ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 158, 2016-11-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ל' בתשרי התשע"ז, 1 בנובמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – דוח מבקר המדינה השנתי 67א, כרך ראשון וכרך שני, וכן הערות ראש הממשלה לדוח זה.

נאזם בדר: הודעות שר החינוך על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, נורית קורן ומסעוד גנאים בנושא: פגיעה בילדים עם צרכים מיוחדים בשל היעדר צוותים פארה-רפואיים במסגרות חינוכיות; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, יוסי יונה ואיימן עודה בנושא: גזענות בבית-ספר; בעקבות דיון בהצעתו לסדר-היום של חבר הכנסת יעקב מרגי בנושא:

נאזם בדר: התעלמות מערכת הקליטה מהיות העולים מצרפת שומרי מסורת ורישום ילדיהם במוסדות חינוך חילוניים; בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת טלי פלוסקוב ואורן אסף חזן בנושא: הצלת מוזיאון "מרתף השואה" שבהר-ציון; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יגאל גואטה ואיילת נחמיאס ורבין בנושא:

נאזם בדר: חדלות המדינה בטיפול בצמצום ומניעת תאונות בקרב ילדים.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף, שיירשם באמצעות מערכת ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר יפתח את הנאומים, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שוב נאלץ להזכיר ולדבר על נושא תאונות הדרכים.

חמד עמאר: אנחנו במגמה של עלייה.

חמד עמאר: בשנת 2013, אדוני היושב-ראש, נהרגו בכבישי ישראל 309 בני-אדם; בשנת 2016 כבר נהרגו 313 בני-אדם, ועברו רק עשרה חודשים.

חמד עמאר: קיימנו דיונים בוועדת הכלכלה, דיונים מאוד רציניים.

חמד עמאר: הזמנו את כל הגורמים והוצאנו דוח מפורט.

חמד עמאר: הממשלה החליטה לפני ארבעה חודשים להקים ועדה – ועדת מנכ"לים, ולא ועדת שרים.

חמד עמאר: אבל היום בדקתי כמה פעמים התכנסה ועדת המנכ"לים לדון בנושא.

חמד עמאר: התברר לי שאפילו פעם אחת היא לא קיימה דיון.

חמד עמאר: הרוגים בכבישים זה טרור, טרור בכבישים.

חמד עמאר: אני מבקש ודורש מממשלת ישראל להתייחס לנושא תאונות הדרכים כמו שהיא מתייחסת לטרור – להילחם בכל הכוח ולהוריד את מספר ההרוגים בכבישים.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על 313 בני-אדם בעשרה חודשים, ואני לא מדבר על אלפי הפצועים ומאות הפצועים קשה.

חמד עמאר: לכן, צריך להתייחס לתאונות דרכים כמו שמתייחסים לטרור, להקים ועדת שרים, ושוועדת השרים תתכנס ותדון בנושא.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: היום הכנסת ציינה בוועדות ובאודיטוריום את יום החקלאות.

זהבה גלאון: הדבר המרכזי שעלה זה שאין מדיניות בנוגע לחקלאות; החקלאות גוססת, ורווחי החקלאים נשחקו בשנים האחרונות.

זהבה גלאון: אני רוצה לקרוא, אדוני, את דבריה של אירית שביט.

זהבה גלאון: היא כתבה לי ככה: אני גרה עם משפחתי באזור היפה ביותר בארץ, פתחת-ניצנה, הנמצא 2 קילומטר מגבול מצרים.

זהבה גלאון: אנחנו מתגוררים במושב כמהין ומתפרנסים מגידול תבלינים טריים, גם לייצוא וגם לשוק המקומי.

זהבה גלאון: זה לא סוד שהחקלאות בארץ נמצאת בצומת דרכים קשה, ואחד הגורמים שמקשים עלינו במיוחד הוא מחיר המים הגבוה שאנחנו נדרשים לשלם, העומד על 2.5 שקלים לקוב, ועוד רוצים להעלות לנו ל-3 שקלים.

זהבה גלאון: אנחנו לא יכולים לעמוד בעלויות מהסוג הזה.

זהבה גלאון: כמעט בלתי אפשרי לקיים חקלאות עם מחירי מים כל כך גבוהים.

זהבה גלאון: רוב אזורי הארץ, מוסיפה אירית שביט, אינם משלמים מחיר מופקע שכזה, והגיע הזמן לעשות סדר בעניין.

זהבה גלאון: אני וכל חברי החקלאים בפתחת-ניצנה קוראים כאן היום: הורידו לנו את עלות המים במיידי כדי שנוכל לקיים את מה שאנחנו אוהבים לעשות – חקלאות.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יואב קיש.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, חורף בריא, חודש טוב.

ישראל אייכלר: אני שמעתי בתקשורת שבג"ץ דרש מאגודת ישראל להשיב בתוך חודשיים וחצי מדוע לא ישולבו נשים ברשימתה לכנסת.

ישראל אייכלר: ואני שואל: מדוע לא יתקיימו ביום הבחירות לכנסת בחירות כלליות גם לבתי-המשפט?

ישראל אייכלר: אם שופטי בית-המשפט העליון רוצים לקבוע כללים ומגבלות לזכות ההתאגדות המפלגתית לכנסת, מדוע האזרחים לא יקבעו מגבלות לזכות ההתערבות של בתי-המשפט?

ישראל אייכלר: מדוע לא ישולבו מיליוני הבוחרים בבחירת שופטים לבית-המשפט העליון?

ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לזכור, אדוני היושב-ראש, שזכות ההתארגנות המפלגתית איננה טובה שמדינה מעניקה לאזרחיה.

ישראל אייכלר: היא לא יכולה להגביל את זכותם של גמלאים שמקימים מפלגה לקשישים או של דתיים שמקימים מפלגה דתית או של ערבים שמקימים מפלגה ערבית.

ישראל אייכלר: גם אם לא הייתה כאן מדינה יהודית, מותר ליהודים חרדים להקים מפלגה חרדית; כך היה בפולין ובסֵיים הליטאי ובעוד מקומות.

ישראל אייכלר: יש מדינות במזרח התיכון שבהן השליטים קובעים מה יהיה הרכב הרשימות בפרלמנט, ותראו מה קורה שם.

ישראל אייכלר: עצם המחשבה ששופטי בג"ץ ישללו את זכותה של אגודת ישראל לקבוע את הרכב הרשימה אך ורק על-פי מה שיורו לה גדולי התורה זה הכרזת מלחמה על הדמוקרטיה בכלל ועל האזרחים החרדים בפרט.

ישראל אייכלר: זכותנו לחיות בארץ אבותינו על-פי רצוננו, ושום שלטון יהודי או שלטון מתנכר לא יכול לכפות עלינו אורחות חיים.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, מי שמכחיש את זיקתה של ההלכה והמסורה המקובלת על גדולי התורה של אגודת ישראל ובוחריה אינו שונה מוועידת אונסק"ו שמכחישה את הזיקה היהודית לכותל המערבי.

ישראל אייכלר: יש לבוז לכל ניסיון להצר את זכויות האדם החרדי לבחור את נציגיו על-פי גדולי התורה.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מכולם להקפיד על מסגרת הזמן על מנת שנתחיל גם את ציון יום החקלאות בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ילין.

יואב קיש: שלום, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נושא שפשוט מדברים עליו עכשיו זה הצעת החוק של השרה שקד שהניח ידידי חבר הכנסת רוברט אילטוב בנושא שינוי חוקי המשחק, נקרא לזה, במינוי שופטים לעליון.

יואב קיש: אני מודה שכשקראתי את זה – לא הכרתי את זה לפני כן, והופתעתי מהמהלך הזה.

יואב קיש: יש לי ביקורת נוקבת וקשה לעתים על בג"ץ, והמתח בין הרשות המחוקקת, הכנסת שלנו, ובין בג"ץ קיים תמיד.

יואב קיש: אני מאמין שהבית הזה צריך להיות אושיה נפרדת מבג"ץ, ולכן גם פעלתי לגרום לנו כחברי כנסת להגיע להכרה שלא נפנה לבג"ץ בערעורים על החלטות של הבית הזה, ואני חושב שכך ראוי.

יואב קיש: לגבי ההחלטה של השרה שקד, אני חושב שזה קצת שימוש בנשק יום הדין, נקרא לזה בפרפראזה, ואני חושב שלפני שהולכים למהלך כזה נכון למצות כל הליך שקיים היום בשיתוף פעולה עם שופטי העליון וכן להגיע להסכמות.

יואב קיש: אני חושב שמהלך אחר – לא שהוא לא אפשרי, כי אני חושב שניתן גם לשקול שימוש בו, אבל הוא יהיה תקדים מאוד משמעותי והוא יכול לערער הרבה יסודות של השיח הזה.

יואב קיש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני פשוט רוצה להסתכל על החקלאים.

חיים ילין: אני מתנצל בפניך.

יולי יואל אדלשטיין: כל היום הסתכלת עליהם.

חיים ילין: אני לא אפסיק.

חיים ילין: אני מייצג אותם.

רויטל סויד: אנחנו לא נפסיק להסתכל עליהם – לראות אותם, לא להסתכל עליהם.

חיים ילין: אני מקריא מכתב של חקלאי ממושב נתיב-העשרה.

חיים ילין: מושב נתיב-העשרה, כמו עוד מושבים באזור שלנו, בעוטף-עזה, הוא של מפוני ימית.

חיים ילין: זה אחד המושבים שצמחו מתוך הפינוי עצמו.

חיים ילין: אני שייקה שקד, חקלאי, חבר במושב נתיב-העשרה, החקלאי שגר הכי צמוד לרצועת-עזה.

חיים ילין: התחלנו לפני 34 שנים, 70 משפחות ומשקים שעוסקים בחקלאות, פרחים וירקות, לשוק המקומי ולייצוא.

חיים ילין: 60% מהמשפחות נשרו מחקלאות.

חיים ילין: מהנותרים, שלוש משפחות בלבד עוסקות באספקה טרייה, כלומר ירקות.

חיים ילין: אני בן 65, הכי צעיר מדור המייסדים במושב.

חיים ילין: בארבעה משקים בלבד ישנו דור המשך.

חיים ילין: בכל הארץ אין דור המשך.

חיים ילין: בחשבון פשוט, בתוך עשר שנים החקלאות המסורתית, שהיא גאוותנו בעולם, תיעלם מן הארץ.

חיים ילין: "קסאמים", פצמ"רים ומנהרות שחוויתי על בשרי לא שברו אותי; חוסר פרנסה כן ישבור אותי.

חיים ילין: העבודה מבוססת על עובדים זרים משום שישראלים דוחים עבודה זו.

חיים ילין: עלות ההעסקה של עובד זר, משוקללת, לחודש, היא 10,000 ש"ח, על-פי חוקי שכר המינימום.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: האם הם בוגרי גולני וצנחנים?

חיים ילין: השוואת שכר העובדים הזרים לשכר העובדים בטורקיה או בירדן תאפשר מחירי פירות וירקות סבירים ופרנסה לחקלאים.

חיים ילין: כיום אנו מחויבים להפריש 500 ש"ח פנסיה לכל עובד בחודש, כאשר לכל החקלאים בארץ אין פנסיה כלל.

חיים ילין: אתם, חברי הכנסת, ובראשם הממשלה וראש הממשלה, אל תאמרו: לא ידענו ולא שמענו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

חיים ילין: החקלאות בסכנה.

חיים ילין: שייקה שקד, נתיב-העשרה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת זחאלקה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: בהחלט, היום יום החקלאות בכנסת, ומי שיודע, החקלאים הפכו להיות אוכלוסייה במצוקה, ופערי התיווך הם משהו שאוכל את היכולת שלהם להתפרנס.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי הצעת חוק לפיקוח על פערי התיווך.

אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, בכנסת שעברה הצלחנו להעביר את זה בטרומית אך לא הצלחנו לסיים את החקיקה, כי הכנסת התפזרה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל המכתב שהגיע אלי, שכתב דוגי ישראלי, שהיה חקלאי עד לא מזמן, מחדד את הצורך באותו חוק, שיגן הן על החקלאים והן על הצרכן הסופי.

אורלי לוי אבקסיס: וככה הוא כותב: שמי דוגי ישראלי, אני ציוני וחקלאי גאה.

אורלי לוי אבקסיס: עד שלשום.

אורלי לוי אבקסיס: שלשום בבוקר מפעל חיי, שטיפחתי ואהבתי במשך 30 שנה, התחיל להתחסל – במו-ידי.

אורלי לוי אבקסיס: 7,500 עצי רימונים, אפרסקים ומשמשים שהניבו פירות מדהימים נעקרו אל מול עיני – ויחד אתם גם הלב שלי.

אורלי לוי אבקסיס: ככל אחי החקלאים ניסיתי גם אני בכל כוחי לשרוד כלכלית.

אורלי לוי אבקסיס: עבדתי כקברניט ב"ישראייר", ומהכנסתי זו מימנתי את ההפסדים ממטעי הפירות.

אורלי לוי אבקסיס: מאז שפרשתי לגמלאות עבדתי כחקלאי בלבד, והבנתי שהעסק שאני אוהב מאוד הוא מקור לדימום כספי כבד.

אורלי לוי אבקסיס: היה לי קשה מאוד לקבל את ההחלטה – החלטה שחקלאים רבים, דור שני ושלישי בשדות ובמטעים, לא מסוגלים לקבל.

אורלי לוי אבקסיס: לבסוף, לפני כחודשיים סגרתי את ברזי ההשקיה והזמנתי טרקטור, טרקטור שהחל לעקור ולחסל עץ אחר עץ, מטע אחר מטע, עד להפיכת השטח לשממה.

אורלי לוי אבקסיס: חשוב שתדעו: בעוד אתם משלמים מחירים מופקעים על פירות וירקות, אנחנו החקלאים מקבלים שקלים בודדים עבור התוצרת החקלאית, שעבדנו לגדלה ביזע ובדמעות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: איכשהו בדרך התוצרת עוברת דרך יותר מדי אנשים שגוזרים קופונים, והמחיר מוכפל ומשולש למחירים ההזויים שבחנויות.

אורלי לוי אבקסיס: אם המדינה לא תטפל בפערי התיווך המגוחכים האלה, המחירים ימשיכו לעלות והמגזר החקלאי ימשיך להתחסל.

אורלי לוי אבקסיס: כציוני שמחובר לאדמה ונלחם למענה, זה כואב לי מאוד.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, זה לא ילך כך.

יולי יואל אדלשטיין: מי שקורא מכתב, לא נעים לי לקטוע את המכתב באמצע, אז אנא מכם, בלי הקדמות ולקצר בטקסט.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יצחק וקנין.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, בכניסה המזרחית של כנסיית הקבר בירושלים הוצב והונף דגל ישראל, בניגוד גמור להסכמי הסטטוס-קוו מ-1930, שאומרים במפורש שהמקומות הקדושים בירושלים – תהיה להם עצמאות ולא יוצב שום דגל מעליהם.

ג'מאל זחאלקה: מבחינתנו אין הבדל בין מסגד אל-אקצא לכנסיית הקבר.

ג'מאל זחאלקה: אני קורא להוריד את הדגל, לסלק אותו משם.

ג'מאל זחאלקה: זה מקום קדוש, וזו פגיעה במקום קדוש.

ג'מאל זחאלקה: זה ניסיון התרסה על החלטת אונסק"ו, אבל זו הצגה נקמנית שאין לה מקום.

ג'מאל זחאלקה: ואני קורא לאונסק"ו להתערב אם לא יוסר הדגל.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זחאלקה.

מיקי לוי: יש עמדת משטרה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק וקנין, מרוב רעש לא שמעת שקראתי לך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שצועק ממקומו לא יקבל זכות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו יותר מ-30 דוברים, כך שפשוט מי שצעק את זמנו, לא צריך לדבר עוד פעם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת וקנין.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק, היום הזה הוא יום מאוד חשוב, שנותן לנו איזו פרספקטיבה לגבי כל הראייה שלנו שהחקלאות היא מקור הגאווה הגדול ביותר של מדינת ישראל, ואני אומר את זה כחקלאי.

יצחק וקנין: אני מקריא מכתב של יוסי ויידה, רפתן, דור שלישי למשק ויידה במושב שרונה בגליל התחתון, מייצג – וגאה בחקלאות הישראלית, שהיא מהמתקדמות בעולם: בספר "המוכיח מווייקפילד" מאת אוליבר גולדסמית', בתרגום משנת תרנ"ז, נכתב: "ואף החקלאי הבער, אם רק נפשו ישרה בו, טוב מחכם מלא מגרעות".

יצחק וקנין: תיאור זה של חקלאי חסר השכלה ודאי כבר לא תואם את המציאות בת-זמננו.

יצחק וקנין: החקלאות הישראלית היא מהמתקדמות והמובילות בעולם.

יצחק וקנין: החקלאות הישראלית הצליחה להפריח שממה, לפתח גידולים מצטיינים, את הפרות בעלות התנובה הגדולה ביותר בעולם, לפתח טכנולוגיות חקלאיות פורצות דרך ששמן הולך לפניהן.

יצחק וקנין: כל ההישגים הללו לא היו קורים אלמלא החקלאי הישראלי, שעל אף עקשנותו פתוח הוא תמיד לחידושים וניסיונות.

יצחק וקנין: מראשית שנות הקמת המדינה הוכיחו החקלאים הישראלים כי הם יודעים לעשות יש מאין, וזאת תמיד על-ידי חדשנות, למידה, פתיחות לקדמה, ואולי יותר מכול – הבנה כי החקלאי הישראלי נושא בעול של אספקת תוצרת בריאה, זמינה, איכותית וטרייה.

יצחק וקנין: ההבנה שחקלאות איכותית מתקדמת איננה יכולה להתקיים ללא חקלאים, המאפשרים קרקע פורייה לקידום פיתוחים, חייבת לחלחל לכל עבר.

יצחק וקנין: על המדינה לחזק ולקדם לא רק את החקלאות בכלל אלא גם את החקלאי.

יצחק וקנין: על המדינה ליצור אופק, תקווה וחזון לחקלאים, כדי שימשיכו לספק עבורנו מזון טרי ואיכותי, ימשיכו לשמור על קרקעותינו, ימשיכו לקיים חקלאות בת-קיימא, עם הסביבה, ימשיכו לספק פרנסה, ולא פחות חשוב – ימשיכו לספק כר פורה לפיתוחן של טכנולוגיות פורצות דרך, אשר מעשירות את היצוא של מדינת ישראל ופותחות דלתות של שלום ושותפות עם מדינות שונות.

יצחק וקנין: תודה ליוסי ויידה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יצחק וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נחמן שי: אני שמח שהכנסת מקדישה יום לחקלאות.

נחמן שי: הכנסת צריכה להקדיש 365 יום לחקלאות, מפני שחקלאות היא לא רק לחקלאים; חקלאות היא השורש, היא הבסיס, היא ההתחלה, היא המהות; היא כל מה שאנחנו רוצים למצוא בקשר בין האדם לאדמה, בקשר בין הישראלי והישראלית לבין המקום הזה שבו אנחנו חיים.

נחמן שי: ואלה גם הדברים שאמרתי היום.

נחמן שי: רק שני משפטים מתוך המכתב שקיבלתי, היושב-ראש, כי כבר שמעת רבים.

נחמן שי: כותב יאיר נחומי מיבנאל, בן ממשיך את משק הוריו, מגדל פומלית וזיתים, ולא מבין איך ייתכן שהממשלה אינה מחשיבה את החקלאות לענף הכרחי לקיום המדינה, לפרנסתה ולביטחונה: היישובים החקלאיים הם היושבים לאורך גבולות המדינה, ועל החקלאות פרנסתם.

נחמן שי: מה שהחל כפריחה עם קום המדינה מידרדר לסוף כואב עם תוצאות שיהיה קשה לעמוד בהן.

נחמן שי: אם לא יהיה שינוי משמעותי במחיר המים בשנה הקרובה, אני, כאחרים, איאלץ לייבש את המטע שלי.

נחמן שי: אדוני שר החקלאות, אני מקווה שאתה תתגייס.

נחמן שי: אומנם לא היית באירועי יום החקלאות – לא יודע למה, כרגע זה כבר לא חשוב – אבל המשימה שלך היא משימה לאומית, ואני מאמין שכל אחד בבית הזה יתמוך בה.

נחמן שי: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לחברי שהזכירו, דיברו על תאונות הדרכים.

מסעוד גנאים: אנחנו עדים לעלייה בתאונות הדרכים.

מסעוד גנאים: בשנה זו 312 איש נהרגו בכבישים בתאונות דרכים, ו96 מהם ערבים.

מסעוד גנאים: השנה יש עלייה של כ-11% במספר הקורבנות והנהרגים הערבים בתאונות הדרכים.

מסעוד גנאים: רק לאחרונה נהרגו שני צעירים ליד חורה ונהרגו שני צעירים בדבורייה.

מסעוד גנאים: הגיע הזמן, אדוני היושב-ראש, שכולנו נירתם למהלך של מאבק אמיתי כדי לעצור את הדימום הזה, לעצור את המוות שנכנס לכל משפחה ולכל בית, בצורה תודעתית, בצורה שגם משרד התחבורה יתקן את כל מוקדי הסיכון ואת כל כבישי המוות והכבישים האדומים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת היקרים והמתוקים מן הקואליציה ומן האופוזיציה, התגעגעתי אליכם.

יהודה גליק: אני שמח ששבנו.

יהודה גליק: אני רוצה לאחל לכולנו מושב פורה.

יהודה גליק: כמובן, גם ברוכים הבאים לאורחים, במיוחד לחקלאים.

יהודה גליק: אני רוצה לאחל לכולנו מושב פורה.

יהודה גליק: זה אומר שכל אחד ואחד שנמצא פה הוא חבר כנסת, והוא לא אזרח בלבד; זה אומר שבכל מעשה ובכל פעולה ובכל התבטאות עליו לזכור שהוא חבר כנסת, הוא מייצג את חברי הכנסת והוא מחויב בכבוד המקום הזה.

יהודה גליק: אני פונה אל כולנו שנדע לכבד, להקשיב ולהאזין אחד לשני.

יהודה גליק: ביממה האחרונה נתקלנו בתופעה שחזרה על עצמה שלוש פעמים, ותמיד מסיבות טובות: אלו החרימו את ראש הממשלה, אלו החרימו את הרשימה המשותפת, אלה מחרימים את הטקס של גנדי.

יהודה גליק: בחרמות לא נגיע לשום מקום.

יהודה גליק: אני פונה אל כולנו לסלק את תופעת החרם מהשיח הציבורי.

יהודה גליק: אני מאחל לכולנו – במיוחד השבוע, שאנחנו מציינים את הירצחו את ראש הממשלה המנוח, יצחק רבין – שנדע לכבד ולהיות סובלניים זה לזה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מברך – אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני מברך את החקלאים ואת חברי הכנסת שפעלו למען היום הזה.

מאיר כהן: אבל כשאתמול ראיתי את ראש הממשלה נואם נזכרתי בשיעור היסוד על מקיאוולי באוניברסיטה, למה אנשים שקראו ולמדו את מקיאוולי ומתנהגים כמוהו מצליחים.

מאיר כהן: הם מצליחים, אדוני ראש הממשלה, כי הם יכולים להינתק בקור רוח מהמתרחש סביבם.

מאיר כהן: הם לעולם לא יהיו מעורבים רגשית במה שעובר על האזרחים שלהם; הם לעולם לא יהיו מעורבים רגשית במה שעובר על הנתינים שלהם.

מאיר כהן: הם פועלים באופן מכני.

מאיר כהן: הם אינם מתעניינים בדרך או באמצעים – הכול כשר להשגת היעד.

מאיר כהן: הם מומחים ביצירת לחץ ופניקה ללא היסוס.

מאיר כהן: כך כותב מקיאוולי:

מאיר כהן: אם תיאלץ לבחור אם הנתינים שלך יאהבוך או יפחדו ממך, העדף את הפחד, לזרוע בהם פחד מאשר לזרוע בהם אהבה.

מאיר כהן: במבט ראשון, אדוני ראש הממשלה, אתה יכול ללמד פרק בהלכות מקיאוולי.

מאיר כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נאוה בוקר.

איל בן ראובן: קריאה וזעקה של בן-דודי מוליק, חקלאי מיסוד-המעלה: שמי מוליק המר, בן 65, מהמושבה יסוד-המעלה, דור שני לניצולי שואה.

איל בן ראובן: אני ממשיכו של אבי, שראה בחקלאות את הגשמת הציונות.

איל בן ראובן: כמותו וכמו דורות רבים במושבה משך 130 שנות קיומה, גם אני ראיתי בחקלאות ייעוד ופרנסה.

איל בן ראובן: למרבה הצער, אין זה כך עוד.

איל בן ראובן: גיל החקלאים הממוצע הוא כגילי – 65.

איל בן ראובן: מעטים מאוד צעירים מאתנו ומרביתנו ללא דור המשך.

איל בן ראובן: ילדי, כבני החקלאים האחרים, פנו לעיסוקים שונים ועזבו את המקום.

איל בן ראובן: הם אינם רואים בחקלאות, כמוני בעבר, לא ייעוד ובוודאי לא פרנסה, וזאת בצדק רב.

איל בן ראובן: החקלאות גוועת בתהליך אטי ומתמשך.

איל בן ראובן: משקים ננטשים זה אחר זה.

איל בן ראובן: הנהגת המדינה מתעלמת מהיות החקלאות בראש ובראשונה נכס אסטרטגי ויעד לאומי בעל חשיבות עליונה.

איל בן ראובן: אני קורא לראש הממשלה, לשר האוצר, לשר החקלאות – הקשיבו טוב למילים: חייבים לשנות ולעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נאוה בוקר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אדבר על המאבק שאני מובילה בתשעת החודשים האחרונים להעלאת קצבאות הנכים.

נאוה בוקר: כיום הנכים במדינת ישראל נאלצים לחיות מקצבה חודשית מגוחכת של 2,342 שקלים בלבד – לחודש.

נאוה בוקר: אני אומר את המספר הזה שוב: 2,342 שקלים בלבד.

נאוה בוקר: תשאלו את עצמכם אם הסכום הזה היה מספיק לכם למזון, או לתרופות, שהן כל כך חיוניות לנכים על מנת שיוכלו לשרוד, ולכולנו ברור שהתשובה על כך היא שלילית.

נאוה בוקר: על ההצעה שלי חתמו 82 מחברי הכנסת, שני-שלישים מהיושבים כאן.

נאוה בוקר: אבל, לצערי, ישנו אדם אחד בכנסת הזאת שלא מבין את הדבר הבסיסי הזה שאני מבקשת עבור הנכים.

נאוה בוקר: כן, אני מדברת על השר החברתי, שטרם הבחירות הבטיח לפעול למען החלשים, אבל כשאני מבקשת תקציב לנכים הוא משיב: אין לי.

מירב בן ארי: אז למה את לא פונה אל ראש הממשלה?

נאוה בוקר: אז אולי הגיע הזמן שבמקום להתנהל מול טבלאות ומאזנים, יקירתי – צריך לעסוק במה שבאמת חשוב: בזכותם של הנכים לחיות בכבוד.

נאוה בוקר: ואני מתכוונת להמשיך במאבק הזה עד שהמילה "חברתיות" תהפוך למילה של ממש, ולא רק קלישאה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שמחים לשמוע.

מירב בן ארי: מפלגת הליכוד – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת נאוה בוקר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת נורית קורן.

מיכל רוזין: תודה לך, כבוד היושב-ראש.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא מדבריו של דורון ליבר מקיבוץ מצר על החקלאות בישראל.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד, קודם כול, כל הכבוד לחברי הכנסת שיזמו את היום, היום החשוב כל כך.

מיכל רוזין: וכך אומר דורון: החקלאות בישראל מתקדמת ויעילה.

מיכל רוזין: אנו מתחרים בעולם, ומתחרים באופן יפה ומוצלח.

מיכל רוזין: עם זאת, בענפי הפלחה בעיקר, באזורים פריפריאליים, אנחנו סובלים מחוסר תמיכה ממשלתית – שר החקלאות, אני מקווה שאתה מקשיב – ובעיית ביטוח גידולים.

מיכל רוזין: כיום אנו, החקלאים, חשופים לסיכון גדול יותר מאשר לפני שנות האלפיים.

מיכל רוזין: אפשר כמובן לייחס זאת גם לשינויי מזג האוויר, שהפך לבלתי צפוי, אבל יותר סביר שזאת תוצאה של מדיניות ממשלתית, כמו הורדה של חלק מהמכסים.

מיכל רוזין: אחד הקשיים הגדולים ביותר שלנו הוא התנודות בהכנסות.

מיכל רוזין: אם מסתכלים על הנתונים מתחילת שנות האלפיים ועד היום ניתן לראות תנודתיות מדהימה בהכנסות, כמו הכנסות טובות לשנתיים, לפרקים, ושנה של הפסדים.

מיכל רוזין: הסיכון בעסק החקלאי גדול מאוד, והוא מגיע לרמות של שוק ההון.

מיכל רוזין: החקלאים הם השפיץ של הציונות.

מיכל רוזין: הם יצרנים, לא עוסקים במסחר ברמת סיכון של שוק ההון, ואני מצפה מהממשלה להכיר בחשיבות החקלאות למדינה גם מבחינה ביטחונית.

מיכל רוזין: יש להשקיע בחקלאות, לייצר בה תכנון ארוך טווח, לגרום לתעסוקה בתחום – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיכל רוזין: – – להגן על התוצרת החקלאית באמצעות מכסי מגן ולעודד צריכה של תוצרת מקומית.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, צהריים טובים, חברי חברי הכנסת, אדוני שר החקלאות, אני רוצה לברך את חבר הכנסת איתן ברושי, שהוא יושב-ראש השדולה וגם ארגן את היום, וגם את שאר חברי הכנסת שיזמו את היום, יום מאוד מאוד חשוב ומשמעותי.

נורית קורן: טוב שהחקלאים נמצאים פה בכנסת, כי כל השנה אנחנו מסייעים להם ועוזרים להם, ועכשיו באמת שמנו על השולחן את נושא החקלאים וכל מה שקורה אתם.

נורית קורן: מדינת ישראל היא מעצמה בתחום החקלאות, ואנו מלאים גאווה על החדשנות בחקלאות, על הקדמה ועל הובלת התחום בעולם כולו.

נורית קורן: החדשנות הזאת היא גאווה לאומית, והיא עתידית, וישראל מהווה מקור ידע, דוגמה והשראה.

נורית קורן: מנגד, לא לעולם חוסן.

נורית קורן: אני שומעת את כאב החקלאים הסובלים מקשיים כלכליים ומפשיעה – גנבות של עדרים, תנובה וכן כלים מכניים – אשר פוגעים במשקים ובעדרים ומערערים את מצבם של אלו האוחזים באדמות המדינה ושומרים עליה מכל משמר.

נורית קורן: לדעתי, יש לקדם את הנושא החקלאי ולתת לו עדיפות, לטובת האינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל.

נורית קורן: זה עתיד המדינה.

נורית קורן: זה ענף כלכלי שמאוד מאוד חשוב לפתח ולהוביל.

נורית קורן: אני קוראת לתמוך בחקלאות ובחקלאים ולהקצות משאבים עבורם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נורית קורן: בשנה האחרונה – ממש עוד משפט קטן – בשנה האחרונה פעלתי מול שר האוצר וביקשתי לבטל את מס המעסיקים.

נורית קורן: ישבתי בוועדת הכלכלה וסייעתי למגדלים להגדיל את מכסות הביצים, ויש עוד נושאים רבים שאנחנו מטפלים בהם.

נורית קורן: אני רוצה גם לומר בנושא הזה – החקלאים עומדים על המשמר מפני גנבות, ולפעמים יוצא מצב שהם צריכים להגן על עצמם.

נורית קורן: כאן בכנסת אנחנו צריכים לתת להם גיבוי, כי בעצם הם מגינים על עצמם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נורית קורן: אסיים בזה שראש הממשלה לשעבר לוי אשכול אמר: "חלוץ הוא אדם שראשו בשמים ורגליו נטועות עמוק באדמה", וכך אנחנו נדאג שהם ימשיכו להיות.

נורית קורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, כאשר חברי חבר הכנסת טלב אבו עראר ביקש אתמול לעמוד דקה דומייה לזכר חללי טבח כפר-קאסם, השתולל השר יריב לוין.

אחמד טיבי: לא רק שהוא השתולל כאן במליאה, אלא לאחר מכן הוא ניהל דיאלוג וויכוח עם עקיבא נוביק, כתב ערוץ 10.

אחמד טיבי: וכך הוא אמר לו: בכפר-קאסם לא היה טבח.

אחמד טיבי: זה אירוע שנוי במחלוקת.

אחמד טיבי: אתה לא היית שם, לכן אתה לא יודע.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אני לא הייתי בשואה, לא הייתי בשום מחנה השמדה, גם לא חברי כאן בסיעה, אבל מעולם לא חשבנו להכחיש את השואה.

אחמד טיבי: מדובר בפשע חמור ביותר נגד האנושות.

אחמד טיבי: גם טבח כפר-קאסם הוא פשע נורא.

אחמד טיבי: הוא טבח.

אחמד טיבי: בית-משפט בישראל קבע שדגל שחור מתנוסס מעליו.

אחמד טיבי: אחד הנכדים של הקורבנות יושב כאן, עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: יש כאן ניסיון אטום שלא להתחשב ברגשות של האחר.

אחמד טיבי: ולכן, אני אומר שגם דבריו וגם מעשיו אתמול פגעו בכל אחד מאתנו, אבל בעיקר פגעו במשפחות של כפר-קאסם.

אחמד טיבי: אני קורא לשר לוין לחזור בו מהאמירות הקשות, הבלתי-סבירות, ולהתנצל על דבריו הנוראיים, הפוגעניים, הקשים.

אחמד טיבי: שילמד מאחרים איך להתחשב באחר ולגלות אמפתיה לסבל, לקורבן, ליגון, לאבל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: זו הסיבה, אדוני היושב-ראש, שאני רוצה לקרוא את המילים האלה: (אומר דברים בשפה הערבית).

