופה; מה יקרה מחר, כשלא יהיו העברות כאלה?

מנואל טרכטנברג: והדבר הכי בולט לחוסר העשייה זה, כמובן, עניין אוזלת היד בעידוד הצמיחה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, תקציב האין-בשורה הזה גוזר על המשק קיפאון.

מנואל טרכטנברג: אין מענה למשבר הדיור, אין צמיחה, אין צמצום פערים.

מנואל טרכטנברג: כאשר אין כל אלה המסקנה ברורה: אין מקום לממשלה – –

יצחק וקנין: תודה.

מנואל טרכטנברג: – – שזה תקציבה.

מנואל טרכטנברג: תודה.

מיקי לוי: אתה יכול להמשיך עוד הרבה זמן כי אין שר.

מירי רגב: למה אין שר?

מירי רגב: כרגיל – – –

יצחק וקנין: השרה יושבת פה.

מיקי לוי: סליחה, סליחה, גברתי השרה.

מיקי לוי: לא קרה כלום.

מיקי לוי: לא הבחנתי בך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמיר אוחנה שביקש שאני אדחה אותו – לא נמצא כרגע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמיר פרץ, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: חמש דקות.

קריאה: – – – השר.

יצחק וקנין: למה לא היה שר?

יצחק וקנין: יש שר כל הזמן.

קריאה: לא עכשיו.

קריאה: אז.

קריאה: בהתחלה.

קריאה: בהתחלה.

עמיר פרץ: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, אין בכלל ספק שההגדרה של התקציב הזה שהוא תקציב ללא גזירות, אבל זהו תקציב ללא בשורות.

עמיר פרץ: ברור שהשילוב הזה הוא הדבר המאפיין ביותר את העובדה שהתקציב הזה מגיע תחת חוסר מדיניות מוחלט.

עמיר פרץ: אין פה דרמה של ויכוח על תפיסת עולם.

עמיר פרץ: אומר שר האוצר: פה הוספתי קצת, פה הוספתי קצת, פה מנעתי גזירה.

עמיר פרץ: ואנחנו מבינים ששר האוצר מבין שהמבחן שלו זה מה יקרה בשוק הדיור.

עמיר פרץ: שם יבחנו אותו, שם ישפטו אותו.

עמיר פרץ: לכן, מבחינתו, שאר התקציב, שאר הנושאים, אינם הדבר המרכזי.

עמיר פרץ: אני אומר משפט אחד ראשון באשר לתפיסת עולם: במקום שבו בנימין נתניהו הוא המנטור, גם כחלון לא יעזור.

עמיר פרץ: זה המצב, זאת האמת.

עמיר פרץ: כי מה שאנחנו רואים היום זה המשך תפיסת העולם של בנימין נתניהו.

עמיר פרץ: המשך הורדת המסים הישירים.

עמיר פרץ: לצערי הרב, מדובר פה באחד התרגילים הבעייתיים ביותר.

עמיר פרץ: הצעירים בישראל אולי אינם מבינים את התעלול הזה עדיין.

עמיר פרץ: כי בעצם מה עושים באוצר?

עמיר פרץ: הם באים עם מסר: אנחנו מורידים מסים.

עמיר פרץ: זה נשמע כל כך יפה, זה נשמע כל כך נכון.

עמיר פרץ: אבל אילו זוג צעיר היה יודע שלא מורידים לו מסים, ואולי הוא ישלם עוד 1% מס, אולי עוד 2% מס, אבל במקום זה הוא לא ישלם 2,500 שקל לכל ילד במעון כשיש לו שני ילדים – כי מה עושים בעצם?

עמיר פרץ: אומרים לך: אנחנו מורידים לך כמה שקלים במשכורת, מוסיפים לך כמה שקלים, פוטרים אותך מגובה המס, ואז יוצרים מחסור תקציבי לרפורמות אמיתיות.

עמיר פרץ: זאת האמת כולה.

עמיר פרץ: כי אם הייתה פה החלטה אמיצה לטפל באי-שוויון, היו הולכים לתהליך הפוך.

עמיר פרץ: בראש ובראשונה, בשום פנים ואופן לא הורדות של המיסוי הישיר.

עמיר פרץ: בשום פנים ואופן.

עמיר פרץ: הרחבת התקציבים שלנו.

עמיר פרץ: אני בהחלט מבין שמדובר פה בתקציב שהמטרה שלו היא "לעבור אותו בשלום", כמו שאומרים.

עמיר פרץ: אני יודע שכחלון הוא עם כוונות טובות, אבל עם כוונות טובות לא משנים מדינה; עם כוונות טובות לא מייצרים דינמיקה אמיתית; עם כוונות טובות לא מייצרים דרמות שמשפיעות על האדם באמת.

עמיר פרץ: שמעתם שהיו 30 איש בפרדס-חנה שהתקבלו כעובדי חברת כוח-אדם, והייתה עוד מסיבה ל-300 איש.

עמיר פרץ: זה נחמד.

עמיר פרץ: זאת אומרת, תארו לכם שבימים שהייתה עבדות בארצות-הברית היו באים אותם נשיאים עם תפיסת עולם ואומרים: פגשנו 30 עבדים ושחררנו אותם.

עמיר פרץ: באמת.

עמיר פרץ: שבוע אחר כך פגשנו עוד 300 עבדים ושחררנו גם אותם.

עמיר פרץ: איזה יופי.

עמיר פרץ: ואיך הם חייכו, ואיך הם שמחו.

עמיר פרץ: אבל יש עוד מיליון עבדים, 2 מיליון עבדים.

עמיר פרץ: היום, לצערי הרב, יש לנו 250,000 – ואולי 300,000 – עובדי חברות כוח-אדם.

עמיר פרץ: האם שר האוצר נוכח בעצמו ששחרור העבדות המודרנית בישראל היא המפתח – אולי החשוב ביותר – לסיכוי לייצר דינמיקה של צמצום הפערים, לסיכוי לתת הזדמנות לאנשים להרגיש שהמדינה נותנת להם הזדמנות שווה ומחזירה להם את כבודם האישי?

עמיר פרץ: לכן, אני חושב שיש כמה דברים מרכזיים.

עמיר פרץ: האחד – בכל מה שקשור לצמצום הפערים, צריך להוציא מהחוק את עובדי חברות כוח-אדם.

עמיר פרץ: להוציא אותם מהחוק.

עמיר פרץ: לקבוע שחברת כוח-אדם כמעסיק איננה חוקית.

עמיר פרץ: תפקידן של חברות כוח-אדם לעסוק בהשמה ובהכשרה מקצועית, ולא יותר מכך.

עמיר פרץ: זה התפקיד האמיתי.

עמיר פרץ: שנית, צריך לעבור לבנייה תקציבית.

עמיר פרץ: זה בסדר שאומרים שיביאו חברות.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שזה לא יקבע לכאן דינמיקה חדשה שמשאירה אוכלוסיות חלשות מאוד, שלא יהיו להם מקומות עבודה אחרי שיגיעו לכאן חברות של סינים עם 1,000 ו-2,000 איש.

עמיר פרץ: אני כל כך חרד, מה תהיה התוצאה.

עמיר פרץ: שם אחת הבעיות הכי קשות – צריך אומץ לב, אדוני היושב-ראש, כפי שעשו בשנות ה-90 – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עמיר פרץ: – – כפי שעשו בשנות ה-60 – לא להתבייש.

עמיר פרץ: אני יודע שבנימין נתניהו, כשהוא שומע "בנייה תקציבית", נודדת שנתו.

עמיר פרץ: כי זה שינוי בתפיסה.

עמיר פרץ: לא יכול להיות שהמדינה תהיה מעורבת – המדינה חייבת להיות מעורבת כשיש משבר חירום לאומי.

עמיר פרץ: הדיון הוא במשבר חירום לאומי, ורק שינוי בתפיסה יביא גם לשינוי במגמה.

עמיר פרץ: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אני לא אהיה הראשון וכנראה גם לא האחרון שיאמר מעל הבימה הזאת שבתקציב הזה אין חזון, אין כיוון, אין מקום לתקווה.

עמר בר-לב: שכחנו בכלל שמדובר בתקציב דו-שנתי; שבכלל הדיונים עכשיו יתמקדו ב-2017, ו-2018 ככה תסתתר מתחת לשטיח.

עמר בר-לב: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות.

עמר בר-לב: הנקודה הראשונה – משבר הדיור.

עמר בר-לב: אמר כאן הפרופסור מנואל טרכטנברג לפני שבתקציב אין מספיק התמודדות עם משבר הדיור.

עמר בר-לב: מדובר על הצעה של מיסוי דירה שלישית.

עמר בר-לב: אני בהחלט מודע לכך שרכישת דירה להשקעה היא כמעט הדבר היחיד שאין עליו מיסוי כזה או אחר.

עמר בר-לב: אנחנו ממוסים על המשכורת, ממוסים בבורסה וכן הלאה, ועל דירות אין מיסוי.

עמר בר-לב: אבל גם פה, במקום להתעסק בנושא בצורה רחבה – בנושא המיסוי על הדירות, ומצד שני בנושא עידוד זוגות צעירים לרכוש דירות ולהכיר בהחזר המשכנתה שלהם כחלק מההוצאה – אז שוב בחר שר האוצר ללכת על פרוסה צרה מאוד מאוד בנושא הזה.

עמר בר-לב: המיסוי על הדירה השלישית לא יוריד את מחירי הדירות.

עמר בר-לב: דעתי האישית היא שהוא גם לא יוריד את מחיר השכירות.

עמר בר-לב: לכן, לסיכום הנקודה הזאת, מצד אחד כן צריך למצוא את הדרך למסות דירות להשקעה, אבל באותה נשימה צריך למצוא את הדרך להקל על זוגות צעירים לרכוש דירות, לקחת הלוואות, לקחת משכנתאות, ושיוכרו לצורכי מס.

עמר בר-לב: היום התחיל הדיון, אני חושב הראשון, בוועדת הכספים על תקציב משרד החקלאות.

עמר בר-לב: שוב דוגמה קלאסית שכל הדיון יוסב על 2017, אבל 2018 טואטאה מתחת לשטיח – נראה מה יהיה.

עמר בר-לב: בכלל לא התפתח דיון על 2018.

עמר בר-לב: אבל, אדוני היושב-ראש, אתה היית בדיון ובאמת אמרת דברים שקרעו לכולנו את הלב.

עמר בר-לב: למי שלא היה בדיון אני יכול לומר – אני אשאל אתכם, אף שאני יודע שאתם לא תדעו את התשובה: בכמה גדל תקציב משרד החקלאות, או אמור לגדול, ב-2017 לעומת 2016?

עמר בר-לב: ב-2016 התקציב היה 1.861 מיליארד, ב-2017 הוא יהיה 1.831 מיליארד.

עמר בר-לב: זאת אומרת, יותר קטן מאשר היה בשנה שעברה.

עמר בר-לב: אז כמעט, אני שואל את עצמי, בתור אחד – יחד אתך, אדוני היושב-ראש – המארגנים של יום החקלאות אתמול, וכל 120 חברי הכנסת, כולם הביעו אמפתיה וסימפתיה לחקלאות בישראל, ובאמת אני נוטה להאמין שרובם התכוונו שבאמת החקלאות צריכה להיות גם ערך; אבל איך זה בא לידי ביטוי בסופו של דבר?

עמר בר-לב: בסופו של דבר זה צריך לבוא לידי ביטוי בתקציב המדינה.

עמר בר-לב: בסופו של דבר זה צריך לבוא לידי ביטוי בחקיקה.

עמר בר-לב: יושב כאן חיים ילין, שהציע הצעת חוק בנושא פערי התיווך.

עמר בר-לב: אתה, אדוני – אתה ואני הצענו עוד בכנסת הקודמת, ואתה הצעת עכשיו הצעת חוק נוספת.

עמר בר-לב: אבל הצעת החוק הזאת, גם הקואליציה דוחקת אותה לפינה, ובעצם אין, לא חקיקה ולא בשורה בתקציב משרד החקלאות, וזה בעצם התקציב היחיד שהספקנו לדון בו היום.

עמר בר-לב: אני רוצה לומר שתי מילים על משרד הביטחון ותקציב משרד הביטחון.

עמר בר-לב: מה לגבי המכשול הקרקעי סביב רצועת-עזה?

עמר בר-לב: המכשול הקרקעי סביב רצועת-עזה לא מופיע בשום שורה תקציבית בתקציב שיונח כאן היום לקריאה ראשונה ל-2017–2018.

עמר בר-לב: אם זה יקרה, לא יהיה מכשול קרקעי סביב רצועת-עזה.

עמר בר-לב: חבר הכנסת ילין, אתה יודע מה המשמעות, אתה יודע איך חיים שם האנשים היום.

חיים ילין: שר האוצר הבטיח לראשי המועצות שכסף זה לא מגבלה, אין מגבלה.

חיים ילין: הבטיח להם, אמר להם לבוא – – –

עמר בר-לב: ראש הממשלה הבטיח את זה גם לי.

עמר בר-לב: אבל בסוף, היום, כשאנחנו מגיעים לתקציב, אנחנו רוצים לראות שורה תקציבית.

עמר בר-לב: ובתקציב 2017–2018 אין שורה תקציבית למכשול קרקעי סביב רצועת-עזה.

עמר בר-לב: שכל חברי הכנסת ידעו מה המשמעות: המשמעות היא שעוטף-עזה, לפחות עד 2020, פרוץ למנהרות התקפיות והיוזמה עוברת לידי ה"חמאס".

עמר בר-לב: זאת המשמעות.

עמר בר-לב: ולכן התפקיד שלנו הוא לראות שלפני קריאה שנייה ושלישית הנושא הזה ייכנס.

יצחק וקנין: תודה.

עמר בר-לב: עוד מילה אחת בהקשר הזה.

עמר בר-לב: אני הגשתי הצעת חוק – היא עוד לא הונחה כאן על שולחן המליאה – להשלמת הגדר סביב יהודה ושומרון.

עמר בר-לב: גם זה נושא ביטחוני, ולא ייתכן שבכל פעם שיש פיגוע בשרונה או במקום אחר מחליטה הממשלה לבנות עוד קטע מסוים של הגדר.

עמר בר-לב: צריך לבנות את הגדר, היא חשובה לביטחון מדינת ישראל, וכל השיקולים הפוליטיים – שהיא תסמן את הגבול העתידי וכן הלאה – נכון להיום צריך לשים אותם בצד ולבנות את הגדר הזאת.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

יצחק וקנין: אם לא – חבר הכנסת איל בן ראובן.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לשמש פה ל-960,000 האזרחים הוותיקים במדינת ישראל, כי הם זקוקים למישהו שידבר בשמם, ולצערי הרב, הכנסת היא לא המקום שנענה לבקשות, לדרישות ולצרכים המיוחדים שלהם.

נחמן שי: זה או-טו-טו מיליון, ובעוד כ-20 שנה זה יהיה 1.6 מיליון.

נחמן שי: נפלה צרה על מדינת ישראל: הוותיקים שבנו מסרבים להיפרד, הם החליטו להישאר פה.

נחמן שי: כל שנה תוחלת החיים גדלה בחודשיים.

נחמן שי: לא יודע איך זה קורה, אין לי מושג, כי אנחנו יודעים שמערכת הבריאות קורסת והיא גרועה והכול רע פה; מסתבר שלא כל כך.

נחמן שי: יש איזו חיות מיוחדת לאזרחי מדינת ישראל, והם פה והם נשארים.

נחמן שי: והגיל הממוצע – תוחלת החיים, של גברים ונשים, וכמובן נשים עוד מובילות – הולך ועולה.

נחמן שי: אני יכול להמשיך ולפרוס פה יריעה מאוד מאוד רחבה: היו לאחרונה פרסומים ועבודות, וישראל היא באמת אחת המדינות שתוחלת החיים בהן צומחת באופן לחלוטין בלתי צפוי.

נחמן שי: מה הייתם מצפים?

נחמן שי: שממשלת ישראל תיתן דעתה לאסון הזה, מה עושים.

נחמן שי: נו, קצת נהרגים בתאונות דרכים, אבל לא מספיק; קצת מתים במסדרונות, אבל כנראה לא מספיק; יש גם קצת נגיפים בבתי-חולים, זה בסדר, אבל זה לא מוריד, לא עוזר.

נחמן שי: זה גדל כל הזמן, הציבור הזה, והוא ממשיך לגדול.

נחמן שי: אז צריך להתחיל לחשוב איזה חיים יש להם, גיל 62 ומעלה לנשים, 67 – ויש עוד, אנחנו מדברים כבר על הגיל הרביעי, זה כבר לא הגיל השלישי, מ-80 ומעלה.

נחמן שי: מה יהיה פה?

נחמן שי: אני הייתי מצפה שממשלת ישראל תכין תוכנית אסטרטגית; תכין תוכנית אסטרטגית ותציג אותה בתקציב.

נחמן שי: כי זה כבר לא מחר – זה פה, עכשיו, זה מיליון איש במדינת ישראל.

נחמן שי: מה עם הסיעוד?

נחמן שי: כמה פעמים צעקנו בבית הזה: מה עם הסיעוד?

נחמן שי: נגמר הסיעוד הקולקטיבי, תוכניות הסיעוד הפרטיות גם כן לא נושאות את עצמן, חברות הביטוח מזניקות את התעריפים, דוחים ודוחים, בשיטה הישראלית, ומאות-אלפי אנשים נשארים בלי ביטוח סיעודי.

נחמן שי: הם צריכים להביא את הכסף מהבית מחר; אין להם.

נחמן שי: דובר על להעביר לקופות-חולים וכן הלאה – זה לא עובד.

נחמן שי: אז מי שיש לו יש לו, ומי שאין לו, מה הוא יעשה?

נחמן שי: המשפחה תיקח על עצמה אחריות?

נחמן שי: ואם המשפחה לא יכולה?

נחמן שי: טיפולי שיניים.

נחמן שי: רצה שר הבריאות להעביר שתי רפורמות: הוא גם רצה את הסיעוד בתוך ביטוח הבריאות וגם רצה להעביר טיפולי שיניים.

נחמן שי: מה יעשו האנשים המבוגרים, שהשיניים הן אחת הבעיות הקשות שלהם – לא רק, אבל גם?

נחמן שי: אין בכלל התייחסות לזה.

נחמן שי: אז נכון, יש כמה נושאים שהממשלה כן הקצתה להם כסף, אני לא יכול לבטל אותם.

נחמן שי: יש אותה עזרה לניצולי שואה, שהתחילה באמת אצל יאיר לפיד והממשלה הקודמת ועברה לממשלה הזאת.

נחמן שי: יפה, אני מכבד את זה.

נחמן שי: יש גם ניסיון, בעזרתו של השר ליברמן, שדאג לקבוצה מסוימת של אזרחים ישראלים שעלו מברית-המועצות ולא הספיקו לצבור מספיק שנות פנסיה – גם לעזור להם.

נחמן שי: אז במקומות שצריך לברך אני מברך, זה קצת יותר כסף.

נחמן שי: אבל זה לא עונה על הצרכים העצומים שהולכים ומסתמנים.

נחמן שי: על מי רוצים להטיל את האחריות?

נחמן שי: על הילדים, על ההורים – ילדי הסנדוויץ' האלה, שיש להם מצד אחד ילדים צעירים ומצד שני הורים מתבגרים והם לא יודעים לאיזה צד להסתכל, ימינה או שמאלה?

נחמן שי: אז הם ייקחו על עצמם אחריות להורים שלהם, לצרכים המיוחדים שלהם, לדירה שהם צריכים לנוע בה והם לא יכולים, לנגישות?

נחמן שי: ואני לא מדבר על המרחב הציבורי, שצריך להתאים את עצמו לאוכלוסייה מבוגרת.

נחמן שי: העליתי פה פעם חוק על מעברי חציה, שצריך להאריך את משך הרמזור.

נחמן שי: רק אתמול ראיתי כתבה בטלוויזיה: עולה אדם מבוגר, קשיש קוראים לו, עומד בקצה הרחוב, והוא לא יודע מה לעשות.

נחמן שי: הוא לא יודע כמה זמן נשאר בירוק, אז הוא בניסוי וטעייה, הוא מתחיל להתקדם וללכת, אחורה–קדימה, הוא לא יודע, הוא בודק את הנהגים.

נחמן שי: אז לא פלא שהתמותה בקרב הולכי הרגל המבוגרים היא פי-שלושה מאשר בכלל האוכלוסייה.

נחמן שי: לא פלא, כי הם נהרגים על מעברי חציה.

נחמן שי: כל הדברים האלה צריכים לעמוד לנגד עיניהם של כל שרי ממשלת ישראל, אפילו שרת התרבות, שאם אני לא טועה היא יושבת פה, נכון?

נחמן שי: זאת שרת התרבות?

נחמן שי: אני לא ראיתי, בגלל השיער.

מירי רגב: ועכשיו אני גם קשישה כבר.

נחמן שי: את עוד לא קשישה, אבל את גמלאית.

מירי רגב: קשישה.

נחמן שי: את לא קשישה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

נחמן שי: אבל אני אומר שגם בתרבות הצרכים של האוכלוסייה המבוגרת צריכים – אני יודע שבחלקם כן, ויש גם שם שדה גדול מאוד – זה לא רק "שלישי בשלייקעס", זה שבעה ימים בשלייקעס, שבעה ימים בשלייקעס.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: שבוע – ברא הקדוש-ברוך-הוא את העולם בשבעה ימים?

נחמן שי: זה הזמן.

נחמן שי: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת משה גפני – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חבר הכנסת, שכני, יעקב פרי.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, בפתח דברי ועוד לפני שאגש לתקציב אני רוצה לומר לכם, חברי הכנסת, ולעם ישראל: אנחנו במאבק קשה על דמותה של החברה הישראלית, על מי אנחנו רוצים להיות.

איל בן ראובן: מאבק על הדמוקרטיה, על חופש הביטוי, לנוכח ניסיון בוטה של ראש הממשלה להשתלט על השידור הציבורי, להרחיק ממנו כל מי שחושב, כותב ומתבטא אחרת.

איל בן ראובן: כל זה נעשה בתהליך קבלת החלטות כושל, וכל מנהל ארגון היה מודח ברגע על הצעה שכזאת.

איל בן ראובן: שמחתי לראות שמבקר המדינה החליט לבדוק את הפארסה הזאת.

איל בן ראובן: לך, שר האוצר כחלון, אומר שיש לך הזדמנות לגלות מנהיגות אמיתית מהי.

איל בן ראובן: אנחנו במאבק על שמירת החוק והמוסר כנגד ניסיונות למשחקים עוקפי-בג"ץ, להכשרת מעשים בלתי חוקיים – וחוזר היועץ המשפטי ומזהיר כי הם אינם עומדים בהלימה לחוקי מדינת ישראל; וההמשך, ההמצאה האחרונה של רעיון החוק להחלשת עוצמתם וכוחם של שופטי בית-המשפט העליון.

איל בן ראובן: אני קורא לחברי בקואליציה: זה לא משחק, זאת דמותה של החברה הישראלית; וחלקכם יודע שמורשת אבותיכם האידיאולוגית לא הייתה מאפשרת פגיעות שכאלה בעמודי התווך הערכיים והמוסריים של החברה הישראלית.

איל בן ראובן: ומכאן לתקציב, הרעוע בהגדרה, בהיותו דו-שנתי, ששרידות הממשלה עומדת במרכזו.

איל בן ראובן: אני אתייחס למספר קטן של נושאים שעניינם, שוב, דמותה של בחברה הישראלית.

איל בן ראובן: אם אפשר לא להפריע שם מצד שמאל – זה קצת מפריע.

איל בן ראובן: אתמול בילינו כאן בכנסת עם חקלאי מדינת ישראל, אלו שמחזיקים בידיהם המיובלות, לצד צה"ל, את ביטחוננו הלאומי בצפון, בדרום, במזרח ובמרכז; אלו שמבטאים את הקשר האמיתי והעמוק לאדמה הזאת, שכל כך יקרה לנו.

איל בן ראובן: הם באו אלינו לזעוק "הצילו".

איל בן ראובן: הגיל הממוצע שלהם 65, הבנים אינם חוזרים לחקלאות, והמתווכים והסוחרים חוגגים.

איל בן ראובן: התקציב הנוכחי לא מתקרב, לא מנסה לעצור את המפולת.

איל בן ראובן: במקרה הטוב, הוא משמר את המורד התלול.

איל בן ראובן: אמר ראש הממשלה: נקיים דיון בממשלה, ואני קורא לך, ראש הממשלה: בוא ביחד נתקן את העיוות, לא במילים – במעשים ובמשאבים ובתקציב.

איל בן ראובן: אני ממשיך לעבר יישובי הצפון.

איל בן ראובן: אין בתקציב המוצג כרגע זכר לתוכנית הלאומית לפיתוח הצפון, שכל כך התגאיתם בהחלטות הממשלה בנושא שלה – שכרגע לפחות נראות כהונאה.

איל בן ראובן: אני מקווה כי בחודשיים שנותרו לאישור התקציב תעשו מעשה.

איל בן ראובן: הצפון, מרמת-הגולן, הגליל העליון, המזרחי, המערבי – הצפון שנושק לגבולנו הצפוני חייב במימוש תוכנית אסטרטגית קיימת.

איל בן ראובן: ואל תתכסו באין-תוכנית.

איל בן ראובן: יש תוכנית, והתוכנית הזאת כוללת בראש ובראשונה יצירת מקומות עבודה, הקמת אזורי תעשייה, העברת תשתיות ומו"פ כמו מכון וולקני ועוד.

איל בן ראובן: אני מקווה שבחודשיים שנותרו תעשו מעשה.

איל בן ראובן: אמרת, השר כחלון, ואני אשמח לראות שמה שאמרת אכן יקרה.

איל בן ראובן: אוסיף לצפון ממד נוסף וחשוב, מהיכרותי שלי את האיום הביטחוני האמיתי על האזור.

איל בן ראובן: לצערי, האיום הזה, והלוואי שאני טועה, הוא כמעט בלתי נמנע; לא מחר, אולי, הוא אכן לא צועק כרגע, אבל הוא יצעק גם יצעק כשיתממש.

איל בן ראובן: זה הזמן לשפר.

איל בן ראובן: לא נכון שאנקוב כאן במספרים; אומר שבקו שבין אפס ל-10 קילומטר מהגבול, שעדיין יחטוף את עיקר מאסת האש במערכה גדולה, אחוז גבוה, מעל 50% מהתושבים אינם ממוגנים כראוי מפני האיום.

איל בן ראובן: חייבים היום להשקיע בתוכנית רב-שנתית סבירה ובהובלת המדינה לקידום הנושא.

איל בן ראובן: אל תגידו לא ידענו, ותשאירו לוינוגרד או למחליפו את ועדות החקירה שאחרי.

איל בן ראובן: אני קובע, ולא רק אני – בכירים במערכת הביטחון – שהצפון איננו ממוגן כראוי.

איל בן ראובן: תוכניות הפינוי למיניהן אינן מספקות מענה, ולא ארחיב מעבר לזאת ולא אוסיף בנושא הביטחוני על דברי חברי עמר בר-לב בנושא קיר המגן מול עוטף-עזה.

איל בן ראובן: הדבר האחרון שאני רוצה להעלות כאן הוא ההוצאות העצומות על הטיפול והחינוך בגיל הרך, של גילאי חצי שנה עד שלוש.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, הנפגעים העיקריים הם הצעירים, אלו שאחרי שירות צבאי מתחתנים, רוצים לעבוד, לבנות את ביתם, להביא ילדים ולהקנות להם חינוך טוב.

איל בן ראובן: צאו לשטח ותראו במו-עיניכם.

איל בן ראובן: ולכם, ממשלת ישראל, אין כרגע בשורה להם.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איל בן ראובן: אני מסיים.

איל בן ראובן: חברי וחברות הכנסת, תקציב הוא מדיניות, ולכם, ממשלת ישראל, אין מדיניות ברורה כמעט בכלום.

איל בן ראובן: התקציב הנוכחי בשום אופן איננו כרגע מעשה להתגאות בו, ועדיין אפשר לתקן.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב פרי, ואחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר, שהתחלפה עם חבר הכנסת יהודה גליק.

יצחק וקנין: עשיתי את ההחלפה ביניכם, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, לפני הביקורת אני מבקש מעל הדוכן לחזק את ידיו של שר האוצר בעמידה האיתנה שלו לחיזוק הדמוקרטיה הישראלית וחופש הביטוי, בנוסף, כמובן, על השמירה על הקופה הציבורית.

יעקב פרי: אני מאוד מקווה שהעמידה האיתנה שלו תחזיק מעמד גם בוועדה שנקבעה היום.

