ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 157, 2016-10-31 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ט בתשרי התשע"ז, 31 באוקטובר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את המושב השלישי של הכנסת העשרים ואת כנס החורף של מושב זה.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין והגברת נחמה ריבלין, אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו והגברת שרה נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור ופרופסור אריה נאור, שרי הממשלה, כבוד ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג והגברת מיכל הרצוג, יושב-ראש הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית מר אברהם דובדבני, חברי הכנסת בהווה ובעבר, יושב-ראש הכנסת לשעבר מר דן תיכון והגברת לודמילה תיכון, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, מנכ"ל הכנסת מר אלברט סחרוביץ, היועץ המשפטי לכנסת עורך-הדין איל ינון, סגן מזכירת הכנסת נאזם באדר, משפחות גולדין ומנגיסטו היקרות, שנמצאות כאן אתנו, אורחים נכבדים – אזרחי ישראל, בחודשי הפגרה החולפים נפרדנו משני אישים יוצאי דופן, שני חתני פרס נובל, שהיו מלאי אמונה, אופטימיות, אהבה ומסירות לעם הזה; האחד היה מזוהה מאוד עם דור ניצולי השואה, השני היה מעמודי התווך של מדינתנו.

יולי יואל אדלשטיין: שניהם הקדישו את חייהם להבטחת עתיד העם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: השפעתם של שני אלו, אלי ויזל ושמעון פרס, חרגה מגבולות הזמן והמקום, והם הקרינו על כלל החברה האנושית, אך בראש ובראשונה עם ישראל ומדינת ישראל חבים להם רבות.

יולי יואל אדלשטיין: מתוך דאגה עמוקה למצבה של החברה הישראלית בימים אלו, אני מבקש להעלות היום על נס מקצת ממה שהיא, למיטב הכרתי, צוואתם הרוחנית והערכית.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר דחוף בעיני מתמיד.

יולי יואל אדלשטיין: אין זו פריבילגיה, אלא הכרח.

יולי יואל אדלשטיין: צו השעה.

יולי יואל אדלשטיין: אופייה של החברה הישראלית מונח מבחינות רבות על כף המאזניים, והיא נמצאת בצומת דרכים.

יולי יואל אדלשטיין: למרבה הצער, החברה שלנו מתאפיינת בהתפוררות מגזרית ובהקצנה בלתי פוסקת, ולעתים היא נדמית כאובדת דרך.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו הרבה במה להשתבח: בגילויי סולידריות ומעורבות, בנכונות להתמסרות ובאהבת המולדת.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בה בשעה, שרויה החברה הישראלית בתהליך של תהייה, של חיפוש אחר זהות ויעד מוגדר.

יולי יואל אדלשטיין: גם החוטים המחברים אותנו הולכים ונפרמים כל העת.

יולי יואל אדלשטיין: אני משוכנע שהיא זקוקה לניעור וגם להחלמה מכמה רעות חולות.

יולי יואל אדלשטיין: חלק לא מבוטל מכך חייב, רבותי, להתחיל כאן, במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אלי ויזל, שהלך לעולמו לפני כאר

יולי יואל אדלשטיין: בעה חודשים, היה אולי ניצול השואה המפורסם בתבל.

יולי יואל אדלשטיין: ככזה, היה מצויד בנקודת מבט רחבה וייחודית, גם עלינו.

יולי יואל אדלשטיין: כשאני בא לישראל – אמר לפני שנים ספורות – יש לי הרגשה שאני חייב תודה למדינת ישראל על עצם קיומה.

יולי יואל אדלשטיין: יש כאן דברים גדולים.

יולי יואל אדלשטיין: ההומניזם נמצא במדינת ישראל ומעצב אותה.

יולי יואל אדלשטיין: למרות הלחץ החיצוני, היא מצליחה לשמור על רמתה המוסרית.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי שנישיר מבט על עצמנו ונבחן בכנות: באיזו מידה הדברים הללו תקפים?

יולי יואל אדלשטיין: מבחינה רשמית, ודאי שכן: ערכינו, היונקים ממסורת ישראל, מושרשים ומעוגנים היטב ומשתקפים בהתנהלות מוסדות השלטון, האכיפה והמשפט.

יולי יואל אדלשטיין: אבל להלך הרוח הציבורי יש משקל רב בעיצוב הנורמות.

יולי יואל אדלשטיין: הביטוי התלמודי אומר: צא ולמד כיצד העם נוהג.

יולי יואל אדלשטיין: אם נרד מאולימפוס החקיקה והפסיקה אל הלכי הרוח, אל ההתנהלות האזרחית, אל המתרחש ברחוב ובשדות הווירטואליים הסוערים, נגלה עד מהרה שחלק גדול מן הנורמות הציבוריות ההולכות ומשתרשות בישראל מובילות אותנו להתרחקות מאותה רמה מוסרית שממנה התרשם אלי ויזל; מקרבות אותנו, לצערי, לשפל שלא ידענו כמותו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מביט לא אחת במראה הישראלית, כפי שהיא משתקפת בכיכר השוק בן-זמננו – הרשתות החברתיות – ועיני חושכות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנסה לשכנע את עצמי שאולי אין אלה פניהם האמיתיות או המלאות של הישראלים; שהשפה הירודה, הלשון המשתלחת, הבוטות, האלימות וקהות החושים אינן משקפות נאמנה את הציבור הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בתוכי אני יודע, כמו רבים מכם, שאלה אינם חייזרים אלא ישראלים.

יולי יואל אדלשטיין: לא כולם, כמובן, אולי גם לא רובם, אבל כך אנחנו נראים, במידה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר וחייבים לשנות את צורת השיח הזאת, האוכלת בנו בכל פה.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, תקוות גדולות תלו מקימי המדינה בה ובאזרחיה.

יולי יואל אדלשטיין: שמעון פרס כתב לא מכבר כי דוד בן-גוריון ראה בחזונו מדינה המכבדת את אזרחיה וקנאית לחירות האדם ולחופש הביטוי, מדינה שתהיה אור לגויים, שחזונה חזון נביאיה, שעמה שואף לתיקון עולם.

יולי יואל אדלשטיין: יעדים אלו תובעים אחריות מכולנו: אזרחים, נבחרי ציבור ומנהיגים.

יולי יואל אדלשטיין: כל אדם בוגר, תהיה דתו או השקפתו אשר תהיה, אינו רשאי לפטור את עצמו מאחריות למתרחש כאן.

יולי יואל אדלשטיין: באותה מידה, לנו, חברי וחברותי לכנסת, אחריות רבה להתנהלות ולעיצוב דמותה של החברה.

יולי יואל אדלשטיין: יש היזון חוזר בין המתרחש בין כותלי בית שקוף זה לבין המתרחש בציבור.

יולי יואל אדלשטיין: הרבה מהנאמר ברחוב או נכתב ברשתות מהדהד ומעצים את המתרחש והנאמר ממש כאן.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט כל התנהגות ואמירה של חבר כנסת מעוררת תגובות, וכשם שהיא עשויה ליצור שיח חיובי, לעתים היא גם מלבה יצרים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריות ציבורית פירושה גם – ובעיקר – דוגמה אישית; היא גם בחירת הביטויים ומיתון ההתלהמות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריות ציבורית היא גם התנערות ללא סייג מאיש ציבור המוזיל בהתנהגותו או באופיו את רמתה ואת דימויה של הכנסת ובכך הופך אותה ואת כבודה למרמס.

יולי יואל אדלשטיין: אחריות היא גם התנערות מכל גילוי של אלימות, הסתה או מעשה חסר אחריות שעלול להוביל לכל אלה.

יולי יואל אדלשטיין: זו, למשל, גם הבעת – או אי-הבעת – סולידריות עם אבל לאומי על לכתו של מנהיג חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: לכל אלו תרומה שלילית מצטברת להלכי הרוח בציבור ובין חלקיו.

יולי יואל אדלשטיין: וכן, אחריות ציבורית ואזרחית משמעותה גם הימנעות מהכפשת ישראל ברחבי העולם.

יולי יואל אדלשטיין: כמדינה המאוימת ללא הרף, תחת נסיבות סבוכות ובתנאים ייחודיים, ישראל נוהגת באמות מידה מוסריות קפדניות.

יולי יואל אדלשטיין: להבאיש את ריחה במוסדות בין-לאומיים, על-ידי אזרחיה וארגוניה שלה – הוא מעשה שלא יעשה.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי, כל ישראלי וישראלית נושא ונושאת בדרכם באחריות לטיהור האווירה הציבורית, להנמכת להבות גילויי השנאה כלפי הזר, השונה או מי שחושב אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא מכאן ביום הזה לכולנו: בואו ניקח אחריות, נירתם למאמץ ולמשימה זו, הקריטית כל כך לעתידנו, לפתיחת דף חדש של שיח ראוי, מכבד ומכובד.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, גם בחודשים האחרונים לא פסקו אויבינו לנסות לזרוע בקרבנו אימה באמצעות אלימות ורצחנות קנאית.

יולי יואל אדלשטיין: הטרור הנפשע הכה כאן בירושלים לפני פחות מחודש ימים, והתבשרנו על הירצחה של גמלאית הכנסת לבנה מליחי, השם ייקום דמה.

יולי יואל אדלשטיין: במשך עשרות שנים הייתה לבנה עובדת מסורה ואהובה מאוד כאן, בכנסת, שרבים מאתנו הכירו היטב.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת ובשם חבריה אני שולח מכאן תנחומים כנים למשפחתה, למכריה ולאוהביה.

יולי יואל אדלשטיין: בהזדמנות זו, בוודאי בשם כולנו, אני מבקש לשוב ולחזק את ידיהם של חיילינו, שוטרינו, אנשי שירות הביטחון הכללי וכל אנשי זרועות הביטחון, הלוקחים חלק במאמץ הבלתי-פוסק להגנה על שלום המדינה ואזרחיה.

יולי יואל אדלשטיין: בד בבד – איננו חדלים לרגע, לא מתקווה ולא ממאמצים להשיב מרצועת-עזה את חיילינו ואזרחינו, בהם אורון שאול והדר גולדין, השם ייקום דמם, ואברה מנגיסטו, שחלק מבני משפחותיהם יושבים אתנו כאן ביציע, ואני מודה לכם על כך שאתם מכבדים אותנו היום.

יולי יואל אדלשטיין: על הימים הללו כתב אהוד מנור: "יש עוד תפילת לב חרישית, אחרי החגים נתקן את המשגים – ונתחיל מבראשית".

יולי יואל אדלשטיין: כנס פורה ומועיל לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את כבוד נשיא המדינה מר ראובן ריבלין לשאת דברים.

ראובן ריבלין: אדוני יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין ורעייתו אירנה, מכובדי ראש הממשלה בנימין נתניהו ורעייתו שרה, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור ופרופסור אריה נאור, ראש האופוזיציה יצחק הרצוג ורעייתו מיכל, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון ורעייתו לודמילה, שרים, חברי כנסת בעבר ובהווה, ראשי הנציגויות הזרות, ראשי העדות הדתיות בישראל, אורחים נכבדים, מכובדי כולכם, בפתח דברי אני רוצה לזכור, כפי שעשה זאת היושב-ראש, יחד אתכם, כל חברי הכנסת, מכל סיעות הבית, את לבנה מליחי, זכרה לברכה, עובדת הכנסת שנרצחה בפיגוע בירושלים שבו נרצח גם רב-סמל מתקדם יוסי קירמה, לוחם היס"מ, בידי מרצח בן-עוולה.