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: פנה אלי חבר הכנסת עיסאווי פריג' וביקש לבדוק את קטע ההקלטה – חבר הכנסת טיבי, אני מדבר אליך.

אחמד טיבי: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: מה התרגום?

יולי יואל אדלשטיין: פנה אלי חבר הכנסת עיסאווי פריג' וביקש לבדוק את מה שהתרחש פה במליאה, ואכן הבטחתי לו שאבדוק.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בלי כל קשר לבדיקה – רק יושב-ראש הישיבה יכול להקים את המליאה לדקה דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: שום דבר, שום טבח, שום מאורע, טרגי ככל שיהיה, לא מאפשר לפגוע בצורה כל כך בוטה בתקנון הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תיקחו את זה.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי את אותם דברים כשהיו פה מעשי ליצנות – –

יולי יואל אדלשטיין: זה לא מצדיק – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – מעשי ליצנות.

אילן גילאון: זה שהוא מכחיש – – –

אילן גילאון: זה לא קשור.

אילן גילאון: זה לא מצדיק להכחיש טבח, להכחיש אירוע היסטורי.

אילן גילאון: זאת הכחשה היסטורית.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, אני אומנם עולה חדש – –

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אבל אני מקווה שאני מתבטא בעברית בצורה מספיק ברורה.

תמר זנדברג: זה לא קשור – – –

יולי יואל אדלשטיין: שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: ואמרתי את אותם הדברים כשהיה פה ניסיון – –

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – ניסיון, הייתי אומר פשוט – טוב, לא אתן הגדרות – להקים על דעת עצמו, על-ידי חבר הכנסת, את המליאה לזכר קורבנות פיגועי טרור.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי את אותם דברים בדיוק.

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתם לא רוצים תקנון – הראשונים שייפגעו זה המיעוטים.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

אילן גילאון: מה זה קשור?

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יש טפל ויש עיקר.

אחמד טיבי: אתה מדבר על התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתרכז במה שאני צריך להתרכז כמנהל הישיבות כאן.

אחמד טיבי: אני מדבר על הטבח.

אחמד טיבי: יכול להיות שמבחינה תקנונית, אדוני – –

יולי יואל אדלשטיין: לא יכול להיות, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת – –

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – בלי יכול להיות.

אחמד טיבי: – – יכול להיות שאתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: בלי יכול להיות.

אחמד טיבי: אבל אני – – – זה מה שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד יעשה פה דין לעצמו במליאה – טוב לא יצא מזה, ולא חשוב מה הסיבה.

תמר זנדברג: – – –

אחמד טיבי: אני מבין את הכעס שלך, אבל אני מצפה לכעס אחר, יותר קשה, על הכחשת טבח כאשר נכד של קורבן יושב פה, כאשר מישהו ביקש לגלות הבנה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, הבטחתי לאותו נכד שאתה מדבר עליו לבדוק את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: שום דבר לא מצדיק, כמו שאמרתי, מעשים מסוג זה במליאה, ואמרתי את אותם דברים לחבר כנסת מן הליכוד כשניסה להקים פה את המליאה לזכר – כך הוא לפחות ראה את זה – לזכר קורבנות הפיגועים.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש פה סמכות במליאה, וכל מי שמנסה לעבור על זה יבין שקודם כול הוא פוגע בעצמו.

יולי יואל אדלשטיין: ואתה, חבר הכנסת טיבי, מבין טוב מאוד במי זה יפגע בסופו של דבר.

אילן גילאון: – – – זאת לא הייתה הטענה – – – של הכחשה – – –

יולי יואל אדלשטיין: פתאום כולכם לא פורמליסטים בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו נעשה במליאה כל מה שבא לנו.

תמר זנדברג: למה אתה לא – – – מה שקרה – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, אני יודעת שמהוויכוחים האלה קשה לחזור לשגרת היום.

איילת נחמיאס ורבין: אבל חבר הכנסת איתן ברושי, חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת עמר בר-לב, כל מי שיזם את יום החקלאות, אני רוצה לומר לכם תודה בשם סבא-רבא וסבתא-רבתא שלי, שאינם עמנו כמובן, נחמה ומיכאל קרסיק, ממשק 55 בנהלל, ובשם משפחת פיין מיסוד-המעלה, סבתי צפורה פיין, מהצד השני.

איילת נחמיאס ורבין: אני אקרא את מכתבו של אלי אהרון ממושב עמיעוז, מגדל ירקות שגאה להיות חקלאי במדינת ישראל: אף שאני חי במדינה שלצערי בהחלטותיה ובפעולותיה עושה הכול כדי להמאיס את עבודת האדמה על החקלאים, עובדה זו אינה מפריעה לראש הממשלה ולשריו, במסגרת ביקוריהם בחו"ל – ומי שהיה היום בכנס היפה באודיטוריום, ואדוני היושב-ראש היה שם, שמע את ראש הממשלה מתגאה בחקלאות הישראלית המתקדמת על אף התנכרותם אליה.

איילת נחמיאס ורבין: המדינה כמעט אינה תומכת כיום בחקלאות, ועושה ככל שבידה לצמצם ו/או לבטל את המעט שנותר.

איילת נחמיאס ורבין: לצערנו, אוכלוסיית החקלאים הולכת ופוחתת, והעתיד מי ישורנו.

איילת נחמיאס ורבין: בעניין מחירי המים הגבוהים מציעה המדינה לבצע סבסוד צולב בין החקלאים, בין הדרום לבין הצפון – כל מי שמכיר את זה, זאת פשוט שערורייה – העיקר שלא תידרש לסבסד אותם בעצמה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים שבכל ההיבטים של הביורוקרטיה המדינה אינה עומדת לצדם של החקלאים.

איילת נחמיאס ורבין: סוף-סוף, לאחר שהבינה כי אין תחליף ישראלי לעובדים הזרים, המדינה עושה הכול כדי להקשות ולהכביד את העסקתם, וזאת באמצעות היטלים ואגרות ומערכת תקנות בלתי אפשריות.

איילת נחמיאס ורבין: מינהל ההשקעות במשרד החקלאות, אשר בעבר הרחוק סייע לפיתוח החקלאי ולכניסת דור ההמשך, כמעט לא קיים היום מבחינה תקציבית.

איילת נחמיאס ורבין: ודור ההמשך, חברים וחברות, זה העיקר מבחינה חקלאית; זאת הציונות, ושם אנחנו צריכים להיות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני קורא לממשלת ישראל להתעשת – כך אומר אלי אהרון – לפני שיהיה מאוחר ולפני שהחקלאות תיעלם מהמפה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני גם מצטרף לתודות לאיתן ברושי ולקבוצת חברי הכנסת שדאגו ליום החקלאות, היום הנפלא.

אכרם חסון: אבל, לצערי הרב, מה לעשות, גם בחקלאות יש אפליה.

אכרם חסון: קיבלתי מכתב מחקלאי מבוקעאתא ברמת-הגולן: אני פונה אליך בצעקה וזעקה לעזרה.

אכרם חסון: כחקלאי אני עובד קשה על מנת לפרנס את משפחתי בכבוד.

אכרם חסון: המצב כיום הוא שאנו, החקלאים, ובמיוחד מגדלי התפוחים ברמת-הגולן, שהיינו מייצאים את כל התוצרת לסוריה, נמצאים מאז המלחמה, כמעט ארבע שנים, במצב שאין לנו את אותה אפשרות ייצוא.

אכרם חסון: אנו סובלים מנזק גדול לפרנסה שלנו, דבר שבעצם גורם לנו סבל רב, בעיות כלכליות ונזק למשפחות שלמות שחיות על עבודת האדמה והחקלאות.

אכרם חסון: בנוסף, אנו סובלים מאי-שוויון קשה במחירי המים.

אכרם חסון: אנו, החקלאים הדרוזים, משלמים יותר כסף על קוב מים ממה שמשלמים החקלאים במקומות אחרים במדינה, וגם החקלאים היהודים שחיים אתנו ברמת-הגולן משלמים פחות מאתנו.

אכרם חסון: למה?

אכרם חסון: אנחנו אזרחים סוג ב'?

אכרם חסון: אנחנו לא חלק ממדינת ישראל?

אכרם חסון: הדם שלנו שונה?

אכרם חסון: הבעיות קשות ורבות, ואנו סובלים ומצבנו מידרדר מיום ליום ומשעה לשעה.

אכרם חסון: אני פונה אליך, חבר הכנסת אכרם חסון, על מנת שתשמע את הזעקה שלנו ותעזור לנו להשתקם ולחיות ולהתפרנס בכבוד, ולהרגיש שאנחנו חקלאים ואזרחים שווים במדינת ישראל.

אכרם חסון: בני משפחת חבוס, בוקעאתא, רמת-הגולן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי, ולאחר מכן – חבר הכנסת איתן ברושי.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אנחנו מציינים פה גם השנה בחגיגיות את יום החקלאות, אבל הרשו לי לחרוג לרגע מתחושת החגיגיות ולפתוח תיבת פנדורה, או בנדורה יותר נכון, ביחס לנושא של פשיעה חקלאית, שלא כל כך דובר בה כאן, ואני אחרוג מכללי הפוליטיקלי-קורקט.

ענת ברקו: היום החקלאות היא לגיל הזהב.

ענת ברקו: הביטחון שלנו בסכנה, כמו גם הביטחון התזונתי וביטחונם של החקלאים, ואנחנו רואים שהפשיעה החקלאית הולכת וצוברת תאוצה.

ענת ברקו: המחקר המצוין של מרכז המחקר והמידע של הכנסת מביא את הנתונים אך רק ביוני האחרון.

ענת ברקו: בשנים 2011 עד 2015 נרשמה פשיעה חקלאית מכל הסוגים, כמעט בכל יישוב חקלאי בישראל, אבל 98% מתיקי החקירה שנפתחו בתחום זה נפתחו בגין עבירות שנעשו ביישובים יהודיים.

ענת ברקו: שימו לב, רק 2% הנותרים מהתיקים נפתחו בגין עבירות שנעשו ביישובים ערביים.

ענת ברקו: אני חוזרת: 98%.

ענת ברקו: בחמש השנים האחרונות למעלה מ-60% מהחשודים בעבירות פשיעה חקלאית הגיעו מהמגזר הערבי.

ענת ברקו: מעבר לאותם 60%, עוד 18% מהחשודים הם תושבי הרשות הפלסטינית.

ענת ברקו: כלומר, הנתונים מדברים בעד עצמם, ונתיבי הפשיעה החקלאית הם גם נתיבי הטרור, אדוני השר.

ענת ברקו: מאוד מאוד חסר לנו נציג של משרד החקלאות בדיון בוועדת חוץ וביטחון, כי אני חושבת שיש הרבה מה לעשות.

ענת ברקו: התחושה היא שהחקלאים מופקרים.

ענת ברקו: אני יכולה להגיד שחותני, זיכרונו לברכה, נחמן ברקו, ניצול שואה, ודורות של חקלאים שהתבוססו בבוץ ברפתות וייבשו את הביצות – היום זה דור הולך ונעלם, ואדמות מופקרות, ואין ואקום בשטח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: מי כמוך יודע שכל אדמה שהיא לא מעובדת היא אדמה אבודה, אדמה שמשתלטים עליה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: ולכן, לבנו עם החקלאים ביישובים צמודי-הגדר, לבנו עם החקלאים, ואני חושבת שרואים כאן, אדוני היושב-ראש, שלא ימין ושמאל – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

ענת ברקו: – – אלא כל עם ישראל צריך לעמוד לצדם.

ענת ברקו: זה עניין ביטחוני ממדרגה ראשונה.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, חברת הכנסת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שר החקלאות, חברי החקלאים, התבקשתי על-ידי חדוה ועמי ארזי מכפר-ויתקין, וכמצוות היושב-ראש קיצרתי את הפנייה שלהם כדי לאפשר לדיון לזרום.

איתן ברושי: אני אקרא רק קטעים מהמכתב.

איתן ברושי: ברצוני להביע דעה על מצב החקלאות דרך מבטי האישי, המשקף חקלאים רבים.

איתן ברושי: מי לוקח אחריות על הרס כל חלקה טובה וירוקה במדינה?

איתן ברושי: לאן הולכת הציונות?

איתן ברושי: למה אתם רוצים ליצור מדינה של מובטלים חסרי יכולת קיום בכבוד?

איתן ברושי: כל רפת חלב שנסגרת, כל חקלאי שמפסיק לגדל ירקות ופירות – אלה הופכים לנטל וגורמים למדינה להיות תלויה ביבוא, ובאיכות ירודה.

איתן ברושי: העם הזה זקוק לאנשים בכנסת שיעריכו את יכולתם של החקלאים ויתגמלו אותם בהתאם.

איתן ברושי: עוד לא נשמע על מקצוע שבו כל הזמן מקצצים בשכר.

איתן ברושי: חייבת וצריכה להיות מדיניות ברורה.

איתן ברושי: קיצוץ צריך להיות הגיוני, מתוך לימוד הנושא מקרוב.

איתן ברושי: אנחנו מזמינים את כל חברי הכנסת שמאמינים שהחקלאות היא ערך חשוב להמשך קיום המדינה לרפת "שביל החלב" בכפר-ויתקין, ללמוד מקרוב מה שבאים ללמוד אצלנו חקלאים מכל העולם – מאפריקה, סין, נורבגיה, צ'כיה, וייטנאם, רוסיה ועוד.

איתן ברושי: בכבוד ובברכה, חדוה ועמי ארזי, דור שלישי לחקלאים בכפר-ויתקין.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אתמול נאלצתי יחד עם חברי לעזוב את אולם המליאה במהלך נאומו של ראש הממשלה.

יוסף ג'בארין: זאת, אחרי שהקשבנו בקשב רב לנאום שלך ולנאום של נשיא המדינה.

יוסף ג'בארין: רצינו להעביר מסר מחאה ברור לציבור בישראל, שלא ייתכן שראש ממשלה מצטרף לקריאות – במקרה הזה של שר הביטחון ליברמן – להחרים את הרשימה המשותפת, להחרים רשימה של 13 חברים, רשימה שמייצגת כ-20% מכלל הציבור בישראל.

יוסף ג'בארין: וזאת למה?

יוסף ג'בארין: כי הרשימה קיבלה עמדה פוליטית שלא להשתתף בהלוויה של נשיא המדינה.

יוסף ג'בארין: עמדה פוליטית.

יוסף ג'בארין: ולכן, כבוד היושב-ראש – –

ענת ברקו: הנשיא פחות חשוב מהרשימה?

יוסף ג'בארין: – – האירוניה היא שהכנסת היום גם מציינת את המורשת של רחבעם זאבי גנדי, שאנחנו רואים אותה בבירור כמורשת של טרנספר ומורשת של גזענות.

יוסף ג'בארין: מאוד מדכא לראות שהחוק שנחקק ב-2005 להנצחת זכרו של גנדי משיג היום את מטרותיו בכך שהמורשת הזאת חיה וקיימת, ואני מפנה אותך לדבריו של שר הביטחון ליברמן היום בעיתון "הארץ", שאומר שאנחנו נציגות של ארגוני טרור, אנחנו לא לגיטימיים ואנחנו לא רצויים.

יוסף ג'בארין: אם זו לא גזענות, אני לא יודע מה זו גזענות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: גם אני רוצה להקריא – את מכתבו של אלעד תמיר ממושב היוגב.

עמר בר-לב: גם אני קיצרתי מעט בשביל שייכנס לנאום בן דקה.

עמר בר-לב: יום חקלאות שמח.

עמר בר-לב: אני אלעד תמיר, בן 35, ממושב היוגב, אבא לאוריה, אליה ועוד אחת שאו-טו-טו מצטרפת, דור שלישי לחקלאים ורביעי להתיישבות בישראל.

עמר בר-לב: מילדותי אני מסתובב ברפת המשפחתית, ובשלוש השנים האחרונות עובד ומנהל את המשק המשפחתי לצד הורי.

עמר בר-לב: לא פשוט להיות היום חקלאי, לגור במושב, כאשר מימינך ומשמאלך כולם נוטשים אט-אט את החקלאות עקב מעבר לפרנסה בטוחה יותר, קלה פיזית ופחות מחייבת; כאשר חבריך נפגשים לבירה בערב, ואתה במשק מטפל בפרה ממליטה, או חס וחלילה שחלתה.

עמר בר-לב: אני רואה בחקלאות אבן יסוד של מדינתנו, על אותו משקל של חינוך וביטחון, וענף החלב מייצג זאת נאמנה – ענף ששורת הרווח לשותפים בשרשרת הייצור נקבעה על-פי נוסחה בחוק.

עמר בר-לב: אין אצלנו תאוות בצע.

עמר בר-לב: קורת-גג, מזון בריא, תחושת ביטחון ואהבה הם היסוד לחברה בריאה.

עמר בר-לב: בהזדמנות זו אני מבקש מכם, חברי כנסת יקרים, לדאוג לאזרחים שבשמם נשלחתם.

עמר בר-לב: בברכה, אלעד תמיר, מושב היוגב, ובשם כל חברי הצעירים בענף החלב ובחקלאות כולה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, ואחריה – הגברת חברת הכנסת תמר זנדברג.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אני קוראת את מכתבה של עידית גרפונקל מקיבוץ יטבתה, שחיה בערבה זה 33 שנים.

מרב מיכאלי: באזור שלנו מתפרנסים מחקלאות, ובעיקר מתמרים.

מרב מיכאלי: כמו כן, למרות תנאי האקלים הקשים, הפרות כאן מייצרות חלב איכותי ביותר, שמשמש חומר גלם למוצרים ממחלבת יטבתה.

מרב מיכאלי: הממשלה מאשימה את החקלאים ביוקר המחיה, ולכן מובילה מהלכים שיצמצמו את הרווח מהחקלאות.

מרב מיכאלי: האוצר מעריך את החקלאות באמצעות גיליונות "אקסל" ותחשיבים של רווח והפסד, בלי להתייחס לערכים הנוספים שיש לחקלאות: שמירה על הגבולות, ביטחון תזונתי, שמירה על הקרקע, שטחים פתוחים ועוד.

מרב מיכאלי: חקלאי ישראל הם מהיעילים ביותר בעולם.

מרב מיכאלי: שוק החלב מפואר, שוק התמרים מפורסם בכל העולם.

מרב מיכאלי: ואולם, בלי תמיכה ישירה ועקיפה של הממשלה בחקלאות, כפי שמקובל בכל העולם, וללא תכנון ברמה מסוימת, לא יהיה קיום לחקלאות ואזורים שלמים יתרוקנו מיושביהם.

מרב מיכאלי: אני מצפה, כותבת עידית גרפונקל, שהממשלה תבין שהחקלאות איננה תחביב של משוגעים לדבר ואיננה אמצעי להפקת רווח ללא עבודה של בעלי הון אלא עיסוק ומקור פרנסה לא פשוט בכלל של תושבים בפריפריה, ושתקצה משאבים בהתאם לעידוד החקלאות, המחקר, הפיתוח וההשקעות.

מרב מיכאלי: בשנים האחרונות המוזיקה מאוד צורמת, וקשה להמשיך לנגן כשיש כל כך הרבה זיופים ואווירה עוינת במקרה הרע ואדישה במקרה הטוב.

מרב מיכאלי: הממשלה חייבת להבין ולהפנים שהחקלאות היא לא עסק פרטי של החקלאים אלא ענף יקר וחשוב של מדינת ישראל, ולהנחות את משרדי הממשלה בהתאם.

מרב מיכאלי: ככה כותבת עידית.

מרב מיכאלי: ואני, ברשותך, אדוני, אגיד שלא מדובר באדישות, מדובר בזדון; בממשלה שבוחרת להשקיע מחוץ לגבולות מדינת ישראל באדמות טרשים בבעלות פרטית של אנשים שאינם אזרחי מדינת ישראל ותושבי מדינת ישראל, במקום בנגב, בגליל, בשרון, בערבה – בכל המקומות שמגדלים לנו תוצרת מדהימה לביטחון תזונתי.

מרב מיכאלי: מדינה ללא חקלאות, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, היא כמו אדם שלא אוכל ירקות.

מרב מיכאלי: זה לא יביא אותנו רחוק.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מבקש להקפיד על 60 שניות.

מאיר כהן: חברת הכנסת זנדברג, בבקשה.

מאיר כהן: אחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

מאיר כהן: אנחנו נגיע לכולם, אבל אני מבקש להקפיד על דקה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: כל הדברים החכמים כבר נאמרו כאן על יום החקלאות.

תמר זנדברג: אני רוצה להקריא את העדות של נועה בראל, תושבת הערבה זה עשור.

תמר זנדברג: כך היא כותבת: הגעתי במקור מהצפון הירוק והקריר היישר לזרועותיה החמות של הערבה.

תמר זנדברג: בערך באותו זמן שהתחלנו לעסוק בחקלאות, בן-זוגי ואני, התוודעתי לקנאביס הרפואי והבנתי שזה זה – תחום המשלב חקלאות ומזור לסובלים.

תמר זנדברג: מה עוד יכולתי לבקש?

תמר זנדברג: בסוגריים אני אגיד שזה מסתמן כאחד התחומים שיכולים לשקם את הערבה אחרי משבר הפלפל, או בכלל אחרי משבר החקלאות החריף שעבר שם.

תמר זנדברג: אני חוזרת לציטוט: התחברתי עם דנה מלצר, תושבת חצבה גם היא, ומהר מאוד גילינו שאנחנו חולקות חלום.

תמר זנדברג: החלטנו לרוץ עד שניתקל בקיר.

תמר זנדברג: הרגשנו שהבשילה העת להפוך חלום למציאות.

תמר זנדברג: מצוידות בגיבוי של ראש המועצה אייל בלום ובתמיכה של הסביבה התחלנו ללמוד את הנושא ולהתאהב בתחום יותר ויותר.

תמר זנדברג: מיום ליום הרגשנו את הקיר מתרחק.

תמר זנדברג: במקביל, משרד הבריאות פרסם מתווה למגדלים חדשים, ובהתרגשות גדולה ניגשנו.

תמר זנדברג: קיבלנו את הרישיון לגידול, והקיר התרחק עוד קצת.

תמר זנדברג: כשרק הגעתי לערבה, שבה כולם עובדים את האדמה, נבהלתי.

תמר זנדברג: שאלתי את אישי יום אחרי יום: איך אשתלב?

תמר זנדברג: מה אעשה?

תמר זנדברג: היום אני יודעת.

תמר זנדברג: אז נדמה לי שזאת הייתה עדות קצת אופטימית לכך שבחק

תמר זנדברג: לאות יש לא רק משברים אלא גם הישגים וניצחונות.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

מאיר כהן: אחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

רויטל סויד: קודם כול אני רוצה לברך את המארגנים של יום החקלאות, שהיה יום מאוד מרגש, חשוב ועוצמתי.

רויטל סויד: הכנסת התגייסה כולה למאבק החקלאים.

רויטל סויד: תודה רבה לאיתן ברושי, לעמר בר-לב ולחיים ילין.

חיים ילין: וקנין, וקנין.

רויטל סויד: סליחה, סליחה – וחבר הכנסת וקנין, בוודאי, כיצד שכחתי.

רויטל סויד: הסתכלתי רק על הצד הזה.

רויטל סויד: בוודאי, בוודאי, חשוב ביותר.

יצחק וקנין: – – –

רויטל סויד: חשוב ביותר.

אלי אלאלוף: – – –

עמר בר-לב: הוותיק ביותר.

רויטל סויד: אני מקריאה את מכתבה של שחר איתני ממושב צופר בערבה, דור רביעי לחקלאים בישראל ודור שלישי לחקלאים בערבה: במציאות חיי אני אוהבת לשלב בהחלטות שאני מקבלת את הרציונל עם הרגש, ואני מאמינה שגם פה, בכנסת ישראל, מקבלי ההחלטות, ירצו או לא ירצו, לא יוכלו לנתק את ההחלטות הרציונליות מהערכים הרגשיים שעליהם גדלו.

רויטל סויד: כמה משמח שהבחירה בחקלאות, כמו הבחירה באדמת ישראל, היא בדיוק השילוב הזה.

רויטל סויד: במושבי הערבה אין שטחים חקלאיים פנויים, וזאת רק משום שבני הערבה, שגדלו והתחנכו על ערכי ההתיישבות, ערכי האדמה ועבודתה, חוזרים אליה ובוחרים להקים בה את בתיהם בתקופה הקשה והמכוערת ביותר שידעה מימיה.

רויטל סויד: אנחנו, צעירים וצעירות, בוחרים במקום המרוחק, הקשה, היקר, ללא ספק ובלב שלם.

רויטל סויד: והרציונל – בכל שנה אנו שותלים את מה שיגדל להיות סמל לתוצרת ברמת איכות מהגבוהות בעולם, מתוך ידיעה שעבודת החקלאים והתוצרת שלנו יכולות וצריכות להיות חוד החנית של מדינת ישראל בתחומי פיתוח טכנולוגי חקלאי ובריאותי.

רויטל סויד: התוצרת שלנו, שגדלה על גבולות ישראל בפריפריה, מהווה גבול בעת שלום ומלחמה וחוסמת השתלטות של מדינות הסביבה.

רויטל סויד: בלי חקלאות, מי יחיה במקום כזה?

רויטל סויד: המקום הזה נשאר למשוגעים לדבר בלבד.

רויטל סויד: התוצרת שלנו, שנמכרת לייצוא לחו"ל, מהווה מקור הכנסה אדיר למדינה, כשאנו משלמים את מסי הייצוא ומהווים מקור פרנסה לאלפי משפחות אחרות בתהליך זה.

רויטל סויד: התוצרת שלנו צריכה וחייבת להגיע לכל בית, לאפשר תזונה בריאה לכל ילדי ישראל, ללא תיווך, ללא פערים ובסימן תוצרת כחול-לבן, והלוואי שמדינת הרווחה שלנו תיזום ותאפשר את זה.

רויטל סויד: אסיים במילים המדויקות ביותר שנכתבו: "המקום הזה", חיים גורי: "יש אנשים שאינם יכולים להיות במקום הזה / צהוב להם מדי, ושקט – שאפשר להשתגע.

רויטל סויד: / יש אנשים שאלוהים גדול עליהם במדבר הזה – – – אנשים שנבהלים כשהם שומעים את הכוכבים בלילות – – – / אבל יש גם אנשים שנדבקים לשקט הזה, ואינם יכולים לשוב ולהיפרד ממנו".

רויטל סויד: אלה – יישארו כאן.

רויטל סויד: בבקשה, אפשרו לנו להישאר כאן.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש וחצי דקות היו לרשותך, אז אנא מכם.

מאיר כהן: באמת, אני מבקש.

רויטל סויד: היינו צריכים לבחון את זה קודם.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודה, בבקשה.

מאיר כהן: באמת, לא צריך להפעיל שעון.

איימן עודה: מכובדי היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, בשבוע שעבר חבר הכנסת סמוטריץ, עם חיוך גזעני ומכוער, אמר לנו: תראה לי ערבי אחד שעבר בפסיכומטרי.

איימן עודה: נניח לזה שאולי אתה לא יודע שבפסיכומטרי אין ציון "עבר"; אבל מה שאתה יודע ורואה היטב זה המספר ההולך וגדל של הסטודנטיות הערביות והסטודנטים הערבים באקדמיה, ואתה משקשק מפחד.

איימן עודה: הם מצליחות ומצליחים למרות כל המכשולים שהמדינה שמה להם.

איימן עודה: גישתך דומה באופן מזעזע לנומרוס קלאוזוס בימים האפלים של אירופה, כשהגבילו את מספר הסטודנטים היהודים.

איימן עודה: אני רוצה לפנות ישירות אל כל הסטודנטיות הערביות והסטודנטים הערבים: המשיכו בדרככם.

איימן עודה: הראו לכל השונאים את תרבותנו היפה.

איימן עודה: מחקו לגזענים את החיוך המכוער מהפנים, כי אני בטוח שאמירות אלה רק מדרבנות אתכם להגיע ולכבוש פסגות חדשות גבוהות יותר ויותר.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית).

איימן עודה: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת אבו עראר.

אלעזר שטרן: זה בלי התראה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: אתה יודע שאתה הרצת אותנו 60 שניות, אז תקפיד, כי אתנו הקפדת.

אלעזר שטרן: אחלה נקמה.

אלעזר שטרן: יום חקלאות בכנסת היה אמור להיות יום חג, ולא היא: ראינו את התוצרת והתמלאנו גאווה; שמענו את החקלאים ונחמץ לבנו.

אלעזר שטרן: ברשותכם, חברי, אני מבקש לקרוא את סיפורו של חברי ליישוב הושעיה, יאיר בר-עזר, חקלאי בן חקלאי: כנסת נכבדה, חקלאים ואנשי תנועות ההתיישבות, אנו, משפחת בר-עזר, מכפר-חסידים, דור שני ושלישי של חקלאים ובוני הארץ.

אלעזר שטרן: סבא וסבתא ראובני, ממקימי כפר-חיטים בשנת 1923, הצטרפו לכפר-חסידים בשנת 1931, והיו מראשוני שומרי שנת שמיטה בארץ-ישראל.

אלעזר שטרן: המשיכו את דרכם במשק החקלאי אמי עליזה, זיכרונה לברכה, ואבי אברהם, ייבדל לחיים ארוכים – שיושב גם הוא כאן.

אלעזר שטרן: אבי הגיע לאחר "ליל הבדולח" יחד עם בית-היתומים מפרנקפורט לכפר-הנוער הדתי בכפר-חסידים.

אלעזר שטרן: הוא וחבריו הקימו את כפר-דרום בנגב במסגרת עליית 11 הנקודות בשנת 1946.

אלעזר שטרן: אני, בן הדור השלישי, יאיר בר-עזר, ממשיך את דרכם במשק החקלאי בכפר-חסידים.

אלעזר שטרן: במשק רפת חלב מהגדולות במשק המושבים בישראל וגידולי מספוא לבעלי-החיים – הכול מתוך תפיסת עולם ירוקה ומחזור.

אלעזר שטרן: במסגרת זו אנו בין ראשוני יצרני החשמל הסולרי בישראל.

אלעזר שטרן: המשק משקיע בחדשנות ובקדמה בחקלאות והולך לפני המחנה במיזמים ופיתוחים בתחום הרפת.

אלעזר שטרן: אנו, כחקלאים במדינת ישראל, גאים לשמש חלון ראווה לקשרים בין-לאומיים בתחום החקלאות והמיכון החקלאי.

אלעזר שטרן: אנו גאים להיות יצרני חלב איכותי המאפשר ביטחון תזונתי לתושבי המדינה.

אלעזר שטרן: אנו מאמינים בעשייה חקלאית, בעבודת ידיים, בטכנולוגיה חכמה ובהבנת האדמה.

אלעזר שטרן: אנו מגדלים דור המשך שבשעה זו נמצא בחזית הצבאית, בעשייה החינוכית ובשלבי חיים שונים מתוך תקווה לשילובם בעתיד במשק החקלאי.

אלעזר שטרן: אנו מאמינים ומקווים שמדינת ישראל תדע ותשכיל לשמור על החקלאות כפי שהחקלאות שומרת עליה כל השנים ותעריך את הידע, החידושים והקדמה שהיא מביאה לתחום החקלאות העולמי.

אלעזר שטרן: נסיים בברכה שתהיה ארצנו ארץ זבת חלב ודבש, כי בידינו הדבר.

אלעזר שטרן: אני מבקש לשלוח מכאן בשמו של יאיר, ואני מצטרף, איחולי רפואה שלמה ליואב צור, רפתן ואביו של איתמר ז"ל, שנפל במלחמת לבנון השנייה, מבאר-טוביה.

אלעזר שטרן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת סבטלובה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום ראשון האחרון אירעה תאונת דרכים בכביש 31, המחבר את באר-שבע לערד, כביש שמתבצעות בו עבודות כדי להרחיב את הכביש.

טלב אבו עראר: הכביש הזה נקרא "כביש המוות".

טלב אבו עראר: לא עובר שבוע שלא תארע שם תאונה, מזה שאין אמצעי בטיחות מפני העבודות שמתבצעות שם – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט בצד שמאל.

טלב אבו עראר: – – וגם כניסות ליישובים הסמוכים – לחורה אין כניסות.

טלב אבו עראר: לא מוסדרות כניסות שם ליישובים האלה, דבר שגורם להרבה תאונות.

טלב אבו עראר: אני רוצה לציין בפני חברי הכנסת שעל-פי דוח מבקר המדינה, משרד התחבורה והמשטרה אחראים לכישלון המתמשך בטיפול בתאונות הדרכים.

טלב אבו עראר: ולכן, לא יכול להיות שתארע תאונה שבה יאבדו את חייהם שני אחים, תאומים צעירים, בני 22, עימאד ובסאם אבו סוויט, מיישוב סמוך לחורה.

טלב אבו עראר: לכן, אנחנו מבקשים להציב שם אמצעי בטיחות, שיבטיח שהנסיעה שם תהיה בטוחה.

טלב אבו עראר: זה מה שאנחנו מבקשים משר התחבורה.

טלב אבו עראר: תודה.

טלי פלוסקוב: רק צריך לציין – – – של שיפוץ הכביש.

טלי פלוסקוב: זה קרה בזמן – – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אחריו – באסל גטאס, חבר הכנסת.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לקרוא מדבריו של חזי דניאל ממושב אחיטוב.

יוסי יונה: חזי דניאל כותב כך: אני, חזי דניאל, ממושב אחיטוב שבעמק-חפר, בן 62, דור שני לחקלאים עולי עיראק.

יוסי יונה: אני מגדל מלפפונים בחממות זה 40 שנה.

יוסי יונה: כחקלאי אני מצדיע בגאווה למושב, שהחל מאדמת בור זרועת קוצים עם עולים חדשים שמקצוע החקלאות היה זר להם והגיע להיות ליישוב שמספק כ-60% מצריכת המלפפונים במדינת ישראל.