יעקב פרי: זה חשוב לדמוקרטיה, זה חשוב לכולנו.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, התקציב הזה והתנהלות הממשלה הזאת לא מקדמים את מדינת ישראל; הם מחלישים אותה, מפלגים אותה, מחזירים אותנו שנים לאחור.

יעקב פרי: הממשלה הזאת עסוקה בפנקסנות, ברשימות לבנות ושחורות ובסגירת חשבונות אישיים.

יעקב פרי: נראה שבהיעדר ענייניות וחזון אמיתי לממשלה הזאת אפשר להניח על שולחן הכנסת כל רעיון שהוא, גדול או קטן, משמעותי או חסר טעם ופוגעני.

יעקב פרי: אפשר להגדיל את הגירעון מבלי להביא בשורה אמיתית לתושבי רמת-הגולן, שהופקרו כליל, לחקלאים, לתעשיינים, לאנשי מעמד הביניים, שקורסים תחת הנטל וסוחבים על גבם את אלה שאינם יוצאים לעבוד; להגדיל את הגירעון על חשבון עם ישראל כולו.

יעקב פרי: נאמר כבר שהתקציב חסר חזון ושהממשלה הזאת שוב גוררת את מדינת ישראל אחורה בזמן.

יעקב פרי: ממשלת פליק-פלאק לאחור, או אם תרצו, ממשלת הצעדה לאחור.

יעקב פרי: ממשלה שמתעלמת לחלוטין מכל ועדה ומכל ביקורת, ואם היא לא מתעלמת, היא תוקפת את המבקר ופועלת להשתיקו ולבטלו.

יעקב פרי: נראה שהממשלה אוהבת באופן כללי לבטל, להטיל דופי, לרמוס, למחוק כל מי שקורא עליה תיגר וכל מי שאינו שותף לעמדתה, אם מבקר המדינה או בית-המשפט, אם כלי תקשורת או ועדה מקצועית.

יעקב פרי: מצוקות העם והבעיות פחות מעניינות את הקיסר ועושי דברו.

יעקב פרי: כל שמעניין את הממשלה שלנו הוא להמשיך ולשלוט ממרום האולימפוס.

יעקב פרי: הוא אינו בוחל באמצעים.

יעקב פרי: זה עצוב שראש ממשלה, זה שבבחירות אישר תשדיר המהלל את סגירת רשות השידור, אותו ראש ממשלה שרק בחודש אפריל האחרון איחל למועצת תאגיד השידור הישראלי הצלחה במילוי תפקידה – זה מטריד שראש הממשלה מתנהג ככה.

יעקב פרי: חברי הקואליציה, שאלתי: מי יאמין לכם בפעם הבאה כשתשימו רפורמה משמעותית על שולחן הכנסת?

יעקב פרי: מי יאמין לכם כשתגידו שאתם רוצים לפתח את הצפון או לעזור לאוכלוסיות חלשות, שלא תחזרו בכם כמו שעשיתם אין-ספור פעמים בכנסת הזאת – ובתקציב הדברים משתקפים באופן לגמרי ברור?

יעקב פרי: היושב באולימפוס, ראש הממשלה, שר התקשורת, שר החוץ והשר לשיתוף פעולה אזורי, אינו מחויב להחלטותיו ואפילו לדעותיו המתחלפות בכיוון הרוח.

יעקב פרי: רשימה ארוכה של חוקים שחוקקו בכנסת הקודמת בהובלתו של נתניהו בוטלו על-ידי הממשלה הזאת, והרשימה ארוכה.

יעקב פרי: הזיגזוג בהחלטות שעולות עשרות ומאות מיליוני שקלים לעם ישראל והסיאוב הנוראי הזה חייבים להיפסק.

יעקב פרי: בדוחות האוצר מודים כי הפערים באוכלוסייה והאי-שוויון רק עולים וצפויים לעלות.

יעקב פרי: ישראל ממשיכה להיות ריכוזית, בעלת שווקים עם מאפיינים מונופוליסטיים, ולצערנו היא מן המדינות שהכי קשה לעשות בהן עסקים.

יעקב פרי: במקום לעסוק במציאת פתרונות והפניית תקציבים ראויים לפתרון הבעיות, אתם עסוקים בהכנת רשימות שחורות של עיתונאים, עסוקים בשמירה על שרידותכם הפוליטיות.

יעקב פרי: חברי הממשלה והקואליציה, הבאתם לפתחנו תקציב לא משמעותי, תקציב של בזבוז ונהנתנות.

יעקב פרי: שנה וחצי היו לכם להתכונן, אבל לא הבאתם תקציב וחוק הסדרים של קדמה ועתיד אלא הנצחתם את תחלואי העבר ובעיות ההווה, שכן אתם מסרבים להציע פתרונות אמיתיים של בעיות המוטלות על כתפי האזרחים.

יעקב פרי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סתיו שפיר, ואחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, ועוד 26 שניות שהשאיר לך יעקב פרי.

סתיו שפיר: תודה ליעקב, תודה לך, כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: בעוד כמה שעות יצביעו פה חברי הכנסת על חוק לא אמיתי.

סתיו שפיר: על תקציב לא אמיתי.

סתיו שפיר: אף אחד מהם, אף אחד מכם, לא יודע מה יש בתקציב הזה.

סתיו שפיר: זה לא כי לא קראתם בו – אומנם הוא הגיע רק שלשום, אבל זה לא רק זה; זה לא כי לא הספקתם, זה לא כי לא העמקתם.

סתיו שפיר: זה משום שהתקציב הזה הוא לא אמיתי, וזה נאמר בהגדרה על-ידי משרד האוצר.

סתיו שפיר: ישבנו השבוע בוועדת השקיפות בדיון על התוכנית לחיזוק הצפון – 18 מיליארד שקלים שהיו אמורים לעבור בהחלטת ממשלה כדי לחזק את הגליל והגולן; ושם בדיון הודו אגף התקציבים והודו חברי מפלגתו של שר האוצר שהתקציב הוא לא אמיתי: אל תדאגו, זה שאין שקל אחד מהתוכנית לחיזוק הצפון בתקציב, שאנחנו מצביעים עליו היום, זה לא באמת ככה, כי התקציב הוא לא סופי.

סתיו שפיר: כלומר הכנסת, כבוד היושב-ראש, הולכת להצביע בקריאה ראשונה על תקציב, על מסמך, על חוק, שהוא לא חוק.

סתיו שפיר: הוא פשוט לא חוק, והם הודו בזה בפומבי.

סתיו שפיר: אותו דבר קורה עם התוכנית לחיזוק המגזר הערבי.

סתיו שפיר: גם שם קרוב ל-10 מיליארד שקלים שהובטחו, ובהחלטת ממשלה – אפס שקלים בתקציב.

סתיו שפיר: גם שם אומרים במשרד האוצר: אל תדאגו, זה לא התקציב.

סתיו שפיר: זה לא התקציב.

סתיו שפיר: אנחנו עוד נכניס שינויים.

סתיו שפיר: אז על מה אנחנו מצביעים כאן היום?

סתיו שפיר: על מה?

סתיו שפיר: למה אנחנו יושבים פה עכשיו כמה שעות ודנים?

סתיו שפיר: על מה?

סתיו שפיר: איך אנחנו יכולים לשבת ולכבד את המשכן הזה כשאנחנו הולכים להצביע על חוק שקרי, שבהגדרה אומרים לנו שהוא שקרי?

סתיו שפיר: חברים, רק לפני כמה שעות בוועדת הכספים הקואליציה נכנסה ובחמש שניות הצביעה על 40 מיליון שקלים שעוברים מכספי המסים של אזרחי ישראל לטובת הסכמים קואליציוניים, ואף אחד מחברי הקואליציה לא ידע על מה הוא מצביע.

סתיו שפיר: וצעקנו: אתם לא יודעים על מה אתם מצביעים, כרגע נכנסתם.

סתיו שפיר: אבל זה לא מעניין, כי הכול הפך להיות משחק מכור.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת לא מתעניינת בתפקיד.

סתיו שפיר: כל כך הרבה שנים בשלטון, ואתם שכחתם.

סתיו שפיר: כל כך הרבה שנים בשלטון, ואתם שכחתם שאתם כאן בשביל אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: כל כך הרבה שנים בשלטון, ואתם שכחתם מה תפקידה של הכנסת.

סתיו שפיר: אתם שכחתם כמה חשוב לשמור על כל שקל מכספם של אזרחי ישראל, שעובדים כל כך קשה בשביל לשלם כאן

סתיו שפיר: גם את כספי המסים שלהם לטובת המדינה, ומקווים שהכספים האלה הולכים כדי לבנות תשתיות יותר טובות, ולהרחיב פתרונות דיור, ולתת חינוך טוב יותר לכל אחד, ולתת לכל ילד סיכוי לחיות פה כאזרח מאושר ועצמאי, ולדאוג לחלשים בחברה, ולדאוג לסבים ולסבתות שלנו, שהקימו את המדינה הזאת, ועכשיו חלקם יושבים ומקוששים – צריכים לבחור בין לקנות תרופות לבין לקחת אוטובוס ולבקר את הילדים ואת הנכדים.

סתיו שפיר: אנחנו אמורים לחשוב על כל שקל שהאזרחים האלה נתנו לקופת המדינה, ואנחנו חייבים לחשוב, בכל הצבעה על חוק, אם זה לטובת האזרחים האלה או לא.

סתיו שפיר: אבל הממשלה הזאת שכחה שהיא אמורה לדאוג לאזרחים, היא שכחה את התפקיד שלה.

סתיו שפיר: קואליציה שמאפשרת לסרסור, שזה מה שהוא חושב על נשים, להסתובב כאן בכנסת, זאת אותה קואליציה שיכולה לדברר על יהדות ועל ערכי היהדות ועל כבודנו.

סתיו שפיר: ובקואליציה הזאת מאפשרים – – –

יצחק וקנין: אני מציע, גברתי הנכבדה – – –

סתיו שפיר: – – – מאפשרים לסרסור להסתובב.

סתיו שפיר: אדם שגם מקלל ומשפיל אנשים עם מוגבלות – – –

יצחק וקנין: לא, רגע, סתיו, סתיו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר, אני מציע לך לעשות רוורס.

יצחק וקנין: יש דברים שמותר לך לומר ולעשות הכללות – – –

סתיו שפיר: יש דברים שהוכחו בבית-משפט – – –

יצחק וקנין: – – – ולעשות הכללות.

סתיו שפיר: – – – בבית-משפט, ומותר להגיד אותם.

יצחק וקנין: תשמעי, אני מציע לך לכבד את עצמך.

יצחק וקנין: זה לא כבוד בשבילך, מה שאת עושה עכשיו.

סתיו שפיר: ואני אגיד אותם כאן.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה.

סתיו שפיר: אני מדברת מתוך כאב, ואני יודעת שגם אתה, אדוני – – –

יצחק וקנין: אז אל תעשי הכללות על קואליציה.

סתיו שפיר: גם אתה, אדוני, חש.

סתיו שפיר: אני בטוחה שאתה מזדהה עם כל מילה.

סתיו שפיר: זה כואב לי וזה כואב לך – –

יצחק וקנין: זה לא – תקשיבי – – –

סתיו שפיר: – – וזה לא צריך להיות.

סתיו שפיר: זה העניין, שזה לא צריך להיות.

סתיו שפיר: לא צריך לשבת בממשלה סגן שר ששולף סכין באמצע ויכוח.

סתיו שפיר: הוא לא צריך להיות פה.

סתיו שפיר: הוא צריך להיות מפוטר.

סתיו שפיר: לא צריכים לשבת פה אנשים שחשודים בהטרדות מיניות.

סתיו שפיר: לא צריכים לשבת פה אנשים שמשפילים אנשים חלשים מהם.

קריאה: – – –

סתיו שפיר: זה לא צריך להיות.

סתיו שפיר: זה לא מגיע לעם ישראל.

סתיו שפיר: זה לא מגיע לאזרחי המדינה.

טלי פלוסקוב: – – –

סתיו שפיר: אבל אתם שכחתם, הממשלה הזאת – ורק שלשום התבטא יושב-ראש הקואליציה, הוא אמר: טוב, אם בוועדת כנסת אחת, ועדת הכלכלה, הם אולי לא יצביעו כמו שרוצה ראש הממשלה על חוק התאגיד, אז נקים ועדה אחרת, שהיא תצביע נכון.

סתיו שפיר: או פתאום לא מתאימה ההצבעה בוועדת כספים, שהולכת להיות, בחוק ההסדרים, אז יעבירו את זה לוועדה אחרת בשליטת הליכוד.

סתיו שפיר: כאילו החקיקה פה אמורה לשרת את העסקנים של הליכוד והבית היהודי.

סתיו שפיר: כאילו כספי הציבור אמורים לשרת מפלגות ופוליטיקאים.

סתיו שפיר: זה לא.

יצחק וקנין: זמנך תם, גברתי.

סתיו שפיר: לא לזה נועד האמון שנתן בנו הציבור, ולא זה מה שמגיע לאזרחי מדינת ישראל.

סתיו שפיר: אני מבקשת מכם, מעומק הלב, בבקשה, תשקלו מחדש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יפעת שאשא ביטון: סתיו, רק אני מבקשת – – – כי אני הייתי בוועדה, אף אחד לא – – –

סתיו שפיר: את אמרת אתמול שזה לא התקציב.

סתיו שפיר: את אמרת.

טלי פלוסקוב: – – – מבינים משהו.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אמרתי לך – – –

סתיו שפיר: את אמרת, זה לא התקציב.

יצחק וקנין: רבותי, נא לא לנהל את הוויכוח.

יצחק וקנין: אדוני, חמש דקות.

יפעת שאשא ביטון: הסבירו לך – – –

סתיו שפיר: תעמדי מאחורי הדברים שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: – – –

סתיו שפיר: – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת סתיו שפיר, אנא שבי במקומך.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך, אדוני.

יפעת שאשא ביטון: – – –

סתיו שפיר: גם אני – – – בתקציב.

סתיו שפיר: כי לא אמרו – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יצחק וקנין: חברות הכנסת, אנא מכן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: זה שאת לא – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, את ביקשת, ואת לא רשומה, ואמרתי שאני מאשר חמש דקות.

יפעת שאשא ביטון: – – – שהיא תתנצל.

יפעת שאשא ביטון: היא אמרה – – –

יצחק וקנין: אל תנהלו את הוויכוח ביניכן.

יצחק וקנין: זה לא עוזר כלום.

יצחק וקנין: אתם מפריעים לדובר.

סתיו שפיר: – – –

יצחק וקנין: סתיו, אנא ממך.

יצחק וקנין: זה מפריע לדיון.

יצחק וקנין: חמש דקות.

יצחק וקנין: את מפריעה לחבר שלך מהסיעה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני רק מפנה אותך לשעון, שכבר התחיל לתקתק על חשבוני.

יצחק וקנין: אל תדאג.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, ובעיקר גבירותי שמשמאל, יש לי תשבחות, באופן מפתיע, לא מעטות, להרעיף על ממשלת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו.

זוהיר בהלול: זו הממשלה הטובה ביותר זה עידן ועידנים בקבלת החלטות, והיא מקבלת החלטות בצורה מדהימה – אפשר לומר אפילו באופן אקסטרווגנטי.

זוהיר בהלול: שימו לב לתוכניות שהיא החליטה להוציא אל הפועל: התוכנית הלאומית לפיתוח הצפון, הקמת ועדת גרוטו לצמצום הפערים הבריאותיים בין הצפון לשאר חלקי הארץ, התוכנית לחינוך למלחמה בגזענות, ונוסיף על כך כמובן תוכנית רביעית: מיליארדים לטובת המיעוט הערבי.

זוהיר בהלול: בקבלת החלטות זו הממשלה הטובה ביותר מאז 1948, ואפשר לתת את התעודה האקסקלוסיבית הזו לממשלתו של בנימין נתניהו.

זוהיר בהלול: אבל בביצוע – אפס.

זוהיר בהלול: זו ממשלה שיודעת לקבל החלטות אבל אינה מסוגלת להוציא אותן אל הפועל.

זוהיר בהלול: נדמה לי שעל כך אפשר לומר – זו ממשלה סכיזופרנית, ומי שסובל מסכיזופרניה, ראוי שיקבל טיפול פסיכיאטרי.

זוהיר בהלול: התוכנית לחיזוק הצפון התאיידה לה חיש מהר, ואני חייב לומר לכם שמתגנב אל לבבי ספק לא קטנטן, שהתוכנית הזאת לחיזוק הצפון, בשיעור 18 מיליארדי שקלים, לא יוצאת אל חלל האוויר אולי בשל העובדה שבצפון מעל 50% הם אזרחים ערבים, ואיך ניתן את הכסף הזה לצפון.

זוהיר בהלול: כך הופך הצפון לטרגדיה של מדינת ישראל, מכיוון שהצפון לאט-לאט הופך להיות בית-אבות של החברה הישראלית.

זוהיר בהלול: זקנים וקשישים, שאני רוחש להם כבוד רב, נשארים, והצעירים – הגירה שלילית.

זוהיר בהלול: ועדת גרוטו, השם הזה כיכב בשמינו בתקופה האחרונה.

זוהיר בהלול: היו אמורים להעביר 800 מיליון שקלים כדי לצמצם את הפערים הרפואיים, הבריאותיים, בין הצפון לבין המרכז.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, אני פקדתי את המחלקה האונקולוגית ברמב"ם בחיפה כמעט חמש שנים, וראיתי את הטרגדיות אל מול עיני.

זוהיר בהלול: חולים מגיעים מקרטעים, בדחילו ורחימו, מושכים את עצמם ומגיעים יגעים וחסרי נשימה אל המחלקה האונקולוגית, מכיוון שאין ליד ביתם ומגוריהם בית-חולים שיכול להעניק להם טיפול במצב קריטי.

זוהיר בהלול: הם מכתתים רגליים ומכתתות רגליים יותר מ-100 ק"מ, כדי להגיע מקריית-שמונה, מקום מגורייך, ד"ר יפעת שאשא ביטון, לרמב"ם.

זוהיר בהלול: אני ראיתי את הסצנות האלה בלב דואב וכואב, עד כדי כך שלפעמים שכחתי את הטרגדיה האישית שלי והזדהיתי עם הטרגדיה שלהם.

זוהיר בהלול: אין מיטות לשיקום ילדים בצפון, והחמור יותר – תמותת התינוקות בצפון כפולה מבשאר חלקי הארץ.

זוהיר בהלול: איזו מדינה שוויונית זו?

זוהיר בהלול: איך יכול להיות שמתים יותר תינוקות בצפון מאשר במרכז?

זוהיר בהלול: איך יכול להיות, גבירותי ורבותי, שתוחלת החיים בצפון היא כחמש שנים פחות מבשאר חלקי הארץ?

זוהיר בהלול: זו מדינת עשירים וענייים.

זוהיר בהלול: טולסטוי צריך להגיע לכאן כדי לכתוב ספר חדש – לא על המלחמה והשלום או שלום ומלחמה אלא על עשירים ועניים.

זוהיר בהלול: זו המדינה שהייתה אמורה, פוטנציאלית, להיות הבשורה לאנושות, והיא במובנים רבים בשורה לאנושות, אבל במובנים אחרים היא טרגדיה לאנושות.

זוהיר בהלול: הדבר האחרון, תוכנית החינוך למלחמה בגזענות.

זוהיר בהלול: מבקר המדינה, לא אני, דיבר על כך שלא יכול להיות שמשרד החינוך והתרבות לדורותיו, אף שהיה מתוקצב, לא הוציא אל הפועל תוכניות לחיזוק החיים המשותפים כאן במדינה.

זוהיר בהלול: איך אנחנו יכולים לדבר על תקציב בלי ערכים?

זוהיר בהלול: תקציב זה תפיסת עולם.

זוהיר בהלול: מה זה תקציב?

זוהיר בהלול: רק כסף?

זוהיר בהלול: רק מיליונים?

זוהיר בהלול: תקציב זו דרך.

זוהיר בהלול: ואין דרך בתקציב הזה, מכיוון שמי שלא מטפל בעניין של חיים משותפים בוגד בייעודו.

זוהיר בהלול: הרשו לי לסיים, ויש לי עוד דקה וחצי בערך – – –

נאוה בוקר: לא.

נאוה בוקר: אנחנו הוספנו לך עוד דקה.

נאוה בוקר: יש לך 15 שניות.

זוהיר בהלול: לא, לא, לא.

זוהיר בהלול: לא נכון, לא נכון.

זוהיר בהלול: יש לי דקה שנגזלה ממני.

נאוה בוקר: הוספתי אותה, כשעליתי.

נאוה בוקר: הוספתי.

זוהיר בהלול: לא, הנה.

זוהיר בהלול: אבל, השעון מתקתק עדיין.

זוהיר בהלול: יש לי דקה.

נאוה בוקר: הוספנו שתי דקות.

זוהיר בהלול: אבל יש לי דקה.

זוהיר בהלול: אני לא – – –

איתן ברושי: זוהיר – – –

נאוה בוקר: אני מסבירה לך שהוספנו לך לדקה שהייתה לך דקה נוספת.

זוהיר בהלול: זה לא נכון.

זוהיר בהלול: תני לי את הדקה שנגזלה ממני.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זוהיר בהלול, אני הוספתי לך דקה על הזמן – – – אתה כבר חרגת מהזמן – – –

נאוה בוקר: – – – לזמן.

זוהיר בהלול: טוב, אז מכיוון – – –

יצחק וקנין: ואתה יכול לסמוך על היושר שלי.

סתיו שפיר: – – –

זוהיר בהלול: טוב.

זוהיר בהלול: מכיוון שיושרו – כמובן שגם יושרךְ, סליחה – אבל אני ביושרו של מר וקנין אינני מטיל רבב, אז אני בהכנעה מקבל את פסיקתךָ.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: – – –

זוהיר בהלול: אתה בשבילי כמו שלמה המלך, שיודע לפסוק באופן הוגן.

זוהיר בהלול: אז אני מוותר.

זוהיר בהלול: באמת רק ממש מילה אחת על דבריו של נשיא המדינה ב-2014 בכפר-קאסם, כאשר דיבר על אחריותה של המדינה לכפר-קאסם – –

טלב אבו עראר: – – –

זוהיר בהלול: – – הוא מוביל את השיירה, וכנסת ישראל משתרכת מאחור, לצערי הרב.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

נאוה בוקר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

איתן ברושי: על רגל אחת עשית נאום מצוין.

איתן ברושי: תאר לך, על שתי רגליים.

נאוה בוקר: חמש דקות?

נאוה בוקר: בבקשה.

נאוה בוקר: אתה יכול להתחיל.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מדי כל שנה או שנתיים מאושר כאן תקציב, והמדיניות שנוקטת הממשלה, ממשלת ישראל, כלפי האוכלוסייה הערבית היא אותה המדיניות.

טלב אבו עראר: לכן, התקציב הזה, אני מאמין שהוא לא יסייע בפתרון הבעיות בכל התחומים: כלכלה, חברה, בריאות, חינוך ותשתיות.

טלב אבו עראר: ביישובים הערביים המצב קטסטרופלי, ובמיוחד בחברה הערבית הבדואית בנגב.

אוסאמה סעדי: מקבלים יותר מדי.

טלב אבו עראר: מקבלים יותר מדי.

טלב אבו עראר: במגזר הערבי הבדואי בנגב 230,000 נפשות: 130,000 ביישובים מוכרים וכ-90,000 בני-אדם, אזרחי מדינת ישראל, נטולי הכרה.

טלב אבו עראר: 90,000 בני-אדם, מאז קום המדינה עד היום, בלי מים.

טלב אבו עראר: האם, גברתי היושבת-ראש, יכול יהודי לחיות 60 שנה או 65 שנים בלי מים?

טלב אבו עראר: או שיחיה 65 שנים תחת איום של צו הריסה לביתו, להפקיר אותו ללא קורת גג?

טלב אבו עראר: 90,000 בני-אדם, אזרחי מדינת ישראל, ללא שירותים חברתיים, ללא כבישים.

אוסאמה סעדי: כמה יישובים?

טלב אבו עראר: באיזה מעמד הם?

טלב אבו עראר: איך מתייחסת אליהם המדינה?

טלב אבו עראר: אני רוצה לשאול.

טלב אבו עראר: אני שואל: מה אלה, מי הם?

טלב אבו עראר: אני חושב שהם בני-אדם, לא?

אוסאמה סעדי: עב"מים, עב"מים, עב"מים.

טלב אבו עראר: אה, עב"מים.

טלב אבו עראר: הם בני-אדם.

טלב אבו עראר: הם אזרחים שעובדים ומשלמים מסים גם.

טלב אבו עראר: והמדינה אומרת: לא, אנחנו נכיר בכם כאזרחים במדינה הזו רק כשאתם תחתמו, תסכימו למסור לנו את הקרקעות שלכם.

טלב אבו עראר: קשה לי להבין.

טלב אבו עראר: למה בחוק, בכל החוקים הישראליים, חוקי-יסוד, מדברים על כך שכל אזרח במדינת ישראל זכאי לשירותים חברתיים, זכאי למים, זכאי לחינוך?

טלב אבו עראר: 5,000 או יותר ילדים גילאי שלוש עד חמש – ובשנה שעברה דיברנו על זה – הם ללא מסגרת חינוכית.

טלב אבו עראר: דנו בזה במליאה וגם בוועדת החינוך.

טלב אבו עראר: כלום לא השתנה.

טלב אבו עראר: כלום לא זז.

טלב אבו עראר: האם התקציב הזה באמת יספק מסגרות חינוכיות לילדים האלו?

טלב אבו עראר: גברתי, יש פילוסוף אנגלי שקוראים לו מיל.

טלב אבו עראר: הוא אמר:

טלב אבו עראר: אם מיטיבים עם המיעוט – סאמע, יא אוסאמה?

טלב אבו עראר: – החברה כולה תהיה בריאה יותר.

אוסאמה סעדי: שתרוויחו – – –

טלב אבו עראר: אי-אפשר להמשיך עם המדינה הזאת, כשאחד מעקרונותיה זה הגזענות כלפי המיעוט הערבי.

טלב אבו עראר: ככה ממשיכים, ויש תחרות בין כל מפלגות הבית – רוב סיעות הבית – מי יותר קיצוני כלפי האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: ואז, מי שמוביל בקו הזה – ראש הממשלה.

טלב אבו עראר: כל יום יש לו הצהרה, כדי לקבל עוד ועוד כוח פוליטי, עד לאחרונה, כשהוא בעצמו קרא להחרמת הרשימה המשותפת.

טלב אבו עראר: אבל אני לא יודע, אני לא ראיתי שהחרימו.

טלב אבו עראר: למה לא החרימו?

טלב אבו עראר: איך מתנגדים להוראה, מסרבים להוראת ראש ממשלה להחרים את הנאומים שלנו?

טלב אבו עראר: למה לא החרמתם?

טלב אבו עראר: לא החרימו.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: לכן, די להסתה.

טלב אבו עראר: שתתחיל הממשלה הזאת להתייחס לאזרחים הערבים הבדואים בנגב כאל אזרחי המדינה.

נאוה בוקר: תתחיל לסיים, בבקשה.

טלב אבו עראר: די להריסת הבתים, די לקיפוח ולהדרה – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

טלב אבו עראר: – – כן לבניית בתי-ספר, מסגרות חינוכית לילדים מחוסרי המסגרות האלו.

טלב אבו עראר: זה מה שאנחנו מבקשים.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, הקשבתי היטב לדבריו של שר האוצר משה כחלון, הייתי מרוכז, מפוקס, וראיתי דברים חיוביים, אני חייב לומר.

איימן עודה: אני רוצה להתחיל ממקום שהוא חיובי.

איימן עודה: התוכנית הכלכלית עבור האוכלוסייה הערבית, 922: אני שמח שבשבוע שעבר כבר הוחלט בוועדת הכספים להעביר 750 מיליון שקלים – זה דבר טוב – אף שהם לא היו בבסיס התקציב.

איימן עודה: הבטיחו לנו שזה אכן יועבר במשך השנה, וזה הועבר.

איימן עודה: היום גם ישבתי עם שר השיכון גלנט ודיברנו על כל מיני הסכמים בקשר לוותמ"לים, כל מיני, בנייה פה, בנייה שם.

איימן עודה: למרות כל ההערות, ויהיו לנו הערות, אבל זה גם משהו, בגדול בכיוון החיובי.

איימן עודה: ואפשר גם לבקר, כי אנחנו יודעים שבשביל להגיע לשוויון מלא ברמה האזרחית צריך 64 מיליארד שקלים, וחוץ מזה, כל התוכנית בנויה ברמה הליברלית, כלומר, מה שנקרא אצל האוצר "כסף טוב", כסף שאתה משקיע והוא חוזר אליך דרך מסים וכל מיני דרכים אחרות.