ראובן ריבלין: כמי שישב בבית הזה, יחד עם רבים מחברי הכנסת כאן, זכיתי להכיר את לבנה ולהתרשם ממאור פניה ורוחב לבה.

ראובן ריבלין: יחד עם עובדי הבית הזה אני כואב את האובדן הנורא ושולח מכאן את תנחומינו העמוקים למשפחה.

ראובן ריבלין: נוכחים אתנו כאן הוריו של סגן הדר גולדין והוריו של אברה מנגיסטו, השבוי בידי ה"חמאס".

ראובן ריבלין: מדינת ישראל תמשיך לעשות כל שביכולתה כדי למלא את האחריות המוטלת עליה להביא את אורון והדר למנוחת עולמים ולהשיב את אברה למשפחתו.

ראובן ריבלין: לבנו עם המשפחות האצילות האלה, הנושאות את כאבן ואת געגועיהן יום-יום.

ראובן ריבלין: מכובדי, מכובדותי, אנו פותחים היום את המושב השלישי של הכנסת העשרים, בשעה מורכבת ומאתגרת לדמוקרטיה ולדמוקרטיות ברחבי העולם.

ראובן ריבלין: על רקע הזעזועים הפוליטיים המתרחשים היום בעולם המערבי, בעולם החופשי, אין זה סוד שהדמוקרטיה, או הדמוקרטיות המערביות הליברליות נמצאות במבוכה, במבוכה רבה.

ראובן ריבלין: מבוכה מימין ומשמאל.

ראובן ריבלין: אזרחים רבים ברחבי העולם מרגישים שהמבנה הדמוקרטי הנוכחי מתקשה לתפקד, ועוד יותר מתקשה לתת מענה למצוקותיהם נוכח איומי טרור, נוכח גלי פליטות והגירה או משברים כלכליים ותעסוקתיים חוזרים ונשנים.

ראובן ריבלין: אחרים חוששים מיחסי הגומלין המטרידים בין הון, שלטון, תקשורת, קבוצות אינטרס ופוליטיקאים, ויש כאלה המזהים איום בשפה עצמה, בשיח הערכי הליברלי והדמוקרטי, שיח זכויות האדם, זכויות האזרח, שיח שלטון החוק והערכים, שיח הפוליטיקלי-קורקט, הנכפה עליהם באופן שמעקר את הזהות שלהם, את יכולתם להביע את דעתם; שיח שתפקידו בפועל, לתחושתם, להשתיק אותם ולהנציח את זכויות היתר של האליטה הנאורה-כביכול.

ראובן ריבלין: בסקרים ומחקרים הנערכים במדינות דמוקרטיות רבות יש עלייה תלולה באחוזי האזרחים שאינם רואים את עצמם מחויבים לעקרונות התהליך הדמוקרטי.

ראובן ריבלין: מרביתם צעירים שגדלו ונולדו לתוך דמוקרטיות משגשגות ומנצחות, אך חווים כיום את שיח הזכויות הליברלי כפוגעני כלפיהם, כמאיים עליהם, כמנשל אותם.

ראובן ריבלין: אפשר לראות היום כיצד אזרחים של דמוקרטיות ותיקות מאתנו מוכנים לוותר על מקצת החירויות שלהם בעבור מנהיגות חזקה, לעתים דמגוגית ופופוליסטית, אבל כזו שתשרה יציבות ותשדר כוח.

ראובן ריבלין: התמורות האלה, קשות לעיכול ככל שיהיו, אינן בלתי לגיטימיות; אפשר להזדעזע מהן, אפשר גם לתמוך בהן, אבל צריך – צריך – להתמודד אתן.

ראובן ריבלין: תהיה זו טעות קשה להכחיש אותן, או לחלופין לקונן מעל כל במה על קץ הדמוקרטיה, אובדן הדרך וחורבן הערכים.

ראובן ריבלין: אלו הן עמדות ערכיות, הנאבקות על הגדרת גבולות הדמוקרטיה, אופייה והלגיטימיות שלה.

ראובן ריבלין: מכובדי חברי הכנסת, איננו צריכים וצריכות להסכים על הערכים, המורכבים מדי, כדי לדבוק בפוליטיקה ישרה, ברורה ועקבית, שתאפשר לנו לתת מענה אמיתי יותר לצורכי החברה הישראלית; פוליטיקה שמאפשרת לנו להתרומם גם מעל לאינטרסים הלגיטימיים ולהתקדם בזכות רעיונות גדולים ומקיפים.

ראובן ריבלין: משמעותה של יושרה זו היא לגלות כבוד לתהליכי קבלת ההחלטות, לגלות מחויבות לניסוח של תפיסת עולם קוהרנטית ולשאת באחריות להשלכותיה, להסביר מהו העיקרון, מהו הכלל, ולא מדוע האלקטורט או הסקטור שלי הוא היוצא מן הכלל.

ראובן ריבלין: משמעותה של יושרה זו היא בראש ובראשונה להתייחס לעצמנו, לעמדות שאנחנו משמיעים, ברצינות, כי אם אנחנו לא נתייחס אל עצמנו ברצינות, איש לא יתייחס אלינו ברצינות.

ראובן ריבלין: כך, מי שבעד שידור ציבורי, לא יכול להפוך אותו לשופר של קומיסרים, ומי שנגד שידור ציבורי, יבוא ויאמר את דברו באופן ברור.

ראובן ריבלין: מי שרוצה שידור ציבורי, חייב להבטיח את היותו בלתי מוטה באופן חוצה מפלגות.

ראובן ריבלין: כי הרי כולנו מבינים – ורבים מאתנו ותיקים בבית הזה – שעל הגלגל הענק הפוליטי פעם אתה למעלה ופעם אתה למטה – העיקר שתישאר על הגלגל.

ראובן ריבלין: ראיתי את הגאווה המוצדקת של מנהיגים בחברה הערבית בעלייה של מספר הסטודנטים הערבים בטכניון בחיפה.

ראובן ריבלין: שמעתי אותם מתפארים.

ראובן ריבלין: אבל מי שנאבק בעד הכרה שווה מצד המדינה, מוטב שיתכבד ויכבד אותה ואת סמליה, ויטרח ויגיע ללוויה ממלכתית.

ראובן ריבלין: יקירותי, יקירי, תהא אשר תהא עמדתנו הערכית, זו המציאות שאנו מתמודדים אתה – ובמיוחד אתן ואתם, חברות וחברי הכנסת, כשליחות וכשליחי ציבור וכמי שרגישים יותר מכול לרוח הציבור ולעמדותיו.

ראובן ריבלין: היושרה שעליה אני מדבר היום היא תנאי לאמון הציבור, לאמון הציבור בפוליטיקה הישראלית, אבל היא גם תנאי יסוד ליכולת שלנו להתקדם.

ראובן ריבלין: התנועה הציונית היא תנועה שקמה מתוך אומץ לב היסטורי, מתוך הכרעה: לא לשמש ניצבים פסיביים בהיסטוריה, אלא לעצב אותה, את ההיסטוריה, במו-ידינו.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל היא מופת של תעוזה, של פיתוח רעיונות גדולים והוצאתם לפועל, של יוזמה, של אומץ לב ונטילת אחריות.

ראובן ריבלין: בואו, בואו ונמשיך לדבוק ברוח הזאת.

ראובן ריבלין: הבית הזה אמון על המשך המלאכה, על המשך בניין הבית שבנייתו טרם נשלמה בעיצוב כללי היסוד של חיינו כאן, בעיצוב מערכות היחסים בין הקבוצות החיות כאן, בעיצוב מערכת יחסים עם שכנינו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לנשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל, חבר הכנסת בנימין נתניהו, למסור את הודעת ראש הממשלה על פעילות הממשלה בתקופה שחלפה מאז המושב הקודם ועל תוכניות הממשלה למושב הקרוב.

יואל חסון: – – –

קריאות: – – –

קריאה: מי שמחרים, יוחרם.

קריאה: הוא מחרים את הקואליציה שלו, שיתבייש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש שקט, גם עכשיו וגם במהלך הנאומים של ראש הממשלה וראש האופוזיציה.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ראובן ריבלין ורעייתו נחמה, אדוני יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין ורעייתו אירנה, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור ופרופסור אריה נאור, יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג ורעייתו מיכל, שרים, חברי כנסת, שגרירים, ראשי עדות, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון ורעייתו לודמילה, חברי הכנסת בעבר, ואחרונים ויקרים משפחות גולדין ומנגיסטו, אנחנו מרכינים ראש לזכרה של לבנה מליחי המקסימה.

בנימין נתניהו: אנחנו זוכרים גם בצער ובכאב את הליכתו של השוטר האמיץ יוסי קירמה.

בנימין נתניהו: וכמובן במעמד הזה, בישיבה הראשונה לאחר הפגרה, אנחנו מרכינים ראש לזכרו של יקירנו, נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס, שהיה פה שנים ארוכות.

בנימין נתניהו: אני מבקש לפתוח את המושב הזה בכמה תחזיות על המזרח התיכון מהשנים האחרונות, של גורמים מובילים בתקשורת העולמית והישראלית.

בנימין נתניהו: ב-2009 קבע השבועון הבריטי "אקונומיסט": "השלטון בתוניסיה בשום פנים ואופן אינו גמור"; כעבור שנה וחצי הוא היה גמור.

בנימין נתניהו: באותה שנה כתב השבועון "ניוזוויק": "סוריה היא הנס הכלכלי הבא.

בנימין נתניהו: משק כנפי השינוי נשמע בה" – צריך לקרוא כדי להאמין.

בנימין נתניהו: עיתון "הארץ" כתב ב-2011: "אסד יכול להציג את סוריה לעולם כעת כאי של יציבות במזרח התיכון הסוער"; ובאותה שנה דרש העיתון "ידיעות אחרונות": "שלום עכשיו עם סוריה".

בנימין נתניהו: טוב, שלום לא היה שם.

איתן כבל: שכחת את השליח שלך לנשיא?

בנימין נתניהו: שלום לא היה שם.

בנימין נתניהו: גם נס כלכלי לא היה שם, וגם יציבות לא הייתה שם.

איתן כבל: שכח.

בנימין נתניהו: היה פה אי של יציבות.

איתן כבל: הוא שכח שהמודיעין הישראלי אמר שגם מצרים לא תהיה – – –

בנימין נתניהו: היה פה נס כלכלי, אבל זה לא היה בסוריה, וזה לא היה בתוניסיה.

בנימין נתניהו: זה היה רק במקום אחד – פה בישראל.

בנימין נתניהו: כי דווקא בשנים הללו, כשמזרח התיכון כולו קורס מסביבנו, הפכנו את ישראל למעצמה.

בנימין נתניהו: לא למעצמת-על, אבל בהחלט קידמנו מאוד את מעמדנו ככוח עולמי בהרבה מאוד תחומים: בטכנולוגיה, במודיעין, בסייבר, במלחמה בטרור, בכלכלה, בהתפלת מים, בחדשנות בכל תחום – או כמעט בכל תחום – של ההווה ושל המחר.

בנימין נתניהו: מכל העולם באים ללמוד מאתנו, ואחת הסיבות לכך שזה קרה, ולא דחקנו את עצמנו לפינות מאוד מסוכנות, היא כי בניגוד לאותם פרשנים – מומחים בעיני עצמם – אני מאמין שהמפתח להבטחת העתיד שלנו, הביטחון שלנו, השגשוג שלנו, הוא דבר אחד: העוצמה שלנו.

בנימין נתניהו: העוצמה היא התקווה, והתקווה נובעת מן העוצמה.