יוסי יונה: המסלול הקשה של עבודת כפיים, מחסור באמצעים, סביבה עוינת ואיומים ביטחוניים לא הרתיעו את העולים ולא ריפו את ידיהם מלהתמיד בעבודת האדמה ולהוסיף כל שנה נדבך לביסוס המושב כמרכז חקלאי מובהק שרוב תושביו מתפרנסים מחקלאות.

יוסי יונה: לדאבוננו – כותב חזי דניאל – הלכה והתפתחה בתקופה האחרונה תפיסה כלכלית קרה של ראיית עלות–תועלת בלבד, תוך התעלמות מהחזון של עם שיודע לספק לעצמו את מזונו ואת ביטחונו.

יוסי יונה: הראייה הכללית הזאת – הוא ממשיך וכותב – של הסתמכות על מגדלים מחו"ל, מסוכנת לביטחון התזונתי ויש לשנותה מייד, בטרם יהיה מאוחר מדי.

יוסי יונה: במקום לטפח את החקלאות הישראלית רואים את הפתרון בחקלאות שמעבר לים.

יוסי יונה: ראוי שאותם קובעי מדיניות יתלוו לתלמידי עמק-חפר, המבקרים אצלנו במושב ומבינים את ערכה של החקלאות, וילמדו מהם דבר או שניים.

יוסי יונה: דבריו של חזי דניאל ממושב אחיטוב שבעמק, שמופנים לכולנו, ובעיקר לממשלת ישראל ולשר החקלאות, שיושב עמנו כאן.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת גטאס.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

באסל גטאס: – – –?

מאיר כהן: כן, כן.

באסל גטאס: לפחות – – – לבטא את השם שלי.

מאיר כהן: באסל גטאס.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, ב-20 באוקטובר שלוש סטודנטיות ערביות שלומדות לתואר שני במגמה לניהול מלכ"רים באוניברסיטה העברית היו בדרכן ארצה מבלגרד בטיסת "ארקיע" 388iz.

באסל גטאס: הן הגיעו לבידוק הביטחוני.

באסל גטאס: כשהגיע התור שלהן לקחו אותן הצדה.

באסל גטאס: חיכו אנשי הביטחון עד שגמרו את הבידוק של כל הנוסעים, ואז התחיל המסע המעליב, המשפיל, שכלל את הכנסתן לחדרים, כל אחת לחדר אחר – שלושתן: ראנא מעכו, רים מכפר-כנא וסירין מירושלים.

באסל גטאס: כתבה לי אחת מהן: הדברים המשיכו להסתבך כך שהוכנסנו כל אחת לחדר כדי לעבור בידוק – חודרני, פולשני ומשפיל בלשון המעטה.

באסל גטאס: הבידוק כלל נגיעה באזורים אינטימיים בגוף, הורדת מכנסיים ואף הורדת חזייה.

באסל גטאס: אני התנגדתי להורדה של החזייה שלי ואמרתי שאינני מוכנה לעשות כך.

באסל גטאס: הבחורה שעשתה את הבידוק מסרה את זה לקב"ט, בחור בשם רונן.

באסל גטאס: הוא אמר במפורש: את לא מורידה את החזייה – את לא עולה למטוס.

באסל גטאס: בלית ברירה ומחוסר אונים מוחלט נאלצנו לציית לפקודה.

באסל גטאס: זה לא הסתיים כאן.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אחרי סיום הבידוק המשפיל הזה לקחו אותי – את שלושתן – רבע שעה לפני העלייה למטוס, והעלו אותנו למטוס לפני כל הנוסעים.

באסל גטאס: הושיבו אותן באחורי המטוס עם מאבטחת שישבה לידן כל הטיסה.

באסל גטאס: הבטיחו להן שהתיקים שלהן נבדקו ויעלו אתן למטוס.

באסל גטאס: הן הגיעו לנמל-התעופה בתל-אביב וגילו שהתיקים אינם.

באסל גטאס: המסע הזה נמשך עד לפני יומיים, שאז הוחזרו להן התיקים.

מאיר כהן: תודה רבה.

באסל גטאס: אני אומר לכם, אלה הפנים האמיתיות של ניהול היחסים עם האוכלוסייה הערבית, באופן שהוא לא מוסרי ולא חוקי.

באסל גטאס: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מאיר כהן: אחריו יסכם חבר הכנסת פורר.

מאיר כהן: אני מבקש לעשות את זה במסגרת הזמן של דקה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עצוב לי לראות את מה שקורה כאן בשבועות האחרונים.

מיקי לוי: ממשלת ישראל מנהלת את המדינה כמו קרקס, במין מופע אקרובטי, לולייני, חסר כל תכלית.

מיקי לוי: זה אפילו לא יפה לעיניים כמו מופע אקרובטי, זה סתם מביך.

מיקי לוי: מצהירים הצהרות, מחליטים החלטות, מחוקקים חוקים, ומכלים את הזמן היקר של הבית הזה, זמן קדוש שהציבור העניק לנו כדי לעבוד עבורו, ובלי למצמץ, אחרי תקופה קצרה מבטלים הכול בגלל שיקולים פוליטיים צרים וציניים.

מיקי לוי: תראו את רשימת הקלון הזאת: חוקקתם את חוק השוויון בנטל – ביטלתם; חוקקתם את חוק המשילות – ביטלתם; חוקקתם את חוק הספרים – ביטלתם; הקמתם את רשות האשפוז – סגרתם; החובה של לימודי ליבה – ביטלתם; הגעתם להסדר היסטורי בכותל – ביטלתם; החלטתם על תוכנית לחיזוק יישובי הצפון וביטלתם את התקציב.

מיקי לוי: ועכשיו, אחרי שהחלטתם על סגירת רשות השידור והקמת התאגיד, אחרי שבזבזתם מאות-מיליוני שקלים מכספו של הציבור, אתם פועלים לביטולו, והכול מתוך גחמות אישיות, עם תירוצים שהיו מביישים ילדים בגן, ואפילו בכיתה א'.

מיקי לוי: פשוט בושה וחרפה, אין לי מילים אחרות.

מיקי לוי: אתם עסוקים בעצמכם.

מיקי לוי: האזרחים והבעיות שלהם פשוט לא מעניינים אתכם.

מיקי לוי: טרור משתולל, צפיפות בכיתות, עומס בבתי-החולים, עוני, פערים, חוסר שוויון, משבר דיור, משבר חקלאות, יוקר המחיה – כלום לא מעניין אתכם.

מיקי לוי: מה כן?

מיקי לוי: שבועות אתם מתעסקים בתאגיד, מה יכתבו או מה יאמרו עליכם ובאיזה כתבה בערוץ טלוויזיה שעוד לא קם ידווחו עליכם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, זה פשוט מביש.

מיקי לוי: לאיזה שפל נוסף הממשלה הזאת עוד תוריד אותנו?

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: בעוד שעה קלה נציין 15 שנה להירצחו של האלוף במילואים – לא במילואים: של האלוף, זכרו לברכה, רחבעם זאבי – גנדי.

עודד פורר: לצערי, יש פה כמה חברי כנסת שקצת התבלבלו ושכחו שאנחנו הרשות המחוקקת.

עודד פורר: הם החליטו שהם גם החוקרים, גם השופטים ואולי גם הקברנים.

עודד פורר: אז, חברים, יום הזיכרון הזה הוא לזכרו של שר שנרצח בעת מילוי תפקידו, מפני שהוא היה שר בממשלת ישראל, ולא משום סיבה אחרת.

עודד פורר: כל הקריאות המטופשות והמעליבות להחרים את יום הזיכרון הזה הן פשוט מבישות, בעיקר כשהן מגיעות מאנשים שמוכנים ללכת ולכתת רגליהם כדי להיפגש עם זה שאיפה שהוא חי היום, במוקטעה, הסתתרו רוצחיו של השר זאבי, והוא עוד משלם להם עד היום את האתנן כשהם יושבים בכלא, כשם שהוא משלם לשאר משפחות המחבלים.

עודד פורר: לכן, אני גאה שהכנסת בסופו של דבר בהחלט מתעלמת מכל הקשקושים האלה ותציין היום 15 שנה להירצחו של גנדי.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ציון יום החקלאות וההתיישבות

מאיר כהן: אנחנו עוברים לציון יום החקלאות, הצעות לסדר-היום מס' 4715, 3488, 4737, 4747, 4748, 4755, 4760 ו-4761.

מאיר כהן: חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו פותחים דיון מיוחד לציון יום החקלאות וההתיישבות.

מאיר כהן: אנחנו מורגלים בכך שהעיסוק בחקלאות מוגדר כעבודת האדמה.

מאיר כהן: אבל ההתיישבות זכתה זה מכבר לכינוי "גאולת הקרקע" או "גאולת האדמה", ולפיכך יש קשר בין שתיהן.

מאיר כהן: זאת כמו זאת מבטאות באופן מעשי את החיבור שלנו, בני-האדם, אל הקרקע, אל הסביבה ואל מחזור הטבע באופן בלתי אמצעי.

מאיר כהן: החקלאות וההתיישבות, שאנחנו מצדיעים היום לעוסקים בהן במסירות, הן למעשה דרכים שונות של עבודת האדמה.

מאיר כהן: הן קרובות זו לזו ולעתים האחת כרוכה בחברתה, כי במקום שבו זורעים, נוטעים ושותלים צומח גם דופק של חיים.

מאיר כהן: החקלאות וההתיישבות אינן רק ענפים חיוניים לשני היסודות של קיומנו, אלא הן מהוות ביטוי מובהק של עשייה ציונית ממדרגה ראשונה.

מאיר כהן: ראוי שנוקיר כאן, בשם אזרחי ישראל, את העוסקים במלאכה הזאת, לעתים בתנאים קשים, תחת איומי טרור או פגעי מזג האוויר המתעתע.

מאיר כהן: תודה ליוזמי הדיון.

מאיר כהן: אני אזמין – ואני אקפיד, בבקשה, על חמש דקות, לא שנייה אחת יותר.

מאיר כהן: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שר החקלאות, חברי הכנסת, חברי החקלאים, אני רוצה להודות לכנסת על כל מרכיביה ולכל השותפים ליום החשוב הזה.

איתן ברושי: הדיון הזה מתקיים ביום החקלאות וההתיישבות בכנסת, ועל רקע העובדה שבשנים האחרונות מתנהלת מול עינינו לא פחות מאשר מלחמת חורמה נגד החקלאות ונגד החקלאים.

איתן ברושי: ומי מוביל את המלחמה הזאת, שמטרתה הסופית, כפי הנראה, היא חיסול החקלאות בישראל?

איתן ברושי: ממשלת ישראל בכבודה ובעצמה.

איתן ברושי: ממשלת ישראל, בדעה צלולה ובכוונה ברורה, מפקירה את החקלאים, מחסלת את החקלאות ומייבשת את הנגב והגליל.

איתן ברושי: ממשלת ישראל מרסקת את חקלאי ישראל על-ידי מדיניות עקבית של העדפת יבוא על פני תוצרת מקומית, העדפת הסוחר על פני המגדל והעדפת המתווך על פני היצרן.

איתן ברושי: שלושה נושאים עיקריים מעיקים על החקלאות וחונקים את החקלאים: עלויות הייצור, פערי התיווך והיבוא.

איתן ברושי: בשלושת התחומים הללו לממשלה יש השפעה ישירה, והיא אכן משפיעה – אך לרעת החקלאות ולרעת החקלאים.

איתן ברושי: בישראל החקלאות הטובה ביותר בעולם והחקלאים המאוימים ביותר.

איתן ברושי: יוקר המחיה לא מעסיק רק את פקידי האוצר; יוקר המחיה מדאיג את כולנו.

איתן ברושי: המחירים שהצרכן הישראלי משלם עבור תוצרת חקלאית גבוהים מדי, אולם הפתרון טמון בהורדה משמעותית של עלויות הייצור המקומי וצמצום פערי התיווך, שמגיעים לממדים הזויים.

איתן ברושי: עידוד היבוא מחסל את הייצור המקומי אך לא יביא לירידת מחירים.

איתן ברושי: כל הניסיונות שניסינו בחקיקה, שנועדו לקזז ברווחי העתק שגורפים הסוחרים והמתווכים על גבם של החקלאים ועל גבם של הצרכנים – כל הניסיונות האלה עלו בתוהו בגלל סרבנות הממשלה לקדם אותם.

איתן ברושי: במקום לדאוג לתכנון מסודר של המשק החקלאי, לשמור על ביטחון ובטיחות המזון של תושבי המדינה ולהבטיח את התקציב הדרוש, הממשלה מתנהלת מול החקלאים עם תקציב חסר, ללא מדיניות מוסדרת, והיא אף מעודדת יבוא.

איתן ברושי: משהו גדול השתבש כאן בשנים האחרונות.

איתן ברושי: היינו עם של סוחרים וצוענים, הגענו לארץ-ישראל על מנת לחיות ולהיות עם שמעבד את אדמתו ומייצר בעצמו.

איתן ברושי: היום אנו חוזים בסדר עדיפויות הפוך: בעלי רשתות השיווק, הסוחרים והיבואנים הם הגיבורים הלאומיים, והחקלאים והתעשיינים הפכו לאויבים ולחצר האחורית.

איתן ברושי: כשראש הממשלה ושריו מבקרים בחו"ל, המנגינה היא אחרת לגמרי.

איתן ברושי: כשהם בחו"ל הם לא מהססים להתפאר בחקלאות הישראלית ובהישגיה הטכנולוגיים האדירים.

איתן ברושי: ללא כל היסוס הם ממהרים לנכס לעצמם את ההישגים, שהם פרי השקעות של ממשלות קודמות.

איתן ברושי: רק לאחרונה שמענו את ראש הממשלה, בעת ביקורו באפריקה, משבח את החקלאות הישראלית וקוצר מחמאות בזכותה, בעוד שבארץ ממשלתו מחסלת אותה.

איתן ברושי: בעוד שעה קלה יתקיים במליאה דיון לזכרו של השר לשעבר אלוף רחבעם זאבי, גנדי, זיכרונו לברכה.

איתן ברושי: בניגוד לוויכוח סביב שער-הגיא, על תרומתו של גנדי להגנת הגליל העליון וקיבוץ מלכיה אין עוררין.

איתן ברושי: ב-15 במאי 1948, היום שבו קמה מדינת ישראל, לחמו במקום שבו יקום לימים קיבוץ מלכיה אנשי הגדוד הראשון של הפלמ"ח נגד המוני כנופיות "צבא ההצלה", שהתכוונו לפלוש מלבנון ומסוריה ולא לאפשר למדינת ישראל לקום.

איתן ברושי: לאחר קרב קשה, שגבה קורבנות רבים, נאלצו הפלמ"חניקים לסגת.

איתן ברושי: גנדי וחייליו, שנותרו אחרונים על הרכס, מחפים על נסיגת חבריהם.

איתן ברושי: גנדי לא שכח לאורך כל חייו את היום המר והנמהר ההוא ואת עשרות החללים שנותרו בשטח.

איתן ברושי: מלכיה הייתה בדמו.

איתן ברושי: היום קיבוץ מלכיה הוא פאר היצירה, ומתפרנס אך ורק מחקלאות, על גבול לבנון, צמוד לגדר.

איתן ברושי: קיבוץ מלכיה נאבק שנים – להיות או לחדול.

איתן ברושי: קיבוץ של חקלאות מצטיינת, שמפרנסת את חבריה בכבוד; מטעי פירות משובחים שחלק מתוצרתם מיוצא למדינות העולם, כרמי יין, גידולי שדה, לולי עופות לפיטום ועדר בקר לבשר.

איתן ברושי: שדות המרעה שלו משתרעים לאורך הגבול ממלכיה ועד מנרה.

איתן ברושי: מלכיה, כמו יישובים נוספים, היא מוצב קדמי של ישראל.

איתן ברושי: מתברר שהחקלאות משמשת עדיין אבן שואבת לאנשים צעירים, שמשלבים פרנסה ראויה, מצוינות בחקלאות וציונות בת ימינו.

איתן ברושי: אולם המדינה איננה תומכת; להפך, ניכר שהיא עושה כמיטב יכולתה להפריע ולהקשות.

איתן ברושי: אני שואל אתכם: מה היה אומר גנדי על כך שהממשלה מחריבה חלק ממורשתו?

איתן ברושי: איך אתם מעזים, ממשלת ישראל – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איתן ברושי: עוד משפט.

מאיר כהן: עוד משפט.

איתן ברושי: – – ביד אחת להנציחו וביד השנייה למוטט יישובים שעליהם הוא נלחם ושפך דם יחד עם חבריו לנשק?

איתן ברושי: רבותי, אמרתי וחזרתי ואמרתי בכל פורום אפשרי כי אין מדינה בלי חקלאות ואין חקלאות בלי חקלאים.

איתן ברושי: מאחר שלוחצים עלי לסיים, אני רוצה לומר לסיום – ואת הנאום המלא אנחנו נפיץ – אני רוצה לומר שראש הממשלה התחייב היום פעם נוספת לקיים דיון בממשלה, ואנחנו לא נוותר על הדיון ונרצה את המדיניות.

מאיר כהן: תודה רבה.

איתן ברושי: אם לא נוכל לקבל תשובות, נצא למאבק – שאיננו מקובל עלינו, אבל לא השארתם לנו ברירה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לסיום: אין מדינה ואין ציונות בלי התיישבות וחקלאות, ואין חקלאות ושמירת אדמות המדינה ומימוש הריבונות בארצנו – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איתן ברושי: – – בלי המושבים, הקיבוצים והחקלאות הפרטית.

איתן ברושי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, חקלאים יקרים, היה לי היום יום מרגש לראות את כל החקלאים ואת כל הדיונים.

חיים ילין: אבל, כבוד השר, לפני כמה חודשים רצינו לעשות את יום החקלאות, ואיתן ברושי בא ואמר: השר נוסע לסין, בואו נדחה, כדי שהוא יהיה.

חיים ילין: דחינו.

חיים ילין: לא ראיתי אותך היום בשום דיון.

חיים ילין: היום שלך, היום שבו אתה צריך לייצג את החקלאים, היום שבו הבאנו את כל החקלאות לפה, את פאר היצירה של מדינת ישראל – ואתה לא שותף לו.

חיים ילין: מה אנחנו החקלאים צריכים לחשוב?

חיים ילין: באמת, אני אומר לך את זה עכשיו; מהיום הראשון שאני פה אמרתי, אני מנסה כל הזמן למצוא פסיק, משהו שאני יכול לפרגן.

חיים ילין: באמת, נמאס לי כבר כל הזמן לצעוק את הזעקה הזאת כאילו שהכול רע.

חיים ילין: אבל הכול רע בחקלאות, וכשצריך להתמודד מול החקלאים, כבוד השר, אני חושב שאתה צריך להיות בדיונים.

חיים ילין: תבחר לך דיון שהוא משמעותי מבחינתך, תראה אותו, תסתכל, תהיה שם, תחוש מה שקורה שם, לא יותר מדי.

חיים ילין: אבל דחינו את הדיון ליום הזה, ולא היית אתנו.

חיים ילין: ולפני שעה קלה באודיטוריום – מי היה?

חיים ילין: ראש הממשלה.

חיים ילין: הוא, יש לו זמן לבוא, עשר דקות, רבע שעה, ואני חייב להגיד: התרשמתי.

חיים ילין: התרשמתי שלפחות יש ראש ממשלה שהוא בעד החקלאות.

חיים ילין: מה הוא עושה אתה – זה כבר סיפור אחר, אבל הוא לפחות לא מתנכל לה.

חיים ילין: אבל באותה תקופה שלו, באותן שבע שנים שלו, שמונה שנים שלו, החקלאות רק דועכת.

חיים ילין: אני מאוד מקווה שהדיון שהוא התחייב לו באמת יתקיים.

חיים ילין: לאורך כל היום שמענו את חברי הכנסת מהקואליציה.

חיים ילין: האמינו לי, ענת ברקו היום בוועדת חוץ וביטחון, חברת הכנסת, נתנה נאום – אני מוריד את הכובע בפניה.

חיים ילין: ענת, באמת, מכל הלב אני אומר לך את זה.

חיים ילין: אבל שני החוקים, שני הנושאים שלי, כמו שאמרתי לך, שני החוקים – פערי תיווך וסימון תוצרת כחול-לבן – הם לא עברו פה.

חיים ילין: ואני אומר לך עכשיו, בגלל שהחקלאים והחקלאות יותר חשובים ממני ויותר חשובים מכל מפלגה במדינת ישראל, כי החקלאות והחקלאים הקימו את המדינה, אני מעביר את שני החוקים האלה כמו שהם אלייך.

חיים ילין: לא רוצה אותם, אני לא רוצה; אני רוצה שאת, בקואליציה – לא יסתכלו חיים ילין, אופוזיציה, לא ניתן לו – אני רוצה שאת, בקואליציה, תעבירי את החוקים האלה.

חיים ילין: הם חוקים שאת דיברת עליהם היום בוועדת חוץ וביטחון.

חיים ילין: הם חוקים שאת רוצה להעביר, על חלקם את גם חתומה.

חיים ילין: אני מעביר לך אותם.

ענת ברקו: אתה תעביר אותם – – –

חיים ילין: אני מבקש ממך, כולם שומעים פה: החוקים של פערי תיווך ושל סימון תוצרת ישראלית כחול-לבן עוברים לענת ברקו.

חיים ילין: זה מה שאת ביקשת, ואני נותן לך אותם.

חיים ילין: אני גם אחתים את החברים, אני אומר לך את זה, אבל בבקשה, תעבירו אותם.

חיים ילין: מאשימים את החקלאים בפערי התיווך.

חיים ילין: חברים, כשקונים מלפפון בשקל ועגבנייה ב-2 שקלים, חברה פרטית שאפילו חצי דונם לא מעבדת – מאבדת את עצמה לדעת, ומאבדת את החקלאים לדעת, ומוכרת לרשתות ב-5 שקלים – אותן רשתות שמונפקות.

חיים ילין: ואחרי זה משלמים פה 10 שקלים, ואומרים: אנחנו לא מרוויחים כלום.

חיים ילין: בטח, הרווח הוא בתוך החברה הפרטית, בתוך החברה הפרטית.

חיים ילין: אי-אפשר לבדוק שום דבר.

חיים ילין: אי-אפשר לבדוק.

חיים ילין: מאשימים את החקלאים.

חיים ילין: לכו לבנימינה, תראו את העגבניות שם; לכו לערבה, לפלפלים – בכל מקום.

חיים ילין: אתם כולכם אומרים: חיים, אתה צודק, החקלאים צודקים.

חיים ילין: מה עושים בשביל זה?

חיים ילין: לא תהיה מדינה בלי חקלאות.

חיים ילין: כבוד השר, אתה מתפאר; היית בסין, היית בהודו.

חיים ילין: גם ראש הממשלה היה.

חיים ילין: ודיברו על החקלאות במדינת ישראל.

חיים ילין: שלוש רגליים יש לחקלאות – ואני מסיים: קרקע, מים ומו"פ.

חיים ילין: קרקע – אנחנו יודעים להוציא מהאדמה הכול, כולל דשנים, ויכולים להוציא יבולים שאף אחד בעולם לא יודע להוציא; מים – אנחנו יודעים למחזר מים, ראשונים בעולם.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: חקלאים – החקלאים הכי טובים.

חיים ילין: מו"פ – חבר'ה, כל העולם רוצה לקנות מאתנו את המו"פ.

חיים ילין: יש לנו את החקלאות הטובה ביותר, שיכולה להאכיל את כל העולם, אבל בסוף לא יהיו חקלאים ולא נוכל למכור כלום.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חיים ילין: אנחנו יכולים להיות גשר לשלום, לאותן מדינות שזקוקות, לא רק למכור ב-12 מיליארד דולר נשק; גם חקלאות.

חיים ילין: יש לך פה דגל וגשר לכל מדינות ערב, לכל המדינות שאין בהן מה לאכול.

חיים ילין: תציע להן את הדבר הזה.

חיים ילין: החקלאות היא גשר לביטחון ולשלום.

חיים ילין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החקלאות, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת חיים ילין דיבר על פערי התיווך.

יצחק וקנין: אני הגשתי הצעה כבר לפני שש שנים, ואני רוצה לתת דוגמה מלפני עשר שנים.

יצחק וקנין: אני חושב שאפילו דיברתי עם שר החקלאות, ודיברתי עם שר האוצר הנוכחי, וגם עם שר האוצר הקודם, שהיה מהמפלגה שלך, כמדומני.

יצחק וקנין: אבל יש תפיסה מעוותת, ואני אתן את הדוגמה שכל מדינת ישראל מכירה: אין אזרח שלא מכיר את מחאת הקוטג'.

יצחק וקנין: אתם זוכרים את מחאת הקוטג'?

יצחק וקנין: זוכרים או לא זוכרים?

יצחק וקנין: אז אני אספר לכם מה היה בוועדה לפני שזה הגיע למה שזה הגיע.

יצחק וקנין: היו שני מוצרים בפיקוח, והיה דיון בנושא של חוק החלב בוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: כהרגלי, אני לא בא ונכנס בוועדה; יושב מתחילת הדיון ועד סופו.

יצחק וקנין: ואני זוכר את הדיון, וזה צריך להדליק נורה אדומה אצל שר האוצר, אצל ראש הממשלה, אצל כל אחד מאתנו.

יצחק וקנין: רבותי, המחיר המפוקח של הקוטג' היה 4.20 שקלים – אמרתי את זה כבר מאה פעמים – ושל הגבינה הלבנה 4.10 שקלים; מחיר – לא היה אפשר למכור את זה ביותר.

יצחק וקנין: אבל מה לעשות, היהודי מתוחכם.

יצחק וקנין: היהודי אומר: איך אני יכול לפרוץ את שני המוצרים שהם מאוד דומיננטיים על המדף?

יצחק וקנין: איך אני עושה מעשה שאני – בעצם, מכרו את "תנובה".

יצחק וקנין: אמרו: זו ההזדמנות שלנו להחזיר את כל הכסף שמכרנו.

יצחק וקנין: עשו מזה פשע וגם גזל, שני דברים ביחד.

יצחק וקנין: טוב, אני אומר בתוך הוועדה – יש פרוטוקולים, חבר'ה: מישהו פה רוצה לגזור קופון.

יצחק וקנין: מה זה שייך בכלל, לבטל את הפיקוח על שני המוצרים האלה?

יצחק וקנין: תשאירו אותם בפיקוח.

יצחק וקנין: אנחנו מחוקקים את החוק על הבלו; הקימו את "טרה" באזור נתיבות, ותהיה תחרות בין "שטראוס", "תנובה" ו"טרה".

יצחק וקנין: ואני אומר להם: חבר'ה, תשמעו טוב, מישהו פה גוזר קופון.

יצחק וקנין: מה קורה?

יצחק וקנין: עוברות שנתיים, ואנחנו לא שמים לב, כי אנחנו קונים את הקוטג', לוקחים ולא מסתכלים על המחיר – המחיר הגיע כמעט ל-8 שקלים.

יצחק וקנין: איך זה קרה?

יצחק וקנין: ואני אומר לך, אדוני השר, אתה יודע שאני אמרתי לך את הדברים, ואני אומר את זה, מתוך הבטן שלי אני אומר את זה: חברים, קחו 20 מוצרים – אתם כבר הגעתם לאיזו מסקנה, אתה ושר האוצר, בתקופה האחרונה, שאתם כן רוצים לשים חלק מהמוצרים בפיקוח.

יצחק וקנין: קחו את העגבנייה, קחו את המלפפון.

יצחק וקנין: החקלאי המסכן שמגדל אותם בשקל וחצי, עלות גידול, בשקל ו-80 אגורות, נגיד – יש תקופות שהוא מקבל 90 אגורות.

יצחק וקנין: איך הוא ישרוד, תגידו?

יצחק וקנין: איך?

יצחק וקנין: מי גוזר את הקופון?

יצחק וקנין: הקימו איזה חברת-בת, כמו שאמר ידידי חיים ילין, "שיווק הדרום", "שקמה", אני יודע, מה שאתם לא רוצים, והם עשו קרטל ביניהם.

יצחק וקנין: רודים בחקלאים, קונים את העגבניות במחיר הפסד לחקלאי, ואת המלפפון, ואת כל המוצרים, ועושים קופון.

יצחק וקנין: אני גידלתי שנים אבוקדו, ואני רוצה להגיד לכם שהחקלאי מקבל עליו, על תוצרת לחוץ-לארץ, בין 3.5 ל-4.20 שקלים – באחריות, מה שאני אומר – היום, על מה שהוא מייצא לחו"ל.

יצחק וקנין: על סוג ב' שמוכרים לנו בחנויות ב-18 ו-20 שקל הוא מקבל 2.60 שקלים.

יצחק וקנין: חברים, תבדקו את מה שאני אומר.

יצחק וקנין: זה לא פערי תיווך?

יצחק וקנין: החקלאי גורם לפערי התיווך?

יצחק וקנין: ואני אסיים במשהו שצריך להדיר שינה מעינינו: לפני כעשר שנים גם כן, באותה החלטה אומללה שמוציאים את מחירי המים ולוקחים אותם מוועדת הכספים ונותנים את זה לרשות המים – אנחנו באיזה מסלול שאני מקווה שמתכנסים למחיר מים, שעבדנו עליו קשה מאוד, שהוא יהיה כ-1.5 שקל בערך למים שפירים.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, חברים יקרים, זו שעה גורלית, ואם אנחנו לא נקבל החלטות ברורות, החקלאות לא תשרוד.

יצחק וקנין: ואני אומר לכם: אם אין חקלאות, אין מדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, בבקשה.

מאיר כהן: תודה לך על כך שדיברת ארבע וחצי דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, חמש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני, חברי השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, צריך להודות ולהעריך את היוזמים שיזמו את יום החקלאות בכנסת, ובעיקר אני חושב שצריך להעריך את העובדה שהגדירו נכון את היום כיום החקלאות ולא יום החקלאים.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שכולנו חוטאים לא מעט בשנים האחרונות בשיח סביב סוגיית החקלאות בארץ-ישראל, משום שאנחנו מתמקדים לא פעם בחקלאים.

בצלאל סמוטריץ': כמובן, יש בזה משהו אנושי, טבעי ומתבקש: פרנסה של אנשים.

בצלאל סמוטריץ': אין לזה סיכוי להצליח לעבור, חברי.

בצלאל סמוטריץ': יגידו לכם במידה לא מבוטלת של צדק:

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא נחזיק מדינה שלמה כבת-ערובה בשביל פרנסה של 200 חקלאים שיש להם לולים – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל כבת-ערובה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני הולך עוד רגע לענות.

בצלאל סמוטריץ': אבל האמת היא שאנחנו הרי מדברים על החקלאות בראש ובראשונה כערך, ומצבה של החקלאות במדינת ישראל, למרבה הצער, משקף משבר ערכי גדול בחיבור שלנו לציונות, לאדמה, לקרקע; החיבור הפשוט, הטבעי, הבריא, עוד הרבה לפני ה"פלסף" הפוליטי, האידיאולוגי, ימין–שמאל.

בצלאל סמוטריץ': אהבה פשוטה לקרקע, עם הידיים, ככה, שמתלכלכת עם היבלות בבוץ, באדמה, עם הטורייה והסנדלים, נרטבת בגשם, מרימה למעלה את העיניים ושמחה.

בצלאל סמוטריץ': החזון הציוני, הרוח הציונית שכל כך חסרה לנו זאת קודם כול החקלאות כערך.

בצלאל סמוטריץ': על גבי החקלאות כערך, החקלאות היא גם צורך ציוני, כורח ציוני, אמצעי ייצור להתיישבות פריפריאלית באזורי ספר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתרכזים כל היום בין גדרה לתל-אביב, בין גדרה לחדרה, וכולנו מדברים על הצורך לפתח את הפריפריה.

בצלאל סמוטריץ': יש מקומות, מה לעשות, שלא יגיעו אליהם המפעלים מחר בבוקר, כמה שנתאמץ כולנו – בערבה, בעוטף-עזה.

בצלאל סמוטריץ': שם חיים מחקלאות, והחקלאות נותנת את אותם אמצעי ייצור שמאפשרים להתיישבות הכפרית הכל-כך חשובה הזאת – ערכית וציונית ולאומית וביטחונית – את היכולת להתקיים, וזה שווה הרבה הרבה יותר מכסף.

בצלאל סמוטריץ': וכן, גם היום, בשנת 2016, הכסף לא יענה את הכול, הוא איננו חזות הכול.

בצלאל סמוטריץ': נקודה שלישית: אין שקר גדול יותר מלתלות את יוקר המחיה בחקלאות או בחקלאים.

בצלאל סמוטריץ': אני בטוח שאמרו כאן ודובר כאן היום בוועדות הרבות בכנסת על הפערים המטורפים, על פערי התיווך האדירים, בין הסכום הזעום באמת שמקבל החקלאי – לא בטוח שנשאר לו מזה בסוף משהו אחרי כל ההוצאות הגדולות שהוא הוציא – למה שאנחנו משלמים ברשתות.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לכם, באמת בכאב: היו לי רגשות מאוד מעורבים כשרמי לוי הדליק משואה ביום העצמאות.

בצלאל סמוטריץ': כביכול זה מאוד חברתי, מהפכה של הורדת מחירים, אבל על חשבון מי?

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה להיות גיבור גדול – תחתוך בעמלות שלך, תרוויח פחות; אבל אתה הורג את החקלאים, אתה הורג את היצרנים, אתה הורג את – אני לא רוצה לעשות כאן פרסומת עכשיו לפניות שקיבלתי, על השימורים.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, מי יכול להרשות לעצמו שלא להיות על המדפים בסופרים הגדולים?

שלי יחימוביץ': סמוטריץ, זה נורא קשה לי, אבל אני חייבת להסכים אתך.

שלי יחימוביץ': זה כרוך בייסורי נפש.

בצלאל סמוטריץ': טוב, תרשמו לכם: בפעם הראשונה חברת הכנסת יחימוביץ, עם המון המון ייסורי נפש, מסכימה אתי.

בצלאל סמוטריץ': יש כנראה עוד כמה פעמים.