איימן עודה: מה שחסר בתוכנית הזאת זה הפן החברתי, כלומר הרווחה, הגמלאים, המוחלשים ביותר.

איימן עודה: מכיוון שזה נתפס כסף "לא טוב", לא נגעו בו.

איימן עודה: מבחינתנו זה הכסף הסוציאלי הכי טוב והכי מוסרי בכל חברה, וזה מה שחסר בתוכנית הזאת.

איימן עודה: השר גם אמר כמה דברים טובים, ואני לא מקל ראש אפילו כאשר הוא מדבר על חיסכון לילדים שכשהם יגיעו לגיל 18 הם יקבלו 20,000 שקלים.

איימן עודה: אני חושב שגם זה דבר מבורך.

איימן עודה: גם כאשר מדברים על ניצולי השואה, אנחנו פה אתמול העברנו הצעת חוק מאוד חשובה, מאוד מוסרית, למען ניצולי השואה, אפילו כאשר הוא מדבר על מדינות ערב, כמו ה"פרהוד" בעיראק בשנת 1941, כמו המקרה בלוב, כמו פה, כמו שם – להיות בן-אדם בכל מקום.

איימן עודה: ואלה הן החלטות חשובות.

איימן עודה: אבל סליחה, על מה אנחנו מדברים?

איימן עודה: כל מה שהזכרתי, כמה זה, 70 מיליון שקלים הכול ביחד?

איימן עודה: איפה 360 מיליון השקלים?

איימן עודה: איפה הכסף של התקציב?

איימן עודה: איפה 200 מיליארד השקלים בתקציב?

איימן עודה: למה?

איימן עודה: כי אף אחד פה, אבל אף אחד, לא מהקואליציה, לא מהאופוזיציה, דיבר על המשרד הגדול ביותר, והוא משרד הביטחון.

איימן עודה: מה הבעיה פה?

איימן עודה: הבעיה שיש מדיניות.

איימן עודה: זה לא כחלון לבדו, זה ראש הממשלה, זו הממשלה הימנית ביותר, ממשלה של מתנחלים.

איימן עודה: אז לוקחים את הכסף שלנו, אנחנו האזרחים, ומעבירים אותו למה שנקרא ביטחון, התנחלויות והעמקת הכיבוש – על חשבון השכבות המוחלשות.

איימן עודה: מי מאתנו לא רוצה ביטחון?

איימן עודה: אנחנו רוצים ביטחון אמיתי, אבל אנחנו יודעים מהי הדרך הקרדינלית לביטחון, והיא דרך השלום.

איימן עודה: לכן, במקום לתפוס דברים קטנים פה ושם – לראות לאיפה העיקר מגיע, לאן הוא מגיע, המשרד השני בגודלו זה משרד החינוך.

איימן עודה: לא שמעתי כלום על משרד החינוך, דיפרנציאלי ולא דיפרנציאלי.

איימן עודה: גם בתוכנית הכלכלית לאוכלוסייה הערבית דיברו, על הנייר, על 9.7 מיליארד, חוץ מהחינוך.

איימן עודה: טוב, אדוני, מה עם החינוך?

איימן עודה: אנחנו רוצים לראות, אנחנו רוצים לקרוא.

איימן עודה: ועוד משהו, הכפרים הבלתי-מוכרים בנגב.

איימן עודה: מה זאת חברה מוחלשת אם לא החברה הזאת?

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, במדינת ישראל במאה ה-21 יש 130,000 אנשים ללא מים, ללא חשמל, כל הזמן; ילדים קטנים, בגיל חמש, שש, שבע, שמונה.

איימן עודה: גברתי השרה גילה גמליאל, מדובר על התקציב, יש כפרים בלתי מוכרים, ילדים בגיל 11-10 הולכים 20 קילומטרים כל יום ברגל כדי להגיע לבית-הספר.

איימן עודה: מדברים על שקופים?

איימן עודה: אלה הם השקופים, השקופים ביותר.

איימן עודה: למה לא מדברים עליהם?

איימן עודה: מפני שהם ערבים.

איימן עודה: זוהי הגזענות.

איימן עודה: זה לא מוסרי לתמוך בהצעת חוק של תקציב כזה.

איימן עודה: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת איימן עודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כשאני רוצה להעריך תוכנית תקציבית, אני מסתכל קודם כול על הצרכים, על הצרכים החברתיים ועל הצרכים הכלכליים של מגזרי האוכלוסייה השונים, וככל שזה נוגע לציבור הערבי, קודם כול אני מתייחס לנתון שאומר שהם מהווים 20% מכלל האוכלוסייה בישראל, ובקרב צעירים הם מהווים כ-25%.

יוסף ג'בארין: ולכן אני שואל את עצמי, בשאלה הראשונה, עד כמה באמת זה גם חלקם פחות או יותר בסך כל התקציב הזה, שמגיע ליותר מ-400 מיליארד שקל; ואני גם יודע שהצרכים החברתיים והכלכליים של היישובים הערביים הם צרכים שעולים בהרבה על שיעורם הכללי.

יוסף ג'בארין: כולנו יודעים שממדי העוני בקרב המשפחות הערביות מגיעים ליותר מ-50%, זאת אומרת, מעל 50% מהמשפחות הערביות הן משפחות עניות, ובקרב ילדים, שני ילדים מכל שלושה ילדים הם מתחת לקו העוני.

יוסף ג'בארין: ולכן אנחנו מדברים על ממדי עוני גבוהים ביותר.

יוסף ג'בארין: כשאנחנו מתייחסים לדירוג הסוציו-אקונומי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אנחנו רואים שכל היישובים הערביים נמצאים בתחתית הסולם הזה, בין 1 ל-3, בקושי מגיעים ל-4, אבל אנחנו גם רואים שכמעט כל אלה שנמצאים בתחתית הסולם הם יישובים ערביים.

יוסף ג'בארין: ולכן, לפי כל הנתונים הרשמיים צריך כמובן להשקיע תקציבים באופן מוגבר בתוך היישובים הערביים כדי להתמודד עם תופעת העוני, עם מצוקת התעסוקה, עם היעדר אזורי תעשייה, עם מצוקת האבטלה בקרב נשים, עם העוני בקרב קשישים, עם העוני בקרב ילדים.

יוסף ג'בארין: ולכן אני שואל את עצמי האם באמת יש בתוכנית הממשלתית הזאת תשובה לאוכלוסיות המוחלשות.

יוסף ג'בארין: הייתי מצפה משר האוצר שמציג את התוכנית, שהדבר הראשון שיענה עליו הוא האם יש בתוכנית הזאת תשובה על המצוקות החברתיות של האוכלוסיות המוחלשות, ולעניין הדיון שלי – לאוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: לא שמעתי שום בשורה בכיוון הזה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר ששנה ועוד שנה ועוד שנה ועוד שנה אומנם אפשר להצביע על שיפור מסוים: אולי קצת בחינוך, אולי קצת בתעסוקה, תעסוקת נשים; אבל כעיקרון, הפערים בין יהודים לערבים במדינה אינם מצטמצמים; הפערים נשמרים או גדלים.

יוסף ג'בארין: ואם יש לי מה ואת מי להאשים, אז אני מאשים את התקציב הזה ואת הממשלה שמביאה את התקציב הזה.

יוסף ג'בארין: ולכן כששר האוצר מדבר באופן חגיגי כזה: מיליארד שקל לאזרחים הערבים – תודה רבה.

יוסף ג'בארין: לפי כל הנתונים שלנו, הצרכים שלנו היום מצריכים יותר מ-6.5 מיליארד שקלים בשנה – –

טלי פלוסקוב: אז מה – – –

יוסף ג'בארין: – – לא מיליארד אחד.

יוסף ג'בארין: לא מיליארד אחד.

יוסף ג'בארין: מיליארד אחד זה פחות מ-20% ממה שאנחנו צריכים.

יוסף ג'בארין: ולכן – – –

טלי פלוסקוב: ומה עם הנכים – – –

יוסף ג'בארין: ולכן, עם תקציב כזה, חברתי הנכבדה, עם תקציב כזה – –

טלי פלוסקוב: – – –

יוסף ג'בארין: – – הפערים בין יהודים וערבים רק יגדלו, רק יגדלו.

טלי פלוסקוב: אני לא נגדכם, אני רק רוצה לשאול שאלה – – –

יוסף ג'בארין: לא, אני יודע שאת לא נגדנו, אבל אני אומר לך – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יוסף ג'בארין: אבל אני אומר לך לא להתגאות – – –

טלי פלוסקוב: – – – אז מה הטענות?

יוסף ג'בארין: הטענות הן שיש כסף כשצריך אותו.

יוסף ג'בארין: כשצריך את הכסף הזה להסכמים הקואליציוניים אתם מוצאים אותו; כשצריך את הכסף הזה להתנחלויות אתם מוצאים אותו – –

טלי פלוסקוב: – – –

יוסף ג'בארין: – – כשצריכים את הכסף הזה כדי להמשיך לדכא את העם הפלסטיני אתם מוצאים אותו – –

טלי פלוסקוב: – – –

יוסף ג'בארין: – – אבל האוכלוסיות המוחלשות – את יודעת מה, קחי את כל האוכלוסיות המוחלשות, גם את האוכלוסייה הערבית וגם את האוכלוסייה החרדית – –

נאוה בוקר: תתכונן לסיים בבקשה.

יוסף ג'בארין: – – וגם אנשים עם מוגבלויות, ואני אשמח אם זה יתחלק ביניהם באופן שוויוני.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, סיימת את זמנך, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני אשמח – – – אין הבדל, אין הבדל – –

יוסף ג'בארין: אבל, לצערי, גם עבורם המצב ילך – – –

טלי פלוסקוב: – – בין ערבים ליהודים במדינת ישראל – – –

יוסף ג'בארין: גם עבורם המצב ילך ויחמיר – – –

יעל גרמן: בחוסר שוויון את לא יכולה להעניק אותם תקציבים – – –

נאוה בוקר: סליחה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר – – –

יעל גרמן: בחוסר שוויון זה לא חוכמה לתת אותם תקציבים – – –

טלי פלוסקוב: אני נגד תקציבים ליהודים וערבים – – –

יעל גרמן: – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יוסף ג'בארין: אבל אין מה לעשות, זה יישובים.

קריאות: – – –

נאוה בוקר: חברים, תנו לו משפט אחרון.

נאוה בוקר: משפט אחרון, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: – – –

יעל גרמן: – – –

נאוה בוקר: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, תני לו לסיים משפט אחרון.

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת פלוסקוב, אם נתוני העוני מראים שיש אוכלוסיות מסוימות שהן מקופחות באופן מיוחד בחתך הלאומי, אז אני חייב להתייחס לזה.

יוסף ג'בארין: אם מצבה של האוכלוסייה הערבית היה מצוין – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – לא הייתי מתייחס לזה בכלל.

טלי פלוסקוב: אז תבדוק את המקורות.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר, התקציב הזה רק יחמיר את העוני בקרב האוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: אין בו שום בשורה.

יוסף ג'בארין: ההתייחסות – – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: ההתייחסות לחלקה של האוכלוסייה כאילו זה חסד שניתן היא התייחסות לא מקובלת עלינו, ולכן אנחנו גם נצביע, כמובן, נגד, נגד התקציב הזה.

יוסף ג'בארין: תודה.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: יום הפועלים הבין-לאומי.

אוסאמה סעדי: )

טלי פלוסקוב: – – –

נאוה בוקר: בבקשה, תתחיל.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: יום העמלים.

אוסאמה סעדי: )

יוסף ג'בארין: – – –

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש – – –

טלי פלוסקוב: – – – לקשישים עכשיו – – –

נאוה בוקר: חברים, זה לא לדיון במליאה.

נאוה בוקר: החבר שלכם רוצה להתחיל לדבר.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: כל הבעיות של המדינה – – –

אוסאמה סעדי: יש שר כאן?

נאוה בוקר: יש.

נאוה בוקר: השרה גמליאל יושבת פה.

אוסאמה סעדי: אז אני אמשיך לדבר עד שהיא תיכנס.

אוסאמה סעדי: אני שמעתי גם, כמו כולם – – –

נאוה בוקר: היא פה, היא פה.

אוסאמה סעדי: שרת השוויון.

אוסאמה סעדי: שרת השוויון, כשאין עקרון שוויון במדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים שאנחנו הגשנו הצעת חוק – חברת הכנסת גרמן וגם חברתי עורכת-דין רויטל סוֵיד – – –

רויטל סויד: סוִיד.

אוסאמה סעדי: סויד, סויד.

אוסאמה סעדי: סליחה.

אוסאמה סעדי: את יודעת שעקרון השוויון לא מופיע בחוקי-היסוד במדינת ישראל, ואפילו בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו רצו להכניס את עקרון השוויון, ויש התנגדות.

אוסאמה סעדי: ואני, גם חברי ד"ר יוסף ג'בארין, הגשנו הצעת חוק בעניין הזה, להכניס ולהכיר בעקרון השוויון כעקרון יסוד במדינת ישראל, והממשלה הזאת כמובן מתנגדת בכל תוקף.

אוסאמה סעדי: מובן שלנוכח היחס שהם מגלים כלפי המיעוט הערבי בתוך המדינה, אנחנו ציפינו לזה, אבל זה מראה את היחס של הממשלה הזאת למגזר ולאוכלוסייה הערבית.

אוסאמה סעדי: דיברו חברי טלב אבו עראר, איימן ויוסף על זה שבתקציב הזה אין בשורה לא רק למגזר הערבי אלא, אני חושב, לכל השכבות החלשות, המקופחות, הפריפריה.

אוסאמה סעדי: רק לעניין של הצפון, ואנחנו גם מהצפון:

אוסאמה סעדי: אני השתתפתי עם חברי דב חנין בהפגנה של אנשי הצפון לפני יומיים פה, מול הכנסת.

אוסאמה סעדי: הם באו ודיברו בפני שר האוצר בוועדת הכספים והשמיעו זעקה אמיתית.

אוסאמה סעדי: ומה הייתה הבשורה שנתנו שלושת השרים הבכירים?

אוסאמה סעדי: מקימים ועדה.

אוסאמה סעדי: זה המתכון לקבור נושא, להקים לו ועדה.

אוסאמה סעדי: אני, כמוכם, שמעתי את שר האוצר אומר שמדובר בתקציב חברתי, שוויוני, ואני אומר: לא חברתי ולא שוויוני.

אוסאמה סעדי: אם אני מסתכל, ואני קצת מבין במספרים, חבר הכנסת דב חנין, אומרים לנו שהתקציב של 2017 בסך הכול זה 446 מיליארד, אבל התקציב הרגיל הוא כמה?

אוסאמה סעדי: 359.

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: כי יש גם תשלום חובות של 88 מיליארד שקלים.

אוסאמה סעדי: מה זה תשלום חובות?

אוסאמה סעדי: חלק מתקציב הביטחון.

אוסאמה סעדי: אבל שמים את זה במשבצת.

אוסאמה סעדי: אבל אחרי זה אני מסתכל על תקציב הביטחון, 80 מיליארד.

אוסאמה סעדי: זאת אומרת, מחצית מהתקציב הזה הולכת לתקציב הביטחון וחלק נוסף הולך להתנחלויות, ומה נשאר לרווחה, סגן שר האוצר הקודם?

אוסאמה סעדי: משרד הרווחה – 6 מיליארד.

מיקי לוי: אבל הכול זה הגידול של האוכלוסייה.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, איזו בשורה יש כאן?

אוסאמה סעדי: איזו בשורה יש לעניים במגזר הערבי, ודיבר על זה חברי יוסף ג'בארין, ש-50% מהם חיים מתחת לקו העוני, חיים באבטלה?

אוסאמה סעדי: עשרת המקומות הראשונים בטבלה, אנחנו מככבים בה, עשרה יישובים ערביים – באבטלה, בחוסר תעסוקה.

אוסאמה סעדי: בנגב – ודיברו על הכפרים הבלתי-מוכרים – גם בחינוך, יש מצוקה של אלפי כיתות, במיוחד בנגב.

אוסאמה סעדי: היום שמענו שאפילו גנים בכפרים שם, בכפרים המוכרים, אפילו אין כיתות לגנים.

אוסאמה סעדי: תשתיות – אין.

אוסאמה סעדי: ולכן – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תסיים בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – אנחנו אומרים: התקציב הזה, אדוני שר האוצר – היה עדיף להביא באמת תקציב חברתי.

אוסאמה סעדי: אתה מדבר כל הזמן על תקציב חברתי, אבל התקציב הזה אינו חברתי, אינו מביא בשורה, ולכן אנחנו כמובן מתנגדים לתקציב הזה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

נאוה בוקר: בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, המשורר הערבי-לבנוני ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, בשירה שהיא ארוכה, "אל-מואכב", אחד מהדברים שהוא אמר שם בערבית הוא (אומר דברים בערבית ומתרגמם:) – הצדק של האנשים הוא כמו שלג; כאשר השמש זורחת הוא נמס.

מסעוד גנאים: אז אנחנו שמענו היום מפי השר כחלון – שאני מאמין לו, אני מאמין לו שהוא שר חברתי באמת והוא רוצה לעזור לשכבות החלשות ולנזקקים.

מסעוד גנאים: אני באמת מאמין לו, וגם התפעלתי מאוד מההקדמה של התקציב ההוא, הקודם, כאשר הוא אמר:

מסעוד גנאים: תקציב זה לא כסף, תקציב זה ערכים, וזה נכון.

מסעוד גנאים: אז אם הוא כזה, והוא כזה, משום שתקציב זה לא רק לחלק כסף אלא זה לקבוע מדיניות, זה מעיד מה המדיניות שלך.

מסעוד גנאים: אז אם הוא ערכים, אז הצדק הוא ערך; השוויון – ערך; הצדק החברתי – ערך; הצדק החלוקתי – ערך; חופש ביטוי – ערך; דמוקרטיה – ערך גם.

מסעוד גנאים: אז עם כל הכוונות הטובות של השר כחלון, שאני מאמין לו, כאשר זורחת השמש של האינטרסים של נתניהו בלשרוד, בלשלוט ובלכונן פה משטר כמעט אבסולוטי – כל זה נמס.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, התקציב יהיה צודק ויהיה חברתי כאשר הוא יעשה צדק עם המגזרים ועם השכבות החלשות, והוא עדיין לא עושה את זה.

מסעוד גנאים: שיעור החברה הערבית הוא כ-20%; עדיין החלק שלנו במשרדים השונים לפעמים הוא אפס, לפעמים 1%, לפעמים 2%.

מסעוד גנאים: אז איפה הצדק ואיפה החברתי?

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, לאחרונה היינו עדים לפרשה ולכל העניין של התאגיד הציבורי.

מסעוד גנאים: כל הוויכוח על התאגיד הציבורי והתנהלותו של נתניהו הם מגמה, מגמה שנתניהו וממשלת הימין התחילו בה, ועושי דבריו ושופריו, כמו השרה מירי רגב וכמו דוד ביטן, אומרים את זה.

מסעוד גנאים: הם אומרים: נכון, ניצחנו בשנת 1977 כימין, אבל לא שלטנו, לא משלנו, והגיע הזמן שאנחנו נשלוט, שאנחנו נמשול, ואתם תחושו את היד הכבדה שלנו.

מסעוד גנאים: וכל זה בשם שלטון הרוב, כאילו הדמוקרטיה היא רק בחירות ושלטון רוב, כאילו אין זכויות אדם, אין חופש ביטוי, אין לתת חופש יותר למיעוט, להתבטא.

מסעוד גנאים: וכל זה התחיל בכל החקיקות של העמותות, של הטרור, של ההדחה של חברי הכנסת ושל ההדרה, ועכשיו הוא עושה למען הדרת תקשורת חופשית אמיתית.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, הממשלה הזו היא ממשלה אנטי-דמוקרטית שחותרת למשטר אבסולוטי לאומני.

מסעוד גנאים: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברות וחברי הכנסת, שר האוצר משה כחלון עמד כאן קודם והציג לנו את חוק התקציב.

יעל כהן-פארן: ובין הדברים שהוא אמר כאן, הוא הזכיר שהוא עצר את הרחבת בז"ן: אני עצרתי את הרחבת בז"ן, הוא לקח על זה את כל הקרדיט.

יעל כהן-פארן: אז אני חייבת לדבר על זה.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת על מה הוא דיבר, אני גם מנסה לברר את זה מולו.

יעל כהן-פארן: אני לא מפסיקה לקבל סמ"סים ווטסאפים מפעילים ומארגונים, כי בעצם הוא עצר, אולי, באיזה תהליך זמני, והחזיר את הדיון למועצה הארצית לתכנון ובנייה, לדיון שהיה עקר וחסר כל תכלית, וכל מי שהגיע לשם נדהם לגלות שבכלל לא ברור על מה הדיון ועל מה הוא מתקיים; אבל אז זה עבר ליועץ המשפטי לממשלה ובינתיים הבנו שזה כן יחזור לתהליך התכנון.

יעל כהן-פארן: אבל הוא עמד כאן והצהיר שהוא עצר את הרחבת בז"ן.

יעל כהן-פארן: אז מה, המועצה הארצית לתכנון ובנייה – מה?

יעל גרמן: אם הוא יעצור, ניתן לו את כל הקרדיט.

יעל כהן-פארן: ניתן לו את כל הקרדיט, אבל מה שאני מנסה להגיד, שהוא עושה פה הצגות.

יעל כהן-פארן: המועצה הארצית לתכנון ובנייה היא הגורם המוסמך לדון ולהחליט על עצירת הרחבת בז"ן, כרגע, נכון לעכשיו.

יעל גרמן: והוא אחראי לה.

יעל כהן-פארן: והוא אחראי לה, אבל אולי הוא כבר קיבל את ההחלטה, וכל הדיון בה הוא מיותר?

יעל כהן-פארן: באמת, אולי לא צריך את המועצה הארצית הזאת לתכנון ובנייה – דמוקרטיה או לא דמוקרטיה.

יעל כהן-פארן: קיצור הליכי התכנון, שאנחנו גם רואים בחוק ההסדרים, מקבל כאן איזו משמעות חדשה הערב.

יעל כהן-פארן: ובאותו עניין של מינהל התכנון, אני לא יודעת כמה מכם שמעו על החדשות מהשבוע האחרון, שראשת מינהל התכנון הודיעה על הפסקת עבודתה בעקבות עתירה לבג"ץ.

יעל כהן-פארן: העמותות שעתרו פנו בעניין ניגודי עניינים שלה ומדוע הוארכה כהונתה; אז היא, כדי להסיט את האש הציבורית ממנה, הודיעה על הפסקת כהונתה.

יעל כהן-פארן: כל הכבוד לה, אבל יש כאן משהו בלתי נתפס בעיני: התפקיד של ראש מינהל התכנון, אני חושבת שברמת ההחלטות שמתקבלות בו הוא כמו של שר בכיר; אלו החלטות לטווח ארוך עם משמעויות אדירות למשק, ליישובים, לכל תושבי מדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: אם אכן היא פעלה בניגוד עניינים או לא פעלה – בית-משפט כנראה לא ייתן על כך את הדעת, בסופו של דבר, אבל זה צריך ממש להדאיג כל מי שיושב כאן בחדר הזה, כל מי שיושב בממשלה, איך דבר כזה התנהל בכלל.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר על חיפה.

יעל כהן-פארן: שר האוצר התגאה קודם שהוא הגיע למכירה של דירות לזוגות צעירים בקריית-מוצקין.

יעל כהן-פארן: זו בדיוק הדוגמה, שאם זוג סוף-סוף מצליח לקנות דירה אז הוא מגיע לאזור שהוא מאוד מזוהם ואף אחד לא עושה דבר כדי לטפל בו, למרות הצהרות חוזרות ונשנות.

יעל כהן-פארן: אני ממש חיפשתי את השורה בתקציב של הצלת מפרץ חיפה, התקציב לצמצום זיהום האוויר במפרץ חיפה, שהמשרד כל כך מתגאה בו.

יעל כהן-פארן: תתפלאו לשמוע – לא מצאתי.

יעל כהן-פארן: תראו, תקציב המשרד להגנת הסביבה הוא התקציב הנמוך ביותר ביחס שלו לעומת תקציב המדינה ביחס לכל מדינות ה-OECD.

יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על פחות מאלפית מהתקציב – 0.0008% מהתקציב של מדינת ישראל הוא תקציב המשרד להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: לי עושה רושם שיש למישהו אינטרס להשאיר את המשרד הזה קטן וחלש ולא מסוגל באמת להתמודד עם האתגרים, עם המפעלים, עם הגורמים החזקים ביותר במשק, שהוא עומד מולם וצריך להיאבק בהם וצריך להראות ידע וצריך להראות כוח.

יעל כהן-פארן: אז משאירים אותו קטן ומוחלש בכוונה.

יעל כהן-פארן: מה שקורה במפרץ חיפה בחודשיים האחרונים צריך להדיר שינה מעיני ראש הממשלה, אבל במקום זאת, פעם אחת התערב ראש הממשלה בעניין מפרץ חיפה, וזה היה לפני שבוע, כשראש הלשכה שלו הרים טלפון למר יונה יהב, ראש העיר חיפה, וביקש ממנו – יפה אולי, או לא – להסיר את צו הסגירה שהוא נתן למפעל של תשלובת בז"ן, "כרמל אולפינים".

יעל כהן-פארן: הטיעון היה ביטחוני; פתאום צץ לו איזה דוח של המל"ל – שאני ממש ממש לא מאמינה שהוא קיים – האומר שהמפעל הזה חשוב ביטחונית.

יעל כהן-פארן: אני התייעצתי עם הרבה מאוד אנשי מקצוע, אני לא הצלחתי להבין מה ביטחוני במפעל הזה, אבל כנראה הביטחוני הוא כסות להרבה דברים אחרים.

יעל כהן-פארן: בסיכומו של דבר, אני רוצה לומר כאן, מעל הבמה הזאת: מעבר לכל הדברים שחסרים בתקציב – חזון, מנועי צמיחה, צמצום פערים חברתיים – אני רואה בעיקר איך התקציב הזה משקף את השקרים של הממשלה הזאת – –

נאוה בוקר: תתכונני לסיים.

יעל כהן-פארן: – – כשלא מפסיקים להגיד שנפעל ונפעל ונצמצם את זיהום האוויר, ולא שמים שקל לנושא הזה; כשאנחנו משאירים ארגון כמו המשרד להגנת הסביבה חלש, מוחלש, בכוונה – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: – – כדי שלא יוכל להתמודד עם מפעלים מזהמים – זה מה שיש בתקציב הזה, זה החזון שיש בתקציב הזה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, תקציב של מדינה הוא הצהרה על המדיניות וסדר העדיפויות שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציב הוא לא סתם מספרים, כי זה סדר העדיפויות שלה, מה חשוב לה, מה היא מקדמת ואיפה היא שמה את הדגש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאנחנו רואים זה לא תקציב מדינה אלא תקציב ממשלה, והוא מסתמך על חלוקה בין המרכיבים והרצונות של המרכיבים של הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שאינו בממשלה, כל סקטור שלא נמצא שם, אין מי שידאג לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי בסופו של דבר אנחנו רואים חברי כנסת שמגיעים לפה ומצביעים אפילו בלי לקרוא את התקציב, בלי לראות אותו, בלי לחשוב עליו, כי יש משמעת קואליציונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בתוך הקואליציה, מי משפיע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף אחד, כי ראשי המפלגות יושבים, קובעים, מחלקים את העוגה, והשאר רק מרימים את האצבע – או לוחצים, היום, זה יותר קל – ויש תקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו ברשימה המשותפת מייצגים כ-20% מתושבי המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא שותפים בממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל השאלה: מי ידאג לנו, מי יחשוב על השוויון – ויחשוב ויעשה, לא ידבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אי-אפשר לבוא ולהגיד שמקבלים אותו דבר, והפער ממשיך לגדול ולגדול, וזה רק דיבורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובואו נחשוב, אני אתן נתונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההחלטה של הממשלה, שבה מתפארים ומדברים עליה, החלטת ממשלה 922, באה עם הצהרה לצמצם את הפערים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: למה לא לסגור את הפערים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוכנית חומש – תבואו עם תוכנית לעשר שנים, שבסופה מגיעים לשוויון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בתוכנית הזו אנחנו לא רואים את הסעיפים המוגדרים של הביצוע והיישום של התוכנית הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז התוכנית עדיין היא הצהרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רוצה להגיע למצב שאנחנו נצטרך בכל פעם לדפוק על דלתות, ולבקש ולדרוש, ולבקש העברות, וזה דרך ועדת הכספים, ולחכות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז לפעמים לכרוך את זה – מה שהיה בתקציב של השנה הזו, רצו להעביר תקציבים לרשויות המקומיות הערביות שהם מאושרים לפי תוכנית החומש – לכרוך אותם עם העברת תקציבים להתנחלויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה ייתכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שקורה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אנחנו רוצים לראות בתקציב סעיפים ברורים עם שורות מוגדרות לאוכלוסייה הערבית לפי התוכנית הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא רואים בשורה ולא חזון לאנשים עם מוגבלויות, זקנים – התקציבים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה שמשקיעים – בהתנחלויות – ומדברים על שתי מדינות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז איפה שתי מדינות עם כל ההשקעות שנמצאות שם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומקטינים את מס החברות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובאים עם הצעות להשוות, אפילו בהדרגה, את הקצבה של הנכים, של הזקנים, לשכר מינימום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והממשלה דוחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין תקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נכון, יש כסף, אבל זה לא בסדר העדיפויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זאת מחויבות מוסרית לאלה עם המוגבלויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שלא מתחשב בהם, הוא מוגבל שכלית והוא זה שצריך לקבל טיפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תקציב החינוך – כמה שאילתות על שני דברים עיקריים באוכלוסייה הערבית: יש לנו אלפי בוגרים שצריכים להיות מורים ומחכים שנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש אנשים שבאים ואומרים: תצילו אותנו, אנחנו לא יכולים לתרום עוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים לפרוש לפנסיה, תוציאו אותנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום כל מורה אפשר להכניס שניים מאלה המובטלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציב לא מרשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי קבע שהתקציב לא מרשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה, כי היא לא רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובנוסף, אחרי ארבע שנים של לימודים בבתי-ספר להכשרת מורים, מבקשים סטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז הסטאז' הזה, שהוא כאילו להתאמן, אמור להיות עשר שעות בשבוע, ולכל בית-ספר נותנים רק עשר שעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וראו איזה פלא: המורה שהולך להתאמן צריך להיכנס לכיתה לבד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז עם מי הוא מתאמן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי המאמן שלו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא להכניס את הסטאז'רים האלה לתוך הכיתות עם מורים אחרים, ואז להגדיל את המספר שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, אותם מורים לא יכולים להיכנס לרשימת ההמתנה כדי לקבל מינוי כל עוד הם לא עברו את הסטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתה לא נותן להם סטאז' ואז אתה כאילו פטור מהמינוי שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של המצ'ינג – – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שני משפטים.