בנימין נתניהו: הדבר המדהים ביותר בעיני הוא שאותם אנשים שנתנו אז את עצות הסרק שלהם, ממשיכים לתת אותן עצות גם כיום: לוותר, לסגת, להתקפל, להרכין ראש.

בנימין נתניהו: אף שמה שהם אומרים מופרך כל פעם מחדש, הם ממשיכים בשלהם: רק תצאו מהשטחים, יהיה טוב.

יואל חסון: תספח.

יואל חסון: למה אתה לא מספח?

בנימין נתניהו: לא חשוב מה יקרה בצד השני אחרי שניסוג: "חמאס", "דאעש", "ג'בהת אל-נוסרה" – העיקר שתיסוגו.

בנימין נתניהו: קודם ניסוג אחר כך נחשוב.

קריאה: אף אחד לא אמר את זה.

בנימין נתניהו: לפעמים נדמה לי שחלק מהאנשים הללו חיים ביקום מקביל.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, אני פועל אחרת, וזה ההבדל.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: מי שלא יודע להבדיל בין סוריה לבין דמוקרטיה של טלוויזיה, לא יודע מה קורה במזרח התיכון.

בנימין נתניהו: במזרח התיכון הסוער והבלתי-יציב – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש ממך סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מעכשיו כל קריאת ביניים – אני קורא לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי שלוש קריאות לסדר, חבר הכנסת או חברת הכנסת יורחקו מן האולם.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא ציפיתי שמישהו יקלוט את המסרים מן הנאום שלי, אבל לפחות קיוויתי שאולי מן הנאום של הנשיא כמה מסרים ייקלטו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה ימשיך.

קריאה: ראש הממשלה לא קלט.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, אני פועל אחרת.

בנימין נתניהו: הרי קיבלנו כאן עצה לומר את הדברים בצורה הברורה והחותכת ביותר.

בנימין נתניהו: אני לא ירא, לא מקריאות הביניים ולא מביקורת, כי יש לי אמונה עמוקה: במזרח התיכון הסוער והבלתי-יציב, ביקום הזה, במציאות, יש רק מדיניות אחת להבטיח את העתיד, את השלום ואת התקווה – וזה ישראל חזקה.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד לכם שהרוב הגדול של אזרחי ישראל מבינים זאת היטב.

בנימין נתניהו: הם מבינים את מה שאותם פרשנים ומומחים בעיני עצמם כנראה מסרבים להבין, שבאזורנו החלש לא שורד, רק החזק שורד, והחזק הוא זה שמשגשג.

בנימין נתניהו: עם החזק עושים בריתות.

בנימין נתניהו: עם החזק – ורק עם החזק – עושים שלום גם אם זה לוקח זמן; רק עם החזק, לא עם החלש.

בנימין נתניהו: ואת השינוי הזה במעמדה של ישראל מבינים רבים.

בנימין נתניהו: הנה עוד ציטוט: "מספרם של אלה שנהרגו במלחמות בין הערבים לבין עצמם עולה עשרות מונים על מספר הנופלים במלחמות עם ישראל".

בנימין נתניהו: איפה זה נאמר?

בנימין נתניהו: ב"מקור ראשון"?

בנימין נתניהו: בערוץ 7? לא.

בנימין נתניהו: זה הופיע רק לאחרונה – לפני ימים אחדים – בעיתון הסעודי "אל-ווטן".

בנימין נתניהו: זהו חשבון נפש פנימי בעולם הערבי.

בנימין נתניהו: ומי אמר את הדברים הבאים: "העולם הערבי חייב להשתחרר מהשנאה היוקדת לישראל"?

בנימין נתניהו: ועוד ציטוט – מגורם אחר: "העולם הערבי חייב להיעזר בהצלחה ובניסיון של היהודים" – מי אמר למי ומתי?

בנימין נתניהו: זה לא אבשלום קור בחידון התנ"ך – אלה שני כותבים בולטים בעולם הערבי; שוב – מהשבועות האחרונים.

בנימין נתניהו: אני רוצה לספר לכם חוויה אישית.

בנימין נתניהו: בביקור האחרון שלי בארצות-הברית, באו"ם, נכנסתי בסוף הערב למסעדה במלון.

בנימין נתניהו: ניגשו אלי אנשים רבים ובירכו אותי על הנאום, אבל אני זוכר בייחוד שניים.

בנימין נתניהו: הם ניגשו אלי ואמרו לי: "we love Israel; we love Israel".

בנימין נתניהו: אמרתי להם: תודה רבה, מאיִן אתם?

קריאות: – – –

יואל חסון: זה היה יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, קריאה לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יואל חסון, כנ"ל.

אילן גילאון: – – –

בנימין נתניהו: אני מצטט במדויק: "we love Israel".

בנימין נתניהו: ושאלתי אותם, אחרי שהודיתי להם, אמרתי להם, והם נקבו בשמה של מדינה ערבית שאין לנו הסכם שלום אתה.

בנימין נתניהו: לחצנו ידיים בחום, ואני חייב להגיד לכם: זה קורה עם אזרחים רבים של מדינות ערביות רבות.

בנימין נתניהו: כי הם מבינים שישראל היא לא האויב שלהם – – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון.

בנימין נתניהו: הם מבינים שישראל היא לא האויב שלהם.

בנימין נתניהו: הם מבינים שישראל היא בעלת-הברית שלהם במאבק נגד האסלאם הקיצוני של איראן ושל "דאעש".

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: עכשיו, חברי הכנסת, נכון שזה לא כך בכל העולם הערבי; אפילו במדינות שיש לנו שלום רשמי אתן – – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, קריאה לסדר בפעם השנייה.

זהבה גלאון: – – –

בנימין נתניהו: אפילו במדינות שיש לנו שלום רשמי אתן, כמו מצרים וירדן, יש מגמות סותרות.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון, קריאה לסדר בפעם השנייה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מה אתה – – –

אילן גילאון: היא רוצה לשאול שאלה.

בנימין נתניהו: אני יודע שכשדברים משתנים קשה לשמוע את הסימנים, אבל משהו גדול מתרחש כאן.

בנימין נתניהו: זה לא קורה בכל העולם הערבי, זה לא קורה בשכבות הגדולות שצריך לסלק אחרי עשרות שנים של תעמולה ארסית נגד ישראל, אבל יש רבים בעולם הערבי שלמדו להתייחס בכבוד והערכה למדינת ישראל.

בנימין נתניהו: אני רוצה לשאול אתכם, למה זה קורה?

בנימין נתניהו: וזה קורה; אנחנו רואים את זה.

בנימין נתניהו: כל אחד יכול לראות את זה, לא צריך דוחות מודיעין.

בנימין נתניהו: אפשר לפתוח – – –

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: למה זה קורה, כי התקפלנו?

בנימין נתניהו: כי נסוגונו לקווי 67'?

בנימין נתניהו: כי חילקנו את ירושלים?

בנימין נתניהו: זה לא קרה בגלל זה.

בנימין נתניהו: זה קורה כי אנחנו חזקים, וכי העולם הערבי נתון במאבק היסטורי – העולם המוסלמי – על עתידו והמשך כיוונו.

בנימין נתניהו: ופה יש מאבק.

בנימין נתניהו: כולנו צפינו במשחקים האולימפיים האחרונים.

בנימין נתניהו: כולנו ראינו את אורי ששון.

בנימין נתניהו: אני לא חושב שמישהו כאן לא הרגיש גאווה, גאווה עמוקה, כשהוא זכה במדליה – חזק, מנצח, מלא תקווה, מושיט יד ליריב.

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: זוהי בדיוק מדינת ישראל.

מיכל רוזין: – – – ישראלים.

בנימין נתניהו: אבל מה לעשות, היריב לא נענה ליד המושטת של אורי.

בנימין נתניהו: אני בטוח שראיתם שגם לי היה מקרה דומה עם חבר פרלמנט מוסלמי בהולנד.

מיקי לוי: זה בגלל היחסים עם מצרים – – – להגיד את זה.

בנימין נתניהו: נו, אז מה קרה?

בנימין נתניהו: זעקנו: אוי ואבוי?

בנימין נתניהו: געוואלד? אין תקווה?

בנימין נתניהו: אין עתיד?

בנימין נתניהו: ולמה אומרים את זה ולמה צועקים את זה?

בנימין נתניהו: כי אבו מאזן, שקראנו לו מאות פעמים, עם יד מושטת לשלום, לבוא לשיחות ישירות ללא תנאים, אבו מאזן מסרב להיענות ליד המושטת שלנו לשלום.

בנימין נתניהו: ואני רוצה לשאול אתכם, ממתי התקווה שלנו תלויה בהסכמה של שכנינו?

בנימין נתניהו: הזכרתם פה את בן-גוריון, מכובדי.

בנימין נתניהו: האם כשבן-גוריון היה ראש ממשלה הוא אמר:

בנימין נתניהו: אם נאצר לא יעשה אתנו שלום אין לנו עתיד?

בנימין נתניהו: אין לנו תקווה?

אראל מרגלית: לא, אבל הוא קיבל פשרה.

בנימין נתניהו: זה מה שאמרנו?

בנימין נתניהו: זה מה שעשינו?

בנימין נתניהו: לא.

בנימין נתניהו: בנינו את הארץ, בנינו את צה"ל, בנינו את הכלכלה, קלטנו עולים, וזה בדיוק מה שאנחנו עושים היום: בונים את צה"ל – צוללות, מטוסים; בונים את הארץ, מפתחים את הנגב והגליל, פורסים כבישים דרומה וצפונה, קולטים עולים מצרפת, מאוקראינה, ממדינות רבות אחרות.

בנימין נתניהו: להערכתי, ייקח עוד זמן עד ששכנינו הפלסטינים יבינו שאנחנו כאן כדי להישאר, ולכן ייתכן מאוד שהדרך לשלום תתהפך – במקום שהפלסטינים יביאו את העולם הערבי, העולם הערבי יביא את הפלסטינים.

בנימין נתניהו: אנחנו עובדים על זה, כל הזמן, ללא לאות.

בנימין נתניהו: אנחנו עובדים על זה בדרך מציאותית.

בנימין נתניהו: אנחנו פועלים בדרך שקולה, דרך אחראית, תוך שמירה על האינטרסים העליונים שלנו, ובראשם הביטחון.

בנימין נתניהו: עכשיו, אני יודע שהדברים שאני אמרתי כאן, שרוב העם מסכים אתם – –

עמיר פרץ: אולי אפשר להגיד – – –

בנימין נתניהו: – – לא ישכנעו כמה מחברי היקרים באופוזיציה.

בנימין נתניהו: אני בטוח.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה – – –

בנימין נתניהו: כשיש כאן – ואני חייב להגיד את זה – לתת אפילו את פרס התעשיין המצליח לאחד מחברי, יש כאן תעשייה מפותחת של דכדוך.

יחיאל חיליק בר: בזה אתה צודק.

זהבה גלאון: אתם הסוכנים של התעשייה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

בנימין נתניהו: בוודאי יעלו כאן

בנימין נתניהו: חברים ויספרו כמה רע פה, כמה הצעירים רוצים לעזוב, כמה העם מדוכא, כי אין תקווה.

בנימין נתניהו: אז בואו נעשה משהו שכמה מיריבי לא אוהבים לעשות; בואו נשאל את העם מה דעתו.

בנימין נתניהו: טוב, בעצם שאלו.

בנימין נתניהו: לא רק הבחירות.

בנימין נתניהו: מהבחירות עברו כבר כמה חודשים טובים.