חיים ילין: לא, אני מסכים לכל מילה.

חיים ילין: לכל מילה שאמרת אני מסכים.

בצלאל סמוטריץ': את השקר הזה אנחנו חייבים לנתץ.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אני קורא לך, אדוני שר החקלאות, פונה אליך, חברי היקר, שותפי, מעל הבמה הזאת: אמרתי קודם שהמשבר של החקלאות – אגב, נורא קל לנו, נורא נוח לנו לרוץ עכשיו אל הממשלה, וזה בסדר, דעותי בעניין ידועות.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי שזה משבר ערכי, אבל בסוף גם המנהיגות וגם המערכת הפוליטית חולות כנראה באותה מחלה ונמצאות באותו מקום שבו הציבור נמצא.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאם אנחנו רוצים להציל את החקלאות בטווח הארוך – אנחנו יכולים הרי לנהל כל הזמן קרבות מקומיים, קרבות נסיגה והשהיה מול הרפורמה הזאת והרפורמה הזאת, ואנחנו צריכים, ונעשה את זה.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב ששר החקלאות יודע מצוין – בחוק ההסדרים הקודם הוא, בחוכמה גדולה, טרפד את כל הרפורמות בפטם ובצאן שניסו להביא, וגם את חוק ההסדרים הזה, בעזרת השם, נעבור בלי גזירות, ואני מקווה שגם עם בשורות חשובות לחקלאות.

בצלאל סמוטריץ': אבל – – –

מאיר כהן: תודה.

זהבה גלאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל, אבל, אבל – זהבה, אבל אם אנחנו רוצים להצליח בטווח הארוך, אנחנו צריכים, אדוני שר החקלאות, ללכת למהלך חינוכי גדול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים להחזיר את מחנות העבודה בקיבוצים ובמושבים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא כלכלי, זה לא כדאי – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': – – אבל זה מהלך חינוכי אדיר שאנחנו צריכים לממן אותו; ואנחנו צריכים לצאת לקמפיין הסברתי אדיר שמדבר על החקלאות, שוב כערך, כערך לאומי וציוני.

בצלאל סמוטריץ': נייצר את המהפך התפיסתי הזה, תהיה לגיטימציה גם לממשלה ולכל מי שצריך, בפקידים – –

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': – – לייצר את הצעדים המעשיים הנדרשים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חיים ילין: זו מצווה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אתה מכיר את הרב טאו?

חיים ילין: זה מצווה לעבד את הקרקע.

בצלאל סמוטריץ': לעבד בעי"ן – – –

חיים ילין: אבל מה עושה הממשלה?

בצלאל סמוטריץ': מה עושה הממשלה?

חיים ילין: כלום.

חיים ילין: הורסת.

בצלאל סמוטריץ': מה עשית אתה כשהיית בממשלה לפני שנה וחצי?

זהבה גלאון: אם תדאגו לחקלאים כמו שאתם דואגים – – –

בצלאל סמוטריץ': חיים, כל מה שאני טוען – – –

חיים ילין: לא הייתי בממשלה.

חיים ילין: ידידי, שלושה יישובים על גבול מצרים אין להם מכסות מים.

חיים ילין: על מה אתה מדבר?

חיים ילין: שלהם.

חיים ילין: יישובים שלהם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: תודה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: גם שר החקלאות ברח, לא רק ראש הממשלה?

אילן גילאון: לרגע חשבתי שראש הממשלה, איזו הפתעה, מתעניין גם בחקלאות ולא רק בתקשורת, אבל אני רואה שההפתעה שלי הייתה מוגזמת בסופו של דבר.

חיים ילין: אילן, אבל הוא היה באודיטוריום, הוא בירך.

אילן גילאון: הוא היה.

אילן גילאון: בסדר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: אני, אדוני היושב-ראש, אתה יודע, למדתי שכאן, כאשר מציינים ומקדישים יום לנושא, סימן שהמצב של הנושא איננו טוב.

אילן גילאון: עוד לא הקדישו כאן – יום לבנקאים מעולם לא ראיתי, ולדברים שנמצאים ומשגשגים.

אילן גילאון: ולכן, אולי אני רוצה לפתוח כאן בבקשת סליחה ומחילה, אדוני, מן החקלאים.

אילן גילאון: בשבע השנים האחרונות, אדוני היושב-ראש, חוסלו 9,000 משקים, קרוב ל-10% מההיקף של המשקים במדינת ישראל – ירידה משמעותית, כבוד השר.

אילן גילאון: אבל בבית הזה יוצרים משברים על 40 משפחות בעמונה, לא על המשבר בחקלאות.

אילן גילאון: מיותר לציין, וזה כבר נאמר, שחקלאות היא תפיסת עולם, היא תודעה.

אילן גילאון: והנה, אדוני היושב-ראש, היהודי החדש, החקלאי, הזורע והנוטע, ניגף בפני היהודי הישן שהיום שולט בכיפה, מתווך.

אילן גילאון: הבעיה של החקלאות איננה בנקודה כזאת או אחרת, בהעסקת עובדים כך או אחרת, אלא במיקומה בסדר העדיפויות הלאומי במדינה שחותרת להיות מדינת מתווכים.

אילן גילאון: וצריך לומר את הדברים באופן אמיתי.

אילן גילאון: יושבים כאן אנשים צעירים מאוד שהוריהם הספיקו לדעת מהי חדוות היצירה, אדוני היושב-ראש; חדוות היצירה היא ביטחון תעסוקתי, יכולת להתפרנס בכבוד ולאהוב את מה שאתה עושה.

אילן גילאון: כל הזמן מתנגן לי בראש, ואני לא יכול להשתחרר מזה, מהשיר היפה של עלי מוהר, "שיעור מולדת", והוא אומר שם: "אז בבית-הספר / על הקיר תמונה / והאיכר חורש בה / את האדמה – – – האיכר יצמיח לנו לחם" – שים לב, אדוני, למה: לא כדי להרוויח בבורסה, אלא כדי, אדוני, "שנהיה גדולים".

אילן גילאון: הייתה תפיסה כזאת.

אילן גילאון: והדבר הזה פס מן העולם, משום שהעולם הישן חזר לשלוט בכיפה, ואין ערך לחקלאות היום.

אילן גילאון: אני מצטער, כן, אני מאמין בחקלאות מסובסדת.

אילן גילאון: מדינה שמבקשת כל הזמן, מתגדרת בנוצות ה-OECD – שתנהג כפי שנהוג ב-OECD, כמו בשווייץ, כמו בצרפת: חקלאות מסובסדת.

אילן גילאון: אבל בשיטה הקבועה שלכם, אדוני השר, של לשסות את אלה באלה, אתם מספרים לצרכנים שעלות המוצר שלהם היא תוצאה של מה שהחקלאים הגזלנים – הם שמרוויחים – – –

אורי אריאל: לא היה ולא נברא.

אילן גילאון: תן לי.

אורי אריאל: לא היה ולא נברא.

אילן גילאון: אי-אפשר לתקן עוול אחד ביצירת עוול אחר, אבל זוהי למעשה השיטה כל הזמן: סכסוך בין קבוצות, אחת בשנייה.

אילן גילאון: גאולת האדמה איננה בעקירת עצי זית אלא בנטיעה, בקדושת האדמה, אדוני היושב-ראש; היא לא בלהרוות אותה בדם אלא בלגדל עגבניות ומלפפונים.

אילן גילאון: חקלאות זאת תרבות, וצריך להתייחס אליה כמו לנושא של שמירת הטבע, ושימור אתרים, ותרבות וחינוך.

אילן גילאון: אבל הדברים האלה לא יכולים לקרות, משום שהכול פסאדה, הכול פוזה והכול קמל ונובל, כי הכול עניין של הסברה.

אילן גילאון: בפועל, ממשלת ישראל הנוכחית, אין לה עניין בדבר הזה, ולו היה לי הרבה יותר זמן הייתי מסביר הסבר אסטרטגי עמוק כמה חקלאות חשובה.

אילן גילאון: אני חושב שאנחנו עוד נשיב עטרה ליושנה, בימים האלה שבהם א"ד גורדון המודרני, א"ד גורדון החלוץ המודרני הנוכחי הוא ספסר וסרסור ומהמר, ולא חקלאי.

מאיר כהן: תודה רבה.

אילן גילאון: סליחה מכם.

אילן גילאון: עוד נשיב עטרה ליושנה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת שרן השכל – בבקשה, גברתי.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: במהלך השנה האחרונה למדתי להכיר את בעיות החקלאים מקרוב.

שרן השכל: הכרתי חקלאים רבים והתאהבתי בהם.

שרן השכל: התאהבתי בעיקר משום שראיתי להט רב וציונות בעיניהם, וגיליתי את אהבתם העמוקה והבלתי-ניתנת לערעור לעבודתם ואת החיבור המיוחד בינם לטבע ולאדמה.

שרן השכל: יחד עם זאת, ראיתי כאב רב.

שרן השכל: נוכחתי לראות כי מדובר בהזנחה של שנים, שמגיעה בימים אלו לשיא.

שרן השכל: ואני אולי חייבת לשתף אתכם שהיום זה באמת הגיע לשיא, כשנפגשתי בלשכה שלי עם חקלאי בן 70, שהיה עם דמעות בעיניים על מפעל שלו, מפעל העבודה שלו, של 40 שנה, שירד לטמיון, וזה פשוט שבר אותי.

שרן השכל: זהו שיא שבו אלפי חקלאים מאבדים את פרנסתם ונכסיהם, והכי כואב – את אדמתם, שהם, ולפעמים הוריהם או סביהם, עיבדו להקמת המדינה הצעירה ולתפארת ישראל.

שרן השכל: החקלאות איננה רק ביטחון תזונתי לאזרחי ישראל – ואנו חייבים לדעת שאנו מסוגלים לכלכל את עצמנו בעתות משבר; היא גם שמירה על אדמות מדינה, היא ביטחון תעסוקתי בצפון ובנגב, שמירה על גבולותינו וחיבור לאדמה שעליה אנו יושבים ולארץ שאנו אוהבים.

שרן השכל: ואתם, אלו שיושבים ביציע, מקור הגאווה הלאומית שלנו, אתכם אנו חברי הכנסת מזכירים בכל פגישה, ועדה בין-לאומית; בעבודה היומיומית שלכם אני משוויצה בפני חברי פרלמנט וחברי ממשלה בכל העולם.

שרן השכל: העבודה שלכם היא ההסברה הישראלית והאסטרטגיה שבעזרתה משרד החוץ מחבר בין מדינות וממשלות בכל העולם.

שרן השכל: את עיקרי הבעיות הניצבות בפני החקלאים ניתן למנות בכמה נקודות: התערבות ממשלתית שנוגסת בעסק שלכם, ביורוקרטיה שמערימה קשיים יומיומיים, מיסוי של כל מהלך וצעד שלכם וחוסר תחרות.

שרן השכל: המציאות הזאת יוצרת בעיה שפוגעת לא רק בחקלאים אלא גם בצרכנים: סיטונאים מכתיבים לחקלאים את הכללים; מועצה שהייתה אמורה להגן על הצרכנים והחקלאים אך בגדה בעקרונות שעליהם הוקמה היא חלק ממכשול בדרכם של החקלאים; מחירי מים לא אחידים וגבוהים; חוסר בכוח-אדם, ובעיות רבות נוספות.

שרן השכל: במהלך השנה האחרונה אני פועלת למציאת פתרונות, בעבודה משותפת עם החקלאים ועם המשרדים הרלוונטיים.

שרן השכל: הגיע הזמן לבטל את מועצת הצמחים המיותרת, שהפכה לחרב פיפיות נגד החקלאים.

שרן השכל: אני יודעת שלמועצה יש לוביסטים רבים גם בקרב חברי הכנסת, חלקם גם מקורבים לאנשים שמקבלים משכורות מהגוף הזה, אך הגיע הזמן לתת לחקלאים את חופש הבחירה.

שרן השכל: החופש הזה הוא מרחב נשימה; זה להגן עליהם מהגוף הזה, שאיש לא מעז לבוא ולפעול נגדו.

שרן השכל: יש שתי הצעות חוק שהגשתי, שעומדות בפני ועדת שרים לענייני חקיקה, ויביאו בשורה לחקלאים, ואני דורשת ממשרד החקלאות להעביר אותן ולהפסיק לדחות את הקץ.

שרן השכל: אינני חקלאית, אף-על-פי שעבדתי בחווה ואף עמדה בפני האופציה לנהל אותה.

שרן השכל: בחרתי שלא לעשות זאת ולבחור בנתיב אחר בחיי, כמו רבים אחרים בגילי, שלא מסתכלים על העסק הזה כאופציה עבורם היום; הוריהם אפילו משכנעים אותם לבחור במסלול חיים אחר מתוך פחד לעתיד כלכלי דל.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, חבר הכנסת ביטן.

שרן השכל: הגיע הזמן שנחזיר ונציב את מקצוע החקלאות לא רק כמקור הגאווה הלאומית שלנו, אלא גם כמקור שניתן להתפרנס ממנו בכבוד.

שרן השכל: אני שמחה ומברכת על היום המיוחד הזה, שנותן לחקלאים ולחקלאות מקום וביטוי, וזו הזדמנות בשבילי לומר לכם, החקלאים שביציע:

שרן השכל: אני עומדת לצדכם, ואעשה הכול על מנת לסייע ולהקל עליכם, על מנת שתוכלו להמשיך ולהיות מקור גאווה לכולנו.

שרן השכל: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה על הדיוק.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חמש דקות, אדוני.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אורחים, שמענו פה לאורך כל היום הרבה מאוד מילים יפות על חשיבות החקלאות, על חשיבות האחיזה בקרקע ועל חשיבות היכולת שלנו לייצר את המזון.

עודד פורר: אבל אני אומר, ואני רוצה גם לנצל את ההזדמנות שיושב פה שר החקלאות: תראה, אני חסיד השוק החופשי, ואני מאלה שנלחמים כמעט בכל התערבות ממשלתית, איפה שרק אפשר.

עודד פורר: בדרך כלל הממשלה, כשהיא מנהלת איזשהו משק, ברוב המקרים היא תעשה את זה לא טוב.

עודד פורר: השוק הפרטי יעשה את זה הרבה יותר טוב, כך אני סבור.

עודד פורר: אבל אתה לא יכול לקיים שוק חופשי אמיתי כשאין איזושהי ממשלה שמתערבת בנקודות שבהן יש כשל שוק, שבהן ברור שחייבים התערבות כדי שהעסק הזה יעבוד.

עודד פורר: וכשאני מסתכל – והסתובבתי היום גם בוועדות וגם בכינוסים, ואני גם מסתובב בשטח – כשאני רואה את החקלאים, אז אני מסתכל על ממוצע הגילים ומחפש את הדור הצעיר ושואל אותם: הבן שלך הולך לעסוק בחקלאות?

עודד פורר: אני נכד של חקלאי, וסבא שלי, שהיה פרדסן, הכריח את אבא שלי ללכת ללמוד משפטים.

עודד פורר: הוא אמר לו: אתה לא תצא כל יום החוצה ותסתכל לשמים – ירד גשם, לא ירד גשם.

אורי אריאל: מתי זה היה?

עודד פורר: לפני הרבה מאוד שנים.

עודד פורר: לפני הרבה מאוד שנים.

אלי אלאלוף: כשהיה גשם.

עודד פורר: כשהיה גשם, בדיוק.

עודד פורר: אבל אני מחפש לראות באיזה ענפי חקלאות כן יש דור המשך.

עודד פורר: אתה כן רואה דורות קצת יותר צעירים, ובדרך כלל, אדוני, אתה תראה את זה איפה שהענף מוסדר, איפה שברור ומצליחים לייצר איזושהי ודאות לדור ההמשך שיוכל להתפרנס.

עודד פורר: הוא לא יהפוך להיות מיליונר מהעניין הזה, אבל הוא יוכל בהחלט להתפרנס בכבוד.

עודד פורר: ואתה רואה את ענף החלב, וגם את ענף הביצים – אתה רואה שיש איזושהי המשכיות, יש יכולת לקיים את המשק הזה, מה שאתה לא רואה בהרבה מאוד ענפים אחרים.

אורי אריאל: – – –

עודד פורר: לכן אני אומר – אני סייגתי את זה קודם ואמרתי שבחלק מהמקרים נכון להתערב, המקרים שבהם אני רואה שיש כשל שוק ברור מצד אחד, ושאני חייב לייצר איזושהי שליטה ממשלתית בתחום של ביטחון מצד שני, אם זה ביטחון תזונתי או ביטחון אחר.

עודד פורר: אני לא חושב שצריך להפוך את כל שאר הענפים לענפים מוסדרים בהיבט הזה, אבל אני כן חושב שפתיחת השוק לאיזושהי תחרות מול יבוא עם יכולות, שאין לחקלאי הישראלי את היכולת להתמודד עם זה, תביא אותנו בסוף לסיטואציה שגם לא תהיה לנו חקלאות ישראלית בחלק מהתחומים וגם נפסיד את הביטחון התזונתי.

עודד פורר: פתאום, כשישביתו – לא עלינו, אני מקווה שזה לא יהיה – אבל פתאום שבוע אי-אפשר לייבא או אין טיסות או נסגר איזשהו נתיב, ואתה מוצא את עצמך בפני שוקת שבורה.

עודד פורר: הבינו את זה בתעשיות הביטחוניות, כמו שהבינו שיותר כלכלי אולי לקנות טנק מהמדף או לקנות כדורים מהמדף.

עודד פורר: אתה יכול לקנות את זה בכל מקום בעולם, אבל אתה מבין שיש מצבים שבהם אתה חייב שתהיה לך היכולת של הייצור העצמי הזה.

עודד פורר: זה נכון גם בחקלאות.

עודד פורר: מצד אחד, אני גם מסכן את הביטחון שלי עם ביטול המכסים כשאני לא מאפשר לחקלאי להתמודד מול המשק בחו"ל, ואני גם מפסיד באותם הסכמי סחר את היכולת שלי לעשות הסכם סחר עם חו"ל.

עודד פורר: נניח שאתה רוצה להוריד מכס על יבוא עגבניות – תחליט מול מי אתה עושה את זה.

עודד פורר: תקבל משהו בתמורה מול אותה מדינה שאתה הולך לעשות אתה את זה, כי היא ממסה אותך כשמייבאים מפה מוצרים אחרים.

עודד פורר: לכן, זה צריך להיות עניין שהוא דו-צדדי בהיבטים האלה.

עודד פורר: חשוב לי להדגיש: אני לא חושב שצריך להפוך את כל המשקים האחרים למשקים מוסדרים, אבל אני בהחלט חושב שאיפה שהעניין עובד לא חייבים התערבות, ובמקומות אחרים צריך לתת לחקלאים את היכולת להתמודד דווקא מול פערי התיווך ומול גורמים כאלה.

עודד פורר: אני דווקא אתן דוגמה של אי-יכולת לייצא – ובזה אני אסכם, אדוני.

עודד פורר: בעבר הייתה חברה ממשלתית ש-50 שנה התנהלה מצוין ומכרה את התוצרת החקלאית בחו"ל.

עודד פורר: בערוב ימיה היא באמת לא עבדה כמו שצריך.

אורי אריאל: מי זאת?

עודד פורר: "אגרקסקו", שניהלה אותה הממשלה.

עודד פורר: חיסלו את החברה.

אורי אריאל: לא, לא.

עודד פורר: לא משנה.

עודד פורר: היא הייתה בשליטה עם הזנה של כסף מהממשלה.

עודד פורר: חיסלו את העסק הזה ואת היכולת לייצא בצורה מאורגנת, ונותנים היום, כדי לייצא את התוצרת החקלאית, להתמודד מול ספקים וקניינים שיודעים שהם יכולים להחזיק אותך בגרון, כי העגבנייה שלך עוד מעט נרקבת, או מוצר חקלאי אחר שאתה רוצה לייצא.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עודד פורר: יש מקומות שעל הממשלה להתערב, והחקלאות היא אחד המקומות האלה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה, ואחריו ישיב שר החקלאות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, שמענו היום את זעקתכם, את זעקת החקלאים מכל רחבי המדינה, ולא שמענו את צעקתם של החקלאים מהמגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם, אני בא, אדוני השר, מהיישוב עראבה, שנקרא עראבת-אלבטוף, על-שם בקעת בית-נטופה, על-שם סהל-אלבטוף, שמשתרעת על כ-40,000 דונם.

אוסאמה סעדי: הוא היה יישוב חקלאי למהדרין, והיום הוא הפך – וזה טוב – ליישוב של אקדמאים, במקום הראשון בעולם; חבר הכנסת אלי אלאלוף, מקום ראשון בעולם מבחינת מספר הרופאים ביחס למספר התושבים.

אוסאמה סעדי: העניין של החקלאות הפך למשהו שולי לא רק בעראבה אלא בכל המגזר.

אוסאמה סעדי: לפי הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, רק כ-3% מהמועסקים במגזר הערבי חיים ומתפרנסים מהחקלאות.

אוסאמה סעדי: סהל-אלבטוף – בקעת בית-נטופה – סובלת מבעיות רבות; אדוני השר, אתה מכיר את חלקן.

אוסאמה סעדי: בעיה חריפה אחת היא ההצפה בעונת החורף, ואז החקלאים לא יכולים להשתמש בשטחים האלה, וגם לא יכולים להשתמש במים.

אוסאמה סעדי: יש שם המוביל הארצי, שנבנה והוקם על אדמה שהופקעה מהיישובים הסמוכים לסהל-אלבטוף, באורך 17 קילומטר, ברוחב 90 מטר.

אוסאמה סעדי: המוביל הארצי מוביל את המים מהכינרת לדרום, אבל ראו זה פלא – החקלאים בסהל-אלבטוף, בבקעת בית-נטופה, לא רשאים ולא יכולים להשתמש במים האלה לחקלאות, ולכן יש בעיות של מכסות מים.

אוסאמה סעדי: כמעט אין חקלאות היום בבקעת בית-נטופה.

אוסאמה סעדי: לאחרונה, אדוני השר, פניתי אליך במכתבים שלא רק שאין מים ואין מכסות מים, עכשיו גם יש בעיות שכאשר בכל זאת החקלאים נוטעים גידולים שלא צריכים מים, כמו אבטיח, למשל, ואז הם משקיעים את כל המשאבים שלהם במשך חודשים בגידול גידולים כאלה, עכשיו נפלה צרה אחת גדולה עליהם, אדוני השר, ואתה יודע את זה, בצורת חזירי בר, שמגיעים בלילות והורסים בבת-אחת את כל היבול שלהם, וכל ההשקעה שלהם יורדת לטמיון.

אוסאמה סעדי: אני מבקש מכבודך, כבוד השר, באמת.

אוסאמה סעדי: פניתי אליך ואנחנו קיבלנו תשובה שהתופעה הזאת ידועה ורשות הטבע והגנים מטפלת בזה, אבל זה לא מנחם את החקלאים.

אוסאמה סעדי: בעיה אחרת היא בעיית הדיג, במיוחד בפוריידיס, בג'סר-א-זרקא, בעכו, בנהריה, בחיפה, וגם הבעיה הזאת מוכרת לך.

אוסאמה סעדי: כל הענף הזה של הדיג נמצא אצלך.

אוסאמה סעדי: הדייגים פנו אליך וקיימנו כמה דיונים גם בעניין הזה, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: ולכן, אני אומר, החקלאות במדינה בכלל סובלת מקשיים והחקלאים במדינה סובלים מקשיים ומבעיות.

אוסאמה סעדי: קל וחומר, אדוני השר, החקלאים במגזר הערבי.

אוסאמה סעדי: אני פונה אליך לקחת את העניינים לידיים ולטפל במצוקה ובזעקה של החקלאים הערבים.

אוסאמה סעדי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ישיב שר החקלאות, השר אורי אריאל.

מאיר כהן: בבקשה.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביקשתי מיושב-ראש הכנסת לענות במועד אחר כדי שלא לפגוע בטקס הממלכתי לזכרו של האלוף רחבעם זאבי ז"ל, אבל תקנון הכנסת לא מאפשר זאת, ולכן אענה בדיוק במשך ארבע דקות, לא יותר, אולי פחות, על מנת לכבד את המעמד ואת האורחים ואת המשפחה.

אורי אריאל: אני רוצה להודות לחברי הכנסת וקנין, ברושי, ילין, בן ראובן ובר-לב על שיזמו את היום הזה.

אורי אריאל: טוב עשו, וברוך השם, היום הזה מתקיים יחד עם מועצת הצמחים ומועצת החלב, שאתם סיירתי אתמול במשך שעות רבות כדי להכיר יותר טוב וללמוד.

אורי אריאל: מי שאומר, כפי שנאמר פה על-ידי שני דוברים, לא יותר – שני דוברים – שיש ניסיון זדוני לחלק ולשסות ולהרוס את החקלאות, הוא איש זדון ומדון שלא מעניין אותו לא החקלאות ולא החקלאים.

אורי אריאל: הממשלה הזאת לא פירקה את "אגרקסקו".

אורי אריאל: הממשלה הזאת היא שהורידה את המיסוי על עובדים זרים, שאף אחד מכם לא טרח להזכיר.

אורי אריאל: היא הודיע שהיא תיתן ב-2017, בשנת התקציב, חצי נקודת זיכוי לחקלאים, ועוד חצי נקודת זיכוי ב-2018.

אורי אריאל: אנחנו הודענו שנוריד את מחירי המים, מי "מקורות", המים השפירים, בשקל ב-2017.

אורי אריאל: אנחנו הגענו לסיכום עם התאחדות חקלאי ישראל על תמיכה ישירה, והלכנו עם זה לאוצר, אלא שלצערנו התאחדות חקלאי ישראל חזרה בה ולא נתנה את הגיבוי שהיה אולי – אולי – מאפשר את הסיכוי להגיע לתמיכה בכל הענפים שחבר הכנסת פורר ואחרים הזכירו שיכול להיות שיש בהם כשל שוק.

אורי אריאל: והתמיכה הישירה היא הדרך, לא התמיכה העקיפה; לא מכסים וכל שאר מיני ירקות.

עודד פורר: – – –

אורי אריאל: סליחה, אני לא אומר נגד דברים שאתה אמרת, אני אומר רק את דעתי; את עניות דעתי.

אורי אריאל: אנחנו הגענו למספרים שלא היו פה בארץ של עובדים זרים, לקרוב ל-25,000 עובדים זרים.

אורי אריאל: הוספנו עוד כ-600 עובדים זרים זמניים, ואפשר להגדיל את המכסה הזאת מסרי-לנקה לעוד.

אורי אריאל: והממשלה אישרה כמה פועלים שרוצים מיהודה ושומרון.

אורי אריאל: לא היה כדבר הזה.

אורי אריאל: מדובר על עשרות-אלפים.

אורי אריאל: אנחנו פנינו לאוצר לאשר ב-2017 חוק עידוד השקעות הון בחקלאות – מה שלא קיים, ומפלה את החקלאים מול התעשיינים, ההיי-טק ואחרים.

אורי אריאל: ואני מצפה מחר בוועדת הכספים – אני מקווה שיחד עם ידידי חבר הכנסת משה גפני וחברי הוועדה זה אכן יילקח ויהיה אחד הדגלים שהוועדה תוביל לקראת סיכום התקציב בדצמבר.

אורי אריאל: אנחנו נוסיף עשרות-מיליוני ליטרים למכסות החלב המתוכננות, ואותו דבר כנראה בביצים; זה עוד לא סוכם.

אורי אריאל: ביישובי הגדר בגבול הלבנון שאתם מדברים עליהם כבר הוספנו מכסות ביצים מעבר למכסות הרגילות, ולא מעט.

אורי אריאל: כל זה נעשה יחד עם ועדת הכלכלה, ועדת הכספים, חברי כנסת – אני לא מזכיר את כולם.

אורי אריאל: אני אדבר עוד חצי דקה בדיוק, לצערי הרב, כי יש לי דברים רבים להגיד לכם.

אורי אריאל: לא הזכיר אף אחד מהדוברים את מתווה הפלפל, שהצליח מאוד בערבה, ובעצם הציל חלק גדול מהחקלאים שם.

אורי אריאל: התחיל בזה קודמי, לא אני, אבל זה מגיע עכשיו לסיום, וזה עבד, וזה דגל נכון למקרי משבר, לא לכל יום.

אורי אריאל: המו"פ האזורי, שכולנו רצנו לסדר אותו, מ-2017, מהשנה הבאה, יהיה כולו במשרד החקלאות.

אורי אריאל: אין ריצות לאף אחד.

אורי אריאל: יש תקציב, והוא יגיע למו"פים האזוריים, וכן הלאה.

אורי אריאל: לצערי, אני נאלץ לסיים.

אורי אריאל: אני רוצה להגיד מילה על החקלאות ומילה על החקלאים.

אורי אריאל: החקלאות היא ערך; היא לא רק פרנסה, היא לא רק עבודה, היא ערך בפני עצמו.

אורי אריאל: מבחינתי, כאיש מאמין, מספיק לי לספור כמה מצוות יש בתורתנו שקשורות לחקלאים ולחקלאות: נטע רבעי, שמיטה, תרומות, מעשרות, ביכורים, ואפשר להמשיך – סריה שאף אחד פה לא יכול להתחרות במה שכבר תורתנו מלפני אלפי שנים נתנה לנו.

אורי אריאל: ומילה על החקלאים.

אורי אריאל: יש בהחלט תקווה בדברים שאמרתי ובדברים נוספים שאפשר יהיה לעשות יותר חקלאות ולהתפרנס בה יותר טוב.

אורי אריאל: אנחנו נעשה את המאמצים, יחד עם החקלאים קודם כול, כי הם האנשים הכי חשובים בסיפור הזה.

אורי אריאל: שמעתי את המכתבים שהוקראו פה ורשמתי.

אורי אריאל: אינני יכול לענות, אבל יש תוכנית מיוחדת לדרוזים.

אורי אריאל: חבר הכנסת חמד עמאר, יש תוכנית מיוחדת לדרוזים, ובתוכה יש גם פרק חקלאי שהוא מעבר לכל מה שמקבלים אחרים, ובצדק.

אורי אריאל: אני לא אומר את זה כי זה לא צודק.

אורי אריאל: זה צודק, זה נכון, וטוב כך לעשות.

אורי אריאל: אבל לא אענה עכשיו לכל אחד ואחד; היו פה בטח עשרה או 15 דוברים, לא אוכל לעשות את זה.

אורי אריאל: אני מבקש לגמור בפרשת בראשית שקראנו בשבת שעברה, הפרשה הראשונה בתורה.

אורי אריאל: "ויקח אלוקים את האדם ויניחהו בגן עדן לעבדה ולשמרה".

אורי אריאל: אומר על כך מדרש רבה, מדרש על ספר בראשית, ואני מצטט: "בשעה שברא הקדוש-ברוך-הוא את אדם הראשון נטלו והחזירו על כל אילני גן-עדן, ואמר לו: ראה מעשי כמה נאים ומשובחים הן, וכל מה שבראתי בשבילך בראתי.

אורי אריאל: תן דעתך שלא תקלקל ותחריב את עולמי, שאם קלקלת אין מי שיתקן אחריך".

אורי אריאל: כמה פשוט, כמה נכון, ואנחנו מצווים לעובדה ולשומרה, ובעזרת השם כך נעשה.

אורי אריאל: תודה לחקלאים.

אורי אריאל: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נודה לשר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, ואנחנו נעבור לישיבה מיוחדת לזכרו של השר – – –

קריאה: יש הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, טעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: טעות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: השר לא הציע פורמלית.

יולי יואל אדלשטיין: מה אתה מציע לעשות מבחינה פרוצדורלית?

אורי אריאל: מה שהמציעים רוצים.

אורי אריאל: אני מוכן להצטרף אליהם.

יולי יואל אדלשטיין: להסתפק בדברי השר?

יולי יואל אדלשטיין: לקיים דיון?

חיים ילין: מחר – – – בוועדת הכספים – – –

אורי אריאל: יהיה דיון מחר בוועדת הכספים.

חיים ילין: יש דיון בוועדת כספים.

חיים ילין: לא צריך כפילויות, חבל על הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השר מציע לקיים דיון בוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא קובעים לפני ההצבעה באיזו ועדה יתקיים הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע אם להסיר, כלומר להסתפק בדברי השר, או לקיים דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד – בעד בקשת השר לקיים דיון בוועדה, ומי שנגד – להסתפק בדברי השר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד – דיון בוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 34

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הנושא ציון יום החקלאות וההתיישבות יידון בוועדת הכספים.

יולי יואל אדלשטיין: יש הצעות אחרות?

יולי יואל אדלשטיין: בוועדת הכספים של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לחבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הכנסת.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הודעה זו אינה דורשת הצבעה.

): אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות האלה: מטעם סיעת כולנו – בוועדת החוקה, חוק ומשפט, במקום חבר הכנסת רועי פולקמן תכהן חברת הכנסת טלי פלוסקוב; בוועדת החוץ והביטחון, במקום חברת הכנסת מירב בן ארי תכהן חברת הכנסת רחל עזריה.

): תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים ישיבה מיוחדת של הכנסת לזכרו של שר התיירות וחבר הכנסת, האלוף במילואים רחבעם זאבי, גנדי, זיכרונו לברכה, במלאות 15 שנים להירצחו.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, חברי הממשלה, חברי הכנסת בהווה ובעבר, סגן מזכירת הכנסת, מנכ"ל הכנסת, שוטרים, סוהרים, נציגים ממשרד התיירות שנמצאים אתנו כאן ביציע, משפחת זאבי היקרה – הורגלנו כל השנים להתחיל את אזכור בני המשפחה ביעל, ואנחנו שולחים לה מכאן, בשם הכנסת כולה, רפואה שלמה, החלמה מהירה, בתקווה שעוד נזכה לראותה בטקסים ואירועים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: אבל גם לכל הנמצאים כאן, ודאי הילדים, הנכדים, שאר בני המשפחה, אנחנו אומרים תודה על שאתם מכבדים אותנו היום.