נאוה בוקר: אוקיי, משפט לסיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצ'ינג – באים עם תקציבים לאוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם אתה מבקש מצ'ינג, זה אומר שאין מקורות תקצוב ברשויות הערביות, ואז התקציב הזה פשוט נבלע ונשאר אצל הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא יכולים ליישם אותו, כי אין להם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מבקש ודורש: כדי שזה יהיה תקציב חברתי, לבטל את המצ'ינג לכל הרשויות במצב סוציו-אקונומי 4 ומטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נאוה בוקר: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לגבי הרשויות אני מסכימה אתך, זה מזמן כבר היה מתבקש.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – אין שר באולם?

נאוה בוקר: השרה גמליאל, היא יושבת שם.

אורלי לוי אבקסיס: אה, אוקיי.

אורלי לוי אבקסיס: תראי, אני חייבת לומר שאני פה ברגשות מעורבים.

אורלי לוי אבקסיס: ישבתי כאן כאשר שר האוצר כחלון הציג את ה"אני מאמין" שלו, את ההישגים שלו, את השקפת העולם שלו, ואני נוטה להאמין.

אורלי לוי אבקסיס: כי מי שמכיר את ההיסטוריה של השר כחלון יודע שהוא בא מהמקומות האלו, מכיר את המצוקות האלו ואמור להיות רגיש לאנשים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: ואני חייבת לומר שכשהקשבתי לדברים, בחלק מהדברים הוא צדק לחלוטין.

אורלי לוי אבקסיס: יש שינוי.

אורלי לוי אבקסיס: החזרנו את הכסף לילדים – הטעות שעשינו בכנסת הקודמת; החזרנו את טיפולי השיניים לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: באמת, יש הישגים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בדברים מסוימים לא רק שאנחנו צועדים במקום – הפתרונות המוצעים הם דלים בחלק מהמקרים ועד חסרים בחלק האחר של המקרים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני בכוונה רוצה להיכנס לנושא של הדיור הציבורי, כי זה נושא שאני מלווה שנים, וזה אחד מהעיוותים החברתיים הקשים ביותר במדינה – מה שנעשה בעשורים האחרונים למה שהיה ספינת הדגל החברתית של מדינת ישראל, לאותן אוכלוסיות שהן קצה הרצף החברתי, שלא יכולים להעמיד קורת גג לילדים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אותו דיור ציבורי היה תפארת למדינה, ואפילו זוגות צעירים, מאחר שהיה מלאי, ולא משנה באיזה מצב סוציו-אקונומי הם נמצאים, יכלו לגור בדירה, לחסוך קצת כסף, לבנות לעצמם את ההון העצמי, וביחד עם ערבות מדינה היו מקבלים משכנתה 90%, ויכלו לצאת מהדיור הציבורי לחיים חדשים עצמאיים ולקורת גג משלהם.

אורלי לוי אבקסיס: ציפיתי, כאשר השר כחלון נתמנה לשר אוצר ולקח לידיו את כל נושא הדיור והקים את קבינט הדיור, שתהיה לו בשורה אמיתית.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, הסתכלתי, ואני מודעת למה שנעשה גם במשרד השיכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שנעשה זה בעיקר היה בתוך משק סגור.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, כל התיקונים או כל מה שעשינו, אי-אפשר להניב יותר מכך.

אורלי לוי אבקסיס: הדירות הריקות שהיו, אז שיפצו אותן ואכלסו אותן – זה מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אי-אפשר לחזור כל הזמן על ההישג הזה ולומר: שיכנו 600 משפחות.

אורלי לוי אבקסיס: 600 משפחות זה המון, זה חשוב, בעיקר אם נחשוב על כך ש-600 המשפחות האלו היו מחוץ ל"לופ".

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש עוד אלפי משפחות שמחכות בתור והמדינה לא עוזרת להן, כי גם כאשר היא נותנת להן סיוע בשכר דירה, הסיוע הזה לא ריאלי.

אורלי לוי אבקסיס: ניסיתי לחפש פתרונות בתקציב המוצע, מה הלאה, כי כבר אין פתרונות בתוך המשרד, לא נשארו דירות בתוך המשרד, בתוך אותו מלאי מצומצם; ושמחתי מאוד כאשר שר האוצר משה כחלון בא לוועדת הכספים ואמר: אנחנו מוסיפים מיליארד שקל לדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זו בשורה.

אורלי לוי אבקסיס: 2017 – מיליארד שקל לדיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אמה-מה, כששאלתי מה המקור התקציבי, השר נאלץ לצאת החוצה, אני מתארת לעצמי שהיו לו הרבה דברים חשובים, ונשאר אמיר לוי, מאגף התקציבים באוצר, כמובן.

אורלי לוי אבקסיס: וכששאלתי אותו מאיפה הכסף, אז הפלא ופלא – מאיפה?

אורלי לוי אבקסיס: חצי מהסכום אמור להגיע ממכירה של דירות של דיור ציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, הקטנת המלאי.

אורלי לוי אבקסיס: חצי מיליארד – יש בכלל דירות למכור?

אורלי לוי אבקסיס: ואני שואלת: על כל דירה או על כל כמה דירות שמוכרים, כמה דירות אפשר לקנות במקביל?

אורלי לוי אבקסיס: התוצאה היא אחת: הקטנת המלאי של הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: אין פה בשורה.

אורלי לוי אבקסיס: ושאר הכסף?

אורלי לוי אבקסיס: שאלתי.

אורלי לוי אבקסיס: ובכן, שאר הכסף, אומר לי אמיר לוי, יגיע מכך ש"עמידר" תגייס כספים.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, חבר'ה, מי שהיה פה במושב הקודם יודע איזה מאבק ניהלנו בכוונה של "עמידר" להפריט את הדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: והיה בכלל רעיון לתת במתנה את כל הדירות שנשארו בדיור הציבורי, כ-45,000 דירות, ל"עמידר", וש"עמידר" תלך ותנפיק אותן בבורסה, ותשים אותן כעירבון לגיוס כספים.

אורלי לוי אבקסיס: האם זו הכוונה?

אורלי לוי אבקסיס: כי אם זו הכוונה זו הפרטה של הדיור הציבורי וניתוק הקשר בין המדינה לבין הזכאים.

אורלי לוי אבקסיס: ומיהי "עמידר"?

אורלי לוי אבקסיס: איזה ישות היא?

אורלי לוי אבקסיס: מבקר המדינה אומר שלא רק שהיא לא מסוגלת לעמוד במה שהיא מחויבת, היא גם עושה טעויות קשות.

אורלי לוי אבקסיס: והיא רוצה להיות חברה יזמית להתפתחות עירונית, זאת אומרת, להוריד בתים מסוימים, לבנות אחרים, ואני שמעתי על תוכניות של למכור אותם גם לשוק החופשי.

אורלי לוי אבקסיס: אני קוראת לשר כחלון לבוא ולהסביר לנו במה מדובר ואיך מגייסים את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: דבר נוסף ששמנו לב – –

נאוה בוקר: תתכונני לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – והוא דז'ה-וו למה שהיה לנו בתקציב הקודם – את זוכרת, היית בוועדת הכספים, אם אינני טועה – זה היה הנושא שגילינו ברגע האחרון, שמענק הרופאים לפריפריה נעלם מהתקציב, מתקציב הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו גילינו את זה אמר לי גפני: זה לא יכול להיות.

נורית קורן: אורלי, משפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: הוצאנו את המסמך הזה.

אורלי לוי אבקסיס: היום אנחנו מחפשים מה קורה עם עידוד הרופאים לפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: לא מצאתי את הסעיף הזה, אינני יודעת אם הוא מתוקצב, אבל אני שואלת שאלה אחת, וחשוב שנשאל אותה כולנו, כי אתם, בקואליציה, יכולים לשנות: הפערים בין הפריפריה למרכז בתוחלת החיים הם בערך ארבע שנים.

אורלי לוי אבקסיס: וזה לא זיהום אוויר.

אורלי לוי אבקסיס: זה בגלל חוסר נגישות לשירותים רפואיים ובגלל חוסר ברופאים.

אורלי לוי אבקסיס: אידלמן חושש – – –

נורית קורן: אורלי, תודה רבה.

נורית קורן: את חייבת לסיים.

נורית קורן: את חורגת בהרבה מהזמן.

אורלי לוי אבקסיס: כן, אני מסיימת.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון.

אורלי לוי אבקסיס: יושב-ראש הר"י, רציתי לברר אתו.

אורלי לוי אבקסיס: גם הוא לא יודע מה קורה עם זה.

אורלי לוי אבקסיס: הוא לא מצא את התקציבים האלה.

אורלי לוי אבקסיס: והוא חושש, כי עדיין הפערים הם גדולים מדי.

אורלי לוי אבקסיס: כמי שחרת על דגלו את החברתיות – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: – – צריך לדאוג לצמצום הפערים.

אורלי לוי אבקסיס: לא הספקתי לדבר על הדיפרנציאלי, על התקצוב הדיפרנציאלי.

אורלי לוי אבקסיס: חבל מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, הסיפור האמיתי בתקציב הזה זה מה שאין בו; תקציב שהוא לחלוטין נעדר חזון, לא משתקפת ממנו – ואני באמת הקשבתי, גם בוועדת הכספים וגם כאן – איזו תפיסת עולם ארוכת טווח, משהו שיחולל צמיחה, איזו בשורה חדשה.

עליזה לביא: לא באמת ברור מה יחזיר לכאן את המשקיעים שמפסיקים להגיע לכאן, מה יחזיר את המפעלים שהפסיקו להיבנות במדינת ישראל, מה יחיה את הפריפריה שמשוועת למעט תשומת לב מהממשלה.

עליזה לביא: כן, לצערי הרב, את הצפון הפקרתם לחלוטין.

עליזה לביא: לקחתם תוכנית טובה שעמלו עליה הרבה מאוד זמן, וזרקתם.

עליזה לביא: אין כסף פתאום לצפון, אין כסף לתוכנית לאומית שהממשלה מתחייבת אליה למען תושבי הצפון.

עליזה לביא: ככה, ממש אי-אפשר.

עליזה לביא: ואת המכללה החרדית, את המכללה החרדית בירושלים שהקימה עדינה בר-שלום, כלת פרס ישראל, אתם סוגרים.

עליזה לביא: אז אין דרך ואין תפיסת עולם, ואי-אפשר, בעצם, לקיים שום ויכוח אידיאולוגי – – –

מירב בן ארי: זו החלטה של המל"ג.

עליזה לביא: אבל זה קורה במשמרת שלכם.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה לסגור את המכללה החשובה כל כך הזו?

עליזה לביא: אפשר לא להסכים על נושאים שונים, אפשר.

עליזה לביא: אבל זה בסדר שיש עם מי ועל מה להתווכח, ואנחנו מתווכחים פה לא על עקרונות ותפיסת עולם, אלא על גחמות ושיגעונות רגעיים, על מה החליטו היום ויבטלו מחר.

עליזה לביא: אלה בדיוק הפנים של הממשלה הזו.

עליזה לביא: פני התקציב כפני הממשלה.

עליזה לביא: שיקוף מושלם של ה"אני מאמין" של הממשלה, שמסתכם בכלום, ובפליק-פלאק.

עליזה לביא: צורה של פליק-פלאק.

עליזה לביא: אתה לא באמת מבין, מבינה, מה הולך להיות השלב הבא.

עליזה לביא: עושים רפורמה ומבטלים.

עליזה לביא: עושים רפורמה ומבטלים.

עליזה לביא: כך עם התאגיד וכך עם מתווה הכותל.

עליזה לביא: עם התאגיד ישבו ולמדו ועשו.

עליזה לביא: אפשר לבקר ולומר, אבל במחי יד?

עליזה לביא: ככה, בלי שום תהליך?

עליזה לביא: אומרת היום ד"ר תהילה אלטשולר: ביקשתי לראות את הדברים שנאמרו בדיונים כדי לבטל את התאגיד.

עליזה לביא: אמרו לי: אין דיונים כאלה.

עליזה לביא: אז איך, איך זה קורה?

עליזה לביא: מתווה הכותל.

עליזה לביא: מתווה הכותל – ממשלה יושבת ומחליטה, ואומרת – ובפעם הראשונה באמת באווירה של הבנה מול הרגישות כלפי העם היהודי – ויש דרך לעשות את זה – ובונים רחבה שלישית.

עליזה לביא: שמונה חודשים – שום דבר לא עושים.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה לפצוע את העם היהודי?

עליזה לביא: יושבים פה חבר הנאמנים שמגיעים השבוע לכנסת ישראל, ואף אחד כמעט לא יכול לענות להם.

עליזה לביא: מה נענה להם, על עוד גחמה?

עליזה לביא: אז הלכתם על התאגיד, ואתם הולכים על העם היהודי ועל הראש שלו, וברגע אחד לממשלה הזו זה לא נראה, וברגע אחר זה כן נראה, ולא נראה.

עליזה לביא: אז אתם ממסמסים ומורחים, גם את הכותל וגם את יהדות התפוצות וגם את התאגיד, ולא מתווה גיוס ולא לימודי ליבה.

עליזה לביא: מה קורה כאן?

עליזה לביא: אני באמת לא מצליחה להבין מה קורה כאן.

עליזה לביא: אבל כן, יש גם רפורמות חיוביות, ואני חייבת לומר, שהובאו בחוק ההסדרים.

עליזה לביא: את זה אני רוצה לומר.

עליזה לביא: אחת מהן בנושא שאני מלווה הרבה מאוד זמן, וזה כל מה שנעשה בפרק של שוק התקשורת.

עליזה לביא: שר האוצר וצוות המשרד בחוכמה רבה החליטו לחייב את "בזק" לאפשר למתחרות להשתמש בתשתית הפסיבית שלה.

עליזה לביא: הם, שם באוצר, באמת – ופה אני רוצה לציין את זה – הבינו שמשרד התקשורת כבר מזמן הפסיק לתפקד כרגולטור והפך ליחצן של "בזק", והם הבינו שהשר הממונה הוא שליחו של ראש הממשלה, כי זה ראש הממשלה.

עליזה לביא: הם הבינו שרק באמצעות חוק ההסדרים אפשר יהיה להעביר רפורמה משמעותית שתייצר תחרות אמתית בשוק התקשורת.

עליזה לביא: אז כן, זה פרק של בשורה.

עליזה לביא: אבל מה?

עליזה לביא: משהו בחושים שלי מדאיג אותי, כי כמו שהממשלה הזו מתנהלת פה, כמו שראינו בדפוסים הללו, סביב כל תוכנית רצינית שנרקמת, אני חוששת ומוטרדת שגם הרפורמה הזו תיקבר בחלוקה של הנושאים לוועדות.

עליזה לביא: אנחנו נעקוב אחרי זה.

עליזה לביא: אז אני מקווה מאוד מאוד ששר האוצר יעמוד באומץ על הרפורמה הזאת ולא ייתן לקבור גם אותה, מקווה מאוד.

עליזה לביא: ובמילה אחת: אני רוצה לשתף אתכם בנושא שאני מהרגע הראשון שנכנסתי פה לכנסת ישראל – וזה באמת התקציב המגדרי.

עליזה לביא: תקציב מדינת ישראל מוגש, תקציב 2017–2018, בהיבט המגדרי, בפילוח מגדרי.

עליזה לביא: עדיין רחוק ממה שקיווינו, שבאמת יהיו קריטריונים אחידים של משרדי הממשלה, אבל הוא מוצג – וכאן יש באמת ברכה למשרדים שהגישו את זה.

עליזה לביא: הדרך עוד רחוקה.

עליזה לביא: הדרך של ההצגה באמת מלמדת על החשיבות, אבל אני רוצה לסבר את אוזנכם עד כמה הפערים מתחילים בהתחלה, בחלוקה.

עליזה לביא: מדינת ישראל רחוקה מאוד מאוד משוויון.

עליזה לביא: בואו ניקח לדוגמה את תקציב משרד הספורט.

עליזה לביא: תקציב הספורט להשקעה בנוער, בנוער.

עליזה לביא: 84% מתקציב ההשקעה בנוער הולך לנערים.

עליזה לביא: 84%.

עליזה לביא: רק 16% הולך לספורט נערות.

נורית קורן: תתכונני לסיים, בבקשה.

עליזה לביא: ספורט בוגרים – 76% מתקציב הספורט לבוגרים הולך לגברים, 24% לנשים.

נורית קורן: תודה רבה.

עליזה לביא: תמיכה בקבוצות ספורט – 87% לגברים, 13% לנשים.

עליזה לביא: תפקידי הנהלה, פערים בשכר – גם במשרד האוצר יש יותר עובדות, אבל רוב השכר הולך לעובדים.

עליזה לביא: גם במשרד לשוויון חברתי.

נורית קורן: תודה רבה, חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: אנחנו צריכים לבוא ולראות איך אנחנו משנים את זה.

עליזה לביא: יש פה כלי שעמלנו עליו.

עליזה לביא: שוויון מתחיל, גברתי, מההתחלה, ואת זה אנחנו מבקשים לתקן.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

נורית קורן: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: לאחר מכן – חברת הכנסת יעל גרמן.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני הייתי פה גם בדיוק לפני שנה.

מירב בן ארי: ישבתי שם לבד.

מירב בן ארי: עכשיו יש לי גם את חברת הכנסת פלוסקוב אתי.

מירב בן ארי: ישבתי לבד כמעט בכל השעות ושמעתי את הדיונים.

מירב בן ארי: גברתי, היושבת-ראש, אני, יש לי דז'ה-וו, כי כל מה ששמענו, זה מה ששמענו גם עכשיו.

מירב בן ארי: סתיו שפיר מתלוננת שאף אחד לא מכיר את התקציב – – –

יוסף ג'בארין: – – –

מירב בן ארי: סתיו שפיר אומרת.

מירב בן ארי: רגע, בוא, ג'בארין, אני אעשה לך סדר.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סתיו שפיר אומרת לכולם שאף אחד לא קרא את התקציב חוץ ממנה, כרגיל.

מירב בן ארי: חברת הכנסת אורלי לוי מדברת על הדיור הציבורי.

מירב בן ארי: גם ברגשות מעורבים.

מירב בן ארי: גם אז היא אמרה: אני מודה לשר השיכון, אבל כמובן יש עוד מקום לשפר.

מירב בן ארי: לא, לא, אני רק אומרת את כל הדברים ששמעתי.

מירב בן ארי: וכמובן – חברי הכנסת מיש עתיד, שיפה, ייאמר לזכותכם שכל אחד מצא נקודת אור.

אורלי לוי אבקסיס: נפתרה הבעיה של הדיור הציבורי, מירב?

עליזה לביא: – – –

מירב בן ארי: לא, לא.

מירב בן ארי: אני רק אומרת – אמרתי, אמרתי, אמרתי, אתם לא מקשיבים.

מירב בן ארי: אמרתי – נמצאה נקודת האור.

מירב בן ארי: אצלך – "בזק".

מירב בן ארי: גם חבר הכנסת לוי מצא נקודת אור.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לומר משהו אחד: עמד פה שר אוצר, נתן כאן הסבר על תקציב חברתי.

מירב בן ארי: אני יודעת שזה קשה.

מירב בן ארי: אני יודעת, גם עם התאגיד – ישבנו היום בוועדת הכלכלה – ואני אמרתי לכם שיש שר אוצר חברתי, ואמרתי לכם שהוא לא גזבר אלא הוא גם שומר סף, והנה, הוכח לכולם – שמנו לב איך פתאום הצעת החוק לא תגיע ביום ראשון.

מירב בן ארי: זאת אומרת: יש מי שעושה את העבודה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו על התקציב הזה.

מירב בן ארי: לבוא ולומר שאין בו בשורה, מבחינתי זה פשוט שטויות, כי בעיני זה אחד התקציבים הכי חשובים שראיתי.

מירב בן ארי: היא דיברה – חברת הכנסת לביא, שיצאה – דיברה על הרפורמה ב"בזק".

מירב בן ארי: שנים, שנים של תשתיות ששמים, שנים שאומרים שיפתחו תחרות.

מירב בן ארי: הנה, מגיע חוק ההסדרים ועושה את זה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת אורלי לוי, אני יודעת כמה חשובים לך צעירים ונוער בסיכון.

מירב בן ארי: את יודעת שבתוכנית הזו, בתקציב הזה, יש 100 מיליון שקל לתוכנית לצעירים בסיכון?

מירב בן ארי: פעם ראשונה שמדינת ישראל אומרת: הבעיות לא נגמרות בגיל 18.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לקחו 150 מיליון שקל מתוכנית ציל"ה, שזה לילדים בקבוצות סיכון – – –

מירב בן ארי: אני יודעת מה זה ציל"ה, אני הייתי בקרן רש"י שהפעילה את ציל"ה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מירב בן ארי: זה לא נכון, זה לא נכון.

מירב בן ארי: את טועה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – אני הייתי היום אצל שר החינוך.

מירב בן ארי: זה לא קשור לשר החינוך, זה שר הרווחה, אני מדברת.

מירב בן ארי: זה תוכנית של הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: לא, ציל"ה זה בתוך חינוך.

מירב בן ארי: ציל"ה זה חינוך, אני יודעת.

אורלי לוי אבקסיס: קיצצו 150 מיליון שקל בתוכנית – – –

מירב בן ארי: אבל את מערבבת שני דברים.

מירב בן ארי: יש ציל"ה שזה משרד החינוך ויש תוכנית לצעירים שזה משרד הרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה זה משנה, אני אומרת, פגעו בילדים ובפעוטות בסיכון ולקחו – – –

מירב בן ארי: אבל את מערבבת שני תחומים.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו, העניין של תקציבי רווחה – את יודעת, היה לי דיון בשבוע האחרון עם משרד הרווחה.

מירב בן ארי: הם אמרו לי, אנחנו אפילו לא מבקשים עוד כסף ממשרד הרווחה, כי קיבלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אוי ואבוי לשר הרווחה אם הוא לא מבקש כסף.

אורלי לוי אבקסיס: אוי ואבוי לו – ואני אוהבת את שר הרווחה – אבל אם משרד הרווחה לא דורש כסף – – –

נאוה בוקר: חברת הכנסת אורלי לוי.

נאוה בוקר: חברת הכנסת אורלי לוי, בבקשה.

מירב בן ארי: התקציב של משרד הרווחה הוא תקציב של מיליארדים.

מירב בן ארי: מגיעים אנשים מתוך הביטוח הלאומי ואומרים, לא היה שר אוצר חברתי כזה כבר שנים.

מירב בן ארי: אז עם כל הכבוד, ובאמת, אני יודעת שכולכם פה באים ועולים ברגשות מעורבים: מצד אחד הוא מאוד חברתי, מצד שני למה הוא לא נותן יותר.

מירב בן ארי: יש כאן תקציב נהדר.

מירב בן ארי: מי שקרא רואה כאן בשורה, גם בביטחון, גם בחינוך, גם ברווחה.

מירב בן ארי: תקציבים של מיליארדים שמושקעים רק לטובת אזרחי ישראל.

מירב בן ארי: לבוא ולהמשיך לבלבל את המוח על הסכמים קואליציוניים – די, זה כבר נגמר, זה מאחורינו.

מירב בן ארי: התקציבים מיועדים למי שצריך אותם, וחבל מאוד שאתם לא רואים את זה.

מירב בן ארי: אנחנו נישאר פה כל הזמן במהלך הדיונים האלה כדי להסביר לכם הרבה פעמים – – –

אורלי לוי אבקסיס: למה רק אתם היחידים, זה התקציב של הסיעה שלכם?

מירב בן ארי: זה תקציב של המדינה, אני גם אחראית לנוכחות של חברי הכנסת?

אורלי לוי אבקסיס: לא, זה הזוי.

אורלי לוי אבקסיס: אתם קולטים, אין ממשלה, אין קואליציה, יש שתי חברות כנסת נציגות.

נאוה בוקר: חברת הכנסת אורלי לוי, את מפריעה.

מירב בן ארי: אין לי אחריות לנוכחותם של חברי הכנסת.

מירב בן ארי: ואגב, אם את מוסיפה לדיון – עזבי אותי, חברת הכנסת – אבל גם כששר האוצר בא ומציג תקציב דו-שנתי וחצי, ספסלי הקואליציה – בואי נדייק כי ישבו פה החרדים ואנחנו – ריקים, זה גם מביך אותי לא-פחות מאשר אותך, תאמיני לי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

נאוה בוקר: ואחריה – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, גברתי כבוד השרה, חברותי וחברי הכנסת, מירב, צר לי שאת לא רואה את המציאות, ועוד יותר צר לי שאת וחברייך, ובאמת שר האוצר שאני מאמינה שיש לו כוונות טובות, לא מרגישים שאומנם עכשיו נעים להם מאוד, ממש כמו שנעים במים חמימים שנמצאים – סיר עם מים חמימים שנמצא על האש.

יעל גרמן: כי כאשר האש תמשיך לבעור, והיא ממשיכה לבעור, המים ירתחו, ואז לא תוכלו יותר לקפוץ מן הסיר.

יעל גרמן: זה הזמן לקפוץ מן הסיר.

יעל גרמן: איזה מין תקציב זה?

יעל גרמן: תקציב שמדבר גבוהה על כך שרוצים לצמצם פערים, אבל כשמסתכלים על הפריפריה לא רואים את התקציב שהובטח לצפון.

יעל גרמן: תקציב שמדבר על כך שצריך לחזק את מערכת הרפואה הציבורית ולצמצם את כל התורים שיש בה.

יעל גרמן: אבל כשאת מסתכלת על התקציב, את לא רואה את הכסף שבאמת מיועד לכך.

מירב בן ארי: איך את לא רואה?

מירב בן ארי: מיליונים במשרד הבריאות.

יעל גרמן: תקציב שמדבר על ערבים ואומר שרוצים לשלב את החברה הערבית, אבל בפועל לא מפסיקים להסית נגדה.

יעל גרמן: תקציב ואמירות יפות מאוד מאוד על דמוקרטיה, אבל בפועל, כל החוקים שמתוכננים ושכבר עברו הם חוקים אנטי-דמוקרטיים.

יעל גרמן: ולקינוח אני רוצה לומר לך ולראש מפלגתך: כן, הוא אומנם עומד בפרץ בעניין פירוק תאגיד השידור הציבורי.