בנימין נתניהו: לפני זמן קצר ה-OECD, הארגון של המדינות המפותחות, עשה סקר של שביעות רצון, הם קוראים לזה "מדד האושר", בין המדינות המפותחות.

קסניה סבטלובה: תשאל את הנכים שמפגינים בחוץ – – – הם מחכים לך.

בנימין נתניהו: אזרחי ישראל דירגו את עצמם במקום החמישי בעולם המפותח במדד האושר.

אורלי לוי אבקסיס: כי הם ציונים.

בנימין נתניהו: אז אולי – בוודאי – יש מי שיגיד: טוב, הצעירים, הצעירים הם אלה שאיבדו את התקווה.

בנימין נתניהו: אבל מה לעשות, באותו סקר השתתפו גם הצעירים בישראל.

בנימין נתניהו: צעירים זה עד גיל 29.

בנימין נתניהו: הם לא דירגו את עצמם במקום החמישי בעולם – –

איתן כבל: מה עם מדד העוני?

בנימין נתניהו: – – הם דירגו את עצמם במקום השני, בעולם המפותח, במדרג האושר.

בנימין נתניהו: אבל יש כאלה שממשיכים: אז למה כל כך הרבה אנשים – וצעירים – יורדים מן הארץ?

בנימין נתניהו: אני שומע את זה כל פעם ב – איזה פרשן כזה ופרשן אחר.

בנימין נתניהו: החלטתי לבדוק גם את הנתונים הללו; מה קרה לירידה מהארץ ב-15 השנים האחרונות?

בנימין נתניהו: בשנת 2001 מספר היורדים, יורדים נטו – מול אלה שיורדים מול אלה שחוזרים, ישראלים – בשנת 2001 מספר היורדים היה כמעט 20,000, ובשנה האחרונה, וזה רצוף, זה ירד בשני-שלישים מזה, ל-6,400.

בנימין נתניהו: עכשיו, כיוון שהאוכלוסייה גדלה, אתם מבינים שכאחוז מהאוכלוסייה הירידה מהארץ ירדה פלאים.

בנימין נתניהו: זאת התקווה.

בנימין נתניהו: זאת העוצמה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי.

בנימין נתניהו: אני מבין שיש כאלה שמנסים בכוח למכור להם שלא טוב לחיות פה – –

איתן כבל: אוהבים אותך, ביבי.

בנימין נתניהו: – – אבל הציבור שלנו לא קונה את זה.

קסניה סבטלובה: כל כך טוב לנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סבטלובה, פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: ולמה הם לא קונים?

בנימין נתניהו: כי אזרחי ישראל אוהבים את המדינה, כי הם גאים במדינה, כי בתוך המצב הסוער שבו אנחנו נמצאים, ישראל היא מדינה בטוחה.

יואל חסון: ואתה לוקח את הקרדיט על זה?

יואל חסון: והקרדיט הוא שלך?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, פעם שנייה.

מירי רגב: לא, שלך, יואל.

מירי רגב: הקרדיט הוא לא שלו; הוא שלך.

בנימין נתניהו: יואל חסון, נתתי לך פעם עצה שאתה שכחת.

בנימין נתניהו: תתבגר, תירגע, תקשיב.

בנימין נתניהו: זה לא יזיק לך.

יואל חסון: אני מקשיב ואני מוטרד, אדוני.

בנימין נתניהו: להיות צייצן וצעקן – יש לך פייסבוק בשביל זה.

בנימין נתניהו: תן למליאה לשמוע, להקשיב.

איתן כבל: יש מבוגרים שלא מתבגרים.

בנימין נתניהו: תנו לאנשים.

בנימין נתניהו: הם יודעים, הם גאים במדינה – –

ציפי לבני: כמו שיש לך בסיעה, מבוגרים יש שם.

בנימין נתניהו: – – הם אוהבים את המדינה.

בנימין נתניהו: הם יודעים שישראל במרחב הסוער של המזרח התיכון היא מדינה בטוחה – –

איתן כבל: יש לך עבודה גדולה בסיעה שלך.

קריאה: יואל, תשלוף סכין.

בנימין נתניהו: – – כי התעסוקה מלאה, כי האבטלה בשפל היסטורי, כי גם האי-שוויון יורד.

בנימין נתניהו: גם את זה ראינו במדד ג'יני.

בנימין נתניהו: כי זאת אחת המדינות המשכילות ביותר בעולם, כי יש כאן תקווה.

יחיאל חיליק בר: פגשת את תושבי הצפון היום, שאתה אומר את זה?

בנימין נתניהו: ונכון, נכון, חברי, יש גם בעיות שצריך לפתור, והראשונה והחשובה שבהן היא הדיור.

בנימין נתניהו: החשובה שבהן היא הדיור – –

זוהיר בהלול: אדוני ראש הממשלה, תטפל ביורדים מן הגליל לתל-אביב.

בנימין נתניהו: – – ויחד עם השר משה כחלון ושר השיכון יואב גלנט אנחנו משקיעים הרבה מאוד מאמצים – –

איתן כבל: לפרק את התאגיד.

בנימין נתניהו: – – לפתור את נושא הדיור.

בנימין נתניהו: ב-2008 היו כ-25,000 יחידות דיור בתכנון.

בנימין נתניהו: ב-2015 נסיים – סיימנו כנראה – עם כ-100,000 יחידות דיור בתכנון.

בנימין נתניהו: פי-ארבעה.

איציק שמולי: בכמה ירדו המחירים מ-2008?

איציק שמולי: בכמה ירדו המחירים?

איציק שמולי: בכמה ירדו המחירים?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שמולי, פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: במקביל, כמעט הכפלנו את מספר הדירות בבנייה, ובשנים הקרובות נבנה עוד.

איציק שמולי: איפה ה"סופר-טנקר"?

בנימין נתניהו: אנחנו מתמקדים בצרכים של משפחות העולים, אנחנו מעודדים השתלבות של אזרחינו החרדים והערבים בשוק העבודה.

בנימין נתניהו: אני רוצה לציין שגברים ערבים ונשים חרדיות כרגע משתווים ברמת ההעסקה לכלל האוכלוסייה.

בנימין נתניהו: אנחנו מתמקדים בסיוע לשתי האוכלוסיות האלה.

בנימין נתניהו: אנחנו משקיעים באוכלוסייה הערבית.

בנימין נתניהו: אומנם חברי הכנסת שלהם יצאו, אבל אני חייב להגיד לכם, היה עכשיו – – –

איתן כבל: הם הלכו להודיע לחבר'ה שלהם.

בנימין נתניהו: – – – היה עכשיו משאל שלהם גם כן, וזה מדהים – האוכלוסייה הערבית הביעה אמון בממשלה ובכנסת בהיקפים עצומים.

בנימין נתניהו: וגם בצה"ל, דרך אגב.

בנימין נתניהו: בניגוד לחברי הכנסת שלהם.

בנימין נתניהו: אבל אני מדבר עכשיו אל אזרחי ישראל הערבים: אני רוצה לראות אתכם, האזרחים הערבים של ישראל, משולבים בחברה ובקדמה.

בנימין נתניהו: בשביל זה השקענו ואנחנו משקיעים סכום עתק, 13 מיליארד שקל.

בנימין נתניהו: הסכום הקודם הגדול ביותר היה הסכום שהשקיעה ממשלתי הקודמת – מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': מתי נראה את זה?

בנימין נתניהו: זה הדבר הנכון לכם, זה הדבר הנכון לכולנו.

בנימין נתניהו: לכולם יש מקום בסיפור ההצלחה הישראלי.

בנימין נתניהו: אנחנו לא רוצים להשאיר אף אחד מאחור.

אראל מרגלית: אבל כמה נשארו מאחור?

אראל מרגלית: כמה נשארים מאחור?

בנימין נתניהו: לא במקרה פתחתי את שנת הלימודים האחרונה בתמרה – פעם ראשונה שראש ממשלה בישראל הלך לשם – –

יחיאל חיליק בר: בגליל לא שמעו על זה.

בנימין נתניהו: – – וראיתי שם ילדה קטנה, צעירה, ואמרתי לה: את רוצה להיות רופאה?

בנימין נתניהו: היי רופאה, ולמדי ערבית.

בנימין נתניהו: זו גם המדינה שלך.

עיסאווי פריג': זה היה לפני עשר שנים.

בנימין נתניהו: ומדי כמה שבועות אני מקיים אישית ישיבה מיוחדת, ועדת שרים מיוחדת, לעולי קהילת אתיופיה; לעזור להם בדיור, לעזור להם בחינוך, לעזור להם ביחס הוגן, כי אנחנו לא יכולים לקבל את הרעיון שיפלו אותם בגלל צבע עורם.

בנימין נתניהו: ואני אמשיך לעשות את זה – עם קהילות, עם גופים, עם יישובים.

בנימין נתניהו: כל מי שמרגיש שהוא נמצא מאחור – אנחנו לא רוצים שאיש, אף אחד, יישאר מאחור.

בנימין נתניהו: הנה כמה דברים מרכזיים שנעשה במהלך מושב החורף.

בנימין נתניהו: קודם כול, נעביר תקציב דו-שנתי.

בנימין נתניהו: אנחנו עובדים על כך עם שר האוצר, ונעביר יחד גם רפורמות חשובות.

בנימין נתניהו: נקלוט את מטוסי ה-F-35 מארצות-הברית – –

איתן כבל: אין מחשבה מחודשת?

בנימין נתניהו: – – נחתום על חוזה עם גרמניה לשלוש צוללות נוספת, נקדם את נושא הפיתוח של שדות הגז הטבעי, נרחיב את מהפכת התחבורה ברחבי ישראל ונמשיך לדאוג להתיישבות ביהודה ושומרון.

עיסאווי פריג': ונסגור את התקשורת.

בנימין נתניהו: הבוקר ביקשנו מבית-המשפט דחייה, שהיא חשובה בעיני, בעניין עמונה, כדי לטפל בנושא בצורה אחראית, ואנחנו מטפלים בצורה אחראית – –

אראל מרגלית: אתם משרתים 30 משפחות במקום לשרת 1.5 מיליון תושבים בצפון.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, אני קורא אותך לסדר.

בנימין נתניהו: – – גם במקרים דומים.

בנימין נתניהו: אנחנו מדינת חוק, וכל אחד חייב לזכור את זה.

סתיו שפיר: הם אולי לא מעניינים אותך, אבל 50 משפחות – – –

בנימין נתניהו: אני בטוח שבסופו של דבר גם המתיישבים יפעלו באחריות.

בנימין נתניהו: הם יודעים שאין, הם יודעים שגם לא תהיה, ממשלה יותר אוהדת להתיישבות מן הממשלה הזאת.

בנימין נתניהו: וכן, חברי הכנסת, אתם מחכים במתח – אז הנה עוד משהו שנעשה: אנחנו נשקם את רשות השידור – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – ואנחנו נעשה זאת באחריות כספית.

יואל חסון: כמו שעשית עד עכשיו.

מיכל בירן: אתה צוחק מעצמך.

יחיאל חיליק בר: חשבנו שעברנו לדבר על הגליל.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר, אני עוד לא הספקתי לקרוא אותך לסדר מרוב – אבל עכשיו אני קורא אותך לסדר.

עיסאווי פריג': למה אתה פוחד מהתקשורת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג' – –

יחיאל חיליק בר: שיגיד מילה על הצפון והגליל.

יולי יואל אדלשטיין: – – אני לא בדקתי אם יש שידור ישיר או לא, אבל גם לך – קראתי בשמך.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – אנשים צעירים מיואשים, מה עם התוכנית של הצפון והגליל?