יולי יואל אדלשטיין: קהל נכבד, אבקש מחברי הכנסת ומכל הנמצאים ביציע לכבד את זכרו של רחבעם זאבי בדקת דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, הישיבה הזאת היא חלק מיום השנה לזכרו, המצוין היום, ל' בתשרי – יום הירצחו לפני 15 שנים של רחבעם זאבי, גנדי, לא הרחק מכאן, בירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: רחבעם זאבי היה שר בממשלת ישראל בשעה שנרצח בדם קר בידי חוליית מתנקשים מארגון "החזית העממית" בפתח חדרו במלון "היאט" לשעבר.

יולי יואל אדלשטיין: המרצחים בני העוולה ראו בו סמל שלטון, שייצג את כל מה שהם מתעבים ומטיפים נגדו: יהודי, ישראלי, פטריוט, אלוף בדימוס, לוחם ללא חת, מלח הארץ ואוהב הארץ הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא גילם באישיותו ובדרכו את כל מה שאויבינו ניסו, ועודם מנסים, לגדוע ולקרוא עליו מלחמת חורמה, "ג'יהאד".

יולי יואל אדלשטיין: גנדי נפל קורבן לשנאת יהודים ולשנאת ישראל, לטרור שביקש ומבקש להטיל אימתו על הציבור היהודי בישראל ובכל העולם.

יולי יואל אדלשטיין: למעשה, באותו בוקר מר ונמהר לא רק גנדי נפל חלל במערכה המתמשכת הזאת, אלא נפל דבר בישראל, פשוטו כמשמעו: היה זה מעשה הטרור כנגד הישראלי הבכיר ביותר שבוצע במהלך עשרות שנות הסכסוך העקוב מדם בינינו לבין הפלסטינים.

יולי יואל אדלשטיין: על כן, לא בכדי עשתה ישראל מאמץ עליון ובלתי מתפשר להעמיד לדין את הרוצחים ואת השותפים למעשה גם בחלוף שנים, שכן למרות שרצח הוא רצח במובן של חיי אדם, המשמעות של רצח זה הייתה כפולה ומכופלת, בהיותו קו שבר, בבחינת חציית קו אדום חמור.

יולי יואל אדלשטיין: כמדומני שאת כל אלה יש לראות בראש ובראשונה לנגד עינינו כאשר אנו מקיימים כאן ישיבה מיוחדת לזכרו.

יולי יואל אדלשטיין: לצד התפקיד הבכיר שמילא ולצד זכויותיו הרבות כמפקד בכיר בצה"ל, עתיר מבצעים נועזים, דרכו הפוליטית ותפיסתו האידיאולוגית של רחבעם זאבי היו שנויות במחלוקת עזה ומיקמו אותו בקצה הימני של הסקאלה הפוליטית.

יולי יואל אדלשטיין: רבים ראו בתפיסתו כזאת שנמצאת מחוץ או על גבול הלגיטימיות.

יולי יואל אדלשטיין: אין גם ספק שהוא סומן כמטרה להתנקשות בשל תפיסותיו הנחרצות הללו.

יולי יואל אדלשטיין: על אלו נוספו פרסומים שונים, שזכו לתהודה מחודשת בשנה החולפת, בדבר אורח חייו או בדבר התנהגויות אלו ואחרות שלו, פסולות על-פי הנטען, שאין לנו, כמובן, כל דרך לאמת אותן לאשורן שנים לאחר שהוא איננו עמנו.

יולי יואל אדלשטיין: כל מה שניתן לומר הוא שאילו אומתו הדברים, ולו מקצתם, ייתכן שהיה בהם כדי להטיל עליו צל כבד למדי.

יולי יואל אדלשטיין: לעתים אנו נדרשים, כאנשי ציבור, לקבל הכרעות מורכבות, והפעם אכן הייתה זו החלטה מורכבת, שכן מנגד אין עוררין על תרומתו הגדולה לישראל ולביטחונה, וגם על נסיבות הירצחו ומשמעות הרצח.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצדיעים אפוא היום למי שהקדיש את שנות חייו, רובן ככולן, למען העם הזה ולהגנתו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה אחד המפקדים המוכשרים, הנועזים והמקוריים בתולדות צה"ל, שהחל את דרכו בפלמ"ח והיה, בין היתר, יועץ ראש הממשלה יצחק רבין לענייני מודיעין ולטרור, אלוף פיקוד המרכז וראש אגף המבצעים.

יולי יואל אדלשטיין: על שמו של גנדי רשומות עשרות פעולות של מרדפים נגד מחבלים מסתננים בבקעת-הירדן.

יולי יואל אדלשטיין: זאבי, שגם שימש במשך עשור יושב-ראש הנהלת מוזיאון ארץ-ישראל בתל-אביב, היה בקי גדול בתולדות הארץ, איש ספר בנשמתו ומחובר בהווייתו לכל מרחבי הארץ הזאת ושביליה, וגם זו מורשת שראוי לנו להעריך ולהנחיל לדור הצעיר.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של האלוף במילואים, חבר הכנסת והשר רחבעם זאבי, ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי הכנסת, בני משפחת זאבי היקרים – ושוב, דרישת החלמה שלמה ומהירה לאם המשפחה יעל מכולנו.

בנימין נתניהו: אמרתי לפני שעתיים בהר-הרצל: יש עננה ויש אדמה.

בנימין נתניהו: ובכן, קודם כול העננה: הדברים שהוטחו בגנדי לאחרונה הכאיבו לכולנו, אבל בוודאי הם הכאיבו קודם כול לכם, בני המשפחה.

בנימין נתניהו: הם הכאיבו לא פחות כיוון שגנדי איננו אתנו כדי להגיב, כדי להשיב, כדי להגן על שמו.

בנימין נתניהו: הזכות לשם טוב שמורה לכל אחד – לפחות צריכה להיות שמורה לכל אחד – גם לחיים וגם למתים, ולכן אנחנו חייבים לנקוט משנה זהירות בבואנו לחרוץ את דינו של גנדי במעמד צד אחד, כי מגנדי נבצר למסור את גרסתו על מה שהיה או לא היה בדברים שפורסמו.

בנימין נתניהו: אבל כפי שאמרת, אדוני היושב-ראש, אין ויכוח על מה שגנדי עשה ברמה הלאומית, הצבאית, המדינית, כאן על האדמה, אדמת הארץ.

בנימין נתניהו: אסור למחוק את זכויותיו, את עשייתו הגדולה למען מדינת ישראל כלוחם מדור תש"ח, כמפקד בצה"ל, כאלוף, כמנהיג ציבור, כשר.

בנימין נתניהו: בציבור רחב מאוד, כשאנחנו באים לדבר על מורשת גנדי, זה לא על מורשת משנת הטרנספר שלו, שבאופן טבעי היא שנויה במחלוקת, בדין.

בנימין נתניהו: ביסודו של דבר, מורשת גנדי בעיני מתמקדת בדבר אחד – לדעתי לא רק בעיני: באהבתו הגדולה לארץ-ישראל ובבקיאותו הגדולה בתולדותיה.

בנימין נתניהו: גנדי כבש במו-רגליו את שבילי הארץ.

בנימין נתניהו: באותו להט כתב על קורותיה ומכמניה באלפי שנות היסטוריה יהודית.

בנימין נתניהו: הוא הבין ששורש הקיום שלנו והזכויות ההיסטוריות שלנו נובעים מהקשר הרציף, הכביר שלנו למולדת, מול כל מכשול ומצר, קשר שאין לו אח ורע בתולדות העמים.

בנימין נתניהו: את הקשר הזה הבין גנדי – את רציפות הדורות בישיבתנו כאן וגם את כמיהת הדורות לחדש כאן את ריבונותנו.

בנימין נתניהו: הוא הבין שאת זה יש לתעד, ועל כן הוא פעל באופן אישי ללקט כל תעודה, כל ספר, כל מפה עתיקה, כל תנ"ך נדיר, כדי להוכיח בכתובים את הזיקה המיוחדת של עם ישראל לארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: אני זוכר את הביקור שלי בספרייתו.

בנימין נתניהו: אני בדרך כלל מכיר תעודות, אבל מה שראיתי שם, בספרייה של גנדי – שאיננו ולא היה איש עתיר אמצעים, כי יש כאלה שהם גם אספנים – לא ראיתי אצל אדם פרטי אוסף כזה, עשיר כל כך, מקיף כל כך, של תעודות על הקשר שלנו לארצנו.

בנימין נתניהו: אבל גנדי לא פעל רק ברמה האישית; הוא פעל גם ברמה הציבורית והלאומית כדי לאשש את הקשר הזה.

בנימין נתניהו: כשהוא עמד בראש מוזיאון הארץ הוא שינה את שמו מייד למוזיאון ארץ-ישראל.

בנימין נתניהו: הוא הפך אותו למוסד חי וחשוב, שמלקט בתוכו לא רק תעודות אלא גם חפצים רבים ומגוונים שמעידים באופן חד-משמעי על הקשר שלנו לארץ ואת חוויות חיינו בה.

בנימין נתניהו: זה כמובן לא רק התנ"ך, שממנו עולה תמונה ברורה על חוזק הקשר הזה.

בנימין נתניהו: הזיקה הזאת מגובה במחקר ארכיאולוגי שאין דומה לו בהיקפו.

בנימין נתניהו: ישראל היא מעצמה ארכיאולוגית.

בנימין נתניהו: יש פה יותר אתרים ויותר ממצאים פר מטר רבוע מבכל מדינה אחרת.

בנימין נתניהו: נחשפו כאן אלפי ממצאים שמוכיחים את עומק שורשינו במולדת, ורבים מהם נמצאים במוזיאון שגנדי כל כך טיפח.

בנימין נתניהו: אני רוצה לומר לכם שזה לא דבר של מה בכך, כי האויבים שלנו מבינים היטב את מה שגנדי הבין.

בנימין נתניהו: הוא אסף את הדברים מתוך אהבה גדולה, אבל גם מתוך הבנה של מה שמנסים אויבינו לעשות – הם מנסים בכל דרך למחוק את ההיסטוריה שלנו בארץ-ישראל ולהכחיש אותה, כי גם ההפך הוא נכון:

בנימין נתניהו: כי אם יכירו בה, הם לא יוכלו לטעון שאנחנו קולוניאליסטים זרים בארץ לא לנו, מעין בלגים בקונגו.

בנימין נתניהו: ולכן, כולנו היום צריכים להבין את מה שהבין גנדי ומה שמבינים אויבינו.

בנימין נתניהו: כולנו חייבים להיאבק שכם אל שכם נגד הכחשת ההיסטוריה ונגד האבסורד של החלטות אונסק"ו.

בנימין נתניהו: זה באמת אבסורד: ארגון שאחראי לתיעוד ולשימור של התרבות העולמית מקבל החלטה מופרכת שמכחישה את הקשר שלנו להר-הבית, קשר שהולך אחורה כמעט 4,000 שנה לאברהם אבינו בהר המוריה, 3,000 שנה למקדש שלמה, 2,000 שנה לבית השני ולכותל המערבי, שגם אליו הם טוענים שאין לנו קשר היסטורי.

בנימין נתניהו: בהינף יד מוחקים את ממלכות יהודה וישראל, את בתי-המקדש, את החשמונאים, את חג החנוכה.

בנימין נתניהו: מה זה חג החנוכה?

בנימין נתניהו: מה חנכו שם?

בנימין נתניהו: אגב, לא רק את ההיסטוריה שלנו הם מכחישים – גם את ההיסטוריה של הנצרות, את ההיסטוריה האנושית כולה.

בנימין נתניהו: זה הארגון שאמור לשמור את התרבות והמורשת העולמית.

בנימין נתניהו: ויש טעם שני לראיית ההחלטות של אונסק"ו כאבסורד.

בנימין נתניהו: מכל מה שקורה באזורנו, אונסק"ו בוחרת לא סתם לייחד אותנו, להאשים אותנו, את מדינת ישראל, באי-שמירה על המקומות הקדושים ובאי-שמירה על הזכויות של בני הדתות השונות.

בנימין נתניהו: אותנו.

בנימין נתניהו: אם יש מקום אחד, אם יש מדינה אחת במרחב גדול מאוד ששומרת בקפדנות על המקומות הקדושים, על חופש הפולחן, על זכויות הדתות השונות, הרי זו מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: בכל ההיסטוריה של ירושלים מאז קמו הדתות, שלוש הדתות, רק ישראל – ישראל ורק ישראל היא שעושה זאת.

בנימין נתניהו: אותנו הם מאשימים.

בנימין נתניהו: ובה בשעה אונסק"ו מתעלם ממי שבאמת מאיימים על אתרי מורשת באזורנו:

בנימין נתניהו: קנאי האסלאם טובחים, מגרשים, בוזזים והורסים מכל הבא ליד.

בנימין נתניהו: אין להם שום עכבות מוסריות.

בנימין נתניהו: באותה ברבריות שהם עורפים ראשים, הם הופכים לאבק אוצרות היסטוריים.

בנימין נתניהו: ובכן, מול השקר וההכחשה נדבק באמת ההיסטורית, וגם באמת העכשווית.

בנימין נתניהו: החלטות אונסק"ו אולי מותירות אותנו פעורי פה, אבל הן לא מותירות אותנו אילמים.

בנימין נתניהו: אילו היה גנדי פה הוא היה מצטרף אלינו בדברי ההוכחה ובדברי התוכחה.

בנימין נתניהו: אני רואה אותו פה על הבמה, אדוני היושב-ראש, פותח ספר, מביא מפה, ואולי איזה חפץ, ובקול רועם, בלתי מתנצל, מוכיח כשמעון החשמונאי באיגרתו לסלווקים, שלא בארץ נוכרייה אנחנו יושבים; זהו ביתנו מאז ומתמיד, זוהי מולדתנו בעבר, בהווה ובעתיד.

בנימין נתניהו: זוהי עבורי מורשת גנדי.

בנימין נתניהו: היא מבטאת בעיני את מהותו של האיש, את הלב הפועם שלו, את מה שבער בתוכו, את מה שהניע אותו בחייו.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד לכם: אני חושב שזה גם מה שהניע את רוצחיו, כי הם ידעו במי הם מתנקשים.

בנימין נתניהו: במקרה הזה הטרוריסטים לא בחרו את הקורבן באקראי; הם רצו לפגוע דווקא בו, בגנדי האיש והסמל.

בנימין נתניהו: ואני חייב להגיד גם שכל העם הבין זאת והזדעזע – גם תומכיו של גנדי, גם מוקיריו וגם מתנגדיו.

בנימין נתניהו: וכך זה צריך להיות בעניינים המרכזיים גם היום.

בנימין נתניהו: רוצחיו הצליחו לקפד את חייו, אבל עבור רוב-רובו של העם הם לא הצליחו לקפד את להט האמונה שלנו בצדקת דרכנו, בקשר שלנו עם ארצנו, באהבתנו לירושלים בירתנו.

בנימין נתניהו: הם לעולם לא יצליחו בזה.

בנימין נתניהו: גנדי בוודאי היה שמח לשמוע זאת.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו, ומתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרון הדוברים בישיבה הזאת יהיה השר אורי אריאל.

יצחק הרצוג: תודה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, חברי הממשלה, חברי הכנסת בעבר ובהווה, משפחת זאבי היקרה, קהל נכבד, משפחת זאבי, ואני מכיר אתכם בכל מיני צורות כבר שנים, ראשית, אבקש להצטרף לאיחולי החלמה לאמכם יעל, ומעבר לכל מחלוקת או ויכוח, אני מצטרף ומבקש להביע תנחומי כמדי שנה ולהשתתף בכאבכם ואבלכם.

יצחק הרצוג: מי ייתן שלא תדעו עוד צער.

יצחק הרצוג: וכפי שאמרתי לכם בלשכתך, אדוני היושב-ראש, בשיחה הסגורה, בחרתי לשאת את נאומי כאן היום לציון 15 שנים לרצח רחבעם זאבי, זכרו לברכה, כמתחייב מהכללים ומהפרוטוקול, אבל לא בלי לבטים שבאו משיח ציבורי ער ונוקב ופניות שהגיעו אלי, גם מחברי סיעתי.

יצחק הרצוג: מצד אחד, אנחנו מדברים על רצח שר, מפקד ואלוף בצה"ל בידי מחבלים שפלים, אירוע שחובה לציינו כדי שנדע להפיק ממנו את מלוא הלקחים; זה מעל לכל ויכוח ומחלוקת.

יצחק הרצוג: מצד שני, כפי שכבר נאמר, הפרסומים בשנה האחרונה בעניינו של זאבי, זכרו לברכה, במיוחד בתוכנית התחקירים "עובדה", חשפו עדויות על מעשים חמורים וקשים.

יצחק הרצוג: ולמרות שגנדי איננו בין החיים ולא יכול להשיב על הטענות, הרי שאי-אפשר להתעלם בעידן הזה מנושא ערכי ומהותי מאוד, שנוגע ליחסים בין נשים לגברים בחברה, ולא ניתן להתעלם מטענות מסוג זה ולעבור עליהן לסדר-היום.

יצחק הרצוג: זוהי עננה שללא ספק מעיבה על דמותו.

יצחק הרצוג: אבל כפי שאמר כבוד נשיא המדינה לפני שעה קלה בהר-הרצל, המתים אינם יכולים לטהר את שמם.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, רחבעם זאבי נרצח בידי מחבלים בפעולת טרור נפשעת בעת שהיה נבחר ציבור ושר בממשלת ישראל, וזוהי הסיבה לייחודה של ישיבה זו וללקחים הנלמדים מהרצח הנורא.

יצחק הרצוג: הלקח הזה מחייב אותנו להבין מהו טרור.

יצחק הרצוג: תהליך הלמידה של ארגון טרור מוביל אותו לשנות מאפיינים וטקטיקה על ציר הזמן.

יצחק הרצוג: זה בדיוק מה שקרה ברצח גנדי, ברצח רחבעם זאבי.

יצחק הרצוג: הירצחו היווה שינוי תפיסתי: לא עוד אזרחים לא מעורבים, לא עוד חיילים במדים, הפעם זה הדרג המדיני הנבחר, דרג מקבלי ההחלטות, וכמובן כלפי אדם שהיה מוכר בעמדותיו הנחרצות בסוגיה הפלסטינית.

יצחק הרצוג: אין לי ספק שהמטרה נבחרה בקפידה ובמחשבה תחילה.

יצחק הרצוג: היא נבעה מן הרצון של ארגוני הטרור באינתיפאדה השנייה לשנות את המשוואה אל מול סיכולים ממוקדים של בכירים פלסטינים, ולשנות אסטרטגית את מצבו של הטרור הפלסטיני אל מול הנחישות שהוכיחה ממשלתו של אריאל שרון, זכרו לברכה, במאבק בטרור באינתיפאדה השנייה.

יצחק הרצוג: מהרצח הזה יש לקח ברור: לא לטמון את הראש בחול.

יצחק הרצוג: הכול אפשרי – כל תרחיש.

יצחק הרצוג: אם אמרנו שהטרור פושט צורה ולובש צורה במהירות ומשתנה טקטית לצורך אסטרטגי, הרי זה חל עלינו כיום ובכל עת.

יצחק הרצוג: מאז לבש הטרור האזורי והגלובלי ממדים אחרים לגמרי, באיומים משוכללים יותר, מתוחכמים יותר ומאיימים יותר, אבל עדיין זהו טרור, ומול הטרור לא מתפשרים ולא נכנעים ונאבקים בו בכל הכלים.

יצחק הרצוג: לעולם לא נתפשר מול הטרור, ואנו מצווים להיות דרוכים כל רגע לכל התפתחות, לצפות מראש לכל פעולה אפשרית ולמצוא ולשמור על האיזון הראוי בין המאבק הנחוש בטרור לבין הצורך לקיים חברה דמוקרטית וחיים שלווים ותקינים.

יצחק הרצוג: אלה היו קווי הפעולה כנגד הטרור שגנדי עצמו התווה כיועץ ראש הממשלה יצחק רבין בכהונתו הראשונה, יועץ ראש הממשלה לטרור, לפני עשרות בשנים, והם תקפים ביתר שאת גם היום.

יצחק הרצוג: ולסיום, מכובדי, בחודשים האחרונים התפתחה מחלוקת נוספת סביב הנצחת זכרו של זאבי.

יצחק הרצוג: הוויכוח עם לוחמי חטיבת הראל בשער-הגיא מחייב דיון ממשלתי מחודש, שצריך לבוא ממקום של כבוד לכל הצדדים, לאפשר דיאלוג שקט והוגן ולמצוא פתרון לסוגיה.

יצחק הרצוג: הזכויות על שחרור באב-אל-ואד, שער-הגיא, שמורות בראש ובראשונה ללוחמים ולמפקדים של חטיבת הראל.

יצחק הרצוג: לרחבעם זאבי זכויות בפלמ"ח, בחטיבת יפתח, ב"ארץ המרדפים" ובצבא ההגנה לישראל.

יצחק הרצוג: ואני מציע לכולם, למוקירי זכרו וכמובן למשפחתו של גנדי, להידבר עם דור לוחמי הפלמ"ח – הראל – ועם נציגי הממשלה ולמצוא מוצא למחלוקת.

יצחק הרצוג: לא חסרים בישראל ויכוחים; לפחות בנושא זה בטוחני שניתן וצריך למצוא פתרון מכובד.

יצחק הרצוג: תנחומי לכם, משפחת זאבי.

יצחק הרצוג: רחבעם זאבי ייזכר כמי שלחם כל חייו בנחישות ובאומץ ונפל חלל לטרור.

יצחק הרצוג: חשוב שנמשיך לזכור ולהזכיר את הרצח ואת לקחיו ואת הפיגוע הנתעב.

יצחק הרצוג: תהא נשמתו צרורה בצרור החיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, ומתכבד להזמין את השר אורי אריאל לשאת דברים.

אורי אריאל: מכובדי היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, חברי כנסת, חודש טוב וחורף טוב, ברכת כוהן להחלמה מהירה לראשת השבט יעל, הבנים יפתח-פלמח, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, וסייר-בנימין, מכובדי יושב-ראש האופוזיציה, מצדה, צאלה, ערבה ושאר בני המשפחה והשבט, אין אפשרות בלי לומר שאני דוחה בשאט נפש, כמעט בבוז, את הביקורת הנשמעת בעת האחרונה על-ידי אנשים שידעו שאין לו אפשרות לענות.

אורי אריאל: מעשה נואל, מבזה את כולנו, ולו אני צריך להציע הצעה למשפחת זאבי, הייתי דוחה על הסף את הצעתך ואת דבריך, שנדמה לי שהיית יכול להגיד להם אותם גם בשקט, אבל בחרת דווקא פה.

אורי אריאל: האיש שמגלם בעיני אולי יותר מכל יהודי אחר את ספרא ואת סייפא זה רחבעם.

אורי אריאל: האיש שהגיע לדרגת אלוף, וכולם מבינים למה, מכירים את עלילותיו המבורכות מהפלמ"ח, דרך צה"ל ועד היותו יועץ לראש הממשלה – הם לא הסכימו על שום דבר אחר, אבל, רבין, זיכרונו לברכה, בחר בו, לא בחר באף אחד אחר, להיות יועצו – אשר הציל חיים של יהודים רבים, וכל המציל נפש אחת כאילו הציל עולם מלא.

אורי אריאל: ומאידך גיסא, איש הספר, שהוציא – כמדומני, אני מקווה שאינני טועה – כ-70 ספרים, חלקם כתב, חלקם ההדיר.

אורי אריאל: זה הביטוי של יהודי פה, בארץ-ישראל, בתקומתה בעת החדשה, עם הקמת המדינה.

אורי אריאל: האיש שההתיישבות בבקעה, שסיירתי בה, ממחולה ועד אבנת, בכל אחד מהיישובים, מקום שיש עליו הסכמה לאומית, וגם האופוזיציה, רובה – לא אדבר בשמכם אבל נדמה לי שלא אטעה – תומכת בהתיישבות שם – זה האיש.

אורי אריאל: הוא בעל החזון, אבל לא פחות מזה בביצוע.

אורי אריאל: לעתים אתה פוגש אנשים עם חזון ענקי, ולא מסתדר להם; לפעמים אנשים בלי חזון גדול, אבל לבצע הם יודעים מצוין.

אורי אריאל: זה האיש, רחבעם, שהוגה, כולל נתינת רוב השמות של היישובים, שהולך לכל יולדת ולכל ברית בבקעה אז, ורואה בעניין ערך קודם כול לאומי-התיישבותי וגם ביטחוני-אסטרטגי – כן, השילוב הידוע של הפלמ"ח ושל דעת תורה ושל ההתיישבות וארץ-ישראל.

אורי אריאל: גנדי היה איש של עקרונות.

אורי אריאל: לא היה אפשר לכופף אותו בשום צורה; לא היה אפשר לקנות אותו בשום מחיר, ולא משנה מה היו ההצעות – והיו; אני יודע על חלקן.

אורי אריאל: האיש התפטר מממשלות ישראל על רקע עקרונות חשובים מאוד שעד היום אנחנו דנים בהם, וכנראה עוד נדון בהם.

אורי אריאל: גנדי היה איש של כבוד לאחרים, ולצערנו לא תמיד, בלשון המעטה, ענו לו באותה מטבע.

אורי אריאל: אני מצדיע לך, אלופי, ומסיים בפסוק שסיימת בו את רוב נאומיך: "ה' עֹז לעמו יתן, ה' יברך את עמו בשלום".

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אורי אריאל.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ישיבה מיוחדת לזכרו של רחבעם זאבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה פעם נוספת לכל בני המשפחה, לילדים, לנכדים ולכל המוזמנים של משפחת גנדי שכיבדו אותנו כאן באירוע הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תאגיד השידור הציבורי הישראלי בסכנת סגירה

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הצעות לסדר-היום, והראשונה שבהן: תאגיד השידור הציבורי הישראלי בסכנת סגירה, מס' 4655, 4656, 4657, 4660 ו-4749, של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, גם בתוך המליאה וגם ביציע, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, גם ראש הממשלה נשאר פה.

נחמן שי: אני מניח שהוא מאוד סקרן, כי הוא מטפל בשידור הציבורי במדינת ישראל יותר מאשר – –

אורן אסף חזן: נחמן, זכית, תנצל את ההזדמנות, נחמן.

נחמן שי: – – יותר מאשר בכל נושא אחר בימים האלה.

נחמן שי: הוא רק לא מאזין לי, אבל אין דבר, נעבור, הוא כבר האזין לי היום בעניין אחר.

נחמן שי: תראו, הפליק-פלאק לאחור שעשו ממשלת ישראל וראש הממשלה עוד יילמד בבתי-ספר לאקרובטיקה.

נחמן שי: באמת דרושה גמישות מיוחדת לדלג לאחור, לעמוד שוב על הרגליים ולהגיד דברים הפוכים.

נחמן שי: בזה עוד לא נתקלתי.

נחמן שי: אותו גוף שהשמיצו, תקפו, אמרו עליו את כל הדברים הרעים – רובם, אגב, היו נכונים – על רשות השידור, הפך עכשיו למבצר של הניקיון, של הסדר התקין.

נחמן שי: יש שם אנשים נפלאים, אנשים מקצועיים.

נחמן שי: חלקם נאלצו להתפטר, התפוטרו בשבועות האחרונים, חברים שלי חלקם, אבל כולם יודעים שרשות השידור הייתה במצב גרוע ביותר וצריך היה לעשות בה שינויים.

נחמן שי: אפשר היה לעשות בה שינויים.

נחמן שי: אמרנו שצריך לעשות בה שינויים, אבל זרקו אותנו מכל המדרגות, הקימו איזשהו ארגון חדש, העבירו חוק, טרחו, לקחו מזמנה של הכנסת, מה לא עשו.

נחמן שי: אני רוצה להגיד לכם, השמיעו כל כך הרבה נימוקים למה צריך לעשות את זה, ואני מבין, אדוני היושב-ראש, שאין באמת נימוק.

נחמן שי: אתה מכיר את זה: אם יש יותר מסיבה אחת אז אין שום סיבה.

נחמן שי: ברגע שאתה אומר גם וגם וגם, אני יודע שאין שום סיבה.

נחמן שי: עכשיו מתבצרים מאחורי הטיעון הכספי-כלכלי: אנחנו חוסכים.

נחמן שי: אז אני רוצה להגיד לכם משהו על הנקודה הכספית.

נחמן שי: שידור ציבורי הוא שירות ציבורי.

נחמן שי: אני חוזר: שידור ציבורי הוא שירות ציבורי.

נחמן שי: כשם שחינוך צריך להיות יעיל, צריך להיות מדויק, צריך להיות תקין, אבל לא בודקים אותו רק בעלויות שלו, רווחה, תחבורה – אני יכול למצוא עוד כך וכך דברים, תחומים שבהם יש שירות לציבור – הם צריכים להיות כלכליים, אבל זה לא יכול להיות הקריטריון, זאת לא יכולה להיות אמת המידה היחידה.

נחמן שי: כי שירות לציבור צריך להיות מדויק ואמין ורלוונטי, ואם תרצו – ישראלי.

נחמן שי: כי כשמדובר על שידור, להביא לידי ביטוי את ההוויה הישראלית ואת התרבות הישראלית – זה צריך להיות השידור הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: הכסף יימדד כפי שצריך, אבל זה לא יכול להיות הקריטריון היחיד.

נחמן שי: אז עכשיו כל החכמים שמוכיחים שהם יחסכו 100 שקל, מה הם חוסכים?

נחמן שי: הם חוסכים באיכות.

נחמן שי: כסף זה איכות במקרה הזה.

נחמן שי: רבותי, חברי חברי הכנסת, את הקרקס הזה, את האקרובטיקה הזאת, את הפליק-פלאק לאחור הזה, אנחנו צריכים לשנות.

נחמן שי: ואם לא, מחכה לנו מדליית זהב במשחקים האולימפיים הבאים, אני מבטיח לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

אורן אסף חזן: קארין, מה שלומך?

אורן אסף חזן: הבריאות בסדר?

אורן אסף חזן: העיקר הבריאות.

מאיר כהן: חבר הכנסת גנאים, אני מבקש את סליחתך.

מאיר כהן: אתה היית לפניה, אבל אתה תדבר.

מאיר כהן: סליחה, אני פשוט מבקש את סליחתך.

קארין אלהרר: אני מוכנה לתת לו את – – –

יהודה גליק: יש לך עסק עם בחור נחמד – – –

מאיר כהן: חשוב לציין את זה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – השר המקשר גם, נכון?

קארין אלהרר: אתה תשיב – חברי חברי הכנסת, תראו, אני שומעת המון טיעונים למה צריך לחזור לאחור.

קארין אלהרר: עכשיו אני אגיד ביושר, אדוני השר המקשר, אתה לא אהבת את החוק, אבל אתה לא היית ראש הממשלה.

קארין אלהרר: צפוי לך עתיד מזהיר אולי, אבל לא היית ראש הממשלה.

יריב לוין: – – –

קארין אלהרר: זה לא יעזור בפריימריז.

אלי אלאלוף: – – –

קארין אלהרר: זה היה בסדר.

קארין אלהרר: אני רק אומרת, אתה לא היית ראש הממשלה.

קארין אלהרר: ואני ראיתי שראש הממשלה הודיע אחרי ישיבת הממשלה שבה הוא הצביע בעד שזו רפורמה חשובה ושהיא נדרשת, לכן קצת – מה זה קצת?

קארין אלהרר: מאוד הופתעתי לשמוע את הטיעון: התאגיד חמק לי ב"צוק איתן".

קארין אלהרר: כי עשיתי בדיקה.

קארין אלהרר: אמרתי: אולי לא הכרתי טוב את לוח השנה.

קארין אלהרר: החלטת הממשלה הייתה במאי.

קארין אלהרר: במאי.

קארין אלהרר: "צוק איתן" היה חודש אחרי לפחות, אז זה לא חמק.

קארין אלהרר: זה באמת לא חמק.

קארין אלהרר: ואם הטיעון הוא באמת כספי, אדוני השר המקשר, יש לי רעיון: למה, נגיד, שלא תצמצמו את הממשלה?

קארין אלהרר: אתה יודע כמה כסף יכול לבוא?

קארין אלהרר: למה, נגיד – – –

יריב לוין: אנחנו דווקא בכיוון של להרחיב אותה.

קארין אלהרר: אז זהו, אז למה, נגיד – אפשר לסגור את הכנסת, זה יצמצם עלויות.

קארין אלהרר: אפשר לעשות המון דברים לצמצם עלויות.

קארין אלהרר: אבל מה מפריע באמת?

קארין אלהרר: כי אין יוקר מחיה לטפל בו, איראן כבר לא על הפרק כנראה, "צוק איתן" לא מעניין.

קארין אלהרר: שום דבר לא מעניין.

קארין אלהרר: ממשלה שלמה מטורללת – בגלל מה?

קארין אלהרר: תאגיד שידור ציבורי.

קארין אלהרר: זה הדבר שמפחיד אתכם?

קארין אלהרר: אני באמת שואלת.

קארין אלהרר: תראו מה זה אומר גם לגבי היכולת שלכם כממשלה לייצר רפורמות.

קארין אלהרר: מי יאמין לכם?

קארין אלהרר: היום אתם חושבים א', מחר תבוא השרה מירי רגב, תגיד: מה שווה התאגיד אם לא שולטים בו – על משהו אחר, על הרפורמה הבאה, ופתאום עושים U-turn, חוזרים לאחור.

קארין אלהרר: איזה אמון יש לאזרחים בממשלה מהסוג הזה, שביום א' חושבת ככה וביום ב' חושבת אחרת לגמרי?

קארין אלהרר: זה אותו ראש ממשלה, זה אותו ראש ממשלה שבירך.

קארין אלהרר: אתה יודע מה, אדוני השר, יותר מזה: זו לא רפורמה של שר ממפלגה מתחרה.

קארין אלהרר: אני יכולה להבין שבפוליטיקה רוצים להראות: אני יותר טוב ממך, הרפורמה שלך שווה פחות, שלי שווה יותר.