יעל גרמן: כן, הוא בא ואומר שהוא לא ייתן לזה יד.

יעל גרמן: אבל הוא בא ואומר, מפני שאם יבקשו ממנו תקציב הוא לא ייתן.

מירב בן ארי: זה לא רק בגלל התקציב, אל תהפכי אותו לגזבר.

יעל גרמן: יופי, את זה אני מצפה לשמוע, בדיוק.

יעל גרמן: פירוק תאגיד השידור הציבורי הוא לא רק על כסף, הוא גם לא על דרך קבלת ההחלטות, הוא גם לא על זיגזוג.

יעל גרמן: פירוק תאגיד השידור הציבורי הוא אפילו לא רק על חופש הביטוי.

יעל גרמן: פירוק תאגיד השידור הציבורי הוא ביטוי מובהק לשימוש לרעה בכוח השלטון.

יעל גרמן: לפני שבוע היינו – יוסף, נכון?

יעל גרמן: יחד אתך היינו – המכון הישראלי לדמוקרטיה התארח במרכז מורשת בגין בדיון על 50 שנה לסיום המשטר הצבאי.

יעל גרמן: שם נאמר – ציטטו את הדברים של בגין, שאני הייתי רוצה שיהדהדו כאן במשכן, שיהדהדו גם אצלכם, בכולנו, כי אין לי שום ציפיות מאף אחד אחר.

יעל גרמן: וכך אמר מנחם בגין: "מי שבידיו כוח השלטון אינו מגלה חוכמה יתרה בהופכו אותו לשלטון הכוח.

יעל גרמן: תבונת השלטון היא איך לא להשתמש בכוח העומד לרשותו".

יעל גרמן: ולדאבוני, מי שעומד בראש הממשלה הזאת ממשיך להשתמש לרעה בכוח השלטון.

יעל גרמן: הוא ממשיך להוביל אותנו לכך שרק הכוח ישלוט ורק הוא שיקבע בכל מה שקשור פה במדינה.

יעל גרמן: זאת הסיבה שאנחנו צריכים להתנגד לתקציב.

יעל גרמן: אם יש בו דברים טובים, אם יש בו כן קדמה – לא זה מה שחשוב.

יעל גרמן: מה שחשוב, בראש הממשלה הזאת עומד אדם שכל רצונו הוא לשלוט שלטון יחיד ולקבוע את כל מה שיקרה פה במדינה, על-פי דעתו, בלי שניתן יהיה להתנגד, בלי שיהיה חופש ביטוי, בלי שתהיה תקשורת ציבורית פתוחה, בלי שתהיה חברה ערבית עצמאית, בלי שתהיינה נשים שוויוניות ובלי שיהיה שוויון במדינת ישראל.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת יעל גרמן.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מרדכי יוגב, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, חברי חברי הכנסת, אורחים, מדינת ישראל של שנת תשע"ז, שנות התקציב 2017–2018, איך שלא תגידו, נמצאת בכל פרמטר במקומות הראשון עד החמישי.

מרדכי יוגב: אמרתי לחבר שהיה קצת כעוס שמדינת ישראל נמצאת בכל פרמטר במקומות השלישי עד החמישי, אז הוא אומר לי, למה אתה אומר ככה?

יעל גרמן: גם בעוני.

מרדכי יוגב: לא נכון.

יעל גרמן: מה לא נכון, אנחנו במקום השני בעוני.

מרדכי יוגב: אז אני שואל אותו, למה אתה כועס?

מרדכי יוגב: אז הוא אומר לי, כי לא צדקת, כי בהתפלת מי ים היא במקום הראשון.

מרדכי יוגב: אז אנחנו הקטנים, כן, נמצאים במקומות הראשון עד החמישי.

מרדכי יוגב: כן, יש בעיות, לא הכול מושלם, אבל זאת המציאות.

מרדכי יוגב: נדמה לי שאנחנו ראשונים גם בדמוקרטיה, בוודאי במזרח התיכון, ומה לעשות חברתי חברת הכנסת – – –

רויטל סויד: ממש קשה לעשות השוואה.

איציק שמולי: מוטי, הכול זמני.

איציק שמולי: הכול זמני בחיים האלה.

מרדכי יוגב: ראשונים בדמוקרטיה בוודאי במזרח התיכון.

איציק שמולי: המדד שלך זה סוריה?

מרדכי יוגב: – – – ומה לעשות שרצון הרוב הלאומי – ואנחנו מופקדים לממש את רצון הבוחרים של רוב אזרחי ישראל שבחרו בקואליציה הזאת.

מרדכי יוגב: אני רוצה לומר עוד דבר – תקציב דו-שנתי משדר יותר יציבות ויותר יכולת, וגם את, אני חושב, תמכת בתקציב דו-שנתי בפעם הקודמת.

מרדכי יוגב: וכשאני מסתכל היום – צה"ל שפועל לפי תקציב ויפעל לפי תר"ש "גדעון" של חמש שנים, הדבר יאפשר תכנון ארוך טווח יותר, ניצול משאבים, חיסכון, סדר עדיפויות נכון; והלוואי שהיינו יכולים גם את זה לעשות במדינת ישראל, ושלא כל שנה או שנתיים שר והתחלפותו ישנו מדיניות ואולי גם יאבדו משאבים.

מרדכי יוגב: אומנם יש נושאים – ופה אני רוצה לעמוד עליהם – שגם אני, כחבר כנסת מהקואליציה, יש לי ביקורת עליהם ואני מבקש, ואפילו דורש, שהם יטופלו בין הקריאה הטרומית לאישור התקציב, אבל בהחלט למדתי להסתכל גם על מחצית הכוס המלאה.

מרדכי יוגב: אני רוצה לפרט מה דרוש עוד שנטפל בו.

מרדכי יוגב: אני קורא מכאן גם לנציגת הממשלה, השרה גילה גמליאל – נקודות שאני חושב שדרוש עוד להתחייב עליהן: בראש ובראשונה, התוכנית לפיתוח הצפון, חובתנו שהיא תופיע בתקציב הדו-שנתי וחובתנו שיהיו בצפון השקעות נוספות בתעסוקה, בדיור, בחינוך, בבריאות ועוד.

מרדכי יוגב: אנחנו נעמוד על כך שאכן כך יהיה.

מרדכי יוגב: שמענו את ההבטחות האחרונות ואת סיכום שר האוצר, ואנחנו נרצה לראות שזה נכנס לתקציב.

מרדכי יוגב: הנושא השני שאני רואה את חשיבותו הוא החקלאות כערך לאומי, עמדנו גם עליו.

מרדכי יוגב: זו אבן יסוד בביטחון ישראל.

מרדכי יוגב: אני מקווה שגם בזה יימצאו נקודות האיזון והתקציבים שיחזקו את החקלאות, ולא, חס ושלום, יפגעו בחקלאות ובחקלאי ישראל.

מרדכי יוגב: אני בהחלט חושב שחשוב גם שיוקצו התקציבים לתשתיות נדרשות למים, כבישים, כיסוי סלולרי, מיגון אוטובוסים לתושבי יהודה ושומרון וביהודה ושומרון ולאוכלוסיות, גם היהודית וגם הפלסטינית.

מרדכי יוגב: נדמה לי שהבינו את האחריות הזאת בעת האחרונה ברשות המים, אחרי משבר הקיץ, והאזרחים הגרים שם זכאים לאותם דברים כמו בכל מקום.

מרדכי יוגב: נקודה נוספת היא קיצור השירות.

מרדכי יוגב: קיצור השירות השני הוסף בחוק ההסדרים – בעיני, תקלה וחוסר אחריות ביחס לביטחון ישראל – ועוד לא הבנו מה יעשה קיצור השירות הראשון וכבר הוסף השני.

מרדכי יוגב: לכן בוועדת החוץ והביטחון נעמוד על כך שיהיה דיון נוסף.

מרדכי יוגב: דיון מעמיק בוועדת החוץ והביטחון ייתן את המשמעויות השונות, ובכל מקרה, שלא יהיה איזה אוטומט שמקצר עוד פעם, ואולי יוצר בעיות שיפגעו בביטחון ישראל.

קריאה: – – –

מרדכי יוגב: לו היה בידי, הייתי משקיע עוד מיליארדים כקרן להון עצמי לדירה לזוגות ישראל.

מרדכי יוגב: אפשר יהיה לתגמל, בדרך זו או אחרת, לתת להם הון עצמי, ולהוסיף עוד הרבה זוגות שיזכו בקורת גג.

מרדכי יוגב: כן, יש עוד מה לשפר ונעשה כל מאמץ לשפר ולתקן, אך צריך גם לדעת את האמת, תקציבים גדלו, גם בחינוך, גם בבריאות, גם בביטחון, ואני שמח על זה.

מרדכי יוגב: מדינת ישראל, אין ספק, היא אי של יציבות, גם חברתית, גם מוסרית, גם כלכלית, וטוב שגם ביטחונית.

מרדכי יוגב: ולצורך העניין, גם הערבים החיים בה חיים פה טוב יותר מבהרבה מדינות ערביות אחרות ומבכל מדינה ערבית שכנה, וטוב שכך.

מרדכי יוגב: התקציב הדו-שנתי משדר וייצור יציבות שלטונית, ובעזרת השם יביא את מדינת ישראל ואת תושביה לחיים טובים יותר.

מרדכי יוגב: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת מרדכי יוגב.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

נאוה בוקר: ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, תראו, עמד כאן שר האוצר היום והציג את התקציב.

איציק שמולי: אי-אפשר להתעלם מן העובדה שיש גם דברים טובים בתקציב הזה.

איציק שמולי: אני חושב שהמהלך שעשתה הממשלה לאחרונה, גם עם ניצולי השואה, גם עם חיילי צה"ל – דברים שהזכיר כמובן שר האוצר – הם בהחלט מבורכים.

איציק שמולי: אבל זו בדיוק הבעיה כשמדברים על משה כחלון.

איציק שמולי: אל תצעקי עלי.

איציק שמולי: תישארי שם.

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: קוראים למשה כחלון, השר שאני מכבד: הכייס הנחמד.

נאוה בוקר: או-אה.

איציק שמולי: לא.

איציק שמולי: זה במחמאה.

רויטל סויד: הכייס המנומס.

איציק שמולי: המנומס.

איציק שמולי: כי הוא מסתובב בכנסת, ועם חיוכו הכובש מצליח ככה לצייר לך איזו תמונה, שהיא טובה והיא ורודה והיא נהדרת.

איציק שמולי: ואז, לפני שאתה מבין את הסיטואציה, מה שביקשת התפוגג.

איציק שמולי: אתה מבין שכבר לא תקבל, כי הרי כבר הכול טוב; או שאפילו, במקרה הרע, הוא הצליח להוציא ממך משהו.

איציק שמולי: ולמה אני אומר את זה?

מירב בן ארי: מה, מה הוא יכול להוציא – – –?

מירב בן ארי: תגיד לי מה.

איציק שמולי: או-הו, או-הו.

מירב בן ארי: לא, לא – – – מה?

איציק שמולי: שאני אספר כמה פעמים ביקשת?

איציק שמולי: אז סיפרו לנו היום כמה הכול טוב וכמה הכול טוב, וציטטו מה-OECD ומקרן המטבע וממי לא.

איציק שמולי: וזו בדיוק הבעיה.

איציק שמולי: כי כאשר מדברים על הכלכלה הישראלית, האמת הפשוטה היא שאנחנו מדברים על שתי כלכלות, לא על כלכלה אחת.

איציק שמולי: בכלכלה אחת, של המקרו, שממנה ציטט שר האוצר, אכן, מדינת ישראל היא ה-Start-up Nation; מדינת ישראל – כמו שאמר שר האוצר – החוב הלאומי, לא רק שהוא נמוך בה, הוא גם יורד בצורה תלולה; האבטלה נמוכה; הצמיחה בסדר גמור.

איציק שמולי: אתם יודעים מה הצרה?

איציק שמולי: שאזרחי ישראל לא מכירים, לא מרגישים ולא יודעים.

איציק שמולי: הם לא שמעו בכלל על הכלכלה הזאת.

איציק שמולי: בכלכלה האמיתית של מדינת ישראל הסיפור הוא לא האבטלה הנמוכה.

איציק שמולי: הסיפור הוא שיש יותר ויותר ויותר עובדים שיוצאים לשוק העבודה ולא מצליחים לסגור את החודש; השכר החציוני במשק – 6,000 שקלים; 15% מהעובדים במשק הם עובדי קבלן; 30% מהשכירים במשק מחליפים את מקום העבודה שלהם מדי שנה.

איציק שמולי: תחשבו רק מה זה עושה לשכר.

איציק שמולי: אז מדברים אתנו על קליטה פה וקליטה שם – שזה יפה.

איציק שמולי: אבל כמו שאמר פה קודם עמיר פרץ: למה לא לאחוז את השור בקרניו?

איציק שמולי: אם החטא הקדמון הוא העבודה הקבלנית, בואו נוציא את הדבר הזה מחוץ לחוק.

איציק שמולי: דיברו אתנו כאן היום על הדיור; על פרויקט חדש שנפתח בקריית-ביאליק או בקריית-מוצקין.

איציק שמולי: עלא כיפאק.

איציק שמולי: אבל בואו, היעד המרכזי שנטל על עצמו שר האוצר הוא הורדת מחירי הדיור.

איציק שמולי: בשנה האחרונה המשיכו המחירים לעלות – ב-8%.

איציק שמולי: אז כן, יש דברים יפים וטובים שקורים: גם בפרויקט דיור למשתכן, גם בדיור הציבורי.

איציק שמולי: אבל, חברים יקרים, על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: בסוף, מה שיוריד את מחירי הדיור זה בנייה ובנייה ובנייה ובנייה.

איציק שמולי: ובעניין הזה הממשלה נכשלת כישלון חרוץ.

איציק שמולי: אני לא בטוח שאם מורידים את כל החניונים ואת כל מעונות הסטודנטים – ואת כל היערות שספרתם, שמתוכננת שם בנייה; כל מיני מקומות שאי-אפשר לבנות בהם – אם בכלל מגיעים ל-40,000 יחידות דיור בשנה.

איציק שמולי: אין דבר כזה.

איציק שמולי: אפשר לעבור דבר-דבר.

איציק שמולי: דיברו פה, התגאה שר האוצר בזה שמדינת ישראל מחזירה בקצב מהיר מאוד את החוב הלאומי שלה.

איציק שמולי: המחיר הוא השירותים החברתיים שלנו, שנראים כמו שהם נראים.

איציק שמולי: בואו נדבר על הרפורמה בסיעוד, שאינה נמצאת בתוך חוק ההסדרים, שאינה נמצאת בתוך התקציב הזה.

איציק שמולי: במשך שנה שלמה משרד הבריאות, ובצדק, מסביר לנו כמה הרפורמה, למען ביטוח סיעודי ממלכתי, היא הדבר החשוב והדחוף ביותר במערכת הבריאות.

איציק שמולי: ובסופו של דבר, הדבר הזה לא נמצא בתקציב.

איציק שמולי: והדבר הזה, האיוּם הזה, הולך להתמוטט ל-190,000-180,000 קשישים ובני המשפחות שלהם על הראש; שכל זמן שאין ביטוח סיעודי ממלכתי, הם צריכים להוציא כל חודש 15,000 שקלים על אשפוז, במקרה הרע; ובמקרה הטוב – 8,000–10,000 שקלים על עובד זר לקשיש בקהילתו.

נאוה בוקר: תתכונן לסיים, בבקשה.

איציק שמולי: אז בסופו של דבר, אני חושב שעל אף הבשורות הנקודתיות והסמליות שיש בתקציב הזה, בסוף בסוף, עם שלושה אתגרים מתמודדת הכלכלה הישראלית: עוני, פערים חברתיים והשכר שעומד במקום.

איציק שמולי: ועל שלושת הדברים הללו אין תשובה אמיתית בתקציב הזה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת איציק שמולי.

נאוה בוקר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, השרה, חברי חברי הכנסת, שלשום פתחנו את כנס החורף.

רויטל סויד: פתחנו אותו עם הנחת הצעת חוק התקציב הדו-שנתי וחוק ההסדרים.

רויטל סויד: בדיוק באותן השעות היו שלוש הפגנות מחוץ לכנסת: האחת, של הנכים, שזעקו מדם לבם – לא על הנכות שלהם, אלא על חוסר יכולתם להתקיים בכבוד מהסכום הסמלי שהם מקבלים מהביטוח הלאומי, מתקציב שלא מאפשר להם שום קיום מינימלי כלשהו.

רויטל סויד: ולידם תושבי הצפון, אלה שמתגוררים במרחק יריקה מגבול הלבנון, ובמרחק כל כך גדול מתל-אביב.

רויטל סויד: שנתיים ישבו המשרדים השונים כדי להכין תוכנית, כדי לראות איך – תוכנית לאומית לפיתוח הצפון.

רויטל סויד: יש כבר החלטת ממשלה, 18 מיליארדי ש"ח אמורים לעבור לתעסוקה, להשכלה, לשירות, לבריאות.

רויטל סויד: בקיצור, יצירת שוויון הזדמנויות, שכל ילד, גם באזור הצפון וגם באזור המרכז חד הם, שיקבלו בדיוק את אותו הדבר.

רויטל סויד: אז הנה, אנחנו נמצאים בערב הצבעה על התקציב הדו-שנתי, ואתם יודעים כמה מתוך התוכנית הזאת, מתוך אותם 18 מיליארדי שקלים, נמצא בתקציב?

רויטל סויד: כלום.

רויטל סויד: אפס.

רויטל סויד: אפילו לא שקל אחד.

רויטל סויד: וזוהי יריית הפתיחה.

רויטל סויד: ככה התחיל כנס החורף.

רויטל סויד: איפה הבשורה לקשישים?

רויטל סויד: איפה הבשורה לתושבי הצפון?

רויטל סויד: איפה הבשורה לנכים?

רויטל סויד: איפה הבשורה לסטודנטים?

רויטל סויד: איפה הבשורה בתקציב הזה?

רויטל סויד: אין.

טלי פלוסקוב: – – –

רויטל סויד: אז נכון, אין גזירות של ממש.

רויטל סויד: נכון, אין מנועי צמיחה ואין גם גזירות של ממש, אבל זה לא מעסיק את הממשלה, זה לא מעסיק את ראש הממשלה.

רויטל סויד: מה כן מעסיק אותם?

רויטל סויד: הישרדות ושלטון.

רויטל סויד: בואו ניקח את היומיים האחרונים בכנסת, מה היה בהם?

רויטל סויד: אתמול הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק של חבר הכנסת אילטוב – הצעת חוק שנועדה להחליש את שופטי בית-המשפט העליון; הצעת חוק שמצטרפת לשורה של חוקים שכל המטרה שלהם היא להרוס את שלטון החוק, להחליש את מערכת המשפט ולפגוע בכל מי שעומד בפרץ כשיש חקיקה אנטי-דמוקרטית.

רויטל סויד: חבר'ה, יש פה תוכנית עבודה סדורה.

רויטל סויד: כל מה שעומד בדרכה של הממשלה: חוק, משפט, שופטים, בית-משפט, יועץ משפטי לממשלה – נחליש אותו, נרסק אותו, נהלך עליהם אימים.

רויטל סויד: רק בשבוע שעבר, מייד לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה אמר שהוא לא יוכל להגן על חוק ההסדרה לפני בג"ץ, הוא זכה לכינוי; הוא זכה לכינוי שהוא רק יועץ, הא ותו לא.

רויטל סויד: סוג של פקיד.

רויטל סויד: זהו.

רויטל סויד: זלזול שכזה בתפקידו של היועץ המשפטי לממשלה, התובע מספר אחת במדינה, זה שאמור לעמוד בפרץ, זה שאמור לומר לממשלה: כן, החוק הזה הוא אנטי-דמוקרטי ואני לא אגן עליו ואתם לא יכולים לחוקק אותו, הוא פתאום פקיד.

רויטל סויד: ובואו נראה מי עוד עומד בדרכה של הממשלה הזאת.

רויטל סויד: אה, בית-המשפט.

רויטל סויד: שופטי בית-המשפט העליון.

רויטל סויד: אז מה נעשה?

רויטל סויד: הופ, מייד נוחתת אותה הצעת חוק של אילטוב על שולחן הכנסת.

רויטל סויד: הצעת חוק: נשנה את השיטה לבחירת שופטים, נחליש את הכוח שלהם.

רויטל סויד: פוליטיזציה של מערכת המשפט.

רויטל סויד: שינוי סדרים אך ורק בשביל לשלוט שליטה בלעדית עם מסר מאוד מאוד ברור, גם אם הוא עובר באופן סמוי: תתיישרו, ולא – נחליש אתכם.

רויטל סויד: וכל זה מגיע מתי?

רויטל סויד: ערב ההחלטה של בג"ץ בפינוי עמונה, לדחות או לא לדחות את פינוי עמונה.

רויטל סויד: ערב ההחלטה והבחירה של ארבעה שופטים לבית-המשפט העליון.

רויטל סויד: אז היועץ המשפטי לממשלה?

רויטל סויד: הסרנו אותו מהדרך, קבענו שהוא רק יועץ, פקיד.

רויטל סויד: בית-המשפט העליון?

רויטל סויד: נחליש אותם.

רויטל סויד: נגיש הצעת חוק, נעביר אותה מהר, ניתן לה פטור, נעביר להם את המסר, ואז הם יבינו טוב טוב שהם צריכים להתיישר, מצוין, בהחלטות שלהם ובשופטים שהם מסכימים למנות לבית-המשפט העליון.

רויטל סויד: אבל זה היה אתמול.

רויטל סויד: ומה היה לנו היום?

רויטל סויד: היום, בהמשך לשבועות האחרונים ולשנתיים האחרונות, התמודדנו עם תאגיד השידור הציבורי בדיון קורע לב.

רויטל סויד: זה לא משנה כבר אם זה רשות השידור או תאגיד השידור הציבורי במובן הזה של המהות, כי כל הכוונה של ראש הממשלה היא להחליש את התקשורת, לעשות את התקשורת כשופר לו ולשלטון ולממשלה.

רויטל סויד: כל הכוונה שלו היא לקחת את חופש הביטוי ולהעביר מסר.

רויטל סויד: אז גם אם בסוף תאגיד השידור הציבורי יצא לדרך, ואנחנו נעשה הכול כדי שהוא יצא לדרך, גם אם כן, איזה מסר עבר לעיתונאים?

רויטל סויד: מסר של "תיזהרו".

רויטל סויד: קראתי היום למבקר המדינה, בדיון בוועדת הכלכלה, לערוך בדיקה.

רויטל סויד: להתערב בנושא הזה, לערוך בדיקה של התנהלות הממשלה ושל העומד בראשה בכל הנוגע לתאגיד – –

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: – – ולשמחתי הרבה, כך הוא עשה.

רויטל סויד: אני מסיימת.

נאוה בוקר: כבר חרגת הרבה.

רויטל סויד: אז לא לטעות.

רויטל סויד: זה מסע, זה מסע של ריסוק מוסדות השלטון.

רויטל סויד: ועכשיו, בעוד שעות ספורות, אנחנו נצביע פה על התקציב.

רויטל סויד: אנחנו נצביע על תקציב שבמקום שתהיה בו אמירה, אין בו מנהיגות ואין בו חזון.

רויטל סויד: אז בואו נעשה את זה מהר, כי לממשלה אצה הדרך.

רויטל סויד: אצה הדרך לרסק את כל מה שעוד מסמל את השפיות שיש במדינה.

רויטל סויד: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

רויטל סויד: לא, אני בלי טול של כלה.

רויטל סויד: אה, אבל אומרים: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד – ואחר כך – – –

אחמד טיבי: את יכולה לחזור, אם את רוצה.

קסניה סבטלובה: תודה, אדוני היושב-ראש.

קסניה סבטלובה: הפעם בלי הינומות.

אחמד טיבי: אגב, הערה לסדר: אני רוצה להזכיר לכם שאני חבר ברשימה המשותפת, ואני מנהל את הישיבה.

אחמד טיבי: מי שרוצה להחרים ולצאת רשאי לעשות זאת.

אחמד טיבי: בבקשה.

רויטל סויד: ואם אנחנו רוצים לעמוד דקת דומייה?

אחמד טיבי: אני צריך לאשר כיושב-ראש.

קסניה סבטלובה: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, השרה, לפני יומיים נפתח מושב החורף של הכנסת.

קסניה סבטלובה: נאם פה ראש הממשלה, וסיפר לכולנו כמה טוב לחיות במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני מסכימה אתו באופן חלקי.

קסניה סבטלובה: אכן, טוב לחיות בארצנו, טוב לחיות במדינת ישראל, אנחנו אוהבים את המדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: וסיפר לנו גם ראש הממשלה עד כמה אנשים פה מאושרים ובעצם הפערים מצטמצמים.

קסניה סבטלובה: היורדים כבר לא יורדים מהארץ והעולים מגיעים לפה בקצב מסחרר.

קסניה סבטלובה: מדינות העולם אוהבות אותנו ובעצם כל דבר מסתדר באופן פלאי, דווקא בחצי השנה או בשנה האחרונה – כי לפני שנה הרי קיבלנו את התוצאות של כל הניתוחים והמחקרים של ה-OECD, וזה דווקא בישר שבדיוק ההפך הוא הנכון.

קסניה סבטלובה: אבל הנה, ראש הממשלה בא עם בשורה חדשה ומספר עד כמה טוב לנו פה במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז אני רוצה להגיד: אדוני ראש הממשלה, אם כל כך טוב לנו, תסביר לי בבקשה למה כל כך רע לנו?

קסניה סבטלובה: למה באים נכים לכאן, לכנסת ישראל, עם כיסאות הגלגלים, למרות הקושי העצום, ומפגינים כאן, ליד בית-הנבחרים, כנסת ישראל, ואומרים שהמדינה הורגת אותם; ממש ככה.

קסניה סבטלובה: המדינה פוגעת באלה שהם הכי חלשים והכי זקוקים להגנות שלה: נכים, עניים, אזרחים ותיקים, ילדים, אזרחים שנמצאים במצוקה, דווקא בהם היא פוגעת בצורה הכי קשה.

קסניה סבטלובה: ואני אומרת ואני שואלת עוד פעם: אם כל כך טוב לחיות פה, ואם המצב שלנו כל כך משתפר כל הזמן ואנחנו עולים בכל מיני דירוגים ובכל מיני סקרים, למה אני מקבלת מדי יום מכתבים מאזרחים ותיקים, אם עולים ואם צברים, שמספרים לי על הקשיים העצומים שהם חווים מדי חודש, כאשר בעצם כבר באמצע החודש נגמר להם הכסף של הקצבה.

קסניה סבטלובה: קצבת הזיקנה עכשיו קיבלה תוספת של אולי מאות שקלים בודדים, במקרה הטוב – אני מקווה שגם זה יקרה – אבל אנחנו עדיין רחוקים מאוד מכך שאנחנו נשווה גם את קצבת הנכות וגם את קצבת הזיקנה לשכר המינימום.

קסניה סבטלובה: רבותי, מה קורה פה?

קסניה סבטלובה: אם בן-אדם שעובד ויש לו כושר השתכרות בקושי יכול לחיות משכר המינימום, אז כיצד אנחנו מצפים מהחלשים דווקא, מאלה שזקוקים לתרופות יקרות וזקוקים לשירותים יקרים – –

איימן עודה: – – –

קסניה סבטלובה: – – איך אנחנו יכולים לצפות מהם, שהם דווקא יחזיקו את עצמם מחצי שכר המינימום שהם מקבלים, במקרה הטוב?

קסניה סבטלובה: ומה שמאפיין את התקציב הדו-שנתי הזה מעל ומעבר זה כמובן הדברים שלא נמצאים בו.

קסניה סבטלובה: אין שם בשורה, אין אופק, אין מעוף.

קסניה סבטלובה: אין כל תווית מדיניות עקבית וברורה בשום תחום, ועל כן אין תקווה לעתיד טוב יותר.

קסניה סבטלובה: בעצם בכל הבעיות שלנו, הבעיות המאוד-משמעותיות של מדינת ישראל, של הגדלה והעמקה של הפערים, העמקת העוני ויצירת פריפריה רחבה מאוד, פריפריה חברתית שנמצאת בכל עיר ועיר, ולא משנה אפילו אם העיר הזאת בירת מדינת ישראל, שמסתבר שזו העיר הענייה במדינת ישראל גם כן.