יחיאל חיליק בר: תענה על זה.

יולי יואל אדלשטיין: זהו, זהו, זהו, זהו, חבר הכנסת בר.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

יחיאל חיליק בר: חצי מהגליל היה פה היום – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: – – – פעם אחת.

יולי יואל אדלשטיין: שקט בבקשה.

בנימין נתניהו: אנחנו נמשיך, אדוני היושב-ראש, לטפח בתנופה את קשרי החוץ שלנו; בעוד כמה ימים, אדוני הנשיא, אתה נוסע לבקר בהודו, וזהו ביקור גומלין לביקור החשוב של נשיא הודו שהיה פה.

בנימין נתניהו: אני אצא לביקור באזרבייג'ן, וגם בקזחסטן, בסינגפור ובאוסטרליה.

בנימין נתניהו: אלה שלוש מדינות שראש מממשלת ישראל מעולם לא ביקר בהן.

בנימין נתניהו: וכן, יש עוד ביקור צפוי אחד – – –

יואל חסון: בראש-פינה?

יחיאל חיליק בר: בחצור-הגלילית?

בנימין נתניהו: – – – שני המועמדים לנשיאות בארצות-הברית הזמינו אותי לבית הלבן לאחר הבחירות.

בנימין נתניהו: ושוב, גם כאן, בניגוד לתחזיות הקודרות של תעשיית הדכדוך, היחסים עם ארצות-הברית איתנים ויציבים.

בנימין נתניהו: העם האמריקני אוהב את ישראל.

חיים ילין: We love Israel.

בנימין נתניהו: כן, loves Israel.

בנימין נתניהו: העם האמריקני תומך בישראל, כי האמריקנים שותפים לערכים שלנו – של חופש, של קדמה, של תקווה מתוך עוצמה.

בנימין נתניהו: זוהי הסיבה – שוב, בניגוד לתחזיות – חתמנו על הסכם סיוע היסטורי, סיוע ביטחוני, הגדול ביותר שארצות-הברית חתמה בתולדותיה.

בנימין נתניהו: כלומר, יש לנו עוד 38 מיליארד סיבות להאמין – בניגוד לטענות ששמעתי כאן – שהיחסים עם ארצות-הברית איתנים מתמיד, ויישארו כאלה.

בנימין נתניהו: אני מבקש להביע שוב את הערכתנו העמוקה וגם את תודתנו על חבילת הסיוע הזאת.

יחיאל חיליק בר: מה עם הסיוע לצפון?

יחיאל חיליק בר: מה עם ביקור בקריית-שמונה וצפת?

יחיאל חיליק בר: למה רק בסינגפור?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר, חבר הכנסת חיליק בר, זאת כבר קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו אחרי פגרה ארוכה סבלנותי פקעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: שיענה אבל – – – כל הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: או, אתה גם תכתיב אם הוא יענה או לא.

יחיאל חיליק בר: הבטחתם כסף, חבילת סיוע לצפון – על זה דיווחת?

יולי יואל אדלשטיין: זהו, חבר הכנסת בר, נא לצאת מן האולם.

יחיאל חיליק בר: אתם מפקירים את הצפון, עובדים עליו בעיניים שנה אחר שנה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לך שאתה גם סגן יושב-ראש הכנסת.

יחיאל חיליק בר: תסתכל לתושבי הפריפריה בעיניים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לך שאתה גם סגן יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מאחל לך שכך יקרה לך בישיבות.

יחיאל חיליק בר: ראש-פינה זה לא סינגפור וצפת זה לא קנדה, אבל הן גם חלק מהמדינה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מן האולם.

יחיאל חיליק בר: תיפגש אתם, תעשה סיור בראש-פינה פעם אחת.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת יחיאל חיליק בר יוצא מאולם המליאה.)

בנימין נתניהו: יש חוצפה מיוחדת, לומר על הממשלה הזאת והממשלות הקודמות בראשותי שלא פיתחנו את הפריפריה.

בנימין נתניהו: זה אבסורד.

בנימין נתניהו: במשך עשרות שנים מדינת ישראל הייתה כלואה בחדרה–גדרה.

בנימין נתניהו: אנחנו פרצנו נתיבים לצפון ולדרום, אנחנו השקענו – – –

איתן כבל: מי זה "אנחנו"?

בנימין נתניהו: אנחנו, הממשלה בראשותי, שמה 27 מיליארד שקל לפני שמונה שנים, ואתם רואים את התוצאות בכבישי הארץ, בכל חלקי הארץ ומרחבי הארץ.

מיקי רוזנטל: בעיקר רואים את הפקקים.

בנימין נתניהו: אנחנו העברנו את צה"ל דרומה, אנחנו פתחנו בית-ספר לרפואה בצפת, אנחנו פותחים אין-סוף דברים, דימונה במגדלים, ואנחנו יודעים מה אנחנו מתכננים בצפון, ודיברנו על כך – שר הפנים נמצא פה, שר האוצר יודע גם כן.

אראל מרגלית: מה אתם מתכננים?

בנימין נתניהו: אנחנו פיתחנו את הפריפריה כפי שאף אחד לא פיתח את הפריפריה בתולדות המדינה; לקבל הרצאות מכם, שהממשלות שלכם דיברו ולא עשו?

איתן כבל: הממשלות שלנו.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: אנחנו עושים.

בנימין נתניהו: כנראה צריכים גם לדבר – אני עושה זאת כאן.

איציק שמולי: אתה הבטחת – – –

קסניה סבטלובה: – – – ראית את המצב בקריית-שמונה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בנימין נתניהו: דיברתי על ארצות-הברית והתמיכה הגדולה; אין זה אומר, מכובדי הנשיא ואדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, אין זה אומר שמעת לעת לא מתגלעות – או: מתגלעים חילוקי דעות בינינו.

בנימין נתניהו: אני מקווה שזה יהיה נדיר.

בנימין נתניהו: הנשיא אובמה הכריז ב-2011 מעל בימת האו"ם שהשלום לא יושג על-ידי החלטות של האו"ם אלא באמצעות משא-ומתן ישיר.

בנימין נתניהו: זה נכון, הוא צדק.

בנימין נתניהו: אני רוצה להאמין שהוא יישאר נאמן לעמדתו זו, ולא יפקיר את המדיניות המסורתית של ארצות-הברית, שהוא עצמו נתן לה ביטוי.

בנימין נתניהו: בכל מקרה, ישראל תתנגד לכל ניסיון להכתיב לה תנאים מן החוץ.

בנימין נתניהו: חברי האופוזיציה, ידידי, אם אתם רוצים תקווה, עזבו את תעשיית הדכדוך.

בנימין נתניהו: הצטרפו אלינו לטיפוח עוצמתה של ישראל.

יואל חסון: ולשיקום רשות השידור.

בנימין נתניהו: העוצמה שלנו נובעת מהזהות שלנו, מהאמונה בצדקת דרכנו, ממורשת ישראל, מהערכים של קדמה ודמוקרטיה ומהקשר האמיץ לארצנו.

בנימין נתניהו: היא גם יונקת, אולי בראש ובראשונה, מהערבות ההדדית בינינו, אותה ערבות לבנינו היקרים אורון שאול והדר גולדין ואברה מנגיסטו, שלא נשקוט עד שנחזיר אותם הביתה.

בנימין נתניהו: אני חושב שבכל הוויכוחים והדיונים שעוד נכונו לנו, היום ובהמשך, וגם בשיח הציבורי – שבאמת כדאי שמעת לעת יהיה נוקב וחד אבל מאופק ומכבד – הנה עוד ביטוי לערבות ההדדית שלנו: אמש התקיים בחיפה, עם 1,000 איש, ערב מרגש של ארגון "יד לחבר" לניצולי השואה.

בנימין נתניהו: רעייתי הייתה שם גם כן, במסגרת פעולות רבות שהיא עושה למען ניצולי השואה.

בנימין נתניהו: היא נתבקשה להכתיר שם את מלכת היופי של ניצולות השואה.

בנימין נתניהו: יש יופי שלא נמוג אף פעם.

בנימין נתניהו: והייתה שם מקהלה של ניצולי שואה, המקהלה המבוגרת ביותר בעולם.

בנימין נתניהו: גינס בא לרשום את שיא העולם בו.

בנימין נתניהו: הגיל הממוצע 91.

בנימין נתניהו: והמקהלה עמדה על הבמה ושרה שיר על ההישרדות שלהם.

בנימין נתניהו: הם עברו את התופת.

בנימין נתניהו: את הגיהינום.

בנימין נתניהו: הם חזרו למולדתנו; הם השתתפו בבניית ארצנו; הם השתתפו בבניית מדינתנו.

בנימין נתניהו: זוהי האמת העמוקה ביותר.

בנימין נתניהו: שורשינו נטועים עמוק באדמת המולדת, את הצמרת אנחנו מגביהים מעלה מעלה, ללא הפסק, ותמיד אנחנו זוכרים מאין באנו ולאן אנחנו הולכים.

בנימין נתניהו: זאת העוצמה וזאת התקווה.

בנימין נתניהו: (מחיאות כפיים)

קריאה: כמה אנשים – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו, ואני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, מכובדי חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין, כבוד נשיא המדינה, נשיאנו מר ראובן רובי ריבלין, והגברת נחמה ריבלין, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו והגברת שרה נתניהו, נשיאת בית-המשפט העליון השופטת מרים נאור ופרופסור אריה נאור, שרי הממשלה, חברי כנסת בעבר, בהווה, ראשי העדות, יושב-ראש הכנסת לשעבר דן תיכון ורעייתו לודמילה, אורחות ואורחים נכבדים, ובמיוחד ראשי הרשויות והפעילים מן הצפון שנמצאים כאן ומשפחות גולדין ומנגיסטו היקרות, אישי נשיא המדינה, תודה על שאתה מכבד אותנו בנוכחותך היום בפתח מושב החורף של הכנסת.

יצחק הרצוג: תודה על דבריך הנכוחים.

יצחק הרצוג: אתה גם מכבד ומרגש את כולנו מדי יום ביומו במעשיך ובעמדותיך שהם מופת לרגישות, להגינות ולדמוקרטיה שאפיינה את מורי ומנהיגי תנועתך לדורותיהם.

יצחק הרצוג: ואני אומר זאת אף-על-פי, ואולי מפני, שאני בא מתנועה בעלת השקפה אידיאולוגית שונה.

יצחק הרצוג: ריגשת אותנו השבוע כשביקרת את משפחתו של הנער הבדואי נימר אבו עמאר, שחייו קופדו על גבול מצרים.

יצחק הרצוג: הענקת למשפחתו תחושה שאתה הנשיא של כל אחת ואחד מאתנו ושהם חלק בלתי נפרד מאזרחי מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: אני יודע עד כמה אתה כואב את כאבן של משפחות רבות בישראל, וריגשת אותנו בדברי פרידתך בהלווייתו של מי ששירת את מדינת ישראל עשרות בשנים בבית הזה, שימש כמנהיג תנועת העבודה, שר, ראש ממשלה וקודמך בתפקיד, הנשיא התשיעי של מדינת ישראל, אהובנו שמעון פרס, זכרו לברכה.

יצחק הרצוג: תודה לך.

יצחק הרצוג: יחד עמנו, כאמור, נמצאים שמחה ולאה גולדין.

יצחק הרצוג: לצערנו, סגן הדר גולדין וסמל ראשון אורון שאול, שניהם לא שבו עדיין ממערכת "צוק איתן".