קארין אלהרר: זו רפורמה של גלעד ארדן, הקולגה שלך, שר בממשלת נתניהו.

קארין אלהרר: מה, הוא לא בסדר?

קארין אלהרר: הוא עכשיו השמאלן?

קארין אלהרר: זה עניין של שמאל וימין, אדוני השר?

קארין אלהרר: לשם הגענו?

קארין אלהרר: אני לא חושבת שזה שמאל וימין, ואתה יודע טוב כמוני, אם לא יותר ממני, שזה לא באמת עניין של כסף.

קארין אלהרר: זה לא כסף – זה שידור.

קארין אלהרר: זה מה שמפחיד?

קארין אלהרר: אתמול נאם כאן ראש הממשלה בפתוס, עשה לנו סקירת עיתונות מה אומרים העיתונים בסעודיה, כמה הוא ראש ממשלה מוצלח.

קארין אלהרר: אז מכמה עיתונאים הוא מפחד?

קארין אלהרר: זו המהות?

קארין אלהרר: לשם הגענו?

קארין אלהרר: באמת, אני איבדתי את האמון בממשלה הזאת.

קארין אלהרר: הדבר הזה מבחינתי שבר את כל המוסכמות.

קארין אלהרר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת רועי פולקמן, ובהיעדרו – חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני חושב שסיפורו של תאגיד השידור הציבורי הוא סיפורו של ראש ממשלה שהוא מזגזג, שהיום מתנגד למה שהסכים לו אתמול, ואולי מחר הוא יתנגד למה שהסכים לו היום, ובכל זה מה שמנחה אותו זה הפחד.

מסעוד גנאים: ראש הממשלה מפחד מהתקשורת, ראש הממשלה מפחד מהביקורת, ראש הממשלה רוצה להיות כמו לואי ה-14 בצרפת, להגיד: אני המדינה, אני חולש על הרשות המבצעת, המחוקקת, השופטת, וגם על התקשורת.

מסעוד גנאים: וצריך לשאול למה ראש הממשלה מפחד מתאגיד השידור הציבורי.

מסעוד גנאים: שמענו את שליחיו של ראש הממשלה, או נושאי דברו, כמו יושב-ראש הקואליציה, שאומר שהם מפחדים שישתלטו על התאגיד הזה שמאלנים ושהתקשורת היא שמאלנית.

מסעוד גנאים: זה דבר שאומרים במדינה שאומרת ומתפארת שהיא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, וראש הממשלה מתפאר שמאדירים אותו בתקשורת העולמית?

מסעוד גנאים: תחילה, ראש הממשלה, תהיה חופשי, תהיה דמוקרט, ותקבל את הביקורת מתקשורת שהיא חופשית.

מסעוד גנאים: בכל מדינה דמוקרטית זה תנאי, גם, לדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס, בהזדמנות הזאת, למחקר שעשתה עמותת "סיכוי" על הערבים בתקשורת העברית.

מסעוד גנאים: גם לי יש ביקורת על התקשורת העברית, בטח, ובתקשורת העברית, לצערי הרב, ברוב המקרים, כ-49%, מוצגים הערבים, או הקטעים והחלקים של סוגיות שהן על החברה הערבית, בקונוטציה ובאופן שלילי.

מסעוד גנאים: ב-70% מהמקרים או מהקטעים הם אפילו לא טרחו להביא ערבי להתבטא; רק ב-30% הביאו ערבים.

מסעוד גנאים: אז לתקשורת אני אומר:

מסעוד גנאים: אם אתם לא תהיו תקשורת צודקת, תקשורת שהיא חופשית באמת, שתיתן הזדמנות לערבים להתבטא, אז גם אתם הולכים אחרי אווירת ההדרה וההדחה של הערבים מהמרחב, כמו שהממשלה הזאת עושה.

מסעוד גנאים: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רועי פולקמן אינו נוכח, ועל כן – חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': בנימה אישית, התגעגעתי, אדוני, לנאומך.

בצלאל סמוטריץ': בנימה אישית.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, הנה, חזרנו.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

אילן גילאון: אנחנו power couple, כבוד היושב-ראש ואנוכי.

אילן גילאון: כבוד השר, אתמול אמר ראש הממשלה: נשקם את רשות השידור.

אילן גילאון: בוקר טוב אליהו, עכשיו מתעוררים, עכשיו באים?

אילן גילאון: מה, התפלק לי העניין ב"צוק איתן" – וזה מה שעסקת בו ב"צוק איתן", בפירוק רשות השידור?

אילן גילאון: וכמה תחנות היו לך בדרך?

אילן גילאון: אדוני, אני מתחיל שלא להבין את הסיפור הזה, באמת.

אילן גילאון: שים לב איזו מהתלה קורית כאן כל הזמן.

אילן גילאון: הרי לא לילד הזה פיללתם.

אילן גילאון: ואני אגיד לך משהו בפרפראזה למה שיוחנן אריסטובולוס אמר למרים החשמונאית:

אילן גילאון: אל תפחדו מהשמאלנים, אל תפחדו מהערבים, תפחדו מהסרוגים.

אילן גילאון: זו הבעיה שלכם היום בתאגיד החדש; לדעתי, אם אתה שואל אותי.

אילן גילאון: אבל מה זה משנה אנשים; מה זה משנה גורלות של אנשים.

אילן גילאון: כדרככם, לקחתם מכאן, שמתם כאן, סכסכתם את אלה באלה, עשיתם את הנזק פה, עשיתם את הנזק שם.

אילן גילאון: עכשיו, מה קורה עם כל האנשים האלה שהם מועסקים חדשים?

אילן גילאון: חלק שבויים בתוך רשות השידור הישנה.

אילן גילאון: בסך הכול מדובר ב-1,500 אנשים, נפשות, משפחות – כל אחד הוא משפחה, איש או אישה שצריכים לתת עיניהם עם ילדיהם בבוקר, שחיים בטירוף כל כך הרבה זמן כי ראש הממשלה צריך לקבל פריים יותר טוב בצילום.

אילן גילאון: איזה מין דבר זה?

אילן גילאון: שברתם – עכשיו אתם תשלמו, רבותי.

אילן גילאון: קחו את כל אנשי רשות השידור, שימו אותם בתאגיד הזה, וכך תפתרו את הבעיה עד אחרון הגרידים.

אילן גילאון: אתה צוחק.

אילן גילאון: אני יודע, אתה צוחק, כי זה מצחיק אותך.

אילן גילאון: כי אתם לא סופרים אנשים, כי זאת הבעיה שלכם.

אילן גילאון: פתאום אתם חוזרים לרשות השידור.

אילן גילאון: אני הנחתי כאן חוק לפני שנה, כבוד השר.

אילן גילאון: לא ראיתי לא אותך, לא את ראש הממשלה ולא אף אחד תומך בחוק הזה של ביטול רשות השידור.

אילן גילאון: כן, חבר הכנסת ביטן, לקחת את החוק כזכות יוצרים, רק מה – שנה אחת מאוחר מדי.

אילן גילאון: כי כאשר אני הנחתי את החוק הזה, עוד לא התקדמו בשום דבר.

דוד ביטן: אז למה מרצ מתנגדים?

אילן גילאון: עוד לא השקיעו.

אילן גילאון: עוד לא עשו כלום.

אילן גילאון: פתאום אתה גילית – – –

דוד ביטן: אז למה מרצ מתנגדים?

אילן גילאון: אני אגיד לך.

אילן גילאון: אני אסביר לך.

דוד ביטן: הם מתנגדים להצעת החוק שלי.

דוד ביטן: מה אתה רוצה?

אילן גילאון: אני אסביר לך שאתה תבין.

אילן גילאון: שאלו פעם את ג'וחא: מה השעה?

אילן גילאון: הוא אמר: שבע.

אילן גילאון: כעבור שעה שאלו אותו שוב: מה השעה?

אילן גילאון: הוא אמר: שבע.

אילן גילאון: אמרו לו: מה זה, איך אתה אומר ככה?

אילן גילאון: לפני שעה אמרת שבע, ועכשיו שבע?

אילן גילאון: הוא אמר: ככה אני, לא כל שעה משנה דעה שלי.

דוד ביטן: אבל אתם שיניתם את הדעה, אדוני.

דוד ביטן: אתם שיניתם – – –

אילן גילאון: לא, אדוני.

אילן גילאון: לא היית פה כשדיברתי.

דוד ביטן: מרצ שינתה דעה.

אילן גילאון: אתם עכשיו תשלמו על הכדים ששברתם.

אילן גילאון: יש לכם את העובדים בתוך רשות השידור הקיימת, יש לכם את היוצרים, "ראס בין עינכ" אתם תעמדו בהתחייבות כלפיהם וכלפי כל אלה שלקחתם מכאן והעברתם מכאן, או שעזבו מקומות עבודה ועברו לכאן.

אילן גילאון: מה אתם חושבים לעצמכם?

דוד ביטן: אתם הולכים נגד נתניהו, רק זה.

דוד ביטן: זה מה שמעניין אתכם.

אילן גילאון: אתם אנשים – – – מדינה?

אילן גילאון: על מה אתם מדברים?

דוד ביטן: אז תתמכו בחוק.

דוד ביטן: אנחנו נתמוך בחוק שלך.

דוד ביטן: נתמוך בחוק שלך.

אילן גילאון: חבר הכנסת ביטן, הנושא – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן – –

אילן גילאון: תן לי לסיים.

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – תן לחבר הכנסת גילאון לסיים, כי זמנו תם.

אילן גילאון: ברוך השם, אתה עכשיו לפחות לא מסתיר שני חברי כנסת, כי אין מאחוריך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, תכף הוא אכן יסביר.

אילן גילאון: אני רוצה לומר לך את הדבר הבא.

אילן גילאון: אדוני – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

דוד ביטן: לא, אנחנו מוכנים לתמוך.

אילן גילאון: אדוני, הצעתי היא כזאת: עכשיו שברתם – שילמתם, כמו שאומרים.

אילן גילאון: כל אלה שישנם, כל אלה שנשארו בתוך התאגיד, כל עניין ההסכם עם היוצרים – – –

דוד ביטן: יש לכול פתרון.

אילן גילאון: סלח לי רגע.

דוד ביטן: לכול יש לו פתרון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, תכף יעלה השר והוא ישיב.

קריאה: אולי ביטן יעלה – – –

אילן גילאון: על כל זה עכשיו אתם תשלמו – נכון, על חשבוננו, בסופו של דבר – –

דוד ביטן: לא, הכול יש לו פתרון.

אילן גילאון: – – אבל אתם תשלמו, משום שמדובר בבני-אדם.

אילן גילאון: ולהגיד לכם את האמת – – –

דוד ביטן: אני מוכן לענות.

דוד ביטן: אם השר יסכים אני אענה.

אילן גילאון: זה משפט אחרון: הנושא הזה איננו ליועצים פוליטיים, איננו ליועצים כלכליים.

אילן גילאון: ההתנהלות שלכם היא ליועצים בתחום בריאות הנפש.

אילן גילאון: שברתם ממשלה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

קארין אלהרר: זה נכון.

אילן גילאון: – – על "ישראל היום", עכשיו תשברו את הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון, משפט סיכום מאוד ארוך יש לך.

בצלאל סמוטריץ': כמעט כמו – – –

אילן גילאון: תסלח לי, הוא הפריע לי כל הזמן.

אילן גילאון: הלוואי שילך עד הסוף עם זה וירסק את הממשלה הזאת, ושתלכו לכל הרוחות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': ישיב בשם הממשלה, בשם ראש הממשלה, השר יריב לוין.

דוד ביטן: אתם, מרצ, לא יודעים מה להחליט, זו הבעיה שלכם.

דוד ביטן: אני לא כועס עליך.

אילן גילאון: אל תהיה ליצן.

דוד ביטן: על היושבת-ראש, שלא תומכת בהצעת החוק שלך, משום-מה.

אילן גילאון: – – – אנחנו מבינים – – –

דוד ביטן: אתה פנית אלי, מה את רוצה?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת גילאון וביטן.

דוד ביטן: אתה פנית אלי ואני לא בסדר?

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת גילאון וביטן, בואו ניתן לשר להשיב.

דוד ביטן: אני הולך.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול לשבת.

דוד ביטן: לא, אני נעלבתי ואני הולך.

קארין אלהרר: עשה בלגן והלך.

דוד ביטן: לא, נעלבתי.

אילן גילאון: באת, שברת, הלכת – – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חרף ההצעה של חבר הכנסת גילאון אני לא מתכוון ללכת לכל הרוחות, אלא להשיב באופן ענייני – – –

קארין אלהרר: את זה אני רוצה לשמוע, את הענייני.

יריב לוין: זה יהיה באופן ענייני, כי אני חושב, חברת הכנסת אלהרר, שלפחות הדברים שלך היו דברים נוקבים ומאוד רציניים ומצדיקים תשובה רצינית.

יריב לוין: אני אשתדל לעשות את זה.

יריב לוין: גם אם לא נסכים, אני לפחות אעשה את המאמץ.

יריב לוין: אני רוצה לומר לחבר הכנסת גילאון, שהוא בכל זאת ותיק ממני, שהנושא הוא כבד, והוא נושא של דיני נפשות ממש, משום שמדובר בהרבה מאוד עובדים.

יריב לוין: לכן, אני גם חושב שכדאי שנשמור על כבוד הבניין הזה כשאנחנו מנהלים את הדיון הזה.

יריב לוין: אני בטוח שגם אתה, אולי בשיקול שני, לא עומד מאחורי כל אחת מהאמירות שהשמעת כאן.

יריב לוין: אבל אני רוצה להתחיל מהעובדים, כי בעיני זה באמת לב העניין.

יריב לוין: זה לא סוד – ואמרה בצדק ובהגינות חברת הכנסת אלהרר – שאני אומנם הייתי יושב-ראש הקואליציה בקדנציה הקודמת, אבל אני התנגדתי לכל הרעיון הזה מלכתחילה.

יריב לוין: נדמה לי, חבר הכנסת גילאון, שאתה ואני, ואולי אם אני זוכר נכון גם חבר הכנסת פריג', היינו אלה שהעלו פעם אחר פעם את עניינם של העובדים; וזה גם לא סוד שהחוק הזה התעכב לא פעם בגלל הסוגיה הזאת בעיקר, וניסינו להקל במעט את רוע הגזירה ואת הנזק שנגרם להם.

יריב לוין: אני גם חושב יותר מזה – אני חושב שלא הייתה יכולה להיות מחלוקת אמיתית, וגם היום אין מחלוקת אמיתית, שאין שום היתכנות לניהול של גוף שידור ציבורי עם 1,750 עובדים כמו שהיו אז, או כמו שהצעת עכשיו, עם 1,500 עובדים.

יריב לוין: זה דבר בלתי אפשרי, אלא אם כן אנחנו לא רוצים מיטות בבתי-חולים או דברים אחרים, כי כל דבר – מה לעשות – בא על חשבון הדבר השני.

יריב לוין: אני חושב שהאחריות האמיתית היא הדבר הכי קשה כשאתה יושב בממשלה או חבר בקואליציה; זה בדיוק ההחלטות האלה.

יריב לוין: כי כל דבר בפני עצמו הוא הכי צודק והכי נכון.

יריב לוין: אם אתה שואל, חבר הכנסת גילאון, אני הייתי רוצה לראות את כל 1,500 העובדים עובדים, ולא רק אותם, אלא גם את חלק מאלה שנאלצו לעזוב ואולי רוצים לחזור.

יריב לוין: הלוואי שיכולנו.

יריב לוין: אבל בסוף יש גם לא רק רצון לעשות דברים, אלא יש גם משאבים מוגבלים, וצריך בסוף לקבל גם החלטות קשות על העברת משאבים מכאן ומשם, ולנסות את השמיכה הקצרה הזאת – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: רגע, רגע, שנייה.

יריב לוין: אני אענה לך, חבר הכנסת גילאון.

יריב לוין: האמן לי, אני אענה.

אילן גילאון: תתמודד עם זה.

יריב לוין: אם אתה שואל אותי – ואני אומר לך יותר מזה: הרי המהלך של הקמת התאגיד היה תולדה של משבר עמוק בשידור הציבורי, אבל משבר שלא התחיל ביום שהוקם התאגיד או אפילו שנדון הנושא הזה, אלא משבר שהתחיל הרבה – – –

אוסאמה סעדי: מה השתנה, אדוני השר?

יריב לוין: רגע, שנייה.

יריב לוין: אתה שמעת אותי שאמרתי שהשתנה?

יריב לוין: לא אמרתי שהשתנה.

יריב לוין: תכף אני אסביר.

יריב לוין: אני אגיע לשם.

יריב לוין: אני חושב שהמשבר הזה ליווה את השידור הציבורי הרבה מאוד שנים.

יריב לוין: אני בכלל רוצה לומר דבר שחשוב לשים אותו מול העיניים כל הזמן, כי כשמדברים על שידור ציבורי זה לא מונח שיש לו רק משמעות אחת.

יריב לוין: לצערי הרב, בימים האחרונים נדמה שהמשמעות היחידה של העניין היא שאלה של כסף – כמה כסף הציבור משלם.

יריב לוין: זה נתון חשוב שאי-אפשר להתעלם ממנו.

יריב לוין: אגב, בעיני אחד החסרונות הגדולים ביותר של המהלך שנעשה בפעם הקודמת הוא שהעלות שלו הייתה אדירה, ואפשר היה להשיג, בעיני, תועלות הרבה יותר גדולות במחירים יותר נמוכים.

יריב לוין: אבל לשידור ציבורי יש לפחות עוד שני מרכיבים, בעיני.

יריב לוין: האחד הוא העובדה שהוא שידור פלורליסטי – – –

קארין אלהרר: – – – שהתאגיד עולה יותר מרשות השידור?

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: אני תכף אגיד לך.

יריב לוין: אני חושב שכל המהלך, שכולל פיצויי פיטורים ועד תשלום של כ-700 מיליון שקל כל שנה כדי להפעיל את התאגיד – אני יכול להעלות כמה רעיונות אחרים.

יריב לוין: אני לא אכנס אליהם עכשיו – – –

קארין אלהרר: רק לסבר את האוזן, רשות השידור עלתה מיליארד שקל בשנה.

יריב לוין: אני מסכים – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: – – חברת הכנסת אלהרר, אין לנו ויכוח בכלל.

יריב לוין: הרי אמרתי, אני חושב שהמצב הקודם היה בלתי נסבל, מצב שלא היה אפשר להמשיך לקיים אותו.

יריב לוין: הפתרון שנמצא, לטעמי – ואמרתי את זה כבר אז, לא רק היום – לא היה מספיק טוב, ולדעתי, בסכום של 700 מיליון שקל אפשר לעשות הרבה יותר לטובת השידור הציבורי, ובעיקר ליוצרים, ובטח לטובת הפלורליזם של השידור בכלל.

יריב לוין: היו לי אז, ויש לי עדיין, כל מיני רעיונות בעניין הזה.

יריב לוין: לצערי, הם לא התקבלו אז, ואני לא בטוח שיתקבלו גם היום.

יריב לוין: אבל אני כן יכול לומר בצורה ברורה שלשידור ציבורי, מעבר לנושא של מי משלם את הכסף, יש גם צד של פלורליזם, של גיוון, שהוא מאוד חשוב, ויש עוד צד אחד שהוא מאוד חשוב: שיהיה בסוף גם ציבור שצופה בשידור הזה, כי אחרת לא עשינו בעניין הזה שום דבר.

קארין אלהרר: רייטינג הוא לא חלק משידור ציבורי.

יריב לוין: עכשיו אני אומר מה בעיני היה הטעות הכי גדולה שנעשתה אז – – –

יגאל גואטה: אני לא יודע כמה – – – שלא יהיה להם ייצוג.

יריב לוין: אני מסכים.

יריב לוין: אני דיברתי על הפלורליזם.

יגאל גואטה: איך לא רעדה לך היד כשהצבעת על זה?

יגאל גואטה: איך לא רעדה לך היד?

יריב לוין: חבר הכנסת גואטה, יש לי אליך שאלה.

יריב לוין: אני חושב שלא כל דבר חייב להיכתב בחוק.

יריב לוין: אני חושב שהעובדה שצריך להיות גיוון ופלורליזם זה דבר מובן מאליו, בעיני, ולא יכול להיות אחרת.

יריב לוין: זאת אחת הבעיות שיש במצב הקיים.

יריב לוין: אבל, הנה, אני אגלה לך סוד: אני חושב שאי-אפשר לכתוב בחוק שתהיה קווטה של מזרחים.

יריב לוין: אתה יודע למה?

יגאל גואטה: למה?

יריב לוין: בגלל שאני לא יודע מה יקרה אם אשתי תרצה לעבוד בתאגיד, כי מה לעשות שהיא – – –

יגאל גואטה: – – – חצי ספרדייה – – –

יריב לוין: אבל מה לעשות – – –

יגאל גואטה: אבל למה – – –

יריב לוין: אבל מה לעשות, חבר הכנסת גואטה?

יריב לוין: מה לעשות שזה המצב?

יגאל גואטה: אבל למה לא שאלת את השאלה הזאת – – –

יריב לוין: מה לעשות שזה המצב?

יגאל גואטה: – – – אני – – – בבית-המשפט העליון.

יריב לוין: חבר הכנסת גואטה – – –

יגאל גואטה: אבל למה לא שאלתם את זה אז?

יגאל גואטה: למה – – – למה – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גואטה – – –

יגאל גואטה: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת גואטה, נו, באמת, אמרתי לך – – –

יגאל גואטה: אתם לא עושים את זה כי אתם לא רוצים לעשות את זה.

יריב לוין: אני חושב שזה לא רציני.

יגאל גואטה: – – – רציני.

יגאל גואטה: רק מה שראש הממשלה רוצה זה רציני.

יריב לוין: חייב להיות פלורליזם מלא.

יגאל גואטה: אבל אתם לא עושים את זה.

יגאל גואטה: אני אביא לך את הרשימה של – – –

יריב לוין: חייבים להיות אנשים מכל השדרות ומכל הזרמים – –

יגאל גואטה: אבל אתם לא מביאים מכל הזרמים.

יריב לוין: – – ומכל העדות.

יגאל גואטה: אתם לא מביאים מכל העדות.

יגאל גואטה: תסתכל – – –

יריב לוין: ומכל העדות.

יריב לוין: אני חושב שאחת הבעיות הגדולות של מה שאמור היה להיות תאגיד פלורליסטי זה שזה לא מה שקורה.

יריב לוין: אין לי בכלל ויכוח אתך.

יריב לוין: רק לבוא ולהגיד לי שהייתי צריך לכתוב את זה בחוק – אני לא חושב – – –

יגאל גואטה: אתם לא עושים את זה בלי חוק.

יריב לוין: אני חושב שזה מובן מאליו.

יגאל גואטה: אתם לא עושים את זה בלי חוק.

יריב לוין: וזאת אחת הבעיות, וזה לא סוד.

יגאל גואטה: – – – חברי מועצה – – –

יריב לוין: אני מסכים אתך.

יריב לוין: יש לנו ויכוח על זה?

יגאל גואטה: רק – – – אחוז מזרחים.

יריב לוין: יש לנו ויכוח על זה שהמצב הנוכחי כפי שהוא משתקף הוא לא פלורליסטי ומגוון מספיק?

יריב לוין: אין לנו בכלל ויכוח.

יגאל גואטה: – – – את הוועדה – – – חברת המועצה.

יריב לוין: הרי במה אנחנו עוסקים, חבר הכנסת גואטה – בהנצחת המצב הקיים או בתיקון החוק שעבר אז?

יריב לוין: אני לא מבין מה הטענה.

יריב לוין: הרי בדיוק את זה אנחנו באים לתקן.

יגאל גואטה: – – –

יריב לוין: עכשיו אני בכל זאת אמשיך ואומר: בעיני, הטעות הגדולה ביותר שהייתה ונעשתה – ואני שוב אומר את זה לא בביקורת, אני דווקא מבין ללבם, אבל בסוף, במידה רבה זה גזר את גורל כל המהלך – הייתה העובדה שעובדי רשות השידור לא השכילו הרבה שנים קודם להבין שככה אי-אפשר להמשיך.

יריב לוין: הם היו צריכים – ואני אומר את זה ממקום של דאגה לעובדים ולא ממקום הפוך – להבין שצריך לעשות שינוי, שצריך להגיע להסדרים שיאפשרו פרישה, שיאפשרו התאמה של כל המערכת לעולם שאנחנו חיים בו היום, ובדרך הזאת לאפשר את קיומה של רשות השידור.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת אלהרר, רגע.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: כל המהלך של התאגיד יצא לדרך מכיוון שנקודת ההנחה הייתה שבהינתן הסכמי העבודה הקיימים ובהינתן המצב הקיים – – –

אילן גילאון: – – – לעובדים שנכנסו לתאגיד?

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תעזור לי.

יריב לוין: זה חוסר סבלנות.

יריב לוין: זה חוסר סובלנות כזה.

בצלאל סמוטריץ': טוב, חברי הכנסת, אתם באמת דיברתם – – –

יריב לוין: בא אדם, רוצה לתת לכם תשובה רצינית ועניינית.

בצלאל סמוטריץ': – – – לך קצת הפריעו ונתנו הארכת זמן.

בצלאל סמוטריץ': תנו לשר לדבר בצורה מסודרת, בלי קריאות ביניים.

יריב לוין: אתם יכולים שלא להסכים אתי, אבל לפחות תנו לי לענות.

אילן גילאון: – – – ביקש תשובה רצינית.

יריב לוין: מה, אתה חושב שאני לא אענה לך על זה?

אילן גילאון: מה – – – עם האנשים שגויסו לתאגיד?

יריב לוין: אתה באמת חושב שאני לא אענה לך? נו, באמת.

יריב לוין: איך אפשר ככה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון, אתה האחרון שאפשר לומר עליו שדבריו לא מובנים כשהוא על הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': תן לשר הזדמנות לענות.

אילן גילאון: אני?

בצלאל סמוטריץ': כן, אתה.

בצלאל סמוטריץ': דבריך על הדוכן הובנו מצוין.

בצלאל סמוטריץ': השר ודאי הבין אותם.

יריב לוין: נו, חבר הכנסת גילאון, באמת.

יריב לוין: הרי אנחנו לא משני הצדדים של המתרס לפחות במובן הזה ששנינו בסוף רוצים את טובת העובדים.

יריב לוין: נדמה לי שאני הוכחתי את זה בפעם הקודמת מספיק.

יריב לוין: אני לא צריך להוכיח את זה שוב.

יריב לוין: ואני אומר שוב, ואני אומר דווקא מהמקום הזה: אני חושב שהייתה טעות גדולה, וצריך לומר את זה בכנות, שהעובדים לא השכילו אז להבין שצריך לעשות שינוי רדיקלי ואי-אפשר להמשיך בצורה הזאת.

יריב לוין: והדבר שעמד ביסודו של המהלך, אחרי הרבה מאוד שנים שניסו לעשות כל מיני מהלכים אחרים בתוך המסגרת של רשות השידור, היה ההנחה שבגלל הבעיה של מסגרת השכר והאופן שבו הרשות פועלת אי-אפשר להמשיך במתכונת הזאת, וצריך לייצר מקום חדש שמתחיל מאפס, ולמעשה לשלוח את כל העובדים – או בסופו של דבר, אחרי תהליך ההתדיינות שעשינו, את רובם המוחלט – הביתה, ולצאת לדרך חדשה.

יריב לוין: מאז פוטרו מאות רבות של אנשים, הרבה מהם אנשים מבוגרים, שלא תהיה להם גם יכולת ויש להם קושי מאוד גדול למצוא מקום עבודה אחר, ונותרו ברשות היום כ-1,000 עובדים – 1,050, נדמה לי שזה המספר המדויק – שכל אחד מהם הוא עולם ומלואו.

יריב לוין: ובאו העובדים – מה שלא היה עד היום ולא היה גם אז, ואין לי ספק שאם היה לנגד עינינו אז, זה היה מאפשר לנו לעשות את הדברים אחרת לחלוטין – באו ואמרו: אנחנו בדיעבד, בלית ברירה, צריך להגיד את האמת, אחרי שהחרב כבר לא מונחת על צווארנו אלא היא כבר חותכת בו, אנחנו מבינים שמה שהיה לא יהיה, וכדי שיהיה משהו ולא נלך כולנו הביתה, אנחנו באים ומוכנים למה שלא הסכמנו מעולם: לפיטורים נוספים, לפתיחה של הסכמי השכר וכדומה.

יריב לוין: לזה מתווסף עוד דבר שבאופן אישי כואב לי מאוד: אני יכול לומר לכם שאני קיבלתי, והיו אצלי לא מעט אנשים, שבלב כואב סיפרו לי על התהליך המשפיל שהם עברו – ואני מניח שהם גם הגיעו אליך, חבר הכנסת גילאון – התהליך המשפיל שהם עברו במה שהיה אמור להיות ראיונות קבלה לתאגיד החדש.

יריב לוין: הנה, מאשר לי גם חבר הכנסת גואטה את הדברים.

יגאל גואטה: – – – ודיברנו על זה – – –

יריב לוין: נכון, חבר הכנסת גואטה, אני לא מתווכח אתך.

יריב לוין: אני רואה את הדברים – – –

יגאל גואטה: אתם לא הייתם אז – – –

יריב לוין: אז בוא, אז הנה, אני אומר לך.

יריב לוין: אני לא יודע באיזו ועדה לא הייתי, מכיוון שמה לעשות, כשאתה נבחרת לכנסת, זה היה אחרי שאני כבר התמניתי לשר, אז אני לא יכול להיות בוועדות הכנסת.

יריב לוין: אז מה אתה רוצה שאני אעשה?

יגאל גואטה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גואטה, אנחנו לא מנהלים עכשיו פינג-פונג בין אדוני לבין השר.

יריב לוין: בוא, נו, באמת, מספיק כבר.

יריב לוין: אתם יודעים מה, רבותי?

יריב לוין: הנני להכריז שחבר הכנסת גואטה הוא היחיד שבאמת היה אכפת לו, בעוד כולנו אטומים; היחיד שבאמת פעל, בעוד כולנו רשעים.

יריב לוין: עכשיו זה בסדר?

יריב לוין: חבר הכנסת גואטה, באמת.

יריב לוין: אתה הרי איש רציני, זה לא מתאים לך.

יגאל גואטה: זה לא נכון.

יגאל גואטה: מה שאמרת בהתחלה לא נכון – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גואטה, אנחנו לא נמשיך ככה את הדיון.

יריב לוין: אז אנחנו נישאר בחילוקי דעות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יכול היה להצטרף להצעה ולקבל זכות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': זה לא קרה, והשר משיב.

יגאל גואטה: זה לא נכון מה שאתה אומר עכשיו.

יגאל גואטה: זה לא נכון מה שהשר אומר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יוכל לבקש דעה נוספת.

בצלאל סמוטריץ': הבעת דעה.

יריב לוין: אגב, יש לו גם עמדה נוספת, אז הוא יוכל – – –

בצלאל סמוטריץ': אני ארשום את אדוני, אבל זה בתנאי שאדוני עכשיו לא מפריע עד שהשר גומר.

בצלאל סמוטריץ': אחרת אני לא – – –

יריב לוין: אז הוא יוכל לומר ואני לא אוכל לענות, אז זה בכלל הסידור הכי טוב, חבר הכנסת גואטה.

קארין אלהרר: רגע, אדוני השר, אני באמת מבקשת, אני מאוד מעריכה את העבודה שאתה – – – אני מבקשת מאוד התייחסות לכל הטענות שלנו – – –

יריב לוין: אני מנסה להשיב.

בצלאל סמוטריץ': אבל אתם לא נותנים לשר להשיב, חברת הכנסת אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': דמייני כאילו עכשיו זה הוועדה לביקורת המדינה, נכון?

בצלאל סמוטריץ': אז צריך להיות בשקט, ואנשים צריכים לתת לו לדבר.

יריב לוין: אני לא מצליח להוציא משפט אחד ברצף, ואומרים לי למה אני לא מתייחס לכל הטענות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, מה שיקרה זה שאם ימשיכו להפריע לך, אני אציע לרדת מהדוכן, ויהיה ממש חבל.

יריב לוין: אני לא רוצה לרדת, כי הנושא הוא באמת – תשמע, הרי צופים בנו, אדוני היושב-ראש, קודם כול אותם עובדים, גם בתאגיד הישן וגם בחדש.

יריב לוין: אני באמת אומר לך, זה דיני נפשות.

יריב לוין: אני מרגיש שיש לי חובה לומר דברים גם אם לא יסכימו אתי, גם אם יהיו מי שיחשבו אחרת, וגם לומר – ואני אומר את זה גם בצורה גלויה: מי שעושה גם טועה לפעמים.

יריב לוין: זה גם לא בושה לפעמים להגיד: רבותי, הלכנו למהלך, המהלך הזה לא הצליח, המהלך הזה לא היה נכון.

יריב לוין: זה הרבה יותר טוב מלהגיד: הלכנו למהלך ונלך אתו עד הסוף – למה?

יריב לוין: כי עשינו.

יריב לוין: ואני אומר לך, חברת הכנסת אלהרר, שזה לא סוד שאחד האנשים שאני הכי מעריך בבניין הזה זה השר גלעד ארדן, והוא גם חבר אישי שלי, ואני משוכנע שהוא הוביל את המהלכים שהוא הוביל מתוך אמונה ומתוך מחשבה ומתוך רצון אמיתי לעשות את הטוב ביותר.

יריב לוין: אבל יש לי מזל – אני לא ביש עתיד, אני במפלגה שמותר שיהיה בה ריבוי דעות.

יריב לוין: חשבתי אז אחרת – – –

קארין אלהרר: באמת, זה לא מכבד את הנאום שלך.

יריב לוין: לא, כי את שאלת אותי, ואני עונה לך, למרות שזה לא נעים.

יריב לוין: אז אני עונה לך למרות שזה לא נעים.

יריב לוין: כמו שאת ידעת להגיד לי שגלעד ארדן הוא – לא יודע איך תיארת אותו – –

קארין אלהרר: קראתי לו שמאלן.