קסניה סבטלובה: אין בתקציב הזה תוכנית לעידוד, לצמיחה ולפריון, ועל כן השכר יישאר תקוע; אין פתרונות מספקים למשבר הדיור, והזוגות הצעירים וגם האזרחים הוותיקים שאין להם דירה יישארו כאלה – חסרי דירה, חסרי כל אפשרות להגיע לדירה משלהם ולחיות בכבוד במקום קבוע; אין אסטרטגיה להקטנת פערים – השינויים במיסוי עושים ההפך; אין זכר לתוכנית לאומית לפיתוח הצפון; אין בשורה בתחבורה הציבורית; אין מהלך להעצמה של השכלה והכשרה טכנולוגית מקצועית; אין מענה על ההוצאות העצומות על טיפול וחינוך לילדים בגיל הרך – ואנחנו האימהות יודעות את זה היטב, איזה עול וכמה קשה בעצם לתפקד גם כאימהות עובדות, ובעצם כל המשכורות הולכת למסגרות שונות שבהן יטפלו בילדים.

קסניה סבטלובה: ואת, חברת הכנסת בן ארי, עוד מעט תיווכחי לדעת עד כמה זאת מעמסה בלתי אפשרית על משקי-הבית, על האימהות במיוחד, על אימהות חד-הוריות.

קסניה סבטלובה: ואין שם בשורה לאימהות חד-הוריות, צר לי לומר את זה.

מירב בן ארי: אני לא אם חד-הורית.

קסניה סבטלובה: אין אסטרטגיה לחיזוק הרפואה הציבורית ולצמצום הרפואה הפרטית; אין פתרונות לפנסיה עתידית של מאות-אלפי עובדים; אין אסטרטגיה לחקלאות בת-קיימא.

קסניה סבטלובה: אז מה בעצם יש בתקציב הזה?

קסניה סבטלובה: בגדול, כלום אחד גדול, וזאת הבשורה של ממשלת ישראל לאזרחי מדינת ישראל: חבר'ה, את כל הבעיות, את כל הפתרונות אנחנו דוחים למתישהו.

קסניה סבטלובה: אנחנו גם חיים באוברדרפט על החשבון העתיד שלכם, העתיד של כולנו.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדינה שכל הזמן קולטת עלייה, אנחנו נוצרנו מהעליות שבאות לפה, נוסף, כמובן, על אזרחי מדינת ישראל הערבים, שהם 20% מהאוכלוסייה והם חיו פה מאז ומתמיד.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדינה שכל הזמן קולטת גלים חדשים.

קסניה סבטלובה: איך אנחנו נערכים לקלוט את הגלים האלה?

קסניה סבטלובה: איך אנחנו נערכים לקלוט את העלייה מצרפת, מדרום-אפריקה, שיושבת עכשיו על מזוודות?

קסניה סבטלובה: מי הבטיח לעולים האלה שהם יוכלו למצוא פה תעסוקה, שהם יוכלו לחיות בכבוד, לפרנס את הילדים שלהם?

קסניה סבטלובה: האולפנים קורסים, אין כל תשתית שמשרתת כרגע את העולים.

קסניה סבטלובה: וזה מה שיימשך בעצם עכשיו לא רק לשנה אלא לשנתיים.

קסניה סבטלובה: אז, רבותי, אנחנו לא ניתן לאחיזת העיניים הזאת להימשך.

קסניה סבטלובה: אנחנו אומרים את זה בצער ובכאב.

קסניה סבטלובה: היינו מעדיפים לראות תקציב מאוזן שעונה על סוגיות ועל קושיות, ושבאמת גם פותר את הבעיות, גם של האזרחים הוותיקים וגם של העולים שכבר נמצאים פה עשרות שנים אבל עדיין לא נקלטו – זאת הבעיה: לא נקלטו כי אף אחד לא מנסה עדיין לקלוט אותם – וגם של כאלה שעכשיו יושבים על מזוודות ובוחרים בינינו לבין קנדה או מדינות אחרות, שככל הנראה מתאמצות יותר כדי לקלוט אוכלוסייה איכותית ולמשוך אליהן אנשים, שזה ההון הגדול של המדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: ההון שלנו זה – –

אחמד טיבי: תודה.

קסניה סבטלובה: – – רק ההון האנושי; זה רק האנשים שבאים לפה וחיים פה, ובהם צריך להשקיע ואותם צריך לפתח.

קסניה סבטלובה: זה בתי-ספר בפריפריה, זה תשתיות גם בכפר-קאסם וגם בשדרות וגם בכל מקום אחר במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז בואו נדבר על זה במקום לדבר על ההישגים, שגם על הנייר הם לא נראים מי-יודע-מה טוב.

קסניה סבטלובה: בואו נדבר על מה שאין, וננסה עכשיו; עדיין יש סיכוי לשנות את הדברים לטובה.

קסניה סבטלובה: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: (מזל טוב, כלה.

אחמד טיבי: את יודעת מה זה "ערוס"?)

מירב בן ארי: אנחנו לא מבינים, כי אין הינומה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; אלי כהן – אינו נוכח; חיים ילין – נוכח.

חיים ילין: ועוד איך.

אחמד טיבי: ויוכיח.

אחמד טיבי: יעני דברי תוכחה, הכוונה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני דווקא אוהב שאין הרבה אנשים, כי לפחות מי שנמצא מקשיב, כי מי שנמצא אכפת לו, כי אחרת אין לו מה לעשות פה, הוא יכול להיות בלשכה.

חיים ילין: ואני באמת בפעם הראשונה, אולי בצורה של שיחה ולא של נאום, אני רוצה להקריא לכם משהו.

חיים ילין: מירב, איילת, רק תקשיבו עכשיו דקה.

חיים ילין: את היתר – אחרי זה תעשו מה שאתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

חיים ילין: אני אקריא לכם עכשיו את המחירים שלפי משרד החקלאות החקלאים מקבלים ועולה להם לייצר – קילוגרם אחד.

חיים ילין: שימו לב, אני רוצה שלפחות תבינו על מה אנחנו מדברים כשאתם מדברים על יוקר מחיה, ולמה, לפחות בשני תחומים, אני חושב שהכיוון לא נכון.

חיים ילין: יש גישות שונות, אבל אני טוען שהגישה שאני הולך להקריא זו גישה שונה לגמרי מהגישה שהיום לפחות מנסים ליישם לפי מדיניות האוצר.

חיים ילין: בצל – 1.24 שקל; גזר – 1.23 שקל; דלעת – 1.34 שקל; חסה – 1.84 שקל; חציל – 1.56; כרוב – – –

מירב בן ארי: מאיפה אתה קורא?

מירב בן ארי: מהחשבונית?

חיים ילין: אני קורא מהפלאפון.

חיים ילין: כרוב – 1.09 שקל; כרובית – 2.17, ובקיץ זה 1.30; מלון – אני לא אכנס לפירות כי זה משהו אחר.

חיים ילין: מלפפון זה 1.95; עגבניות שרי – שימו לב, 4.90 שקל, זה מה שעולה, ושימו לב בכמה מוכרים לכם את זה; עגבנייה – 2.35.

חיים ילין: אמרו על 4.5 היום, שר האוצר אמר 4.5; פלפל – 2.88 ו-3.31, תלוי בעונה ואיך מגדלים אותו; קישוא – 2.38; תפוח-אדמה – 2.23.

חיים ילין: אם אלה המחירים, תוסיפו לזה 30 אגורות, 40 אגורות רווח של החקלאי, אם הוא מרוויח את זה, אז למה מוכרים כל כך ביוקר?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: שימו לב מה אמר שר האוצר.

חיים ילין: שר האוצר אמר: בפעם הראשונה מחיר העגבנייה ירד.

חיים ילין: זה המחיר של החקלאי כבר עשר שנים, הוא לא משתנה.

חיים ילין: מישהו עושה קופון על החשבון הציבור.

חיים ילין: לכן, המדיניות לא נכונה.

חיים ילין: כשפותחים את השערים מהעולם פנימה זה לא מוריד את המחיר.

חיים ילין: מה שזה עושה – זה בעצם סוגר את הייצור של השוק המקומי.

חיים ילין: מי שמייבא ימשיך להרוויח את אותו הדבר, רק מי שעכשיו מרוויח זה החקלאי הטורקי ולא הישראלי, ולכן יש פה טעות, כשלא מבינים שמי שמחזיקים את השוק אלה לא החקלאים אלא השוק הסיטונאי.

חיים ילין: מה צריך לעשות?

חיים ילין: שני דברים צריך לעשות – ואני אומר לכם שזה יפתור את כל הבעיות: קודם כול, חקיקה – אם רוצים, אפשר אחרת לגמרי – שזאת החקיקה שאני הצעתי על פערי תיווך.

חיים ילין: לא רוצים?

חיים ילין: תקבעו תקנות על ירקות בסיסיים ופירות בסיסיים, שחושבים שזה מה שמשפחה צריכה לצרוך, ותקבעו גג – מה המחיר שבו אפשר למכור.

חיים ילין: זאת אפשרות אחת.

חיים ילין: האפשרות השנייה – ואני אגיד לכם, בתחרות ההוגנת ביותר שיש בקפיטליזם – זה שוק סיטונאי.

חיים ילין: אין במדינת ישראל שוק סיטונאי.

חיים ילין: ברגע שיהיה שוק סיטונאי וכל הירקות יימכרו שם, בדיוק משוכלל כמו שיש ב-OECD, במדינות אירופה, הכול ישתנה, כי הכול יהיה שקוף, כי אף אחד לא יוכל לקנות מחברות פרטיות ולמכור לעצמו כשהרווח בתוך החברה הפרטית.

חיים ילין: זה הכול.

חיים ילין: שימו לב למדיניות – ולא צריך בכלל לפתוח את השערים לחוץ-לארץ.

חיים ילין: למה לתת לטורקים ולירדנים להרוויח?

חיים ילין: אלא – זה כבר סיפור אחר – אם זו מדיניות חוץ, זה כבר סחר בין מדינות.

חיים ילין: לזה אני לא נכנס.

חיים ילין: בזה יש היגיון, בזה יש המון תשואה פוליטית, מדינית.

חיים ילין: לדעתי, שר החוץ הוא לא שר האוצר, אבל צריך לדעת לאן הדברים האלה הולכים.

חיים ילין: ואני שמח שבפעם הראשונה אני יכול להסביר את זה בגלוי בפני אנשים ששומעים, כי אמרתי לשר האוצר היום: בוא, קח אותי לחצי שעה ואני אסביר לך – את מה שאני מסביר עכשיו לכם – ואתה תפתור את הבעיות.

חיים ילין: אני רוצה שהוא יצליח, אני רוצה שהוא יפתור את הבעיות.

חיים ילין: הרי מי בסוף נפגע?

חיים ילין: המשפחות העניות, אלה שבעצם צריכים לברור את מה שהם קונים במכולת ובשוק בשביל להאכיל את הילדים שלהם.

חיים ילין: וזה הפתרון.

חיים ילין: אני רוצה להעלות שתי נקודות בסיסיות, חברים יקרים, שלא נמצאות בתקציב – ואני אומר לכן, חברות מהמפלגה של שר האוצר, תקשיבו טוב.

חיים ילין: שר האוצר הביא את כל ראשי המועצות של עוטף-עזה ואמר להם: המכשול, יקום, יהיה בבסיס התקציב בשנים 2017 ו-2018.

חיים ילין: מיליארד שקל ב-2017, מיליארד שקל ב-2018 – לא קיים.

חיים ילין: אני לא נכנס לשאלה אם זה כלכלי או לא כלכלי, אבל ברגע ששר מבטיח, הוא חייב לקיים, כשמדובר על הביטחון של התושבים.

חיים ילין: ולפני עשור, כשהאוצר הגיע ואמר: לא ניתן מיגון לעוטף-עזה, כי זה לזרוק מיליארד דולר – זה היה 4 מיליארד שקל – לפח שלא מייצרים בו שום דבר – לכו תראו את הפריחה שיש בעוטף-עזה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

חיים ילין: ולכן, המכשול הזה חייב להתקיים.

חיים ילין: ואני מסיים, כבוד היושב-ראש.

אחמד טיבי: תסיים.

חיים ילין: התוכנית לצפון.

חיים ילין: התוכנית לצפון חייבת להתקיים, בדיוק כמו שקיימת בעוטף-עזה.

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: תודה.

חיים ילין: רגע, רגע.

חיים ילין: שנייה, מירב.

חיים ילין: אני אמרתי את זה גם ליפעת.

יחיאל חיליק בר: שמענו את זה גם בפעם שעברה.

אחמד טיבי: תודה, מירב.

אחמד טיבי: הוא סיים.

חיים ילין: תקשיבו לי טוב: כל עוד זה נמצא בתוך התקציב של המשרדים, זה לא יהיה.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: למה אתה אומר שזה לא יהיה – – –

חיים ילין: מתוך הניסיון של עוטף-עזה, זה לא יהיה.

חיים ילין: צריך להתחיל את השנה עם תקציב ממשלתי תוספתי, שאף אחד לא יוכל להגיד שאין לו כסף.

חיים ילין: אדוני כבוד היושב-ראש, אני מודה לך מאוד – והגזמתי בדיבור.

חיים ילין: היה לי ויש לי מורה מכובד מאוד, שקוראים לו אחמד טיבי.

אחמד טיבי: לא הגזמת, הרחקת לכת.

אחמד טיבי: תודה.

חיים ילין: אני אוהב את נאומי הדקה שלך, שהם תמיד עשר דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אחמד טיבי: חלום חיי מתגשם – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במידה מסוימת, חבר הכנסת ילין, אני אמשיך מהמקום שאתה הפסקת.

חיים ילין: הרמתי להנחתה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה ממש.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך, אתמול ציינו את יום החקלאות בכנסת, ותודה לך ולחבר הכנסת איתן ברושי, חבר הכנסת בר-לב וחבר הכנסת איל בן ראובן, שהיו שותפים לכינוס.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, עשיתם עבודה מדהימה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אספר לכם שנשיא המדינה רובי ריבלין אירח בסוכת הנשיא המסורתית בסוכות את התעשייה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: הוא אירח את תוצרת כחול-לבן.

איילת נחמיאס ורבין: מה שפעם היה מובן מאליו לכל אחד ואחת מאתנו, שאנחנו עושים מאמץ לקנות כחול-לבן, פתאום נהיה עניין לא כל כך טריוויאלי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אנסה לומר לכם מה בעיני חסר בתקציב הזה בהיבטים האלה – והחקלאות כמובן, כמו שחיים אמר כל כך יפה, היא באמת כמעט האלף-בית.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים, ז'אן ז'אק רוסו אמר – סליחה, בשעות האלה של המליאה מותר לנו גם קצת להתעסק בדברים שהם קצת יותר מרוממים נפש מאנו-עצמנו: החקלאות היא השליחות הראשונה של המין האנושי.

איילת נחמיאס ורבין: היא המקצוע הישר ביותר, היעיל והאציל ביותר שאדם יכול לעסוק בו.

איילת נחמיאס ורבין: פילוסוף בן המאה ה-17 הבין מה שממשלת נתניהו המאוד-מאוד-מאוד ממושכת הזאת לא הצליחה להפנים גם בתחילת המאה ה-21.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים כאן כל הזמן על חוסן לאומי.

איילת נחמיאס ורבין: זה חוסן אזרחי, זה לא רק חוסן ביטחוני.

איילת נחמיאס ורבין: והחוסן הלאומי שלנו תלוי בדיוק בדברים האלה – הוא תלוי בחקלאות ובתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: והתחושה היא, שלי גם, לאורך השנה וחצי האחרונות – אני לא רוצה להגיד שהממשלה רואה בהם אויב.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מייחסת את זה לא לראש הממשלה, ובטח שלא לשר האוצר, שאני תמיד אומרת פה מעל הבמה: הלב שלו נמצא במקום הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל צריך להבין שכדי להמשיך ולטפח חקלאות ותעשייה צריך אורך רוח, צריך אורך נשימה.

איילת נחמיאס ורבין: הדת הזאת של יוקר המחיה יש בה הרבה טעם, אבל לחפש בעקשנות את הפתרון דווקא בחקלאות ובתעשייה – תאמינו לי שזה לא שם.

איילת נחמיאס ורבין: וחברתי מירב בן ארי, שביקרה אתי ממש לאחרונה במפעלים באשקלון ובשדרות, יודעת שזה לא באמת נמצא שם.

איילת נחמיאס ורבין: ובסופו של דבר החקלאות והתעשייה הן הפתרון ליוקר המחיה, הן הפתרון לקשיי התעסוקה והן הפתרון גם לבעיות הביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: וצריך להגיד שבתקציב הזה שמונח לפנינו אין התייחסות ואין מענה למצוקות החריפות שמהן הן סובלות.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לכם, למשל, ביחס לתעשייה – בחקלאות עסקנו אתמול הרבה, אז אני אספר לכם שלתעשייה בשנת 2016 היו אמורים להעביר 270 מיליון שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: עשינו אין-ספור דיונים בוועדת הכספים, והכסף הזה לא הגיע.

איילת נחמיאס ורבין: 100 מיליון שקלים חסרים בתקציב המדען הראשי, כסף שהיה אמור להיות שם, ובהעברות התקציביות שעשו הכסף הזה נעלם.

איילת נחמיאס ורבין: זה אומר שאין משאבים לפרויקטים חדשים בתעשייה.

איילת נחמיאס ורבין: התעשייה הישראלית במצוקה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברים על החקלאות שבמצוקה – התעשייה הישראלית במצוקה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מקימים מפעלים חדשים.

איילת נחמיאס ורבין: ב-2005 קמו 56 כאלה, ב-2014 הוקמו עשרה בלבד.

איילת נחמיאס ורבין: כבר אי-אפשר, מפני שהביורוקרטיה הורגת, פשוט הורגת את כולם.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו טוב: רישוי זה חשוב, פרוצדורה זה חשוב; ביורוקרטיה זה דבר בעייתי – – –

עודד פורר: גם אתם מצביעים לפעמים – – –

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, חבר הכנסת פורר, אני צריכה לשים את המשקפיים כדי לשמוע.

עודד פורר: גם אתן מצביעות לפעמים על הצעות חוק שהן ביורוקרטיות – – – וחופשת לידה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך משהו, חבר הכנסת פורר.

איילת נחמיאס ורבין: כיוון שאני מאוד מאוד מאוד נזהרת בכלל בהגשת הצעות חוק, ורואה את עיקר תפקידי בפיקוח על עבודת הממשלה, אז אני נוטה להיות די חפה מהדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: יש דברים שצריך לאסדר.

איילת נחמיאס ורבין: לא כל דבר שאנחנו חושבים שצריך לאסדר חייבים לאסדר, ועדיין, בתוך עולם האסדרה צריכה הממשלה להידרש לשאלות המאוד-מאוד קשות מה קריטי ומה חשוב לצורך הביורוקרטיה: איכות סביבה, דברים שהם באמת, אתה יודע, בנשמת כולנו; מה מאסדרים ומה לא מאסדרים.

איילת נחמיאס ורבין: אני יכולה להגיד לך דבר אחד: בחוק ההסדרים הקודם העברנו את חוק חיבור מפעלים לגז.

איילת נחמיאס ורבין: כמה מפעלים לדעתך חוברו, חבר הכנסת פורר?

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שאם חוברו שניים, מצבנו טוב.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה?

איילת נחמיאס ורבין: מהזיכרון אני אומרת שלדעתי ארבעה.

איילת נחמיאס ורבין: ארבעה מפעלים חוברו.

איילת נחמיאס ורבין: שום כלום.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט נורא ואיום.

איילת נחמיאס ורבין: כשמחפשים איך מגבירים את כושר התחרות של המפעלים בישראל, זאת הדרך – ואני מצטערת, אבל אתם בממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אומנם לא היית אז בממשלה, לא הייתם אז בממשלה, אבל אני אומר לכם – –

עודד פורר: עכשיו זה כבר – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – אני אומר לכם משהו מדהים: אפילו בענף ההיי-טק שכולנו מתהדרים בו – ובצדק, הוא בצמיחה – 81% מהמפעלים במדינת ישראל מדווחים על מחסור בעובדים.

איילת נחמיאס ורבין: חסרים כ-10,000 מהנדסים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם באמת:

איילת נחמיאס ורבין: התקציב הזה לא נותן שום פתרון לבעיות התעסוקה של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: זה עניין קריטי וזה עניין שצריך בשבילו אורך רוח, אבל צריך להתחיל לטפל בזה עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא מטפל כמו שצריך גם בנושא החינוך הטכנולוגי, ואנחנו צריכים להבין שאנחנו לאט-לאט פשוט נדחקים עם הגב אל הקיר, כולנו, בסופו של דבר.

איילת נחמיאס ורבין: אלה הדברים שמתגלגלים ליוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לסיים באיזו מילה אישית – ואני רואה שזמני תם.

אחמד טיבי: בבקשה, תם.

איילת נחמיאס ורבין: אני אסיים במשפט אחד, כי באמת חקלאות ותעשייה בעיני הן נשמת אפה של ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לסיים בדיון שהיה הבוקר בנושא התאגיד, ולקוות שאולי אולי אולי בוועדה הזאת – זה לא נראה כך, אבל אולי בוועדה שהשר כחלון למעשה הודיע לראש הממשלה שהוא יקים, כי גם הוא מבין שאת התאגיד אי-אפשר לסגור בצורה כזאת, ואי-אפשר לסגור אותו בכלל – היה דיון קשה בצורה בלתי רגילה; חבר הכנסת טיבי, אתה היית בחלק ממנו.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם שזה פשוט דבר נוראי, ואני אומר לך מדוע: הסתכלתי על עניין הקמת התאגיד בצורה ניהולית לחלוטין, עניינית.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי מודאגת לאורך התהליך מההקמה שלו, ובסופו של דבר אני אומרת: מי שביטל את הרפורמה זה נתניהו; מי שהביא את התאגיד זה נתניהו; מי שעכשיו מנסה לסגור את התאגיד זה נתניהו; מי שעכשיו ככה כל יום שוחק עוד ועוד את הדמוקרטיה הישראלית זה נתניהו.

איילת נחמיאס ורבין: אז אנחנו פה מתעסקים בתקציב, זה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר הדברים האלה שזורים האחד בשני.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת, התקציב, שהוא תקציב דו-שנתי, שהוא נעשה דו-שנתי מתוך בחירה, יכול היה להיות הרבה יותר מרשים והרבה יותר נועז.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שזה תקציב שאין בו בשורות, אבל גם אין בו, למען האמת, גזירות משמעותיות.

איתן ברושי: כמעט כל עסק, בוודאי מדינה כמו ישראל – היה מוטב שיציגו קודם כול מהו החזון ומהם היעדים ולאן רוצים להגיע, ובוודאי כשמציגים תקציב של מיליארדים היה נכון לקיים את הדיון הזה היום.

איתן ברושי: וגם שר האוצר, כאן וגם בוועדת הכספים, וגם חברים נוספים, מגיעים ישר למספרים.

איתן ברושי: ראינו את זה היום בדיון על משרד החקלאות – ואומר על זה מילה.

איתן ברושי: בעצם תקציב זה לא אוסף מספרים; זאת מדיניות שהמספרים הם ביטוי שלה, ולא ההפך.

איתן ברושי: ואני חושב שהבעיה המרכזית של הממשלה היא להגיד מהו סדר העדיפויות שלה: האם זו ממשלת יהודה ושומרון או ממשלת הנגב והגליל; האם זו ממשלה שרוצה לפזר אוכלוסייה או להפקיע קרקעות ולבנות במרכז.

איתן ברושי: אנחנו עדים, ולא בפעם הראשונה, לממשלה שחסרות לה שתי מפות בסיסיות: האחת, מפת התעסוקה – אין יכולת לפתור בעיות תעסוקה בלי המדינה.

איתן ברושי: "אינטל" לעולם לא הייתה קמה בלי החלטה של רבין ז"ל ובייגה שיחיה, שר האוצר.

איתן ברושי: אין לנו מפת תעסוקה, ואין היערכות לתעסוקה שקולטת עלייה, שמשאירה את התושבים בנגב ובגליל, שנותנת ביטוי למאוויים של הצעירים.

איתן ברושי: אנחנו עדים, עם כל הכבוד לשר הפופולרי ליצמן, שאין מפת בריאות, וראינו את זה בדוח על הצפון.

איתן ברושי: אנחנו עדים לכך שאין מדיניות ברורה של השקעות ופיתוח הבריאות במקומות, ונוצר פער הולך וגדל, וזאת אפליה בין האזורים הרחוקים למרכז.

איתן ברושי: ישראל זקוקה לתוכנית חומש – להגיע אליה, ולא רק לתאר אותה.

איתן ברושי: אני חושב שיש ביטוי חזק מדי לעליונות האוצר, בתקציב הזה בוודאי.

איתן ברושי: היום, כשדנו בתקציב החקלאות, כשאתה קורא את המלל אתה רואה שם את פרופסור אבי שמחון ולא את שר החקלאות; אתה רואה את אודי אדירי ולא את בן-אליהו; אתה רואה את המלל של התקציב – ויש פה דבר לא נורמלי: האוצר גם כותב את המילים, גם את המנגינה, וגם שר את השיר אחר כך.

איתן ברושי: היה נכון לומר שכל משרד יבטא את היכולת שלו גם במילים, ובוודאי גם בגמישות במספרים.

איתן ברושי: אני חושב שאם אנחנו מדברים על החקלאות – ושמענו היום את שר החקלאות מתהדר ביבוא, ולפי דעתי הוא לא מכיר את הנתונים ויותר מדי מושפע מהפקידים.

איתן ברושי: ראינו את זה גם בדברי המלל בחוברת ההסברה, שפקידי האוצר לא מתביישים להטיל את האחריות לפערי התיווך על החקלאים, וכידוע, זה שקר.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שבתקציב של משרד החקלאות, שהוא תקציב חסר – ואני מניח שיושב-ראש ועדת הכספים גפני עוד יעצור אותו – אין ביטוי למחירי המים, אין פתרון להשקעות ולפיתוח, אין פתרון לפערי התיווך, אין פתרון לעלויות העובדים ולביורוקרטיה ואין פתרון לתשתיות ביישובים הוותיקים.

איתן ברושי: זאת החלטה שבוטלה על-ידי הממשלה הקודמת ולא מתחדשת בממשלה הזאת.

איתן ברושי: וכשמשרד החקלאות הוא משרד החקלאות ופיתוח הכפר, הוא נועד לטפל גם ביישובים הכפריים, יהודיים וערביים כאחד.

איתן ברושי: ומה כן בולט?

איתן ברושי: שלשר האוצר יש סמכויות בלעדיות להוריד מסים ומכסים ולתת אישורי ייבוא.

איתן ברושי: אין שום החלטה, לפי דעתי, בשום תחום בישראל, שמשאירה את השיקול בידי איש אחד.

איתן ברושי: ניסינו לתקן את זה, וכמובן, ועדת השרים לחקיקה לא נתנה לזה יד.

איתן ברושי: אני חושב שהבעיה העיקרית בתקציב הדו-שנתי היא לא המגבלה שהוא דו-שנתי, אלא מה עושים אתו.

איתן ברושי: לא מספיק להגיד שהשר חברתי והתקציב חברתי; צריך גם לראות שזה נכון.

איתן ברושי: אין פה סגירת פערים; אין פה חיזוק הנגב והגליל; אין פה היעדים של פיזור אוכלוסייה, חקלאות והתיישבות – – –

מירב בן ארי: איך – – – להגיד חוק ההסדרים – – – הצעת חוק שלך נמצאת שם.

איתן ברושי: קודם כול, יש לי אותך תמיד.

מירב בן ארי: אני – – – עזוב, אתה מדבר – – –

איתן ברושי: מירב, אני מדבר על התקציב באופן כללי, ואני רוצה לומר – אתמול היה פה יום החקלאות וההתיישבות.

איתן ברושי: כולם מדברים בזכותה ובשבחה של החקלאות, ויודעים להעריך את ההתיישבות מאז הקמת המדינה ועוד בטרם.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שמעולם לא היה איום כל כך גדול – ונתנו לזה אתמול ביטוי במליאה – כפי שמשתקף בדבריהם ובתחושותיהם של מתיישבים וחקלאים בכל רחבי הארץ, מכל המפלגות ומכל הדעות.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שהמציאות שאנחנו נקלענו אליה בשנים האחרונות היא מציאות מאיימת מאוד.

אחמד טיבי: תודה.

איתן ברושי: עוד משפט אחד.

איתן ברושי: אתמול היה ברור שגם ראש הממשלה חושב שיש בסיס לדרישה שלנו לדיון בממשלה ולמדיניות יותר ברורה, שתבטיח ודאות ויציבות.

איתן ברושי: אני רוצה לומר פה, אדוני היושב-ראש, למי ששומע וגם לפרוטוקול: למדנו שבישראל שום דבר לא מגיע בגרביטציה, הכול בכוח המשיכה.