יצחק הרצוג: אני מבקש לבטא הזדהות ורחשי לב עמוקים אליכן, משפחות יקרות.

יצחק הרצוג: חובתנו העליונה – ברוח צה"ל ומסורת ישראל – היא להשיב את הבנים הביתה, ונעשה כל שביכולתנו להשיבם בהקדם.

יצחק הרצוג: נזכיר גם את אברה מנגיסטו, הנמצא בשבי ה"חמאס" 785 ימים, שמשפחתנו עמנו כאן היום.

יצחק הרצוג: לדאבוננו, גם במהלך הפגרה, ידעו משפחות נוספות שכול, דמע ופצע ושילמו את המחיר היקר ביותר מידי הטרור הרצחני, ובהן משפחות מליחי וקירמה.

יצחק הרצוג: אנחנו מחבקים ומנחמים את אלו שאיבדו את יקיריהם, ומאחלים רפואה שלמה ומהירה לפצועים.

יצחק הרצוג: אנחנו נחושים מתמיד למגר את הטרור הנפשע שלעולם לא יוכל לנו, אך כל אחת ואחד מאתנו פה במליאה צריך לשאול את עצמו: האם עשיתי הכול כדי למנוע עוד דמע ושכול?

יצחק הרצוג: עוד סבב "צוק איתן"?

יצחק הרצוג: עוד גל טרור?

יצחק הרצוג: מראש הממשלה ומשריו שעליהם מוטלת האחריות העליונה למנוע, ולמנוע – ולבלום את גל הטרור, ועד אחרון חברי הכנסת.

יצחק הרצוג: אבן היסוד של תפיסות הביטחון ומדיניות החוץ של ישראל היא קיום עוצמתה ויכולתה להגן על עצמה ובכוחות עצמה, בכל רגע שתידרש מול כל איום או צירוף של איומים על ביטחונה, על ריבונותה ועל שלום אזרחיה.

יצחק הרצוג: זה חלקה ההכרחי, אך הלא-מספיק, של הערובה לקיומנו כאן.

יצחק הרצוג: בד בבד, על ישראל ליטול לידיה את היוזמה ולעצב בעצמה את אופייה ועתידה בחתירה פעילה ומתמדת לסיום השליטה על עם אחר; להשגת הסדרי ביטחון ויחסי שלום עם העם הפלסטיני וכל מדינות האזור; לטיפוח יחסי החוץ, דמותה ומעמדה של מדינת ישראל בקרב הקהילה הבין-לאומית.

יצחק הרצוג: רק בהתקיים שני אלה תוכל ישראל לשגשג ולשכון לבטח, להגשים במלואו את החזון הציוני ולבסס לנצח את ייעודה כביתו הלאומי של העם היהודי.

יצחק הרצוג: אדוני ראש הממשלה, בחלקם של שני אלה אתה פוגע, ומחלקם אתה בורח ולא נוגע.

יצחק הרצוג: פגעת בכוחה ובעוצמתה של ישראל, בעימות גס ותגרני – חסר תכלית ובלתי פוסק – עם הגדולה שבידידותינו, ארצות-הברית, שרכיבים מרכזיים בעוצמתנו, ביטחוניים ומדיניים כאחד, נשענים עליה.

יצחק הרצוג: אלה יחסים חיוניים, אמיתיים ומיוחדים, ורק מי שיושב במוקדי ההכרעה יודע עד כמה נכשלת בשימורם ובטיפוחם של יחסים אלו, עד כדי כך שלרגעים נדמה שהחבל מחשב להישבר, להיקרע, ואני חושש שהרע עוד לפנינו.

יצחק הרצוג: אתה בורח מאחריות היסטורית.

יצחק הרצוג: אתה בורח ונמלט מהכרעות המתחייבות מהצהרותיך, על מחויבותך למימוש חזון שתי המדינות לשני העמים, היהודי והפלסטיני.

יצחק הרצוג: אתה בורח מסיום השליטה שלנו, בת 50 שנה, בעם זר, ודן אותנו ואת ילדינו והדורות הבאים לעוד עשרות שנים של שפיכות דמים.

יצחק הרצוג: פעם היו אומרים פה: בוסניה, היום אנחנו אומרים: סוריה.

יצחק הרצוג: תסתכלו היטב ותראו מה קרה למדינות הסמוכות לנו.

יצחק הרצוג: אתה לא מנהל את הסכסוך.

יצחק הרצוג: הסכסוך הישראלי–פלסטיני מנהל אותך ואותנו, וגובה מחיר יקר.

יצחק הרצוג: אתה מאפשר להזדמנות אזורית היסטורית לחמוק לבלי-שוב, בדמות המדינות המתונות באזור, שמעוניינות לסיים אחת ולתמיד את הסכסוך אתנו, כדי שיחד נתמודד מול איומים על היציבות והשלום באזור כולו.

יצחק הרצוג: ההתנהגות המדינית שלך עלולה להוביל, לצערי, בסופו של דבר, לחזרה לקווי 67', לאובדן הסיכוי לשמור על גושי ההתיישבות ולחלוקה כפויה של ירושלים.

יצחק הרצוג: אכן נכון, מדינת ישראל – אין חולק שמדינת ישראל היא אי של יציבות ועוצמה באזור סוער ומסוכן מאוד.

יצחק הרצוג: בסוריה מתרחש אסון הומניטרי נורא, ומאות-אלפי בני אדם תמימים נספו במלחמת אזרחים איומה.

יצחק הרצוג: צודק הראשון לציון הרב יצחק יוסף, ששתיקת העולם מזעזעת.

יצחק הרצוג: בעיראק מתנהלת מערכה קשה מאוד מול "דאעש", ומאות חפים מפשע נשחטים בעיר מוסול מדי יום.

יצחק הרצוג: כל שאנו יכולים לעשות זה רק להושיט יד הומניטרית ולהשמיע זעקה מוסרית.

יצחק הרצוג: אבל יש לנו עניין רב ועלינו לעקוב אחר הנעשה סמוך לגבולנו, כדי למנוע גלישת הטירוף לשטחנו.

יצחק הרצוג: לכן הייתה מוטלת עלי החובה לבדוק אתך האם נוכל להוביל להסכמות לאומיות בכמה נושאים מרכזיים, שיקבעו את דמותה, ביטחונה ועתידה של המדינה לשנים רבות ויחלצו אותה מהמצוקות שאליהן נקלעה: אחדות לאומית למניעת מדינה דו-לאומית ולמניעת שפיכות דמים ולעצירת הפלגנות ואיחוי השסעים בחברה הישראלית, ביצור שלטון החוק ובית-המשפט העליון וחיזוק הדמוקרטיה שלנו.

יצחק הרצוג: ואולם העדפת, ואתה תמיד מעדיף, להמשיך לסכן את האינטרסים הלאומיים לטובת האינטרסים הפוליטיים הצרים שלך.

יצחק הרצוג: היריבות האידיאולוגית בתוכנו היא עמוקה, קשה ומרה, ולאחרונה שוב החלה לגלוש למחוזות מסוכנים שבעבר כבר גבו מאתנו מחיר נורא – נפשו של מנהיגנו האהוב יצחק רבין, זכרו לברכה, שאת יום הירצחו נציין בימים הקרובים בעצרת זיכרון שהמחנה הציוני יוביל בכיכר רבין.

יצחק הרצוג: מכאן אני קורא לכל מי שחרד לדמותה של המדינה ולדמותה של הדמוקרטיה שלה לבוא ולהתייצב בכיכר ולהיאבק, כי אסור לנו לשכוח את לקחי נובמבר 1995, והתקופה שקדמה לו, בדיוק כפי שאסור לנו לשכוח את לקחי אוקטובר 1973.

יצחק הרצוג: העיוורון המדיני, ההתנשאות, הזלזול, השאננות, דברי הרעל וההסתה והתחושה שלנו ואצלנו זה לא יכול לקרות, עלו לנו במחיר דמים נורא, בקרע ובטלטלה פנימית, שאסור לתת לזמן להשכיח מאתנו.

יצחק הרצוג: כל אלו שמקבלים עליהם דין תורה חייבים לקבל עליהם קודם כול דין מלכות.

יצחק הרצוג: הכרעות דמוקרטיות מחייבות את כולם.

יצחק הרצוג: מאבק רעיוני בנחרצות ובמסירות הוא מעמודי התווך של המשטר הדמוקרטי.

יצחק הרצוג: מסירת נפש היא האיסור החמור ביותר במשטר דמוקרטי, ומותרת רק לחיילינו ולכוחות הביטחון, להגנת המדינה, רק נגד אויביה, והכול על-פי הוראת הדרג המדיני הנבחר.

יצחק הרצוג: מכובדי ראש הממשלה, מיומך הראשון כראש הממשלה, וביתר שאת מאז הבחירות האחרונות, אתה מוביל, תחת שיח בלתי פוסק של שנאה והסתה, אתה מוביל הפיכה – הפיכה בחסות הדמוקרטיה והרוב שיש לך בפרלמנט שלנו.

יצחק הרצוג: העקרונות והיעדים זהים להפיכה צבאית קלאסית – השתלטות, טיהור, דיכוי ופירוק מבצרי הדמוקרטיה, שבתחושת הנרדפות שלך הם קני התנגדות ואיום על שלטונך: מערכות התקשורת, המשפט, הביקורת, הצבא, המשטרה, הביטחון, שירותי החוץ ומובילי הדעה, התרבות והרוח.

יצחק הרצוג: גורל ישראל תלוי בשני דברים, אמר דוד בן-גוריון: בכוחה ובצדקתה.

יצחק הרצוג: ותראו כמה צודק ונכון המשפט הזה.

יצחק הרצוג: גורלנו, גורל מדינתנו האהובה, שאנו מייצגים כאן, בכנסת, תלוי בשני דברים: בכוחה ובצדקתה.

יצחק הרצוג: מר נתניהו, אתה מתאר את ישראל כמושלמת בשני האלמנטים, ואילו אני מבקש לקבוע כאן היום, שאתה וממשלתך פוגעים ביסודות האלה באופן חמור.

יצחק הרצוג: אתה וממשלתך מובילים את ישראל אל עבר התהום ופוגעים בכוחה ובצדקתה ללא תקנה.

יצחק הרצוג: התחלת את כהונתך זו, ואתה ממשיך, במתן לגיטימציה להלכי רוח גזעניים, להפחדה, להטלת אימה, לשחרור שדים מהבקבוק, לשיסוי קבוצה נגד קבוצה, להסתת שבט נגד שבט, לשנאה שמבעבעת מכל פינה.

יצחק הרצוג: זה מתחיל בשנאת האחר; תמיד זה מתחיל בערבי.

יצחק הרצוג: זה עובר לשנאה נגד אמנים ויוצרים, הוגי דעות, אנשי תקשורת, ממשיך למערכת המשפט, לבכירים במערכת הפוליטית.

יצחק הרצוג: קולך לא נשמע מול תופעות חברתיות ומוסריות קשות.

יצחק הרצוג: הסכסוכים היחידים שאתה באמת מנהל במרץ וללא לאות הם הסכסוך בתוכנו ובינינו, אזרחי ישראל.

יצחק הרצוג: וכעת אתה ממשיך באותו מסר של שנאה ובהרס נדבך נוסף – חירות הביטוי והבעת הדעה.

יצחק הרצוג: אתה לא חדל מלהתערב בתקשורת החופשית, שהיא לב-לבה של הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: אתה משחק בה, מתייג אותה ומנמיך את קומתה.