יריב לוין: – – אז הנה, אני עונה לך בדיוק אותו דבר.

יריב לוין: אני אומר לך בצורה הברורה ביותר: אני חושב שאני חבר במפלגה שבה מותר שיהיו חילוקי דעות.

קארין אלהרר: גם אני.

יריב לוין: היו לי חילוקי דעות אתו בעניין הזה אז, דעתו גברה, ואני מכבד את הכרעת הרוב, בטח בתוך מפלגתי ובתוך הקואליציה.

יריב לוין: והיום יש שסבורים אחרת, ויכול להיות שבסוף דעתם תגבר, או לא תגבר.

יריב לוין: ואני אומר לך שגם כאן

יריב לוין: אני אעשה כפי שבסוף יוחלט בדעת הרוב, כפי שצריך להיות, כי אחרת אי-אפשר לנהל את העניין.

יריב לוין: עכשיו אני רוצה להשלים את מה שדיברתי עליו קודם, כי הוא בעיני נקודה מאוד חשובה: אני חושב שברגע שיתברר שיש נכונות ויש אפשרות לבצע מהלך שיאפשר לחלק משמעותי, לא לכולם, מהעובדים הקיימים ברשות השידור – שהם עובדים ותיקים, הם עובדים שכולנו כאן יודעים שיהיה להרבה מהם קשה מאוד למצוא עבודה במקום אחר – לשמור על מקום עבודתם, בעיני, וחשבתי את זה גם אז ולכן קל לי לומר את זה היום, זה לא צודק וזה לא הגיוני להתעקש ולהגיד: נשלח אתכם הביתה בכל מחיר.

קארין אלהרר: אני מסכימה – – –

יריב לוין: לכן אני חושב, חבר הכנסת גילאון, שאני צריך לשקול, וזה לא שיקול קל, בין אותם אלה שעבדו עשרות שנים לבין עובדים שזה מקרוב באו.

יריב לוין: אני חושב שמאז ומעולם, בכל מערך של יחסי עבודה, נעשה מאמץ להגן ככל הניתן קודם כול על אותם אנשים.

אילן גילאון: להערה הזאת לקח שנה כדי – – –

יריב לוין: ואני אומר לך, חבר הכנסת גילאון, שאני מאמין, ויכול להיות שכך בסוף יהיה – אני לא יודע, הרי אנחנו עדיין נמצאים בתהליך של התדיינות – –

אילן גילאון: אדוני, הרי אתה – – –

יריב לוין: – – אבל אני חושב שנוכל ואפשר יהיה למצוא דרך שבה – כאשר יש אדם שכבר נמצא ברשות, אין שום סיבה להחליף אותו באדם אחר; זה פשוט לא צודק ולא הוגן.

יריב לוין: ובהחלט יכול להיות שישנם אנשים היום בתאגיד שאין להם מקבילים ברשות, או שיש להם תרומה שאחרים כרגע לא יכולים להרים אותה, ואולי הם דווקא ייקלטו בתוך אותו גוף שבסוף יהיה כאן, בצורה שבכל מקרה – ואני אומר את זה בצורה הכי ישרה והכי גלויה והכי הגונה – בכל מקרה, לא תביא למצב שכולם ייקלטו, כי אין מצב כזה, וכולנו מבינים שהוא לא יכול להיות, אבל היא תביא למצב שנצמצם – – –

אילן גילאון: – – – זה לא מפריע לך, כי אתה עושה את הג'וב הכי קבוע שאפשר להציע למישהו – – – החארטה הזאת מול – – –

יריב לוין: טוב, אדוני היושב-ראש, אני באמת לא מתמודד עם זה, זה לא רציני.

בצלאל סמוטריץ': אבל, חבר הכנסת גילאון, אני ביקשתי.

אילן גילאון: אנחנו לא – – –

יריב לוין: אני – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון, אתה דיברת באריכות, ואני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אילן גילאון: מה השטויות האלה?

אילן גילאון: על מה אנחנו מדברים?

יריב לוין: אני מבטיח לך – – –

אילן גילאון: – – – אנשים שלא יכולים למצוא עבודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

אילן גילאון: לפני שנה העברתי חוק בדיוק בעניין הזה.

אילן גילאון: שנה לקח לכם שהשכל ייכנס לכם לראש.

אילן גילאון: אז מה עכשיו אתם רוצים?

אילן גילאון: אתם מזיקים – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון, אני מנהל מליאה בפעם הראשונה במושב הזה, ואני נורא נורא לא רוצה להוציא אותך.

אילן גילאון: אבל למה ראש הממשלה נותן – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: – – – שינקה בעצמו.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אני מבטיח לך שטרם שאלך לכל הרוחות, אנסה להשתפר, לדבר פחות שטויות.

יריב לוין: אני באמת אנסה, תאמין לי.

יריב לוין: גם אם תגיד את זה בשקט אני אשמע ואשתדל.

יריב לוין: תמיד אני מנסה להשתפר.

קארין אלהרר: שאלה, אדוני השר – – –

אילן גילאון: – – – מירי רגב, cut the bullshit.

יריב לוין: אבל עכשיו אני אגיד לך משהו, ועכשיו אתה תיתן לי לדבר ואתה תשמע אותי – –

אילן גילאון: נתתי לך לדבר חופשי – – –

יריב לוין: – – כפי שאני שמעתי אותך.

יריב לוין: עכשיו אתה תשמע.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת אילן גילאון, אתה לפני שנה זעקת את זעקת העובדים.

יריב לוין: אמרתי את זה כאן, אני אומר את זה לזכותך.

יריב לוין: ואמרתי גם אז – אגב, זה היה לפני יותר משנה, עוד כשדנו בנושא של התאגיד עצמו.

יריב לוין: אמרתי גם אז שיש הרבה צדק בעניין הזה, מלבד בדבר אחד: אי-אפשר להמשיך לקיים את העניין כפי שהתקיים, ואת העניין הזה כבר הסברתי ארוכות.

יריב לוין: אבל אם היום באים אליך ואומרים לך: תשמע, אמרת מה שאמרת אז, נוצר פתח לקיים את זה, לפחות בחלקו; למנוע את הפיטורים, לפחות של חלקם; לעשות לפחות מקצת מן הצדק – אז במקום להגיד: אמרתי לכם ואתם טעיתם ואתם לא בסדר, ולהלקות אותנו כמה שתלקה אבל בסוף לתמוך בנו, בגלל שראש הממשלה נתניהו מוביל את המהלך הזה, פתאום לא רואים את העובדים, פתאום לא רואים שום דבר – –

אילן גילאון: לא, לא – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – פתאום אין עקרונות, פתאום אין כלום.

יריב לוין: עכשיו – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, זה לא יעבוד כך.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

קארין אלהרר: – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: עכשיו, עכשיו, כל מה שמעניין אותנו זה רק לפגוע בראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יריב לוין: ועכשיו אני אומר לך, חברת הכנסת אלהרר, בהיבט הזה – דבר שהייתי מעדיף להימנע מלומר אותו, אבל אמרתי.

יריב לוין: הבטחתי להשיב על כל דבר, אז אני אשיב, גם אם יש מקום שהייתי מעדיף שלא להיות במקום שאצטרך להגיד את הדברים.

יריב לוין: אני הייתי זה שהלך גם אלייך, גם אל יושב-ראש מפלגתך – כן, גם לראש הממשלה וגם לשר ארדן – ואמרתי להם אז, ואמרתי לכם: רבותי, אתם רוצים להביא את החוק לקריאה שנייה ושלישית?

יריב לוין: יש כאן משפחות, יש כאן אנשים שבעת הזאת הם או בני משפחתם הקרובים נמצאים בחזית הלחימה.

יריב לוין: בואו נדחה.

יריב לוין: זה לא נכון לעשות, גם אם אתם מאוד רוצים.

קארין אלהרר: יש ראש ממשלה – – –

יריב לוין: גם אם אתם מאוד רוצים, גם אם אתם מאוד רוצים.

קארין אלהרר: יש ראש ממשלה.

קארין אלהרר: יש ראש ממשלה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר – – –

יריב לוין: ואמרתי לך, חברת הכנסת אלהרר.

יריב לוין: זה לא יעזור לך, כי כולנו היינו שם.

יריב לוין: אני לא בורח מאחריות, ואתם לא יכולים לברוח.

קארין אלהרר: רגע, רגע.

קארין אלהרר: אדוני השר, אדוני השר – – –

יריב לוין: חברת הכנסת אלהרר, אני, אני מצטער.

יריב לוין: אני – יש – – –

קארין אלהרר: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קארין אלהרר, לא.

יריב לוין: את המשפט הזה אני אשלים, כי הוא מאוד לא נעים, אז כדאי שאשלים.

קארין אלהרר: – – – אני אגיד לך – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר, אבל לא קיבלת רשות, נו, מה לעשות.

יריב לוין: אני אמרתי לכם אז, אני אמרתי לכם אז, ואני אומר לך יותר מזה – אמר לי ראש הממשלה אז: אני מבין, אני מבין – –

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון.

יריב לוין: – – אני עסוק בדברים אחרים.

יריב לוין: אתה צריך לפתור את העניין הזה ביניהם.

קארין אלהרר: אוקיי – – –

יריב לוין: ואת יודעת יותר טוב ממני, כי את היית שם – –

קארין אלהרר: רגע, אני רוצה – – –

יריב לוין: – – שלא את ולא שר האוצר דאז לפיד לא הייתם מוכנים לשמוע; כאן ועכשיו, כאן ומייד.

קארין אלהרר: אה, וארדן, ארדן היה – – –

יריב לוין: עכשיו נעביר את החוק, באמצע כל האירועים.

קארין אלהרר: רגע, אדוני.

קארין אלהרר: יש לי שאלה.

יריב לוין: אז לבוא היום, לבוא היום ולומר את הדברים שאמרת כאן, גם אם בצורה רהוטה ועניינית – אני חושב שזה לא היה נכון, זה לא היה – – –

קארין אלהרר: תקשיב, אדוני השר.

קארין אלהרר: שנייה, אל תגיד לי לא.

קארין אלהרר: אני – – –

יריב לוין: זו דעתי, מותר לי.

יריב לוין: רגע, יש לי איזו זכות.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לך לא.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו זה זכות התגובה שלו אחרי שאת דיברת, ולא מנהלים פה דיאלוג.

בצלאל סמוטריץ': זה התקנון, מה לעשות.

אילן גילאון: בכנסת מנהלים דיאלוג, מה לעשות.

יריב לוין: היו לי, היו לי עוד דברים לומר – – –

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: אז – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר, כשהשר יסיים אני אאפשר לך לשאול שאלה.

בצלאל סמוטריץ': מבטיח לך.

יריב לוין: היו לי, אגב, עוד דברים לומר, אבל אני מוכרח להודות שקצת – – –

אילן גילאון: התפקיד שלך – – – אנחנו מבינים אותך.

יריב לוין: אני חושב שהמסר כבר הובן ואין צורך.

יריב לוין: אבל אני אגיד, אבל אני אגיד לך, אבל אני אגיד – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אאפשר לחברת הכנסת אלהרר לומר משפט אחד במקומה, כי – – –

קארין אלהרר: – – – שאלה – – –

יריב לוין: לא, אני גמרתי.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: אני רק רוצה לומר – אני רק אגיד עוד משפט אחד.

יריב לוין: שוב, אם ייתנו לי איכשהו אני אגיד משפט אחד, רק אחרון, ככה לסיום, אדוני.

יריב לוין: אתה יודע, הטיעון המרכזי בדיונים שהתנהלו כאן בזמנו על התאגיד בסוף בסוף, לצערי הרב, לא היה העובדים, הוא לא היה הפקות המקור, הוא לא היה התוכן, הוא לא היה שום דבר.

יריב לוין: הוא היה רק דבר אחד – – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: הנה, יש לי אפילו מה שנקרא עד, עדות מסייעת – –

אילן גילאון: לא, לא.

אילן גילאון: היה ברור שזה היה – – –

יריב לוין: – – אבל אני מסתדר בלעדיה, חבר הכנסת גילאון, תאמין לי.

יריב לוין: אני – – –

אילן גילאון: – – –

קארין אלהרר: רגע, אז, אדוני השר – – –

יריב לוין: לא "אדוני השר", אני באמצע המשפט.

יריב לוין: בואו, בחייכם, קצת כבוד.

בצלאל סמוטריץ': קארין, אני אתן לך לשאול שאלה, נו.

יריב לוין: הנושא היחיד שבאמת עניין מישהו פה היה – וזה היה מה שאתם דיברתם פה כולכם – זה איך בא ראש הממשלה והוא רוצה להשתלט.

יריב לוין: איך הוא משתלט.

יריב לוין: הוא יעשה לעצמו תאגיד משלו, וכך ייפטר מרשות השידור העוינת אותו.

יריב לוין: עכשיו תראו, קרה תהליך מדהים: פתאום הכול התהפך במכה.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: עכשיו אומרים: ראש הממשלה רוצה – – –

דב חנין: הוא לא רצה את זה והוא לא רצה את – – – הוא לא רצה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, אני לא אתן לך הבעת דעה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא אתן לך הבעת דעה.

דב חנין: הוא לא רצה שידור ציבורי.

דב חנין: הוא לא רוצה שידור ציבורי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, אני לא אתן לך הבעת דעה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא אתן לך הבעת דעה.

בצלאל סמוטריץ': יש לך, אתה רשום.

דב חנין: לא, אתה תיתן לי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא אתן לך אם אתה תתפרץ.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני לא חייב.

דב חנין: – – – אחרי נאום של שעה.

דב חנין: נאום של שעה.

בצלאל סמוטריץ': לא, אז אני מודיע לך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין, אתה רשום להבעת דעה.

דב חנין: מאה אחוז.

בצלאל סמוטריץ': אם תתאזר בסבלנות תקבל אותה; אם תתפרץ באמצע לא תקבל אותה.

בצלאל סמוטריץ': עוד קצת, עוד קצת עבודה על – – –

דב חנין: כשהטיעונים כל כך ארוכים הטיעון לא משכנע.

דב חנין: הטיעון לא משכנע.

יריב לוין: הטיעונים, אגב – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, אל תעמיד אותי בניסיון.

בצלאל סמוטריץ': אני אצטרך לעמוד בדיבורי.

יריב לוין: חבר הכנסת חנין, אני אומר לך בעניין הזה שני דברים: האחד, שמכל מלמדי השכלתי, ואני מתקשה כבר לספור את השעות שאני יושב פה במליאה ומאזין לנאומיך, שהם בדרך כלל דווקא מלומדים ורציניים, אבל בטח לא קצרים.

יריב לוין: והדבר השני שאני יכול לומר לך בעניין הזה הוא שהטיעונים שלי דווקא היו מאוד קצרים.

יריב לוין: אני לא מצליח להגיד משפט אחד שמתחיל ונגמר בלי הפרעות, לכן זה לוקח קצת יותר זמן.

יריב לוין: אבל אני לא מרגיש צורך להתנצל על זה שאני מתעקש לומר את הדברים ולהשלים אותם.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה?

יריב לוין: רגע.

יריב לוין: ואני אשלים ואומר את הדבר הבא: והנה פתאום התהפכו להם היוצרות, ועכשיו מאשימים את ראש הממשלה בדבר ההפוך – שפתאום התאגיד הוא זה, אז הוא רוצה את רשות השידור הכנועה.

יריב לוין: אז תחליטו כבר.

יריב לוין: הגיע הזמן שתחליטו.

יריב לוין: אז הנה, חבר הכנסת חנין כבר פתר לנו את הבעיה.

יריב לוין: כבר צצה לה יש מאין גרסה שלישית.

מיכל רוזין: רגע, אנחנו מחליטים?

מיכל רוזין: אנחנו מחליטים?

יריב לוין: לא, תחליטו מה אתם טוענים.

יריב לוין: לא, לא – – –

מיכל רוזין: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רוזין.

יריב לוין: חברת הכנסת רוזין, אל תבהילי את הציבור שהאפשרות באמת לנהל את העניינים כאן תופקד בידי סיעת מרצ.

יריב לוין: לא צריך.

יריב לוין: צופים בנו.

יריב לוין: יכול להיות שצופים בנו ילדים קטנים.

יריב לוין: לא נבהיל אותם.

מיכל רוזין: נראה לי שהציבור יהיה מבסוט לאללה – – – שסיעת מרצ – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר – – –

יריב לוין: עכשיו לסיכום, אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': ברשותך, ברשותך – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני מוכן, מאחר שהנושא הוא נושא מאוד חשוב – –

קריאה: למה – – – להסתכלות?

קריאה: למה – – –

יריב לוין: – – ומאחר שאני תמיד נוהג לכבד את זכותם של חברי הכנסת למצות את הדיון, כי אני חושב שזה דבר שהוא תמיד נכון, וביקורת של הכנסת על הממשלה תמיד צריכה להתקיים, אני ודאי מוכן שהנושא יועבר לדיון כפי שירצו המציעים, בין בוועדה ובין במליאה, אם ירצו.

יריב לוין: אני מסכים לכל הצעה שתרצו – – –

קארין אלהרר: יש מחר – – –

אילן גילאון: – – – ועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אני רק, ברשותך, אדוני, אאפשר לחברת הכנסת אלהרר שאלה אחת לפני שאדוני יורד.

קריאה: – – –

קארין אלהרר: שאלה, אדוני השר.

קארין אלהרר: אני לא – – – בסדר?

יריב לוין: כן.

בצלאל סמוטריץ': מבטיחה?

קריאה: היא גדולה.

קריאה: אין, אתם חייבים לתת לה קרדיט.

קריאה: – – –

קארין אלהרר: אני יכולה לקבל את הטיעון שלך שעשינו חושבים, אנחנו רוצים לתת עדיפות לעובדי רשות השידור.

קארין אלהרר: אני יכולה לקבל את הטיעון.

קארין אלהרר: עכשיו אני שואלת אותך, אדוני השר: האם אתם מסכימים, במתווה של המועצה של התאגיד, פשוט להכניס לשם את העובדים של רשות השידור?

יריב לוין: אני אומר לך בצורה ברורה: אנחנו בדיוק בדברים האלה דנים עכשיו ובודקים.

יריב לוין: זו אחת האפשרויות שעל השולחן.

יריב לוין: אנחנו נבדוק את הדברים ואנחנו נראה.

יריב לוין: נעשה את הדבר שבסופו של דבר, אני מקווה, לא רק ייראה הכי נכון, אלא גם יהיה הכי נכון ויעבוד הכי נכון בפועל.

יריב לוין: ואני אומר שוב: ננסה לעשות את הדברים באופן כזה שגם ייתנו לעובדים את הטוב ביותר האפשרי, גם ייתנו לציבור באמת שידור פלורליסטי, מגוון, שכולל את כולם, ובוודאי את מי שמייצגים את המורשת המפוארת של עדות המזרח על גוניהן, וכמובן – שידור כזה שיהיה איכותי ורבים יצפו בו.

יריב לוין: ואני אומר כבר כאן, כדי שאחר כך, כשאולי נתגלגל עם העניין הזה בעוד כמה שנים – –

קריאה: יש לי הרגשה – – –

יריב לוין: – – שיש לי ספק גדול – אני אומר את זה בהגינות – יש לי ספק גדול שבין במתכונת כזאת ובין במתכונת אחרת, בעידן של היום אפשר לנהל את הדברים כערוץ שבאמת מסוגל להתחרות באופן אמיתי אל מול הגורמים המסחריים תחת הנחות היסוד שהן לכאורה מוסכמות כאן על כולם.

יריב לוין: לי באופן אישי יש כל מיני מחשבות על דברים שאולי היה נכון לעשות מחוץ לקופסה, וללכת לכיוונים שבאמת יכולים להביא את הנושא הזה של שידור ציבורי – שזה מושג שראוי לדיון אמיתי ולדיון עומק מה באמת הוא כולל, כי בעיני, עוד לפני שהוא כולל חברת חדשות, למשל, הוא כולל דרמה ויצירה מקורית ודברים מן הסוג הזה.

יריב לוין: אבל לעת הזאת אני לא יודע לומר יותר מאשר את הדברים האלה, משום שכל הנושאים האלה נמצאים כרגע בדיון, בהידיינות.

יריב לוין: הסכמה ומתווה מוסכם ומגובש שנוכל להביא עדיין אין, וכאשר יהיה בוודאי נציג וגם נסביר אותו.

יריב לוין: תודה.

קארין אלהרר: מה אתם מצביעים ביום ראשון?

בצלאל סמוטריץ': מה המציעים מציעים לעשות עם ההחלטה?

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר?

דב חנין: – – –

קריאות: – – – צ'יק-צ'ק.

קארין אלהרר: אדוני השר?

בצלאל סמוטריץ': השר הציע להעביר לוועדה.

יגאל גואטה: למה?

יגאל גואטה: יש ועדה מחר.

קריאה: ועדת הכלכלה, כלכלה.

בצלאל סמוטריץ': ועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, אנחנו נעביר לוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': המבקשים מבקשים להעביר לוועדת הכלכלה והשר מוכן, אז אנחנו יכולים להצביע.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע – – –

יגאל גואטה: למה לא למליאה?

יגאל גואטה: למה לא במליאה?

קריאות: מליאה, מליאה.

יריב לוין: – – –

יגאל גואטה: – – – לבקש מליאה.

בצלאל סמוטריץ': נא תסכמו.

בצלאל סמוטריץ': אה, עוד לפני ההצבעה אנחנו נאפשר הבעת דעה לחבר הכנסת דב חנין, במשך דקה, ואנחנו נעמוד בזמנים.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

קריאה: לא, מה אכפת – – –?

קריאה: אתם התחלתם – – –

דב חנין: לא, אי-אפשר ככה.

דב חנין: אדוני, אדוני מתחיל את השעון עוד לפני שנהיה שקט.

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': תאמין לי שהכול יהיה בסדר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: הדברים מאוד ברורים.

דב חנין: נתניהו בשום רגע לא רצה תאגיד ובשום רגע הוא לא רוצה עכשיו רשות שידור, כי נתניהו פשוט לא רוצה שידור ציבורי.

דב חנין: מה שאני אומר כאן, אדוני השר לוין, אמרתי לפני שנה, אמרתי לפני שנתיים ואני לגמרי עקבי.

דב חנין: ראש הממשלה נתניהו משתמש בכל פעם בשליח אחר.

דב חנין: אגב, הוא משתמש גם באנשים טובים.

דב חנין: פעם אחת הוא השתמש בשר גלעד ארדן ופעם אחת הוא השתמש בחברת הכנסת קארין אלהרר, והיום הוא משתמש בך, אדוני השר יריב לוין, שאני מאמין לך שאתה דואג לעובדים.

דב חנין: נתניהו לא רוצה שידור ציבורי, כי נתניהו רוצה שידור שנמצא בידי בעלי הון פרטיים.

דב חנין: נוח לו מאוד בעולם שבו "ישראל היום" שולט.

דב חנין: הוא מסתכל צפונה ומתקנא כשהוא רואה את ארדואן.

דב חנין: מה קורה שם בתקשורת?

דב חנין: שם מתנהלת קיסרות שבה אף אחד לא מעז לצפצף.

דב חנין: התקשורת מרוסקת, העיתונות נרדפת.

דב חנין: זה העולם שנתניהו רוצה.

דב חנין: הוא רוצה גם את ישראל להפוך לקיסרות.

דב חנין: אני מסכים אתך, אדוני השר – יש פה גם עניין של דמוקרטיה, כי בלי שידור ציבורי אין דמוקרטיה.

דב חנין: יש פה גם עניין של דיני נפשות, כי אנחנו מדברים על עובדים – העובדים של רשות השידור שנזרקו קודם והעובדים של התאגיד שנזרקים עכשיו.

דב חנין: אלה יצטרפו לאלה ואף אחד מאלה לא יהיה לו עתיד.

דב חנין: יש כאן בהחלט עניין של דיני נפשות, חייהם של העובדים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: דיני הנפשות האלה, אדוני השר, דמם של העובדים האלה, בראשכם.

בצלאל סמוטריץ': קצת נסחפנו.

בצלאל סמוטריץ': הבעת דעה נוספת – חבר הכנסת גואטה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גואטה, אדוני מבקש הבעת דעה?

בצלאל סמוטריץ': יש לאדוני דקה שלמה.

בצלאל סמוטריץ': 60 שניות שלמות לרשותו.

בצלאל סמוטריץ': בלי הפרעות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יודיע לי כשהוא מוכן.

יגאל גואטה: מוכן.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, מהיום הראשון, מאז הגעתי לפה, למשכן הזה, אני נכנס לדיונים בוועדת הכלכלה בנושא תאגיד השידור הציבורי.

יגאל גואטה: כל הנושא היה באמת דיני הנפשות.

יגאל גואטה: העובדים – עקב תלונות שקיבלנו, שמתנהגים אליהם לא יפה, שמבזים אותם, ששולחים אותם הביתה בלי טיפת לב.

יגאל גואטה: דיברנו עוד פעם ועוד פעם ועוד שבוע.

יגאל גואטה: הנה, גם אילן גילאון היה שם אתי כל שבוע.

יגאל גואטה: לא ראינו שזה באמת דגדג מישהו.

יגאל גואטה: לא ראינו באמת.

יגאל גואטה: זה נראה קצת מוזר, מכובדי השר, שפתאום עכשיו הסיפור זה העובדים.

יגאל גואטה: שנינו יודעים שזה לא באמת הסיפור.

יגאל גואטה: הלוואי שמה שאתם הולכים לתקן זה באמת הסיפור של העובדים.

יגאל גואטה: הלוואי.

יגאל גואטה: אני אעמוד ואבקש פה ממך סליחה ליד כולם.

יגאל גואטה: אבל אתה יודע טוב מאוד בתוכך שהסיפור הוא לא העובדים, ואתה תראה בסופו של יום שיפטרו, ועוד איך יפטרו.

יגאל גואטה: כל העובדים המסכנים – אולי ישאירו עוד כמה אחוזים בודדים בשביל להראות: הנה, השארנו יותר.

יגאל גואטה: אבל הבעיה האמיתית פה היא שחושבים שזה לגו: מרכיבים, בונים.

יגאל גואטה: מה זה?

יגאל גואטה: אני כתבתי אתמול דבר באמת מתוך לבי – כתבתי שאני מאוד מאוד מודאג.

יגאל גואטה: אם נושאי הביטחון והחוץ במדינה מתנהלים כמו הסיפור של הקמת התאגיד, אני חושב שהאזרחים פה צריכים להיות מודאגים.

יגאל גואטה: ישבו פה עשרות ומאות ישיבות על הנושא הזה של התאגיד.

יגאל גואטה: דבר אחד בטוח: מתווכחים, זה שמאלני, זה ימני, סיפורים; זה לא של ש"ס, בטוח, כך שאנחנו פה נטו נטו למען העובדים, למען האמת ולמען רדיו שיהיה טוב לציבור ושייצג את הציבור.

יגאל גואטה: לא יכול להיות שציבור המזרחים, מעל 50% במדינה הזאת, לא מיוצג במועצה הזאת בכלל.

יגאל גואטה: אז יש חוק לייצוג בני מיעוטים, ואכן שמו את חמיס אבולעפיה, ואז לא שאלתם: תגיד, מה הדין אם אימא שלו נוצרייה ואם סבתא שלו יהודייה?

יגאל גואטה: אבל כשמדובר על ייצוג של מזרחים, פתאום: שמע, זה קשה, זה לא מובן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גואטה, תודה רבה לאדוני.

יגאל גואטה: זאת קצת דמגוגיה זולה, סליחה, מכובדי השר.

יגאל גואטה: לכן, אני חושב, באמת, צריך לעשות רדיו לציבור שמייצג את הציבור.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יגאל גואטה: הייתי צריך לצעוק על זה אז, כשהקימו את המועצה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה מאוד לאדוני.

בצלאל סמוטריץ': המציעים, חבר הכנסת גילאון וחבר הכנסת גנאים, נצביע על העברה לוועדת הכלכלה?

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו מצביעים על העברה לוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7

בצלאל סמוטריץ': נמנעים – אין

בצלאל סמוטריץ': שבעה בעד, מתנגד אחד, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': רק 7% מהסטודנטים בישראל גרים במעונות

בצלאל סמוטריץ': נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: רק 7% מהסטודנטים בישראל גרים במעונות, מס' 4714, 4739, 4751 ו-4753.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – אוסאמה סעדי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני וחברי – נמצאת פה חברתי מיכל רוזין, והגשנו את ההצעה הדחופה, כמובן בתזמון נכון, שזה פתיחת השנה האקדמית באוניברסיטאות.

אוסאמה סעדי: בחרתי את העניין הזה של המעונות כי זאת בעיה כואבת לאלפי סטודנטים שנרשמים ומתחילים ללמוד באוניברסיטאות ולא מוצאים מעונות בתוך האוניברסיטה, ואז הם צריכים לשכור, אדוני השר וכבוד סגן שר החינוך, הם נאלצים לשכור מעונות ודירות מחוץ למעונות של האוניברסיטה, דבר שמעלה את העלויות באלפי שקלים מדי חודש.

אוסאמה סעדי: למען השלמת התמונה אתן כמה נתונים: באוניברסיטת חיפה מספר הסטודנטים הוא 15,000 ומספר המיטות הוא 1,100; באוניברסיטת בן-גוריון יש 20,000 סטודנטים ומספר המיטות הוא 1,600; באוניברסיטת בר-אילן יש 23,000 סטודנטים ו-505 מיטות במעונות; באוניברסיטת תל-אביב יש 29,000 סטודנטים ומספר המיטות הוא 3,100; באוניברסיטה העברית יש 20,000 סטודנטים ומספר המיטות הוא 4,000; בטכניון 16,000 סטודנטים ו-4,500 מיטות.

אוסאמה סעדי: אפרופו הטכניון, זאת גם הזדמנות לאחל לכלל הסטודנטים והסטודנטיות בכל האוניברסיטאות בתוך ישראל שנה אקדמית פורייה ומוצלחת.

אוסאמה סעדי: ובהזדמנות, אדוני סגן השר, והעלינו את זה כמה פעמים פה, יש גם אלפי סטודנטים שמתחילים ולומדים באוניברסיטאות ברשות הפלסטינית: באל-ג'מעא אל-ערבייה אל-אמריקיה בג'נין – כמעט 4,500 סטודנטים, באוניברסיטת א-נג'אח בנבלוס, באוניברסיטה באל-ח'ליל, בחברון, וגם באוניברסיטת אבו-דיס, אל-קודס, שעכשיו התחילו ללמוד בה גם רפואה, רפואת שיניים ומקצועות פארה-רפואיים.

אוסאמה סעדי: ויש גם אלפי סטודנטים וסטודנטיות שלומדים בחו"ל.

אוסאמה סעדי: הגיע הזמן, אדוני סגן השר, באמת להשקיע בלימודים, בחינוך, בייחוד בחינוך הגבוה, ולהקציב, ולא לקצץ כמו שאתם עושים בתקציב הנוכחי, אדוני היושב-ראש, 100 מיליון שקלים.

אוסאמה סעדי: היום היה דיון בוועדת החינוך על השביתה באוניברסיטה העברית בירושלים.

אוסאמה סעדי: אדוני השר, אנחנו בוגרים של האוניברסיטה הזאת, ויש כ-20,000 סטודנטים שלא התחילו את הלימודים שלהם.

אוסאמה סעדי: אנחנו חושבים שצריך להשקיע בחינוך הגבוה, כי זה העתיד של הבנים שלנו.

אוסאמה סעדי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, בזמן הקצר שהייתי בחדרי, שמעתי את השר אורי אריאל, שר החקלאות, עומד פה ותוקף אותי ואת חברי על כך שיצאנו מטקס ההנצחה לרחבעם זאבי, גנדי, ואמר שזהו מעשה נואל לעשות.

מיכל רוזין: אז צר לי מאוד, אני חושבת שהמעשים הנואלים הם המעשים של רחבעם זאבי.

מיכל רוזין: וכפי שאנחנו שופטים בהיסטוריה את כל מנהיגינו ואת עברנו, כך ניתן גם לשפוט אותו, אדם שנחשד בקשרים מפוקפקים עם העולם התחתון, עם הפשע המאורגן; אדם שנחשד בהטרדות מיניות, מעשים מגונים ואונס, לכאורה; אדם שנחשד בכך שהוא הרג אנשים חפים מפשע; אדם שעינה באופן סדיסטי את שבוייו – האדם הזה לא ראוי להנצחה.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לכם את מה שכותבת אימא לילד בבית-ספר במערכת החינוך הציבורית.

מיכל רוזין: היא מדברת על כך שהילד שלה היה צריך ללמוד – כי מה לעשות, זה חלק מהחוק – ללמוד על הנצחתו של רחבעם זאבי, גנדי.

מיכל רוזין: והיא מספרת על מערכי השיעור שמחולקים למורים, ומציגים את תולדות חייו, שמות ילדיו, פרטי היכרותו עם אשתו, קריירה צבאית, אהבת הארץ, תרומתו ללהקות צבאיות ועוד ועוד.

מיכל רוזין: וכמובן, במסכת הטיוח, מסכת ההסתרות, מסתירים מן המורים ומן הילדים את כל אותם חומרים של מורשת קרב, נסתרים, על ירי בשבויים, אונס חיילות תחת פיקודו, הטרדת נשים בכלל, חברות עם עבריינים או צנזורה של שירים שאינם חלק מהמורשת.

מיכל רוזין: התוכן מתבסס על איש שהיה חייל קרבי וגיבור.

מיכל רוזין: אהבת המולדת, השר לוין, אינה מנקה הכול.

מיכל רוזין: אתה יכול להיות מצביא דגול, או לוחם נסער על אויביך, ועדיין להיות איש בלתי מוסרי בעליל.

יריב לוין: אין לך בסיס לכל מה – – – כשאת מדברת – – –

מיכל רוזין: איש שמאיים על עיתונאית ושם לה פצצה בבית, אדם שאונס נשים, אדם שמבצע מעשים מגונים, אינו ראוי להנצחה.