איתן ברושי: ואם לא יהיה איום – לא יהיה שינוי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איתן ברושי: אתם מובילים את החקלאים ואת המתיישבים בישראל להכריז על מרד חקלאים.

איתן ברושי: לא יהיה מנוס מהליכה לצעדים מאוד ברורים וקשים.

איתן ברושי: היינו בכל החזיתות, בכל המאבקים – נהיה גם במאבק הזה, אם לא תהיה ברירה, על המשך קיומן של החקלאות וההתיישבות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איתן ברושי: זהו יעד לאומי, ולא רק אינטרס של המתיישבים.

איתן ברושי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש.

באסל גטאס: אני מבקש את תשומת לבך, גברתי גילה גמליאל, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על שתי נקודות.

באסל גטאס: הראשונה – לגבי החוק.

באסל גטאס: הונח בפנינו החוק הזה.

באסל גטאס: שום דבר אחר.

באסל גטאס: זה נקרא חוק התקציב לשנות הכספים 2017–2018.

באסל גטאס: הוא החוק שאנחנו מידיינים עליו ונצביע עליו.

באסל גטאס: החוק הזה לא שלם.

באסל גטאס: אני פניתי ליושב-ראש הכנסת בתחילת הישיבה בבקשה שיתיר לי להציע הצעה לסדר.

באסל גטאס: בחוק הזה חסר – וכל הדיון שקיימנו הוא לא חוקי.

באסל גטאס: אני גם פניתי במשך הישיבה ליועץ המשפטי של הכנסת.

באסל גטאס: מה חסר בו, שלי?

באסל גטאס: חסר בו צד ההכנסה.

באסל גטאס: כנסת שמידיינת כל הערב על תקציב שלא מופיעה בו מילה אחת או מספר אחד על ההכנסות – איפה נשמע דבר כזה?

באסל גטאס: ראיתם חברה או עמותה או ארגון שמציגים רק מספרים על ההוצאות?

באסל גטאס: לא מראים את ההכנסות?

באסל גטאס: התשובה שלהם הייתה: אוקיי, זה מופיע בחוברת אחרת שבה יש ניתוח כלכלי על ההכנסות.

באסל גטאס: אבל זה לא מופיע כאן.

באסל גטאס: אם אתם זוכרים, בשנה שעברה היו שני עמודים של תקציר ההוצאות ואחריהם בדיוק הופיע תקציר ההכנסות – ניתוח מאיפה יבוא הכסף.

באסל גטאס: אני שואל כל אחד מכם, שעליתם לכאן ודיברתם: יש לכם מושג מה ההבדל בין ההכנסות הצפויות, החזויות, לבין ההוצאות המתוכננות?

באסל גטאס: איך תצביעו על תקציב כשאתם לא יודעים מה הפער בין ההכנסות לבין ההוצאות?

באסל גטאס: מה זה?

באסל גטאס: זה המשך של ההתבטלות של הכנסת בפני הממשלה ובפני האוצר; זה המשך הזלזול בחברי הכנסת כאילו הם מריונטות ולא מבינים כלום, ומוכנים לשבת כאן ולדבר על צד אחד בתקציב המדינה, שזה צד ההוצאות.

באסל גטאס: זה לעג לרש.

באסל גטאס: אני אומר לכם, כל מה שעשינו היום הוא בלתי חוקי.

באסל גטאס: אבל, לצערי הרב, כנסת שלא מגינה על עצמה, כנראה זה מה שמגיע לה.

באסל גטאס: נקודה שנייה – אני מסתכל על התקציב ושואל את עצמי שאלה פשוטה: מה אנחנו, אזרחי המדינה הערבים, המהווים 20%, מה אנחנו מקבלים בתקציב הזה?

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, יש שקר נפוץ – ולצערי הרב, אפילו אנחנו, האזרחים הערבים, אימצנו אותו, ככה בתת-מודע – והוא שאנחנו, הערבים, מהווים נטל על תקציב המדינה; לא משלמים מסים, וכל מה שניתן לנו בתקציב זה טובה.

באסל גטאס: מישהו עושה לנו טובה.

אחמד טיבי: נדיבות.

באסל גטאס: אז אני רוצה להפריך פעם אחת ולתמיד את השקר הזה.

באסל גטאס: אני אומר לכם, על-פי חישובים של בנק ישראל, האזרחים הערבים אחראים ל-9.8% מהתל"ג, שמגיע בערך לטריליון שקל.

באסל גטאס: אנחנו מייצרים 10%.

באסל גטאס: סביר להניח שבמסים הישירים אנחנו גם משלמים 10%.

באסל גטאס: במסים הלא-ישירים, כלומר במע"מ – אתה הולך לחנות ואתה קונה אתה משלם מע"מ; אתה קונה שירות אתה משלם מע"מ – במסים הבלתי-ישירים אנחנו אחראים לפחות ל-15%.

באסל גטאס: בסך הכול אנחנו משלמים לקופת המדינה מדי שנה כ-40 מיליארד שקל.

באסל גטאס: התקציב הזה נותן מכל המשרדים, מכל סוגי השירותים, כ-5% – 5%–6%.

באסל גטאס: כלומר, אנחנו מממנים את תקציב המדינה לפחות ב-10 מיליארד שקל בשנה.

באסל גטאס: יעני, אדוני היושב-ראש וחברי איימן עודה, שפעלנו קשה, כולנו, בשביל החלטת הממשלה 922 – אנחנו צריכים כל שנה החלטה 922.

באסל גטאס: רק בשביל להשתוות, להשיג את השוויון, אנחנו צריכים 10–15 מיליארד שקל – –

איימן עודה: בלי לדבר על הפער – – –

באסל גטאס: – – בלי לסגור את הפערים המצטברים ולתקן את העוול ההיסטורי.

באסל גטאס: אז שאף אחד לא יחשוב – לא כחלון ולא אחרים – שברגע שמחליטים על 10 או 15 מיליארד שקל בתוכנית חומש, הוא עושה טובה למישהו ובזה הוא ישיג שוויון.

מירב בן ארי: סוף-סוף – – –

באסל גטאס: זה צעד קטן, מירב.

באסל גטאס: זה צעד – – –

מירב בן ארי: אבל הוא כבר עושה משהו טוב – – –

באסל גטאס: אנחנו בירכנו על זה, בירכנו, אבל זה צעד קטן כדי להשיג את השוויון.

באסל גטאס: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת באסל גטאס.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עודד פורר.

אחמד טיבי: עודד?

אחמד טיבי: עודד לא פה.

אחמד טיבי: שלי יחימוביץ?

אחמד טיבי: חברת הכנסת יחימוביץ, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך, גברתי.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי כנסת, האם ראש הממשלה בנימין נתניהו טרוד במחשבותיו ברגעים אלה בסוגיית התקציב שאנחנו דנים עליו?

שלי יחימוביץ': הוא מגלגל בראשו את הסעיפים של חוק ההסדרים?

שלי יחימוביץ': האם הוא מוטרד מהקיצוץ הרוחבי?

שלי יחימוביץ': האם הוא חושב על הסוגיה האיראנית, על האיום האיראני?

שלי יחימוביץ': האם הוא חושב על הפערים בין עוני לעושר, על הבעיה הפלסטינית, על ביטחון ישראל, על עוד אלף ואחד דברים?

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': יש רק עניין אחד שראש ממשלת ישראל, אחת המדינות המורכבות והמאוימות בעולם, חושב עליו יום-יום ושעה-ושעה, 60 דקות בשעה: איך הוא יסגור את תאגיד השידור הציבורי.

שלי יחימוביץ': בחלומות הלילה הוא מתעורר מבועת: איך אסגור את תאגיד השידור הציבורי.

שלי יחימוביץ': שנתו טרופה עליו בלילות.

שלי יחימוביץ': אין דקה שהוא לא חושב על זה.

שלי יחימוביץ': זה כל כך מטורף וכל כך נטול היגיון וכל כך שקוף וכל כך בוטה וכל כך מביך וכל כך מקומם.

שלי יחימוביץ': בכל פעם נראה שנשבר איזה שיא, אבל אנחנו עדים שוב ושוב לשיא חדש.

שלי יחימוביץ': זה לא רק ארדואניזציה של התקשורת, גם ברמה האישית, כמו איזה מונרך שפשוט מאבד את זה ברגע שלא משתחווים אליו שלוש פעמים ביום, ואז הוא נתקף בהתקף של זעם ושובר דברים ואף אחד לא מבין את התנהלותו.

שלי יחימוביץ': תחשבו לרגע אחד אם בסקטור הפרטי היה קורה דבר כזה.

שלי יחימוביץ': מפעל מאוד גדול היה נסגר, נגיד, בשפה העסקית, כי יש לו הפסדים מסוימים, והיו מפטרים את כל עובדיו במחי יד, ומודיעים שבמקום המפעל שנסגר מקימים מפעל חדש לחלוטין, לאותה מטרה בדיוק, עם אותן משימות בדיוק, אבל פשוט מפטרים את כל העובדים, זורקים אותם הביתה ומביאים עובדים חדשים במקומם.

שלי יחימוביץ': והיו הרבה ויכוחים סביב זה, אבל המפעל בסופו של יום היה נסגר והיה קם מפעל אחר במקומו.

שלי יחימוביץ': ואז, יום בהיר אחד, המנכ"ל היה מתעורר בבוקר ומגלה שבמפעל החדש, שבו הוא תלה את תקוותו, לא מדברים עליו יפה מספיק; מברכים אותו אומנם ב"בוקר טוב, אדוני" מדי בוקר, אבל לא ב"בוקר טוב, אדוני המלך".

שלי יחימוביץ': ואז הוא מחליט בעצם לסגור את המפעל החדש ולהחיות את המפעל שהוא סגר.

שלי יחימוביץ': הרי היינו אומרים שהבן-אדם איבד את זה לחלוטין אם זה היה קורה בסקטור העסקי.

שלי יחימוביץ': אבל זה קורה במדינה, לנגד עינינו, בלי טיפה אחת של היגיון.

שלי יחימוביץ': לפעמים נראה שזה כבר איזה צורך אישיותי כזה, בכל פעם לפתח אובססיה לאיזו מטרה שגויה לחלוטין, לפעמים מוזרה, לפעמים שולית, ולא לנוח ולא לישון עד שהוא לא ינצח באותה מטרה לא צודקת, לא נכונה, לא כלכלית, הפסדית, לא הגיונית, איזו גחמה של רגע – והכול על-פי איזה צו עריץ ולא מוסבר.

שלי יחימוביץ': ואין שום דבר שמטילים עליו וטו ואין שום דבר שאי-אפשר להשתמש בו באותו קרב לא ברור, וכולם עומדים ומשתאים.

שלי יחימוביץ': אגב, שמעתי שבמהדורת החדשות אמנון אברמוביץ דיווח שראש הממשלה הסכים למנות ועדה וקצת לדחות את זה, כי הוא עשה סקר וגילה שהציבור נגדו – בדיוק, אגב, כמו בפרשת השבת המדומה, שלא הייתה ולא נבראה, עם הרכבת, כשהוא היה נחוש בדעתו לפטר את השר ישראל כץ, אבל אז הוא עשה סקר וראה שהציבור לא ממש אתו.

שלי יחימוביץ': אז יש רק דבר אחד שעוצר את הגחמנות המטורפת הזאת, וזה סקר דעת קהל.

שלי יחימוביץ': אז תודה לאל שיש סקרים.

שלי יחימוביץ': אבל מעבר להיבט האישיותי של הצורך הבלתי-נשלט לאחוז כל פעם באובססיה אחת ולחפור בה ולחפור בה, אני אומרת: בסדר, אף אחד מאתנו לא מושלם, לכל אחד מאתנו יש אי-אלו בעיות או מגרעות או התנהלות שלפעמים אחרים מרימים עליה גבה.

שלי יחימוביץ': אבל למה על-חשבון אזרחי מדינת ישראל, לעזאזל?

שלי יחימוביץ': למה על-חשבוננו?

שלי יחימוביץ': למה על-חשבון הדברים החשובים ביותר?

שלי יחימוביץ': למה כל המדינה צריכה להיות אחוזה באותה סערת אובססיה יחד עם מה שמתרחש בתוך ראשו של ראש הממשלה?

שלי יחימוביץ': אין בזה ולו טיפה אחת של היגיון.

שלי יחימוביץ': ואני מייחלת ומתפללת שההתקף הנוכחי יהיה מאחורינו במהרה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: מי שלא נמצא באולם, זכותו לדבר פגה.

יוסי יונה: פגה?

טלי פלוסקוב: פגה.

יוסי יונה: פג תוקף.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

יוסי יונה: גברתי – – –

אחמד טיבי: פוקעת.

יוסי יונה: פוקעת.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, לפני למעלה מחודש אמר ראש הממשלה נתניהו במסגרת שיחה סגורה עם עיתונאים כי אם הגברת קנפו הלכה ברגל ממצפה-רמון לירושלים, היא יכולה לעבוד.

יוסי יונה: נתניהו, כפי שאתם כולכם יודעים, הוא תלמיד נאמן של מורה רוחנית שקבעה כי אין בעיה של אבטלה – יש בעיה של אנשים שאינם רוצים לעבוד.

יוסי יונה: וכולנו יודעים מי אמר את זה, נכון?

יוסי יונה: אנחנו לפחות יודעים מי אמר את זה.

יוסי יונה: אבל זה גם לא המקרה המדויק של הגברת קנפו.

יוסי יונה: כי היא יצאה לצעדתה השנייה לא מפני שאין לה עבודה.

יוסי יונה: היא עובדת כבר מגיל 17, הגברת קנפו.

יוסי יונה: היא עובדת כבר ארבעה עשורים.

יוסי יונה: היא עובדת כבר ארבעה עשורים, אבל השתלבותה של הגברת קנפו לא מחלצת אותה מהעוני.

יוסי יונה: ולכן, הפעם הגברת הזו יצאה בתביעה לתקציב חברתי.

יוסי יונה: היא רוצה עבודה שתבטיח לה שהיא תוכל לגמור את החודש.

יוסי יונה: והיא לא לבד.

יוסי יונה: על-פי הנתונים המצויים בידינו מדובר ב-180,000 אנשים שעובדים, שמשולבים בשוק העבודה, ואינם מצליחים לגמור את החודש.

יוסי יונה: עובדים עניים.

יוסי יונה: אז לתשומת לבם של ראש הממשלה ושל שר האוצר, שמתגאים בשיעורי אבטלה נמוכים, שמתגאים בריבית נמוכה, שמתגאים בשיעורי צמיחה גדולים: רבים מהעובדים, עבודתם אינה מחלצת אותם מהעוני.

יוסי יונה: השכר החציוני במשק היום עומד על 6,400 שקל, כלומר, 50% מהשכירים במשק הישראלי, זו תקרת ההכנסה שלהם, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: בושה.

יוסי יונה: חרפה.

יוסי יונה: ולא רק זאת – השכר הריאלי במשק הישראלי קפוא זה מעל עשור.

יוסי יונה: כלומר, כשיש צמיחה וכשהיא אכן מתקיימת, הצמיחה הזאת אינה מחלחלת; היא קפואה, היא תקועה.

יוסי יונה: אז אני, אדוני ראש הממשלה, שר האוצר, מברך על כך שהחוב הלאומי שלנו קטן בהשוואה למדינות ה-OECD, מברך שהריבית נמוכה, מברך שיש לנו שיעורי צמיחה מרשימים.

יוסי יונה: אבל מדינה, אדוני ראש הממשלה, מדינה, אדוני שר האוצר, אינה מפעל, אינה מפעל, שמה שחשוב שם זה שורת הרווח התחתונה; מדינה זה אזרחים, מדינה זה עובדים, מדינה זה ילדים, מדינה זה קשישים, מדינה זה אימהות חד-הוריות שאינן מצליחות לגמור את החודש.

יוסי יונה: ורבים מהם נאנקים תחת יוקר המחיה ומכלים את מיטב הכנסתם על הוצאות דיור גבוהות, על חינוך, על בריאות, סעד ושירותי רווחה אחרים.

יוסי יונה: נכון, שר האוצר הגדיל את ההוצאה האזרחית ואת התקציבים החברתיים, ואני מברך על כך, אבל היה מקום ששר האוצר יספר לנו שההוצאה האזרחית בישראל היא מהנמוכות בעולם המערבי.

יוסי יונה: הדברים פשוטים.

יוסי יונה: הוצאה אזרחית נמוכה אומרת משהו מאוד מאוד פשוט – שהאזרחים נדרשים לממן חלק הולך וגדל של השירותים החברתיים שהם צורכים.

יוסי יונה: הוצאה אזרחית נמוכה זה אומר יוקר מחיה גבוה, כבד ומעיק.

יוסי יונה: לו הייתה הממשלה הנוכחית ממשלת בשורה חברתית, היא הייתה פורסת בפנינו חזון, מדיניות כלכלית ארוכת טווח, שמטרתה למקם אותנו בטווח של חמש, שש, אפילו עשר שנים במקום נכבד, מכובד בקרב המדינות המתוקנות בעולם.

יוסי יונה: אבל אין באמתחתה של ממשלת נתניהו חזון ואין בה בשורה.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

יוסי יונה: אני מסכם, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: ויקי קנפו יצאה למסעה השני כדי לתבוע תקציב חברתי.

יוסי יונה: ויקי קנפו תובעת מהממשלה בשורה חברתית.

טלי פלוסקוב: תודה.

יוסי יונה: אבל, אדוני ראש הממשלה ואדוני שר האוצר, התקציב שהבאתם אינו נותן, לא לוויקי קנפו ולא לאזרחי ישראל שום בשורה.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי, אם תהיה באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אחמד טיבי: האמת היא שכמו בכל הצבעה על תקציב אנחנו הולכים וחופרים בספר התקציב ומנסים למצוא: איפה אנחנו שם?

אחמד טיבי: איפה החברה הערבית, הצרכים שלה, בבסיס התקציב?

אחמד טיבי: ואז שוב מגלים שאנחנו לא שם.

אחמד טיבי: אנחנו לא חלק מהתקציב על-פי צרכים, על-פי מדדים, על-פי הצורך בנושא תשתיות, בנושא חינוך, בנושא העדפה מתקנת, אזורי תעשייה, תעסוקת אקדמאים, תקציבים לבתי-ספר, בעיקר תיכוניים.

אחמד טיבי: פשוט לא שם.

אחמד טיבי: ואז אני בודק אם החלטת הממשלה 922 נמצאת שם.

אחמד טיבי: עד עכשיו חברי אומרים לי לא, ואני ממשיך לחפור.

אחמד טיבי: את רובה לא מצאתי.

אחמד טיבי: אני אומר רובה, כי אני רוצה להיות זהיר.

אחמד טיבי: תקציב לקליטת אקדמאים – אין.

אחמד טיבי: אנחנו 20% מהאוכלוסייה, ואנחנו פחות מ-10% מהמועסקים בשירות הציבורי, לרבות תעסוקת נשים – לא שם.

אחמד טיבי: הצהרות יש, לגבי הצורך להעסיק נשים ולקלוט נשים; לגבי תחבורה ציבורית שתקל תעסוקת נשים; צהרונים, פעוטונים, גני-ילדים, אזורי תעשייה.

אחמד טיבי: ממ"ז, אתה מפריע לי.

אחמד טיבי: זה ממ"ז שמפריע.

אחמד טיבי: אני, למשל, אגיד דבר שמעניין את איתן כבל.

אחמד טיבי: לפני יומיים הייתי באוצר, גברתי, נפגשתי עם אמיר לוי ועם בכירים באוצר בקשר להעברות תקציביות של 750 מיליון שקלים שהעברנו בוועדת הכספים: 100 מיליון שקלים תקציבי איזון, 650 מיליון שקלים פיתוח.

אחמד טיבי: הצבענו, העברנו, אבל הכסף לא הגיע, בושש לבוא.

אחמד טיבי: הוא מחכה – עדיין יש מחסומי מג"ב בכבישים – בגלל קרב, מלחמות, בין יהודים, בין ועדת הכספים לאגף התקציבים, ערבים משלמים את המחיר.

אחמד טיבי: יש ריב סמכויות.

אחמד טיבי: מקורות תקציב, עודפים של 20% וכדומה, והכסף שהצבענו עבורו – מאז אני בכנסת, כסף שמוצבע עליו בוועדת הכספים אמור להגיע אוטומטית.

מירב בן ארי: איפה הכסף?

אחמד טיבי: הדבר לא שם.

אחמד טיבי: איפה הכסף?

אחמד טיבי: שואל אותי מסעוד גנאים כל יום שלוש פעמים, ובצדק.

אחמד טיבי: אני מקווה שבקרוב, כפי שהבטיחו גם באוצר וגם ועדת הכספים, זה יעבור.

אחמד טיבי: אבל למה אני אמרתי איתן כבל?

אחמד טיבי: כי זה היה ערב המשחק של "ברצלונה" עם "מנצ'סטר סיטי".

אחמד טיבי: ואז אמיר לוי – אני חשבתי שהוא מגזים, או שהוא משתחצן.

אחמד טיבי: הוא אמר לי: אתם תובסו בין 4:0 ל-3:0.

אחמד טיבי: הוא מבין.

אחמד טיבי: ואז הבטתי לעברו ואמרתי: שוב אתה מגזים – נערי האוצר וכדומה.

אחמד טיבי: הפעם, לצערי, הוא צדק.

איתן כבל: הוא מבין בספורט.

אחמד טיבי: הוא מבין גדול בספורט – גם בכדורסל, ובעיקר בכדורגל.

אחמד טיבי: לצערי הרב, התוצאה הייתה 3:1.

איתן כבל: גם לצערי.

אחמד טיבי: לכן אמרתי שהנושא הזה נוגע לך.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, אומנם אלה סכומים חשובים, 750 מיליון שקל, אבל הצורך שלנו בכל התחומים שהזכרתי – בעיקר חינוך, תשתיות, תעסוקה, בתי-ספר תיכוניים, מצב הישגי התלמידים – ג'סר-א-זרקא.

אחמד טיבי: תראי את ג'סר-א-זרקא: 16% זכאות לבגרות.

אחמד טיבי: זה נראה סביר?

אחמד טיבי: זה נראה סביר?

אחמד טיבי: 70% מהתלמידים בבתי-ספר יסודיים נכשלים בשפה, ולכן יש צורך, למשל, לטפל טיפול נקודתי בג'סר-א-זרקא – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – ובמקומות מוחלשים כאלה.

אחמד טיבי: בשביל זה צריך תקציב, ובשביל התקציב והמספרים האלה, הרבים, שאנחנו שומעים עליהם, מוצפים בהם, זה אמור להופיע בספר הגדול הזה של התקציב, או בדיסק-און-קי הקטן שחילקו לנו, וזה לא שם.

אחמד טיבי: לא שם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: אולי זה יופיע אולי באיזה מקום, אולי באייפון חדש שמחלקים לחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, נא לסיים.

אחמד טיבי: זה מקומם שזה לא בבסיס התקציב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, העקרונות הכלכליים הפוליטיים, האידיאולוגיים והמוסריים שעומדים בבסיסו של התקציב הנוכחי לא שונים מבתקציבים שהוצגו בפנינו בעשר השנים האחרונות, ובמיוחד מאז תוכנית ההבראה הכלכלית של בנימין נתניהו בשנת 2003.

ג'מאל זחאלקה: זוהי תפיסה של ניאו-ליברליזם קיצוני, והמילה "חברתי" היא בעצם זריקת עצמות ושאריות לעניים, לנזקקים, ונטישת האחריות החברתית-כלכלית ורשת הביטחון החברתית שכל חברה בריאה זקוקה לה.

ג'מאל זחאלקה: בבסיס התפיסה הזאת עמדה ההכרה שהמצב הכלכלי בישראל השתפר, יש מעמד בינוני גדול, המצב הכלכלי לא מצריך עוד את הרשת החברתית שהייתה קודם, ולכם אפשר לסגת, אפשר לתת לכוחות השוק וליד הנעלמה של השוק לעשות את שלה; אנשים יסתדרו איכשהו.

ג'מאל זחאלקה: והאמת היא שאנשים מהמעמדות הגבוהים יכולים להסתדר בצורה זו או אחרת.

ג'מאל זחאלקה: המעמד הבינוני בקושי בקושי בקושי יכול לגמור את החודש, וגם זה לא בטוח.

ג'מאל זחאלקה: אבל כשעושים את הנסיגה מהאחריות הכלכלית, חברת הכנסת יחימוביץ, הנפגעים הגדולים הם העניים.

ג'מאל זחאלקה: אין להם אפשרות להסתדר.

ג'מאל זחאלקה: אתה אומר: החברה יכולה להסתדר – אפשר לסגת.

ג'מאל זחאלקה: בסדר.

ג'מאל זחאלקה: אתה כאילו נותן להם לשחות – זורק אותם למים העמוקים, ונותן להם לשחות.

ג'מאל זחאלקה: יש אנשים שיכולים לשחות, ויש אנשים שטובעים.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא נתת להם את האפשרות לשחות.

ג'מאל זחאלקה: ואז מה הם אומרים?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רוצים שהם יטבעו.

ג'מאל זחאלקה: לא התכוונו לזה.

ג'מאל זחאלקה: ואני אומר: העלמת עין, קריצת עין, התעלמות מהתוצאות אין בינה לבין כוונה תחילה שום הבדל.

ג'מאל זחאלקה: כאשר אתה נותן לאנשים לטבוע או שאתה מטביע אותם בכוח – אין הבדל.

ג'מאל זחאלקה: וזה בעצם מה שקורה כאן.

ג'מאל זחאלקה: הפערים החברתיים נשארו כמות שהם, וראש הממשלה בנימין נתניהו מתהדר באיזה שינוי עונתי במדד ג'יני.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר: הנה בא השינוי הגדול.

ג'מאל זחאלקה: אז יש לי בשורה: הוא עולה ויורד כל הזמן.

ג'מאל זחאלקה: זו לא עלייה לינארית, אלא הוא עולה ויורד, אבל הוא נשאר באותם מקומות.

ג'מאל זחאלקה: אז ישראל היא לא במקום הראשון בפערים החברתיים; היא במקום השני או הרביעי.

ג'מאל זחאלקה: מה זה משנה כבר?

ג'מאל זחאלקה: זה לא משנה מהותית שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: והנפגעים העיקריים הם האוכלוסייה הערבית.

ג'מאל זחאלקה: וראש הממשלה ושר האוצר שלו עומדים על הבמה, ואומרים: אנחנו עשינו טובה גדולה לערבים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו ניתן להם תקציב של 10 מיליארד לחמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, גברתי היושבת-ראש, הבאנו את מיטב הכלכלנים, המומחים, והצגנו תוכנית של הצרכים של הציבור הערבי לסגירת פערים.

ג'מאל זחאלקה: התקציב שהגענו אליו הוא 64 מיליארד בתוך עשר שנים, 6.4 כל שנה; 6.4 כל שנה נדרשים לסגירת פערים.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה במקרה הטוב הקציבה 2 מיליארד, בסופו של דבר הגיעה למיליארד וחצי, ונשאר פער של 5 מיליארד.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא פער חד-פעמי אלא פער מצטבר, כלומר, אם אתה שומר את הפערים ואת ההבדל בתקצוב ובשירותים החברתיים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – המצב כל שנה נעשה גרוע יותר.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה לא סוגר את הפער, הפער מתרחב, וזה העניין.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, שלא יספרו לנו סיפורים על תקציב חברתי.

ג'מאל זחאלקה: זה תקציב אנטי-חברתי על-פי הגדרה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, חמש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, ישבנו והקשבנו לשר האוצר, השר כחלון, השר המכונה השר החברתי.

עאידה תומא סלימאן: ובעיני – ניסיתי לחפש בתוך התקציב את הנקודות החברתיות, את האיים החברתיים הקטנים שהוא דיבר עליהם, וניסיתי לעשות קצת תרגיל חשבון: האיים החברתיים שהוא דיבר עליהם – לאיזה תקציב הם מגיעים?

עאידה תומא סלימאן: מה העלויות שלהם מסך התקציב?

עאידה תומא סלימאן: והאמת, כמה שניסיתי והוספתי ונתתי לדמיון שלי להרחיב ולכלול עוד ועוד סכומים, זה יצא משהו בסביבות 50 מיליון, אולי 60 מיליון, שהוא מדבר עליהם, כאשר תקציב המדינה כולו עומד על 360 מיליארד שקל.

עאידה תומא סלימאן: אז האם אפשר, כאילו ככה מרוויחים ביושר את התפקיד הזה של השר החברתי, או האם, בסופו של דבר, הוא יוצא השר המומחה לקוסמטיקה ופלסטיקה חברתית, בתקציב שהוא אנטי-חברתי, בתקציב שמוקדש באחוזים מאוד גבוהים למה שנקרא תקציב הביטחון?