מירי רגב: – – –

יצחק הרצוג: ראש ממשלה שהוא שר התקשורת זו אנומליה – –

מירי רגב: – – –

יצחק הרצוג: – – זה ניגוד מובנה.

יצחק הרצוג: לכולנו, אישי הציבור, יש עימותים עם התקשורת, עם העיתונאים ועם הכתבים; לא מעט פעמים הם חוטאים ביוהרה ובשטחיות, אבל תפקידם חיוני במערכת דמוקרטית חופשית, חזקה ובטוחה בעצמה.

יצחק הרצוג: אם אנחנו מאמינים בדמוקרטיה, ולא מן השפה ולחוץ, עלינו לדעת לכבד את מקומה של התקשורת, לא להלך אימים, לא לאיים עליה בפירוק, לא לייבש אותה, לא לערבב אותה, לאיים ולזגזג.

יצחק הרצוג: בכוונת מכוון אתה פועל לשיתוק עולם התקשורת, מנסה להשפיע פסיכולוגית על כל מי שמותח עליך ביקורת, מתווכח עם כל עיתונאי ועם כל אולפן.

יצחק הרצוג: כל ראש ממשלה חטף פה כהוגן, כל קודמיך היו בקו האש.

יצחק הרצוג: זה המקצוע שלנו.

יצחק הרצוג: אגב, לא רק בממשלה, גם באופוזיציה.

יצחק הרצוג: תתפלא.

יצחק הרצוג: אז תתבגר כבר, זו הזירה שבה אנחנו חיים.

יצחק הרצוג: כי תומס ג'פרסון אמר פעם: חירותנו תלויה בחופש העיתונות, ואם חופש זה יוגבל לא נוכל להמשיך.

יצחק הרצוג: הניסיון שלכם להתוות לתקשורת קו מסוים, להדביק לה צבע מסוים, הוא השקר הגדול ביותר והאסון הגדול ביותר לדמוקרטיה, כי אמר ג'פרסון, שמנחם בגין היה מצטט אותו ללא הרף: לו ניתן לי לבחור בין ממשלה ללא עיתונאים ועיתונות ללא ממשלה, הייתי בוחר ללא פקפוק באפשרות האחרונה.

יצחק הרצוג: התנהגותך בנוגע לשידור הציבורי משקפת את תפיסתך על עולם התקשורת כולו, והיא ביזיון מתמשך.

יצחק הרצוג: שנים התעללת ברשות השידור כדי לרסק אותה, ושנים עשית הכול כדי שרשות השידור תחוסל, תפורק, תוחלש, תגומד, או כפי שאמרה הקומיסרית מטעמך, הגברת רגב: לא יכול להיות תאגיד שלא נשלוט בו.

מירי רגב: הקומיסרית הזאת היא שרה, והיא עושה יותר מכל מה שעשית בכל תפקידיך.

יצחק הרצוג: – – –

מירי רגב: בכל תפקידיך כשר לא עשית רבע ממה שאני עושה.

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב – – –

מירי רגב: לדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, אני מודה לך מאוד, בל יגיד מישהו שקראתי לסדר רק אנשי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לך מאוד – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – וקורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק הרצוג: הבאתם לעולם תאגיד שידור ציבורי, שאמור להיות עצמאי ובלתי תלוי, השקעתם בו תקציבי עתק מכספי הציבור, וכעת בזיגזג מרהיב אתם סוגרים אותו.

יצחק הרצוג: אחד מבכירי שריך, גלעד ארדן, חיבר את החוק והוביל את היוזמה ואת החקיקה כאן, בכנסת הזאת, וכעת אנחנו שומעים קולות מהמחנה שלך הטוענים ששידור ציבורי זה ארכאי – ברור, בואו ניתן לשוק הפרטי לשלוט בכול, בכול.

יצחק הרצוג: בואו ניתן לשידור לחיות על-פי רייטינג וריאליטי, במקום לאפשר קיומו של שידור ציבורי ללא שיקולים כלכליים ואינטרסים של בעלי הון, שידור ציבורי שיכול להביא יצירה ישראלית מקומית ומקורית המשקפת את הפסיפס הישראלי כולו.

יצחק הרצוג: אבל מי רוצה יצירה ישראלית מקורית אם היא עצמאית?

יצחק הרצוג: cut the bullshit, מי רוצה לתת לרוח הישראלית לפעם בכל עוצמתה?

מירי רגב: אתה מקשיב – – –

יצחק הרצוג: זה הרי מאיים על השלטון, ולא יכול להיות, כפי שאמרה השרה רגב, שתאפשרו משהו שאי-אפשר לשלוט בו.

יצחק הרצוג: מכובדי, לא תגנוב, נאמר בעשרת הדיברות.

יצחק הרצוג: בית-המשפט העליון קבע פה-אחד, בדצמבר 2014, בעניין אדמות עמונה, כי מדובר באדמות פרטיות שיש לפנותן, וקבע כי משיקולי התחשבות בתושבי היישוב תינתן ארכה בת שנתיים לפינוים.

יצחק הרצוג: ובדיוק כפי שנפסק לגבי הבתים ביישוב עין-חמד, לא רחוק מפה, או כל מקום אחר במדינה, מערכת אכיפת החוק הבהירה לכם שזהו, אין מוצא אחר ואין פתרון, את הגזל יש להשיב לבעליו, גם אם זה כואב.

יצחק הרצוג: גם בעין-חמד זה כאב, אבל זוהי עוצמתה של מדינה שיש בה שלטון חוק, של כללים וחוקים שלא ניתן לעוות אותם.

יצחק הרצוג: וכשהיועץ המשפטי לממשלה מבהיר שאין ברירה, וזה הדין, הוא חוטף איום מהשרה הממונה עליו ש"הוא רק פקיד", שהוא רק יועץ, כי זה תוארו.

יצחק הרצוג: רבותי, לעולם לא תיבנה צדקתה של ישראל מגזל וגנבה, כי כה אמר מנחם בגין: "במדינתנו יהיה הצדק השליט העליון, השליט על כל שליטיה".

יצחק הרצוג: תקשיבו היטב לפסיקתו של כבוד נשיא בית-המשפט העליון דאז, השופט אשר גרוניס, בעניין עמונה: "לא בנקל מורים אנו על ביצועם של צווים שמתוקפם יפונו מבני היישוב המשמשים למגורים של תושביהם במשך שנים לא מעטות.

יצחק הרצוג: אין ספק כי השלכות ביצועם של צווי ההריסה קשות וכואבות הן, עבור התושבים ובני משפחותיהם, אשר השתקעו ביישוב והקימו בו קהילה משותפת.

יצחק הרצוג: עם זאת, אין בכך כדי לאפשר הכשרה של בנייה בלתי חוקית על קרקע פרטית, ואין בו כדי להצדיק אי-אכיפה של הדין.

יצחק הרצוג: פגיעה זו בשלטון החוק ובזכויות התושבים המוגנים היא המחייבת, על אף הפגיעה בתושבי היישוב, את פינוים של המבנים בשטחו".

יצחק הרצוג: ואתם מעזים לדבר על חוק הסדרה על אדמות פרטיות ולפגוע בעקרונות הצדק של מדינת חוק?

יצחק הרצוג: זה לא חוק הסדרה, זהו חוק הסתרה, הסתרה מרוב בושה.

יצחק הרצוג: בן-גוריון, כאמור, דיבר על כוחה ועל צדקתה של ישראל.

יצחק הרצוג: דיברנו על צדקתה, וכעת נדבר על כוחה – זה לא רק צוללות ומטוסים, זה לא רק כוח צבאי.

יצחק הרצוג: אין כוח צבאי בלי מוסר, בלי טוהר נשק, בלי שמירה על הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: מי שאוהב את המדינה ורוצה בטובתה לא יכול לקבל פגיעה ברוח היצירה בתוכה, בתרבות הוויכוח והפולמוס, בזכויות האזרח ובמוסריות שלה.

יצחק הרצוג: זהו כוחה.

יצחק הרצוג: ראינו מעצמות עם הנשק הטוב ביותר בעולם שקרסו, כי כל יתר המרכיבים בכלים השלובים הללו כשלו.

יצחק הרצוג: את כוחה של ישראל אתם שוחקים עד דק.

יצחק הרצוג: אתה, ראש הממשלה, אתם, שרי הממשלה, שוחקים ופוגעים בה עד דק.

זאב אלקין: – – – להצטרף – – –

יצחק הרצוג: פגעתם בכוחה כשאלפי צעירים ישראלים משכילים ומוכשרים מחפשים את ייעודם ועתידם מעבר לים.

יצחק הרצוג: פגעתם בכוחה כשאנשי רוח ואמנות מפחדים לאתגר מוסכמות יסוד, כי השלטון מאיים עליהם בדיבור ובמעשה, בתקציבים ובהצהרות ובסתימת פיות.

יצחק הרצוג: פגעתם בכוחה של ישראל כששרים ופוליטיקאים מאיימים על מערכת אכיפת החוק ומצדיקים התנחלות המבוססת על גזל.

יצחק הרצוג: פגעתם בכוחה כשאתם מלבים שיח של שנאה בחברה הישראלית.

יצחק הרצוג: פגעתם בכוחה ובצדקתה כשאתם מפקירים את הנגב ואת הצפון, אזור שמחכה כבר שנתיים למימוש ההבטחה לתוכנית ממלכתית של 18 מיליארד שקלים – – –

מירי רגב: – – – מעברות.

מירי רגב: אתם, מפא"י – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מירי רגב: – – – על מה אתה מדבר?

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מירי רגב: כן, מפא"י – – – מעברות – – –

יולי יואל אדלשטיין: אל תיתני לי להוציא שרה מן המליאה.

נחמן שי: שרה.

יצחק הרצוג: הולכתם שולל את תושבי הצפון ומנהיגיו, ויהודה ושומרון, כפי שאמרת, ולא הסתרת, בראש מעייניכם.

יצחק הרצוג: אז ממה אתה כל כך מרוצה, ראש הממשלה?

יצחק הרצוג: מצמיחה שמבוססת על רכישת מכוניות ודירות ולא על תעשייה ופיתוח בר-קיימא?

יצחק הרצוג: מבריחת המוחות?

יצחק הרצוג: מהקטנת המדע והמחקר?

יצחק הרצוג: מהרס החקלאות?

יצחק הרצוג: מאפס מפעלים חדשים?

יצחק הרצוג: או מהעובדה שהכנסותיה – – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יצחק הרצוג: – – – או מהעובדה שהכנסותיה של משפחה עובדת ממוצעת בישראל נמוכות מהנדרש לקיום מכובד וראוי ויוקר המחיה פה מטריף, או מהעובדה שישראל מובילה בטבלת העוני במדינות ה-OECD?

יצחק הרצוג: כן, כוחנו גם במטוס וגם בצוללת, אבל קודם כול, כוחנו ברוחנו – בשותפות הגורל, בערבות ההדדית, בחירויות היסוד, במוסר שלנו, בצדק החברתי המפעם בתוכנו.

יצחק הרצוג: בכוחה ובצדקתה אנו מתייצבים כאן היום, סיעות האופוזיציה כולן, להגנה על הדמוקרטיה הישראלית ולשמור על כוחה וצדקתה של ישראל.

יצחק הרצוג: אדוני ראש הממשלה, הטקס מתקרב לסיומו.

יצחק הרצוג: אתה יודע את זה, רוב חבריך יודעים את זה, ומרבית אזרחי ישראל חשים בכך: אתה מוביל את ישראל למקומות לא טובים; אתה רדוף, טרוד בענייניך האישיים, ואם לא תתעשת – זה ייגמר בבכי.