יריב לוין: את מכפישה אותו, מכפישה אותו ללא שום הצדקה, ללא שום ראיה.

יריב לוין: יש גם כבוד לאדם.

מיכל רוזין: אתה רוצה שהילדים שלך יבואו הביתה וישאלו אותך: האם זאת המורשת שמדינת ישראל רוצה להנחיל?

מיכל רוזין: אלה הם גיבוריה?

יריב לוין: – – – כבוד לאדם.

יריב לוין: לא יכול להיות.

יריב לוין: לבוא ולומר: אדם שאנס.

מיכל רוזין: אלה גיבורים שמהללים?

יריב לוין: – – –

מיכל רוזין: תגיד לי, חסרים לכם מנהיגים שאתם יכולים להלל?

מיכל רוזין: בעשור האחרון – למעלה מ-10 מיליון למורשת גנדי, יותר מלהרצל ולז'בוטינסקי ביחד.

יריב לוין: – – –

מיכל רוזין: איך אתה לא מתבייש?

מיכל רוזין: היו לך מנהיגים הרבה יותר ראויים להלל.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: אין פה עניין של ימין ושמאל, השר לוין.

מיכל רוזין: יש פה עניין של מוסר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רוזין, משפט סיכום, בבקשה.

מיכל רוזין: יש פה עניין שב-2016 אנחנו, וגם אתה, צריכים לשים פס ברור על מי שפוגע באנשים אחרים.

מיכל רוזין: זה לא מוסרי וזו לא המורשת שלנו.

מיכל רוזין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, כמובן – אדוני סגן השר ישיב על דבריו של חבר הכנסת סעדי.

בצלאל סמוטריץ': לא נראה לי שדבריה של חברת הכנסת רוזין הם חלק מההצעה הדחופה שאושרה לסדר-היום במליאה.

בצלאל סמוטריץ': סגן שר החינוך הרב מאיר פרוש ישיב בשם הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לפרוטוקול שחבר הכנסת איציק שמולי אינו נוכח, לכן אנחנו עוברים לתשובה.

מאיר פרוש: אני אתייחס?

מיכל רוזין: כן.

מיכל רוזין: לפי העקרונות שלך הוא לא אדם מוסרי.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המל"ג והוות"ת מכירות בצורך בהרחבת מערך המעונות ופועלות במהלך השנים האחרונות להגדלת ההיצע הקיים.

מאיר פרוש: כבר בשנת 2012 החלה ות"ת לפעול בנושא, וסוכם אז לראשונה עם אגף התקציבים באוצר על תקצוב ייעודי של 100 מיליון שקלים עבור תוכנית לתמיכה בהקמת מעונות סטודנטים במוסדות המתוקצבים על-ידי ות"ת.

מאיר פרוש: הסיכום הגיע בעקבות המלצות ועדת טרכטנברג ובהמשך להחלטות שקיבלה קודם לכן מועצת רשות מקרקעי ישראל בנושא הקצת קרקע למעונות סטודנטים.

מאיר פרוש: יצוין כי עד לאותו סיכום מדינת ישראל מעולם לא עסקה במעונות סטודנטים, הסדירה או תקצבה אותם, ורק מוסדות אקדמיים שהצליחו לגייס תרומות ייעודיות לנושא, כגון האוניברסיטה העברית והטכניון, הקימו מעונות.

מאיר פרוש: בעקבות הביקוש הגדול למעונות, הוחלט על הרחבת התוכנית גם בשנת 2014 בעוד כ-160 מיליון שקלים, ובשנת 2016 סוכם על תוספת של עוד כ-120 מיליון שקלים לטובת הנושא.

מאיר פרוש: אני משתעל כתשובה – השר רחבעם זאבי.

מאיר פרוש: השיעול זה תשובה לדברים שנשמעו כאן נגד רחבעם זאבי.

מאיר פרוש: בהתאם לנתח התקציבי שהוקצה עד כה לטובת הנושא, ות"ת אישרה תוכניות להקמת מעונות ברחבי הארץ עם כ-6,500 מיטות בכ-20 מוסדות להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: ות"ת רואה חשיבות רבה בנושא, ועל כן היא פועלת בשיתוף פעולה עם גורמים ממשלתיים נוספים במטרה להסיר חסמים בבניית מעונות, לרבות עיכובים סטטוטוריים, שהיוו חסם מרכזי בתחילת הדרך; בחינת פתרונות מימון רחבים, לרבות מתן אשראי למוסדות שנמצאים באזורי פריפריה על מנת לשמור על שכר דירה הוגן לסטודנטים, וכדומה.

מאיר פרוש: כל זאת תוך מתן דגש על תפקידה המרכזי של ות"ת – שמירה על האיתנות הפיננסית של המוסדות להשכלה גבוהה.

מאיר פרוש: צריך לזכור שהקמת מעונות היא הליך מורכב, הדורש בין היתר מציאת שטח, הליך תכנוני נרחב, גיוס יזם ובינוי.

מאיר פרוש: כל אלה אינם יכולים להתבצע אד-הוק, זה תהליך.

מאיר פרוש: בעקבות הפעולות שבוצעו עד כה והתגייסות ות"ת לנושא, משנת 2012 ועד היום נבנו שלושה פרויקטים ובמסגרתם אוכלסו כ-850 מיטות.

מאיר פרוש: כיום ישנם חמישה פרויקטים באוויר, קרי, 2,000 מיטות בבנייה, ועוד כ-2,500 מיטות נמצאות בשלבים מתקדמים לקראת התקשרות מול יזם.

מאיר פרוש: בנייתן של כ-1,100 מיטות נוספות מעוכבת היום בשל בעיות סטטוטוריות אשר הוות"ת פועלת להסרת החסמים בעניינן.

מאיר פרוש: מעבר למיטות שנספרו לעיל, ות"ת נמצאת בתהליך מתקדם להוצאת קול קורא, והוא צפוי לצאת עד סוף שנת 2016, ויאפשר הקמה של עוד כ-2,000 מיטות ברחבי הארץ.

מאיר פרוש: לסיכום הדברים, ות"ת ומל"ג מכירות בצורך הקיים במעונות.

מאיר פרוש: ות"ת ביצעה תכנון והערכת צרכים במערכת ההשכלה הגבוהה ואף קבעה יעדים לביצוע.

מאיר פרוש: אני חייב לציין שזה אחד הנושאים הנמצאים על שולחננו, ואנחנו באמת פועלים לקידומו.

מאיר פרוש: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע לעשות עם ההצעה?

מיכל רוזין: דיון בוועדת – – –

מאיר פרוש: אני חייב לומר שוב, ואני מצטער על זה שאני צריך לומר את זה עוד פעם.

מאיר פרוש: מי שמבקש הצעה דחופה לסדר-היום, פירושה שהוא רוצה דיון במליאה.

מאיר פרוש: אולי היא לא דיברה על העניין הזה, אבל ביקשו להעלות את הנושא הזה – וזה מליאה.

מאיר פרוש: אבל חברי הכנסת רוצים שפה יהיה משהו ממה – – –

מיכל רוזין: התשובה היא – – –

מאיר פרוש: פה במליאה אפשר לחכות בערך חצי שנה עד שיהיה דיון.

מאיר פרוש: אם אתם רוצים את הדיון הזה, זה נראה לי במצב הזה בערך משהו כזה.

מאיר פרוש: אם הם רוצים ועדה, אז הם צריכים לשקול בעתיד שלא לבקש כאלה בקשות.

מיכל רוזין: למה?

מאיר פרוש: אי-אפשר לבוא לבקש.

מאיר פרוש: התקנון הזה – – –

מיכל רוזין: זו הפרוצדורה של התקנון.

מיכל רוזין: אפשר להעביר למליאה ואפשר לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אם אדוני לא מסכים, מותר לאדוני לא להסכים.

מאיר פרוש: לא, זה לא לא להסכים.

בצלאל סמוטריץ': אתם יכולים רק למליאה, אתם לא יכולים לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אם סגן השר לא מבקש ועדה, אז אנחנו מצביעים אם להסתפק בהודעת סגן השר או שאנחנו הולכים למליאה.

מיכל רוזין: באיזה סעיף בתקנון זה?

מאיר פרוש: תיתנו לה את הסעיף.

מאיר פרוש: גם אנחנו – – –

בצלאל סמוטריץ': סעיף 51.

בצלאל סמוטריץ': גברתי תפתח.

מיכל רוזין: אני אפתח.

בצלאל סמוטריץ': סעיף 51.

בצלאל סמוטריץ': אם סגן השר מציע להעביר לדיון בוועדה, אנחנו יכולים להצביע.

מאיר פרוש: קודם כול תודי.

מאיר פרוש: לא, חברת הכנסת רוזין תודה במה שאני אמרתי, ואחר כך אני אסכים לוועדה.

מאיר פרוש: תבדקי.

אוסאמה סעדי: סגן השר, כיוון שהעלית פה כמה נקודות שמצריכות המשך בירור, גם העניין הזה של 1,000 יחידות שהן תקועות בעניין של חסמים ביורוקרטיים, אז צריך להמשיך וללוות את זה בוועדה, לא בעוד חצי שנה.

מאיר פרוש: אני נשאל כעת על-ידי יושב-ראש הישיבה מה אני מבקש.

מאיר פרוש: אז אמרה חברת הכנסת רוזין שהיא רוצה ועדה.

מאיר פרוש: אז אני אומר: ברגע שמישהו מבקש דיון במליאה, בהצעה דחופה, זה דיון במליאה, הוא לא יכול עכשיו לבקש אחרת.

מאיר פרוש: אפשר לבוא לקראת.

מיכל רוזין: אז תבוא לקראת.

בצלאל סמוטריץ': סעיף 53(ד)(1).

בצלאל סמוטריץ': מזל שיש לנו סגן מזכירה בקי כל כך.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כמובן מודים לו.

קריאה: לא חשוב, שיבקש מליאה – – –

מאיר פרוש: אני רוצה שיודו, שיודו בכך שהם – – –

מיכל רוזין: סליחה, היא רשאית להגיד שהיא רוצה לאשר או לא לאשר.

מיכל רוזין: זה לא אומר שהוא היחיד שיכול לבקש.

מיכל רוזין: "אחרי הנמקה – – – רשאית הממשלה להביע את עמדתה ביחס להצעה ולהודיע על הסכמתה או על התנגדותה לכלול את הנושא המוצע בסדר-היום של הכנסת, או להציע שהנושא" – – –

מאיר פרוש: כן, אבל חבר הכנסת שהציע הצעה דחופה לסדר-היום, ודאי שהוא התכוון למליאה.

מאיר פרוש: הוא לא יכול עכשיו להגיד: ועדה.

מיכל רוזין: לא, אבל אנחנו דנו פה, ואנחנו מבקשים שהמשך הדיון – – –

מאיר פרוש: משנים את הבקשה.

מיכל רוזין: לא, דנו פה.

מיכל רוזין: אנחנו מבקשים – – –

מאיר פרוש: לא דנו.

מיכל רוזין: סגן השר – – –

קריאה: המשך דיון.

קריאה: מה הבעיה?

מיכל רוזין: מכיוון שבוועדה ניתן להזמין נציגי סטודנטים, ניתן להזמין נציגים, תושבי המעונות, אפשר לשמוע מידע, ולכן בהחלט זו אופציה.

מיכל רוזין: עכשיו באים?

מיכל רוזין: דיברתי אליך, לא היית.

אורי אריאל: תגידי עוד פעם.

מיכל רוזין: סמוטריץ, הוא מבקש שאני אעלה להגיד שוב.

מאיר פרוש: אני השתעלתי.

אוסאמה סעדי: אדוני סגן השר, תבקש להעביר את זה לוועדת החינוך וזהו.

אוסאמה סעדי: מה הבעיה?

אוסאמה סעדי: זה נושא כל כך חשוב לסטודנטים – להמשך בירור שם.

אוסאמה סעדי: מדובר במעונות.

מיכל רוזין: זה עוד לא היה לי בכנסת.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר.

מיכל רוזין: "אחרי שנשמעה" – סעיף 53(ו) – "אחרי שנשמעה עמדת הממשלה, ואם לא נשמעה – אחרי ההנמקה, רשאים שניים מחברי הכנסת להביע את עמדתם ביחס להצעה, ורשאים הם להציע" – דרישה נוספת – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל חברתי הייתה רשומה כמציעה בדיון, היא לא הביעה דעה.

מאיר פרוש: חברי כנסת אחרים, לא את.

מאיר פרוש: חברי כנסת אחרים, לא את.

מיכל רוזין: לא, אני – – –

מאיר פרוש: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר – – –

מיכל רוזין: לא, אחרי סיום הדיון – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רוזין, חברת הכנסת רוזין – – –

מיכל רוזין: – – שניים מהחברים שהציעו רשאים לדרוש דיון בוועדה.

מיכל רוזין: נו, מה?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רוזין – – –

אוסאמה סעדי: אז הנה, יש שניים שמציעים.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אני מבקש רגע לעשות סדר.

טלב אבו עראר: אני מציע – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אתה לא מציע עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אני מדבר, חבר הכנסת אבו עראר, במחילה.

טלב אבו עראר: – – –

בצלאל סמוטריץ': הרציונל של הצעה לסדר-היום – מי שמבקש את ההצעה לסדר-היום מבקש דיון במליאה, ואנחנו רואים בתקנון בצורה ברורה: מי שיכולים להציע או להסיר מסדר-היום או להביא לדיון בוועדה אלו גורמים שאינם נמנים עם מציעי ההצעה, קרי: או הממשלה באמצעות מי שמשיב מטעמה, או חברי כנסת נוספים שמבקשים הבעת דעה, והם יכולים לבקש דיון.

בצלאל סמוטריץ': צודק סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': כל העניין של הצעה דחופה לסדר-היום זה דיון במליאה.

בצלאל סמוטריץ': מי שמבקש להוציא – – –

מיכל רוזין: תקרא את הסעיף.

מיכל רוזין: מדובר בשניים מחברי הכנסת, לא מהמציעים.

מיכל רוזין: שניים מחברי הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': חברתי, אז אמרתי, המציעים אינם יכולים.

בצלאל סמוטריץ': המציעים אינם יכולים לבקש להעביר לוועדה.

מיכל רוזין: אז הנה, יש שניים.

בצלאל סמוטריץ': מי שיכולים להעביר לוועדה אלו אנשים שאינם נמנים עם המציעים, כיוון שהמציעים הם – – –

מיכל רוזין: לא כתוב גם את זה, אדוני העורך-דין – – –

טלב אבו עראר: – – – שלושה מציעים.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אני אינני מתווכח.

מיכל רוזין: אדוני העורך-דין, לא כתוב שחברי הכנסת הם לא המציעים.

טלב אבו עראר: שלושה חברי כנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר מבקש להסתפק בדברים או מבקש להעביר לדיון במליאה?

מאיר פרוש: – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, אנחנו נצביע – אדוני סגן המזכירה, אנחנו נצביע – – –

מאיר פרוש: – – –

מיכל רוזין: משנים את התקנון.

מיכל רוזין: אני פה כבר ארבע שנים, שלא נדבר על למעלה מ-20 שנה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אני רק רוצה להבהיר את הדברים.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מבקש שנעשה עם ההצעה?

מאיר פרוש: אני חושב שנתתי תשובה ברורה – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני מבקש להסתפק בהצעה.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מצביעים עכשיו – – –

מאיר פרוש: – – תשובה ברורה ומנומקת, אבל אם החברים רוצים שזה ילך לוועדה – שילך לוועדה.

מאיר פרוש: אבל אי-אפשר ליהנות משני העולמות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר מוכן, אז אנחנו נצביע כעת – – –

מיכל רוזין: – – – גם אם לא, אבל אתה טועה בפרשנות.

בצלאל סמוטריץ': אם אדוני סגן השר מוכן, אנחנו נצביע כעת על העברה לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': מי בעד להעביר לוועדת החינוך של הכנסת ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6

בצלאל סמוטריץ': נמנעים – אין

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רוזין, אני אשב אתך אחר כך על התקנון ואני אסביר לך את הסעיף.

בצלאל סמוטריץ': אני סבור שאת טועה, ואנחנו נבחן את זה.

מיכל רוזין: – – –

בצלאל סמוטריץ': אם אני טועה, אז זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

מיכל רוזין: – – –

מיכל רוזין: פער גדול ובלתי מוסרי בין סטודנטים במרכז לסטודנטים בפריפריה בתחום ההשכלה הגבוהה

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים בשעה טובה לסעיף הבא והאחרון שיש לנו על סדר-היום: פער גדול ובלתי מוסרי בין סטודנטים במרכז לסטודנטים בפריפריה בתחום ההשכלה הגבוהה, הצעות לסדר-היום מס' 4732 ו-4741.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת יגאל גואטה.

בצלאל סמוטריץ': לרשות אדוני 180 שניות שלמות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נבקש ממנו לעמוד בכך.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני באמת חושב שאין נושא ראוי יותר לפתוח אתו את מושב החורף של הכנסת, עבורי, כמו הנושא של פערי ההשכלה בין צעירים מהמרכז לצעירים מהפריפריה.

יגאל גואטה: רק אתמול נערכה הפגנה מחוץ למשכן הכנסת והיו דיונים בוועדות בשל הסרת התוכנית לתקצוב הצפון מסדר-יומה של הממשלה.

יגאל גואטה: רוזין, אני מבטל את הבקשה שלי.

יגאל גואטה: אנחנו מציינים השבוע שלוש שנים לפטירתו של מרן הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שמפעל חייו היה הדאגה הרוחנית והגשמית לאותן אוכלוסיות מוחלשות.

יגאל גואטה: מבדיקה שנערכה לאחרונה על-ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה עולה כי צעיר המתגורר ברעננה, יש לו סיכויים גבוהים פי-2.5 להגיע לתואר ראשון מאשר לצעיר שמתגורר בנתיבות.

יגאל גואטה: מה את אומרת על זה, חברת הכנסת רוזין?

מיכל רוזין: לא שמעתי – – –

יגאל גואטה: סטטיסטיקה: צעיר שמתגורר ברעננה, סיכויים שלו להגיע לתואר ראשון הם פי-2.5 מאשר של אחד משדרות.

מיכל רוזין: זה מתחיל בגן – – –

יגאל גואטה: עיון בנתוני הדוח מראים כי יש קשר ישיר בין מקום המגורים של אותם צעירים ודירוגם הסוציו-אקונומי לבין סיכוייהם להגיע לתואר ראשון, וככל שהדירוג – – –

אוסאמה סעדי: – – – ערערה-בנגב – – –

יגאל גואטה: חכה, חכה.

יגאל גואטה: – – – ככל שהדירוג הסוציו-אקונומי של היישוב שבו הם מתגוררים גבוה יותר, כך הסיכוי להגיע לתואר ראשון גבוה יותר.

יגאל גואטה: הסיבה העיקרית לכך היא בראש ובראשונה מימון, מעבר למודעות החברתית, כי ברור שאם אתה גר ברעננה, אז כל היום רק מדברים על זה שתואר ראשון זה כמו בגרות.

יגאל גואטה: צעיר מהמרכז בעצם מקבל מהוריו תמיכה וסיוע במימון שכר הלימוד, אך צעיר מהפריפריה לא רק שלא יקבל תמיכה ומימון, אלא סביר להניח שהוא גם יצטרך לעבוד בלילות כדי לפרנס – לא את עצמו אלא את המשפחה שלו.

יגאל גואטה: אני רוצה רק להגיד בקול רם את מה שכולם יודעים וכל כך הרבה מדברים ומדברים ומדברים ומדברים, וזה נראה כבר לא נורמלי, הדבר הזה.

יגאל גואטה: אותם צעירים מהפריפריה הם האוכלוסייה המוחלשת ביותר בישראל, ורובם אם לא כולם הם שוב ושוב בני מיעוטים, מזרחים וחרדים.

יגאל גואטה: הדוח של הלמ"ס מראה באופן מובהק את הקשר בין הדירוג הכלכלי-חברתי של היישוב לבין שיעור הסטודנטים לתואר ראשון שגדלו בו.

יגאל גואטה: בתחתית הדירוג, כאמור, נמצאים החרדים והערבים, כאשר במקום המפוקפק והאחרון נמצאת, לצערנו הרב, ג'סר-א-זרקא, עם 4.5% בלבד מקרב הצעירים שלמדו לתואר ראשון, ואף לא אחד שלמד לתואר שני, וחס וחלילה, בטח ובטח לא לתואר שלישי, לא דוקטורט.

אוסאמה סעדי: הם גם במקום אחרון בבגרות – – –

יגאל גואטה: נכון.

יגאל גואטה: אבל זה כנראה לא כואב לאף אחד.

יגאל גואטה: יש פתגם שאומר: חינוך והשכלה עולים כסף רב, אבל הבורות לא פחות יקרה.

יגאל גואטה: ואני אומר, אדוני היושב-ראש:

יגאל גואטה: הניסיון לחסוך בהוצאות השכלה וחינוך באותם יישובים עולה לנו הון תועפות.

יגאל גואטה: אנחנו אומרים את זה כל יום בכל ועדה.

יגאל גואטה: שקל שהמדינה לא תשלם עכשיו – היא תשלם בעתיד 10 שקלים; זה עולה לנו בכל מיני עלויות בדמות תקציבי רווחה, אבטלה והטבות שונות שצריכים אחרי זה לתת להם.

בצלאל סמוטריץ': יש לאדוני משפט סיכום.

יגאל גואטה: הרי ברור שכושר ההשתכרות של אותם צעירים ללא השכלה נמוך מכושר ההשתכרות של בעלי השכלה.

יגאל גואטה: לכן, אני חושב שאנחנו לא עושים מספיק כדי להשוות את האזורים ואת הצעירים האלה, ומגיע להם שישוו אותם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יגאל גואטה: ולסיום, אדוני היושב-ראש, אומרים שכשנותנים לאדם דג לאכול, אולי הוא יהיה שבע בארוחה הזאת, אולי באותו היום; אבל אם אנחנו נלמד אותו לדוג, אז יש סיכוי שהוא יהיה שבע כל החיים.

יגאל גואטה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת גואטה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכון, הפער גדול, כמו שציין חברי, בין הסטודנטים במרכז לסטודנטים בפריפריה, אבל במגזר הערבי הפער הוא יותר עמוק.

טלב אבו עראר: לכן, בהשוואת שיעור האוכלוסייה בעלת השכלה על-תיכונית בין המגזר היהודי למגזר הערבי ניתן להבחין כי שיעור האוכלוסייה בעלת השכלה על-תיכונית במגזר הערבי עומד על 24% לעומת מעל 50% במגזר היהודי.

טלב אבו עראר: הסיבות לכך רבות מאוד ומגוונות, וחלקן מופיעות עוד בשלב החטיבה והתיכון.

טלב אבו עראר: אמנה כאן את חלקן: 1.

טלב אבו עראר: השתתפות נמוכה של התלמידים הערבים במערכת החינוך, ומנגד שיעור גבוה של נשירה.

טלב אבו עראר: שיעור ההשתתפות משלב חטיבת הביניים ועד שלב התיכון ירד מ-98% ל-86%, לעומת כ-92% במגזר היהודי, וזאת בשל מחסור בכיתות לימוד, אוסאמה סעדי, חבר הכנסת, וריבוי התלמידים בכיתות; 2.

טלב אבו עראר: תנאי הקבלה הקשים להם, חלקם טמון בהבדלי השפה.

טלב אבו עראר: כך, מתוך כלל הסטודנטים לתואר ראשון, מספר הסטודנטים הערבים עומד על כ-13%, ויש 10% לתואר שני וכ-5% בלבד לתואר שלישי; 3.

טלב אבו עראר: רמת הכנסה נמוכה יותר לשכירים משכילים מהמגזר הערבי.

טלב אבו עראר: לראיה, השכר השעתי הממוצע של ערבי עם מעל 16 שנות לימוד הוא 54 שקלים לשעה – אלה נתונים מדויקים – לעומת 82 שקל לשעת עבודה ממוצעת של יהודי בעל השכלה זהה; 4.

טלב אבו עראר: הגבלת המקצועות הנלמדים.

טלב אבו עראר: לכן הסטודנטים הערבים מתמקדים בתחומי לימוד כגון מקצועות עזר רפואיים, חינוך והוראה – 35%, לעומת 15% בקרב הסטודנטים היהודים – ונעדרים מתחומים כגון הנדסה, משפטים, אדריכלות ומינהל עסקים – 19%, לעומת 37% בקרב הסטודנטים היהודים; 5.

טלב אבו עראר: חוסר שוויון בהזדמנויות תעסוקה, כי תמיד מעסיקים יעדיפו שלא להעסיק ערבי.

טלב אבו עראר: נכון, היושב-ראש?

בצלאל סמוטריץ': לא.

טלב אבו עראר: המעסיקים אצלכם יעדיפו להעסיק יהודי מאשר להעסיק ערבי.

טלב אבו עראר: 6.

טלב אבו עראר: חוסר נגישות של תחבורה ציבורית, דבר המקשה להגיע למוסדות להשכלה גבוהה, ובמיוחד באזורי הנגב, ביישובים הבדואיים, שבדרך כלל ממוקמים מחוץ ליישובים הערביים.

טלב אבו עראר: במגזר היהודי מוסדות ההשכלה הגבוהה קרובים יותר, ולזה מקל עליהם להגיע; 7.

טלב אבו עראר: מצב סוציו-אקונומי נמוך בקרב האוכלוסייה הערבית, וזה ידוע לכולם: החברה הערבית הבדואית סובלת מאבטלה, האבטלה שם גואה, ולכן המצב לא מאפשר, לא מקל על הסטודנטים להגיע למוסדות ההשכלה הגבוהה.

טלב אבו עראר: דיברו על המעונות.

טלב אבו עראר: לנוכח מצג זה אי-אפשר להמשיך להתעלם מהנתונים האלה ולטמון את הראש בחול, שכן יש לפעול מייד לתיקון מצב זה, בראש ובראשונה על-ידי מינוי ועדה לבדיקת הסיבות לנשירת תלמידים ערבים ממערכת החינוך; להקצות מלגות מיוחדות כדי לעודד תלמידים ערבים בכלל וערבים בדואים בפרט לרכוש השכלה גבוהה; להשוות את השכר המשולם לבעלי השכלה ערבים לזה המשולם לבעלי השכלה יהודים; לעודד קליטת בעלי השכלה ערבים בכל תחומי המקצועות במגזר הציבורי – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, משפט אחרון ממש, כי הזמן חלף עבר לו.

טלב אבו עראר: – – כגון הנדסה ופיזיקה, כדי שאוכלוסיית התלמידים הערבים לא תתמקד במקצועות מסוימים בלבד.

טלב אבו עראר: ולכן, מכובדי היושב-ראש – יושב כאן כבוד השר אורי אריאל, שהוא מחזיק בתיק הטיפול בערבים הבדואים בנגב.

אוסאמה סעדי: מחזיק תיק הנגב.

טלב אבו עראר: מה?

אוסאמה סעדי: מחזיק תיק הנגב.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, תודה רבה.

טלב אבו עראר: שר הנגב.

טלב אבו עראר: לכן, לתשומת לבך, מכובדי היושב-ראש, זה – – –

אורי אריאל: עושים במכללת ספיר ובמכללת קיי.

אורי אריאל: עושים תוכניות כאלה.

טלב אבו עראר: ספיר – ספיר רחוקה.

טלב אבו עראר: למה לא תוקם מכללה או אוניברסיטה ברהט?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אבו עראר, זמנך תם.

טלב אבו עראר: ברהט יש 65,000 תושבים.

בצלאל סמוטריץ': אני מודה מאוד לאדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן שבאמת מישהו יתעשת ויקים שם מכללה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם הממשלה, בשם שר החינוך, סגן שר החינוך הרב מאיר פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי הכנסת המציעים, אחד ההישגים המרשימים של מערכת ההשכלה הגבוהה בעשורים האחרונים הוא דווקא הרחבת הנגישות של ההשכלה גבוהה בקרב האוכלוסייה המתגוררת בפריפריה ובקרב קבוצות אוכלוסייה חלשות.

מאיר פרוש: בשנת הלימודים תשע"ו כ-24% מהסטודנטים לתואר ראשון למדו במוסדות הלימוד הקיימים במחוזות הצפון והדרום – קרוב ל-10% במחוז הצפון וקצת יותר מ-14% במחוז הדרום – לעומת 9% שלמדו במחוז הדרום בלבד בשנת 1990, תש"ן.

מאיר פרוש: שינוי משמעותי זה במפת ההשכלה הגבוהה של ישראל שהתרחש בשני העשורים האחרונים לא היה מתאפשר אלמלא הפניית המשאבים התקציביים שנדרשו לכך אל שני מחוזות הפריפריה.

מאיר פרוש: יצוין כי למרות ההאטה הקיימת במערכת ההשכלה הגבוהה בשנים האחרונות, מספר הלומדים במחוז הצפון גדל כמעט פי-שלושה בהשוואה לתחילת העשור הקודם, בעיקר כפועל יוצא של הרחבת התוכניות הקיימות במכללות האקדמיות בצפון ופתיחת תוכניות לימודים חדשות.

מאיר פרוש: מעבר לתקצוב ולפיתוח של מערך המכללות האקדמיות בפריפריה והאוניברסיטה הפתוחה, במסגרת התוכנית הרב-שנתית מקצה ות"ת תקציבים ישירים נוספים לקידום מוסדות וסטודנטים מהפריפריה.

מאיר פרוש: כדוגמה ניתן לציין את הבאים: תוכנית "הישגים" – זו תוכנית המיועדת להנגשת ההשכלה הגבוהה לצעירים מיישובי הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית, שבמסגרתה ניתנים ייעוץ והכוון ללימודים אקדמיים על-ידי רכזים ייעודיים לנושא.

מאיר פרוש: החל מתשע"ו פועלת התוכנית "הישגים להיי-טק", המיועדת לעידוד ולתמיכה בצעירים מהפריפריה בלימודי הנדסה ומדעים במוסדות האקדמיים המובילים בישראל.

מאיר פרוש: עדיפות בהקצאת מכסות סטודנטים למוסדות בפריפריה ניתנה הן במהלך החומש האחרון והן לחמש השנים הקרובות, על מנת לסייע בהתפתחות האקדמית והכלכלית של מכללות אלה.

מאיר פרוש: מעבר לכך, קיימת תמיכה משמעותית לליווי סטודנטים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך במכללות ולמכללות בפריפריה לשם צמצום נשירה ורכישת תואר איכותי.

מאיר פרוש: יצוין כי מודל זה מתואם עם התאחדות הסטודנטים הארצית.

מאיר פרוש: קרן הסיוע מעניקה מלגות לסטודנטים לתואר ראשון על בסיס מבחנים סוציו-אקונומיים שונים, לרבות אשכול חברתי-כלכלי של היישוב שממנו מגיע הסטודנט.

מאיר פרוש: ניתנת גם עדיפות בהקצאת המלגות לסטודנטים המגיעים מאשכולות נמוכים.

מאיר פרוש: במסגרת תוכנית ות"ת והאוצר לתמיכה בהקמת מעונות סטודנטים – דיברתי על כך קודם, בהצעה הקודמת – אושר תקציב משמעותי לסיוע בבניית מעונות סטודנטים באזור הפריפריה.

מאיר פרוש: זאת, במטרה לשפר את הנגישות הפיזית של מוסדות אלה לסטודנטים.

מאיר פרוש: לסיכום הדברים, מל"ג וות"ת רואות חשיבות רבה בהנגשת ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיות בפריפריה ומשקיעות משאבים רבים בנושא.

מאיר פרוש: השקעה זו כבר נותנת כיום אותותיה, ולראיה – נתוני הלומדים במחוזות הצפון והדרום שאמרתי בתחילת דברי.

מאיר פרוש: גם בתוכנית החומש הקרובה המשרד מתכוון להמשיך במגמה הזאת.

מאיר פרוש: לכן, אני שוב חוזר על מה שאמרתי קודם – שאם לא מסתפקים בדברי, אפשר לדון על זה גם בוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אז מה אדוני מציע?

אוסאמה סעדי: לא מסתפקים.

אוסאמה סעדי: רוצים ועדה.

בצלאל סמוטריץ': האם המציעים מסתפקים בתשובה?

מאיר פרוש: אתה לא יכול לשאול את המציעים.

בצלאל סמוטריץ': לא מסתפקים.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אנחנו מצביעים.

מאיר פרוש: אתה לא יכול לשאול את המציעים.

מאיר פרוש: זאת הטעות שלכם.

מאיר פרוש: לא שואלים את המציעים.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': אני יכול לשאול אותם.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אני בהחלט יכול לשאול את המציעים אם הם מסתפקים בתשובתך או לא.

בצלאל סמוטריץ': ומאחר שהם אינם מסתפקים ואדוני אמר שאם הם לא מסתפקים אז אנחנו נצביע על ועדה, אז אנחנו נצביע כעת על העברת הדיון לוועדת החינוך של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6

בצלאל סמוטריץ': נמנעים – אין

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה עוברת לדיון בוועדת החינוך.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הודעה של סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיכל רוזין, רויטל סויד, עליזה לביא וניסן סלומינסקי בנושא:

נאזם בדר: האזנות שמבצעת הרשת החברתית פייסבוק למשתמשיה – פגיעה חמורה בפרטיות; ובעקבות דיון בהצעותיהם לסדר-היום של חברי הכנסת יהודה גליק, איל בן ראובן, יוליה מלינובסקי, באסל גטאס וישראל אייכלר בנושא: תופעת שכחת ילדים ברכב.

נאזם בדר: החלטת ועדת הכנסת בדבר סדרי הדיון בקריאה הראשונה בהצעות חוק התקציב לשנות הכספים 2017 ו-2018 ובהצעות החוק הנלוות, וכן החלטה בדבר מועדים לשעת שאלות במושב השלישי של הכנסת העשרים: אוקטובר 2016 עד אוקטובר 2017.

נאזם בדר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, מחר, יום רביעי, א' בחשוון התשע"ז, 2 בנובמבר 2016, בשעה 11:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.