עאידה תומא סלימאן: ניסיתי להבין כמה מהתקציב הזה ילך לתקציב הביטחון, שהרוב המוחץ של הדוברים לא התייחס אליו – שוב, הפרה הקדושה שאי-אפשר לגעת בה, אף-על-פי שרק לפני שבוע ימים שמענו איך משתמשים בתקציבים האדירים האלה, ואיך מחלקים שם ומוסיפים לעצמם פנסיות וסכומים אדירים במשכורות החודשיות.

עאידה תומא סלימאן: אבל אפילו אם מדובר בקיצוץ התקציב, ובסופו של דבר ייגעו אולי בהחלטות שאני לא רוצה לקרוא להן אלא החלטות שגויות בתוספות האלה שקיבלו, זה לא יוריד משהו רציני מהתקציב המוקדש למה שנקרא ביטחון.

עאידה תומא סלימאן: אם מוסיפים לזה את כלל התקציבים של ההתנחלויות, אפשר לומר בצורה הכי ברורה שזה התקציב שמבטא נכון את מדיניות ממשלת נתניהו: תקציב שמבטא את מדיניות המשך הכיבוש, הרחבת ההתנחלויות, מתן תקציבים כמעט בצורה לא מבוקרת ובמחטפים לכל מיני התנחלויות.

עאידה תומא סלימאן: רק אתמול הוחלט להעביר 2 מיליון שקל להתנחלות בחברון, שהיא לא אמורה אפילו להיות קיימת לפי כל כללי החוק הבין-לאומי, ובכל זאת מזרימים אליה כסף.

עאידה תומא סלימאן: העודף בתקציבים.

עאידה תומא סלימאן: מתפארים בזה שלא השתמשו עדיין בעודפים האלה חוץ מב-18% מכלל העודפים.

עאידה תומא סלימאן: אז שמרתם את העודפים האלה לעונת הדילים, לעונה עכשיו, שמחלקים במחטפים כל מיני תקציבים, בלי שאף אחד באמת ידקדק, כי כולנו עסוקים בלימוד התקציב מחדש, כאשר תקציבים מוזרמים בשקט – או שלא בשקט – להמשך ההתנחלויות או להמשך מדיניות הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני, התקציב הזה שוב מבטא גם את המדיניות הכלכלית הקיימת.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר להיות שר אוצר חברתי, ומצד שני להנהיג כלכלה ניו-ליברלית דורסנית בצורה שקיימת בתוך מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: שר חברתי, בעיני, זה אומר שינוי מהותי במבנים הכלכליים הקיימים כדי להזרים את הכסף לאן שצריך, כדי לסגור פערים חברתיים וכלכליים שנוצרים.

עאידה תומא סלימאן: איפה תקציב האוכלוסייה הערבית?

עאידה תומא סלימאן: צריך לחפש אותו במה?

עאידה תומא סלימאן: בנר או בזרקורים גדולים, כדי אולי, אולי, למצוא פה ושם.

עאידה תומא סלימאן: התוכנית שהשתמש בה מר נתניהו – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: – – בעולם כולו כדי לשפר את התדמית שלו – איפה היא בתוך התקציב הזה?

עאידה תומא סלימאן: איפה ומתי יזרימו כסף לטיפול בבעיות העוני שקיימות בתוך מדינת ישראל?

טלי פלוסקוב: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אפשר עוד לדבר רבות על תוכניות קיימות שימשיכו לגזול מהשכבות החלשות ויעשירו את העשירים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: זה תקציב שבאמת קשה להתמודד אתו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח באולם; חבר הכנסת אלעזר שטרן – מוותר; לחבר הכנסת חיליק בר הייתה שיחה מאוד מאוד דחופה בטלפון והוא ביקש לצאת, אבל אם אין יותר דוברים – אלעזר שטרן אמר שהוא מוותר.

אלעזר שטרן: כן.

טלי פלוסקוב: מוותר.

אלעזר שטרן: אני רוצה לשמוע את איציק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק הרצוג רשום אצלי – גם הוא אינו נוכח באולם.

טלי פלוסקוב: לכן, לצערי הרב, גם זכותו של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, אם הוא לא נמצא – נגמר.

טלי פלוסקוב: זה אומר שיסכם את הדיון סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עאידה תומא סלימאן: איך זה קרה?

ז'קי לוי: איציק – – –

יצחק כהן: איפה מים?

טלי פלוסקוב: נא לדאוג למים, בבקשה, לסגן השר.

טלי פלוסקוב: כוס מים, בבקשה.

יצחק כהן: הכנתי פה חומר לשעתיים, חבר'ה.

חיים ילין: אם אתה הולך בעוד שעתיים, תיקח – – – מראש – – – נראה לי שהקואליציה – – –

יצחק כהן: זה תלוי בהם.

דוד ביטן: איציק – – – עד שאני מגייס – – –

יצחק כהן: בבקשה, אתה רואה, חיימון.

שולי מועלם-רפאלי: מימייה – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: אל תדאג, יש פה חומר עד יום שישי.

חיים ילין: – – – כי אתם תאכלו לו את הראש.

יצחק כהן: בוא ונזכה אתכם, חיימון.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

טלי פלוסקוב: אמן.

יצחק כהן: חברי חברי הכנסת, התקציב שהניח שר האוצר משה כחלון לא רק תפור כלכלית בצורה מאוד מאוד מקצועית וטובה, הוא גם תקציב אידיאולוגי.

יצחק כהן: מה מונח ביסוד האידיאולוגיה?

יצחק כהן: זה תקציב חברתי פר-אקסלנס, אבל טומן בחובו – –

איילת נחמיאס ורבין: באתי מפני שאמרת – – –

יצחק כהן: – – מהלכים מדהימים.

יצחק כהן: מורי ורבותי, הוא נשען על שלושה אדנים מרכזיים.

קריאה: – – –

יצחק כהן: אדנים, אדנים.

יעקב פרי: – – –

חיים ילין: מילה יפה.

יצחק כהן: אֶדֶן אחד – הפחתת יוקר המחיה.

יעקב פרי: אַדַן, אַדַן.

יצחק כהן: אַדַן.

יצחק כהן: אֶדֶן, אַדַן.

יצחק כהן: שולי?

שולי מועלם-רפאלי: אַדַן.

יצחק כהן: הנה, אתה רואה?

יעקב פרי: אַדַן.

יצחק כהן: האֶדֶן השני – צמצום הפערים, והאדן השלישי – הגדלת הצמיחה והפריון.

איתן כבל: למה אתה מדבר מהר?

עפר שלח: מה קורה?

יצחק כהן: הכול בסדר.

יצחק כהן: ובכן, כפי שאמרתי, אתן לכם קצת נתונים, כי אני שמעתי פה כל מיני מספרים מתעופפים באוויר.

יצחק כהן: האזנתי בקשב רב לנאומי האופוזיציה, במיוחד לנאום של ד"ר אחמד טיבי, שהיה נאום – אחד הטובים.

יצחק כהן: אומנם הוא היה משעמם, אבל הוא היה אחד הטובים.

יצחק כהן: אז, ככה, מורי ורבותי, המספרים: התוכנית הכלכלית לשנים 2017–2018 – גובה התקציב לשנת 2017, ד"ר אחמד טיבי, הוא 359.7 מיליארד שקל, ולא 340 כפי שאמרת.

יצחק כהן: זה 359.7 מיליארד שקל.

יצחק כהן: לשנת 2018 זה 376.7 מיליארד שקל.

יצחק כהן: מה שמעניין פה, שהגידול הריאלי בתקציב, גברתי היושבת-ראש, בין 2016 ל-2018 עומד על 8.3%, כאשר הגידול הריאלי לשנת 2017 הוא 5.2% לעומת 2016.

יצחק כהן: יעד הגירעון יעמוד בשנים האלה, כפי שמתוכנן – אנחנו מבינים כבר עכשיו שזה יהיה פחות, כי גם משנים את התחזיות, אבל כפי שנבנה התקציב, חבר הכנסת יעקב פרי, הוא נבנה ב-2016–2018 על הנחה של 2.9%, אבל אני מבטיח לך, בעזרת השם, שזה יהיה הרבה הרבה פחות מזה.

יצחק כהן: הם צחקו בגללנו, פרי?

יעקב פרי: מה זה?

יצחק כהן: על כל פנים – דודי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר, סגן השר פה.

קריאה: – – –

יצחק כהן: לא, אני אמרתי את המספרים המדויקים.

יצחק כהן: נזרקו פה הרבה מספרים.

יצחק כהן: המספרים המדויקים הם כפי שציינתי אותם.

יצחק כהן: על כל פנים, רבותי, כפי שאמרתי, עקרונות התקציב מתבססים על חלוקה צודקת של המשאבים הלאומיים, טיפול במשבר הדיור, הפחתת יוקר המחיה ועידוד הצמיחה ושיפור הפריון.

יצחק כהן: בואו נתחיל סעיף-סעיף, ראשון ראשון ואחרון אחרון.

יצחק כהן: רפורמה צרכנית – א.

יצחק כהן: התחלנו ברפורמה בתקינה, וזה מופיע בתקציב בחוק ההסדרים.

יצחק כהן: ההצעה פותרת כמה כשלים הנוגעים למכון התקנים שמשפיעים באופן משמעותי על המשק.

יצחק כהן: השינוי כולל צעדים לאיזון הרכבי ועדות המכון, ובתוכם הוועד הפועל והוועדות המקצועיות שעוסקות בתקינה, וכן צעדים נוספים להגברת השקיפות בפעילות במכון.

יצחק כהן: ההצעה תביא להתייעלות בפעילות המכון ותקטין את המעורבות של בעלי האינטרסים הדומיננטיים במשק בפעילות התקינה, שלעתים משמשת כלי להגבלת התחרות על-ידי יצירת חסמים למתחרים קטנים ובינוניים מהתעשייה המקומית או מצד מוצרים מיובאים.

יצחק כהן: חברי חברי הכנסת, על מנת לקדם את אימוץ התקינה הבין-לאומית נקבע בהצעת החוק כי סטיות מתקינה בין-לאומית שהנן ייחודיות לישראל ידרשו את אישור ראש הממשלה, שר האוצר ושר הכלכלה והתעשייה.

יצחק כהן: נוסף על כך אושרו צעדים לפתיחה לתחרות של שוק בדיקות העמידה בתקן של מוצרים מיובאים, אשר נבדקים נכון להיום רק על-ידי מכון התקנים, תוך מתן כלים וסמכויות אכיפה להבטחת בטיחות הציבור.

יצחק כהן: כמו כן, ההצעה מטפלת בחוסר היעילות הקיימת במכון, שבאה לידי ביטוי, בין היתר, בפעילות הפסדית המתמשכת לאורך שנים בחלק מיחידות המכון.

יצחק כהן: חלוקה דיפרנציאלית של הכנסות מארנונה ממשלתית – סך הארנונה הממשלתית שהממשלה משלמת מדי שנה בגין נכסיה עומד על סכום של כ-850 מיליון.

יצחק כהן: הארנונה הממשלתית מועברת לרשויות על בסיס מיקום הנכס, כך שמרבית הכספים מועברים לרשויות החזקות, שבהן נמצאים הנכסים אשר בבעלות המדינה.

יצחק כהן: תשלום על בסיס מיקום הנכס לא מאפשר סיוע ישיר לרשויות הנזקקות לכך, אם לא קיימים בהן נכסי מדינה.

יצחק כהן: כעת, בעזרת הרפורמה, המדינה תעביר את הכספים לקרן שתקצה סכומים אלה לרשויות המקומיות על בסיס קריטריונים רוחביים, ולא רק על בסיס מיקומם הגיאוגרפי, כך שתגבר התמיכה ברשויות הזקוקות לכך.

יצחק כהן: צמצום פערים במערכת המס – שלום, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: שלום.

יצחק כהן: – – – הפחתת מס הכנסה, בדגש על מעמד הביניים.

יצחק כהן: ביצענו הפחתה רוחבית של נטל המס על-ידי ריווח מדרגות המס באופן שמיטיב בעיקר עם העובדים בעלי השכר הנמוך והממוצע, כאשר בעלי השכר הגבוה ישלמו יותר באופן יחסי.

יצחק כהן: השוואת תנאי המיסוי לקיבוצים – השוואת אופן מיסוי ותשלום דמי הביטוח הלאומי של הקיבוצים המתחדשים בדומה לשאר אזרחי ותושבי מדינת ישראל, וכן הסדרת תשלומי הביטוח הלאומי בקיבוץ השיתופי.

יצחק כהן: התיקון צפוי להגדיל את הכנסות המדינה ממסים ומתשלומי הביטוח הלאומי בכ-500 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: חברות הארנק – תיקון פקודת מס הכנסה וחוק מיסוי מקרקעין כך שייסגרו פרצות המס הקיימות המאפשרות ליחידים להשתמש במנגנון של רישום כחברה לשם הימנעות מתשלום מס אמת.

יצחק כהן: מס ריבוי נכסים, המס שכל כך אהוב עליכם – יוטל מס שנתי על בעלי דירות מגורים שיש להם שלוש דירות ומעלה בעד כל אחת מהדירות החל מהדירה השלישית.

יצחק כהן: ההחלטה צפויה להביא לגידול בהכנסות בהיקף של כ-900 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: ההצעה צפויה לצנן את ביקוש המשקיעים לדירות, והיא חלק מאסטרטגיה כוללת של שר האוצר משה כחלון לטיפול בשוק הדיור.

יצחק כהן: עוד צעד.

יצחק כהן: הקמת קרן ארנונה לצמצום פערים בשלטון המקומי – בהתאם לחוק – את זה כבר הודענו.

יצחק כהן: לא משנה, אני אחדד את זה.

יצחק כהן: בהתאם לחוק משלמת הממשלה ארנונה בשיעורים מופחתים לרשויות המקומיות, למעט ב-60 רשויות שהוגדרו כערי עולים, ובהן משלמת הממשלה ארנונה בשיעור מלא.

יצחק כהן: רשויות רבות שהוגדרו כערי עולים באופן היסטורי הן רשויות חזקות או רשויות שאינן קולטות עלייה.

יצחק כהן: על מנת לצמצם פערים בשלטון המקומי ולפעול לשיפור רמת השירות לתושב ברשויות החלשות, החליטה הממשלה להקים קרן בגובה של כחצי מיליארד ש"ח לצמצום פערים בין רשויות.

יצחק כהן: המקור התקציבי של הקרן יגיע מתשלום שוויוני לרשויות על הנכסים הממשלתיים הנמצאים בתחומן ותקציב תוספתי של 200 מיליון ש"ח מתקציב המדינה.

יצחק כהן: תקציב הקרן יוקצה לרשויות המקומיות על בסיס אמות מידה שיעניקו יתרון ברור לרשויות החלשות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, הגדלת הצמיחה והפריון.

יצחק כהן: הפחתות מסים – אמרנו.

יצחק כהן: הפחתת מס חברות – לצורך הגדלת ההשקעות ועידוד הצמיחה במשק הפחתנו את מס החברות, שעומד כיום על 25%, ב-2%; החל משנת 2017 יעמוד שיעור המס על 24%, והחל משנת 2018 הוא יהיה 23%.

איתן ברושי: איציק, הגיעה שעת נעילה.

יצחק כהן: זה נכון.

יצחק כהן: איפה עליזה?

יצחק כהן: זה בשבילך, עפר, מסלול לקידום היי-טק ומשיכת השקעות לישראל.

יצחק כהן: אתה בהאזנה?

עפר שלח: – – –

יצחק כהן: ההצעה קובעת שיעורי מס חדשים אשר ייטיבו עם חברות שיפתחו וירשמו קניין רוחני בישראל – אהבת – ובכך בעצם פועלת במטרה לתמרץ את תעשיית ההיי-טק בישראל.

יצחק כהן: רישום קניין רוחני בהיקפים גדולים בישראל יתרום להצמחת התעשייה עתירת הידע ולהגדלת הכנסות המדינה ממסים מתעשייה זו.

עפר שלח: – – –

יצחק כהן: לא הבנתי.

עפר שלח: או בקיצור, תעשו טובה, תזרקו – – –

יצחק כהן: לא ייאמן.

יצחק כהן: לא ייאמן.

יצחק כהן: מה שלא נותנים לכם, מה שלא עושים לכם – – –

קריאה: – – – עד שהם יקשיבו.

יצחק כהן: יש לי הצעה פה מכבוד השר: לחזור על זה עד שתקשיבו ותבינו.

יצחק כהן: מכיוון שהפרעת לי, עפר, אני אחזור על זה מההתחלה.

יצחק כהן: כפי שאמרתי, ההצעה קובעת שיעורי מס חדשים אשר ייטיבו עם חברות שיפתחו וירשמו קניין רוחני בישראל, ובכך בעצם פועלת במטרה לתמרץ את תעשיית ההיי-טק בישראל.

יצחק כהן: רישום קניין רוחני בהיקפים גדולים בישראל יתרום להצמחת התעשייה עתירת הידע ולהגדלת הכנסות המדינה ממסים מתעשייה זו.

יצחק כהן: לפי התוכנית, חברות היי-טק שהכנסותיהן השנתיות גבוהות מ-10 מיליארד ש"ח ייהנו ממס חברות – שים לב – של 6% על ההכנסות המיוחסות לקניין הרוחני, וחברות קטנות יותר ייהנו משיעור מס של 12%, לעומת 25% מס החברות המלא.

יצחק כהן: כמו כן, מס המיוחס לדיבידנד שנמשך לחברה האם – ולא למחזיק מניות פרטי – הנובע מהקניין הרוחני ירד לשיעור של 4%.

יצחק כהן: מס רווחי הון בעת הוצאת קניין רוחני מישראל לחברה קשורה יהיה זהה למס החברות.

יצחק כהן: שיעורי מס אלה יחולו רק על חברות שיפתחו את הקניין הרוחני בישראל, או ירשמו בישראל את הקניין הרוחני שפותח בישראל בעבר.

יצחק כהן: חברות שלא ירשמו בישראל את הקניין הרוחני, ימשיכו לשלם את שיעורי המס הקבועים בחוק.

יצחק כהן: בנוסף, הוחלט על ביצוע שינויים במסגרת מסלול "מועדף מיוחד" במטרה להגביר את האטרקטיביות להשקעות של חברות בין-לאומיות גדולות, שאינן בהכרח חברות מו"פ.

יצחק כהן: זאת, בין היתר, על-ידי הפחתת תנאי הסף, כמו מחזור המכירות של החברה, וכן הפחתת המס על הדיבידנד ל-5%.

יצחק כהן: במקביל הוחלט על קביעת תנאים להבטחת התרומה המהותית של החברה המוטבת למשק הישראלי כתוצאה מכניסה למסלול המוצע.

יצחק כהן: צעד זה יביא להתרחבות פעילות ההיי-טק בישראל תוך העמקת המחקר והפיתוח ועידוד החדשנות, וכן צפוי, אדוני היושב-ראש, להגדיל את הכנסות מדינת ישראל ממסים בטווח הארוך.

יצחק כהן: דייוויד.

יצחק כהן: ביטן, הכול בשליטה?

דוד ביטן: תמשיך.

דוד ביטן: בפרשת השבוע – – –

יצחק כהן: רגולציה ועשיית עסקים.

יצחק כהן: הסמכת מכוני בקרה לרישוי עסקים – שימו לב, רבותי, זו רפורמה מאוד מאוד משמעותית.

יצחק כהן: רגולציה ועשיית עסקים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, הסמכת מכוני בקרה לרישוי עסקים – ההצעה מפחיתה רגולציה לרישוי עסקים בתחומי התכנון והבנייה ואישורים נדרשים על-ידי משרדי הממשלה לצורך קבלת רישיון עסק.

יצחק כהן: במסגרת זו תבוטל חובת אישור כיבוי אש מסוגי עסקים רבים והיא תתחלף בהתחייבויות עצמיות כמקובל בענף.

יצחק כהן: בנוסף – פרופסור טרכטנברג, בנוסף, גובשו הקלות בהליך רישוי העסק בעירייה, וזאת, בין היתר, באמצעות הסמכת מכוני בקרה שיוסמכו על-ידי שר הפנים לטובת בדיקת תנאי אישור להשגת רישיון עסק עבור סוגי עסקים שלגביהם נקבע מפרט אחיד.

יצחק כהן: כן, פרופסור יונה.

יוסי יונה: היום הייתה הודעה בעיתונות שסוגרים את המכללה החרדית.

יוסי יונה: האם זה על דעתכם?

יצחק כהן: זו שאלה חשובה מאוד.

יצחק כהן: הוא שואל לגבי המכללה החרדית.

יצחק כהן: פרופסור יוסי יונה שואל לגבי ידיעה שהתפרסמה בתקשורת הנוגעת לסגירת המכללה החרדית פורצת הדרך של הרבנית עדינה בר-שלום.

עליזה לביא: כלת פרס ישראל.

יצחק כהן: בבקשה?

עליזה לביא: כלת פרס ישראל.

יצחק כהן: לא שומע.

קריאות: כלת פרס ישראל.

יצחק כהן: כלת פרס ישראל, בתו של מרן הגאון הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, שהלילה – היום נסעתי – בלילה האזכרה שלו.

יצחק כהן: הוא נתן את הרוח הגבית.

יצחק כהן: אני רוצה לומר לך, פרופסור יונה, ולחברי חברי הכנסת: היה לא תהיה.

יצחק כהן: היה לא תהיה.

יצחק כהן: עם כל הכבוד למל"ג ולוות"ת, היה לא תהיה.

יצחק כהן: המכללה של הרבנית עדינה בר-שלום לא תיסגר.

יצחק כהן: ועצה טובה למל"ג ולוות"ת: שישקלו את צעדיהם מחדש, שיעשו סדר קודם כול במיליארדים, הגירעונות שיש להם מסביב, ושלא יתנפלו על הרבנית בר-שלום.

יצחק כהן: יש להם הרבה מה לעשות באוניברסיטאות.

יצחק כהן: תאמין לי, אני יודע.

יצחק כהן: מיליארדים של גירעונות – שיטפלו בהם קודם; אחרי זה שיתנפלו על הרבנית בר-שלום.

עליזה לביא: תגיד את זה עוד פעם.

יצחק כהן: אני אגיד את זה עוד פעם.

יצחק כהן: כל הבית הזה, מקיר לקיר, תומך בדבר הזה.

יצחק כהן: המכללה של הרבנית בר-שלום, פורצת הדרך, כלת פרס ישראל, בתו של מרן הגאון הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה – שהלילה הזה היארצייט – המכללה לא תיסגר לפי החלטת הוות"ת, ואני מציע לוות"ת לטפל בבעיות שיש לה מסביב, קרוב אליה מאוד, שתטפל בגירעונות של האוניברסיטאות, ואחרי זה שתתנפל על הרבנית בר-שלום.

עליזה לביא: איציק, אתה מצביע?

יצחק כהן: בבקשה?

יצחק כהן: לא שומע.

עליזה לביא: אתה מצביע?

יצחק כהן: בעזרת השם וישועתו.

רויטל סויד: אפשר להתחיל.

איציק שמולי: – – –

יצחק כהן: רגע, רגע.

יצחק כהן: זה דוד ביטן.

יצחק כהן: עם כל הכבוד, איציק, אתה עדיין לא יושב-ראש הקואליציה.

יצחק כהן: יש פה עוד דבר חשוב שמאוד יעניין את חברות הכנסת: הגברת התחרות בענף הטואלטיקה והתמרוקים – ההחלטה תביא להפחתת הריכוזיות בשוק התמרוקים, וכן להפחתת הריכוזיות של רשתות השיווק המובילות בענף הפארמה.

יצחק כהן: שוק התמרוקים מתאפיין בריכוזיות גבוהה במקטע הייצור והייבוא.

יצחק כהן: נתח השוק של שלושת היצרנים והיבואנים הגדולים במוצרים כגון דאודורנט לנשים ותכשירי שיזוף נע בין 66% ל־96%.

יצחק כהן: על מנת להפחית את הריכוזיות יקודמו כמה הקלות רגולטוריות אשר יביאו לקיצור פרק הזמן הדרוש לאישור תמרוקים, וכו' וכו'.

יצחק כהן: הוזלת תחום התקשורת.

יצחק כהן: הוזלת תחום התקשורת.

יצחק כהן: דוד ביטן לא עובד.

יצחק כהן: הוא לא עובד, אדוני היושב-ראש, הוא לא פועל.

יצחק כהן: דייוויד, כפי שאמרנו, הוזלת תחום התקשורת – הרפורמה המוצעת תגדיל את התחרות בשוק הטלוויזיה הרב-ערוצית וכו'.

יצחק כהן: הגברת התחרות בתחום הגפ"מ – הרפורמה תקל משמעותית על צרכנים לעבור בין ספקי הגז השונים, וכן תסייע לספקי הגז הקטנים להתבסס במשק.

יצחק כהן: כיום, על מנת לעבור בין ספק גז אחד לשני נדרשת חתימה בכתב של 51% מבעלי הדירות.

יצחק כהן: כך, פעמים רבות לא מצליחים הדיירים לעבור לספק גז זול יותר ותחרותי יותר בגלל קשיים טכניים.

יצחק כהן: במסגרת ההצעה ישונה מנגנון הבחירה כך שיידרש רוב של בעלי הדירות המגיעים לאספה הכללית של דיירי הבניין.

יצחק כהן: תשלום העודף השנתי אשר משלמים משקי הבית בשל חוסר התחרות מוערך ב-400 מיליון שקלים.

יצחק כהן: זהו.

יצחק כהן: מורי ורבותי, פירטתי לכם חלק מהפרקים החשובים של התקציב החברתי והכלכלי הזה, שהוא בנוי לתלפיות – –

קריאה: מעניין.

קריאה: בכנסת הזאת אפשר לצפות לכול.

יצחק כהן: – – ממש כפתור ופרח.

יצחק כהן: כפי שבתקציב הקודם הייתה צמיחה מרשימה ונתוני מקרו מרשימים, כך, בעזרת השם, גם התקציב הזה יביא את הבשורה.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ואני מבקש מכולם להצביע בעד.

יצחק כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי חברי הכנסת אברהם נגוסה, שרן השכל, יואב קיש, ענת ברקו ואמיר אוחנה ביקשו להסיר את שמם מהצעת חוק תאגידי מים וביוב (תיקון – צמצום מספר תאגידי המים והביוב), התשע"ו–2016, שמספרה פ/3336/20.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

הצעת חוק-יסוד: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016;

הצעת חוק-יסוד: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16) (שיעור הגירעון וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2017 ואילך), התשע"ז–2016

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2017 ו-2018, התשע"ז–2016, קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מיותר לומר שההצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם אומר כבר, מראש, שאני אצרף את קולו של חבר הכנסת החדש מיכאל מלכיאלי – על-פי אופי הצבעתו, ודאי – אבל הוא לא יוכל להצביע אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה בקריאה ראשונה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 91

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 91, 17 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת מלכיאלי, אז 92 בעד.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2017 ו-2018, התשע"ז–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: אדוני, אני יכולה לבקש הערה לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו באמצע הצבעה.

קריאות: – – –

דוד ביטן: אתה לא מצביע, כבוד היושב-ראש?

דוד ביטן: יש לנו עוד הצבעה אחת, בואו נלך הביתה.

יולי יואל אדלשטיין: כשיהיה שקט אני בהחלט אצביע.

קריאה: תקליטו את השקט.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9) – בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 60, מתנגדים – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9) עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף גם את קולו של חבר הכנסת מלכיאלי, שזה מביא את הרוב ל-61 חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 61, כולל חבר הכנסת מלכיאלי, מתנגדים – 50, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), עברה בקריאה ראשונה ותועבר גם היא לוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בהיעדר עמדות אחרות, זה מה שאנחנו נעשה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 61, כולל חבר הכנסת מלכיאלי, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר גם היא לוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16) (שיעור הגירעון וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2017 ואילך), התשע"ז–2016, בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 61, כולל חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16) (שיעור הגירעון וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2017 ואילך), התשע"ז–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ו' בחשוון התשע"ז – – –

קריאה: רגע, הלו, הלו, חוק ההסדרים – – – ועדת הכספים – – –

יולי יואל אדלשטיין: כספים, מה זאת אומרת?

יולי יואל אדלשטיין: לי רשומה העמדה של הלשכה המשפטית.

יולי יואל אדלשטיין: אף אחד לא צעק שום דבר ואני לא יכול לעשות שום דבר.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אין אוטומטית.

יולי יואל אדלשטיין: מישהו היה צריך להציע ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להציע ועדות.

יולי יואל אדלשטיין: כל החוקים מיועדים לוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ו' בחשוון התשע"ז, 7 בנובמבר 2016, בשעה 11:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.