זאב אלקין: ולכן – – –

שולי מועלם-רפאלי: ולכן – – –

יצחק הרצוג: אין לי ספק – – –

מירי רגב: ולכן – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

איוב קרא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איוב קרא, סגן השר – קריאה לסדר פעם ראשונה.

איוב קרא: צריך להביא לו את המוצץ – – – אולי – – –

יצחק הרצוג: אין לי ספק שאתה פטריוט אמיתי ואתה אוהב באמת את מדינתך ועמך, אבל דרכיך מובילות אותנו לתהום.

יצחק הרצוג: שנה במהירות את דרכיך או שתפרוש בכבוד בטרם פורענות.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: סגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: אבקש מחברי הכנסת ומהקהל לכבד את יציאת נשיא המדינה בקימה.

נאזם בדר: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.

נאזם בדר: ) נא לשבת.

נאזם בדר: 1.

נאזם בדר: אובדן הדרך בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

נאזם בדר: 3.

נאזם בדר: אובדן הדרך בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, והסעיף הבא הוא הצעות סיעות המחנה הציוני, הרשימה המשותפת ומרצ להביע אי-אמון בממשלה בנושאים – הצעת האי-אמון הראשונה: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי, הצעה של המחנה הציוני, ויציג אותה, ינמק את ההצעה, חבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכל חברי הכנסת: מי שמעוניין להישאר באולם – לשבת.

טלי פלוסקוב: מי שלא מעוניין – לצאת.

טלי פלוסקוב: עוד דקה, בבקשה, אדוני, ניתן קצת להירגע.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, אני חרד לבריאותו של ראש הממשלה – השעה כבר 17:30, ועדיין, היום, לא הסתָּ נגד אף אחד.

אראל מרגלית: כואב לך הראש, אדוני?

אראל מרגלית: אתמול הרגשת טוב, הסתָּ נגד התאגיד, חבורה של יוצרים מוכשרים שיש בהם כמה חצופים שלא שייכים למחנה שלך.

אראל מרגלית: גם בשבוע שעבר הרגשת בסדר גמור, הסתָּ נגד "בצלם" ואנשים שביקרו – העזו לבקר – את ישראל.

אראל מרגלית: גם בבחירות הרגשת מצוין, אז פרחת והסתָּ נגד ערביי ישראל, כשאמרת שהם נוהרים לקלפיות באוטובוסים, ונגד השמאל, שאם תנצחו, אמרת, נגיע בנגמ"שים אל הכותל.

אראל מרגלית: הסתה, אדוני ראש הממשלה, זה מה שמניע אותך, זה מה שמוביל אותך, זה הדלק שלך.

אראל מרגלית: לא עשייה, לא מנהיגות ולא הובלה.

אראל מרגלית: הסתה.

אראל מרגלית: אם אתה לא מסית באופן אישי, אתה נהנה להאזין לאחרים.

אראל מרגלית: התומכים שלך זעקו: חבל שלא נשרפת למוות בטנק – אמרו לאברמוביץ, וזאת הסימפוניה של ההסתה, המועדפת עליך, או שאתה מעדיף את ההסתה של המפגינים במשפט של אלאור אזריה, שאומרים: הרמטכ"ל מבייש את הכומתה שהוא חובש.

אראל מרגלית: איזו מנגינת הסתה ערבה לך היום?

אראל מרגלית: זו שמסיתה נגד הגיבורים של היום, או נגד הגיבורים של העבר?

אראל מרגלית: בוגדים, כולם בוגדים, זאת התשובה שלך על כל שאלה.

אראל מרגלית: הסתה שיטתית, מאורגנת, כזאת שכורכת את הכול בכול, איראן עם "בצלם", "חמאס" עם התאגיד, בלי הבחנה, כוסות תרעלה מוזג ומשקה בהן מה שפעם נחשבו עשבים שוטים, והיום הם בגינת בית ראש הממשלה.

אראל מרגלית: מטפטף רעל באוזניים – רעל שחודר לנשמה והורס כל חלקה טובה.

אראל מרגלית: הופך אותנו, הציבור הישראלי, לחבורת גלדיאטורים בזירה שבה אתה יושב ביציע, קיסר מוקף במלחכי פנכה, נהנה מהקרבות בין אשכנזים לספרדים, בין ערבים ליהודים, בין חילונים לדתיים, ובין שמאלנים לימנים.

אראל מרגלית: מדי פעם, כשהקרב לא מספיק אלים לטעמך, אתה קורא קריאות עידוד, מלבה את האש, מגביר את הלהבות.

אראל מרגלית: לא ראינו דם – אתה לוחש לרגב ולביטן, והם מבחינתם ממהרים להוציא מהמחסן איזו אמירה מתועבת, איזה cut the bullshit עסיסי.

אראל מרגלית: ככה אתה מנהל את המקום הזה.

אראל מרגלית: הכהונה שלך עומדת בסימן סימון בוגדים.

אראל מרגלית: מי לנתניהו – אלי, ומי שלא – בוגד.

אראל מרגלית: את המקום הזה, את הנס ההיסטורי הזה שנקרא מדינת ישראל, את הפלא הזה, אתה רוצה להפוך לוועדה של מקארתי, לפורר את המרקם החברתי העדין, להפריד, לשנוא, כי השנאה היא המצע שלך.

אראל מרגלית: לשיטתך, בשבוע שעבר גם אני הייתי בוגד, כי הצעתי תוכנית מדינית באירופה ובארצות-הברית, ופגשתי נציגים ממדינות ערב – פלסטינים ומצרים וסעודים ומרוקנים וקטארים, וגם אירופים ואמריקנים.

אראל מרגלית: וכן, ראש ממשלה שלא יודע את ההבדל בין סוריה שמתפרקת לבין תוניסיה שהיא הדמוקרטיה הערבית הראשונה במזרח התיכון, לא יודע מי הם בעלי הברית הפוטנציאליים שלנו ומי הם האויבים המרים שלנו, והוא לא יודע להבדיל ביניהם.

אראל מרגלית: את התוכנית המדינית הצגתי בזמני יחד עם יובל רבין, עוד בן של מישהו שאנשיך סימנו כבוגד, בזמנו.

אראל מרגלית: ואני מקדם את התוכנית שלי עם האופוזיציה, כי אני לא מתכוון לחכות שאתה תגמור להשאיר אחריך אדמה חרוכה מהסתה; שאחריה כבר לעולם לא יוכל לצמוח פה עַם עִם תקווה.

אראל מרגלית: ואתה לא מרפה, אדוני ראש הממשלה, אתה מספר לתומכיך שהבוגדים נמצאים ביניהם; שאם הם רק יבערו את הרע מקרבם, אז הכול יהיה בסדר.

אראל מרגלית: שולח אותם עם נרות לחפש את פירורי החמץ, קורא להם לעשות סדר; ועכשיו, עכשיו הבנתי, איך בבית ראש הממשלה קנו נרות בלמעלה מ-10,000 שקלים בחודש.

אראל מרגלית: הקריאות שלך, המילים שלך, השתיקות שלך, זה החומר שממנו עשוי הרצח הפוליטי הבא במדינת ישראל, עם ההסתה שלך.

אראל מרגלית: תרשום, אדוני ראש הממשלה: אני בוגד גאה.

אראל מרגלית: גאה לעמוד יחד עם אמנון אברמוביץ וחגי אלעד, ועיתונאים ומקצוענים מהתאגיד, ואמנים ויוצרים – –

שרן השכל: מה אתה משווה בכלל?

שרן השכל: מה אתה משווה?

שרן השכל: אתה לא – – – לחיילי צה"ל – – –

אראל מרגלית: – – ורמטכ"ל, וסגן רמטכ"ל – –

שרן השכל: ואתה לא – – – איך אתה משווה בכלל?

שרן השכל: – – –

אראל מרגלית: – – ושר ביטחון שפיטרת, וערביי ישראל, ועיתונאים – –

שרן השכל: – – –

אראל מרגלית: – – וראשי השב"כ לשעבר ובהווה, וראשי מוסד, ומפקדים וחיילים, וכל מי שאוהב את הארץ הזאת מספיק כדי לבנות אותה וכדי להגן עליה, ולא לקרוע אותה לגזרים בהסתה מטורפת.

אראל מרגלית: אני לא תמיד מסכים עם כולם, אבל אני עומד לצדם, ואני גאה להתייצב אתם ביחד, בין שאני מסכים אתם בכל מילה ובין שלא.

אראל מרגלית: כי מול המסית והמדיח שעומד בראשות הממשלה צריך לעמוד באופוזיציה – אופוזיציה – מחנה שלם שלא מתבייש לאהוב את המדינה בדרך שלו ולהילחם למענה בדרך שלו.

אראל מרגלית: ואני לא פוחד, ואני לא מתכוון לפחד, כי זאת הארץ שלי בדיוק כמו שזאת הארץ שלך.

אראל מרגלית: אדוני ראש הממשלה, אנחנו לא נסתובב פה עם שכפ"צים, כי זאת המדינה שלנו.

אראל מרגלית: ומי שקורא לאזרחים נאמנים "בוגדים", מתיר את דמם בציבור.

אראל מרגלית: ערב ה-4 בנובמבר, אדוני ראש הממשלה, ההסתה שלך עוד עלולה לגרום לרצח הפוליטי הבא, וזה יהיה על הידיים שלך.

אראל מרגלית: ואתה לא תוכל להגיד שלא ידעת.

אראל מרגלית: ואתה לא תוכל להגיד שהנאום בהלוויה של הנרצח הפוליטי הבא – כי כולם ידעו שאתה ראית את הכתובת על הקיר, כי אתה כתבת אותה על הקיר.

קריאות: אין שר.

אראל מרגלית: ואם יש פה מישהו מבין חברי הכנסת שלא רוצה שידו תהיה במעל הזה – –

טלי פלוסקוב: אני רואה שהשר לא נמצא.

טלי פלוסקוב: עד שהשר ייכנס, אני מאריכה את הזמן.

אראל מרגלית: – – יהיה אמיץ מספיק כדי להצביע אי-אמון בממשלה.

קריאה: השר בא.

קריאה: השר בא.

טלי פלוסקוב: השר לוין כן נמצא.

אראל מרגלית: ההיסטוריה מצלמת אותנו ב"לייב".

אראל מרגלית: את כולנו.

אראל מרגלית: גם אתם לא תוכלו לברוח מאחריות.

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: זה לא מקובל ככה.

יואל חסון: השר צריך לשבת בשולחן הממשלה.

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: סליחה.

יואל חסון: זה לא בתוך האולם?

יואל חסון: איפה השר?

יואל חסון: אני לא רואה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: – – –

טלי פלוסקוב: השר צריך להימצא באולם – –

רויטל סויד: איפה הוא?

רויטל סויד: לא רואים.

יואל חסון: זה לא בתוך האולם.

יואל חסון: זה לא בתוך האולם.

טלי פלוסקוב: – – והוא נמצא באולם.

טלי פלוסקוב: הוא נמצא באולם.

רויטל סויד: איפה?

יואל חסון: אני לא רואה.

טלי פלוסקוב: אתם מפריעים בינתיים לחבר שלכם – –

רויטל סויד: לא רואים – – –

טלי פלוסקוב: – – אז תביאו את זה בחשבון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: השר נמצא באולם, רבותי.

רויטל סויד: הו, הנה השר.

יואל חסון: תודה רבה באמת, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: גם השרים מתחבאים.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: יש להם סיבה.

אראל מרגלית: ובניגוד להסתה – אין עשייה.

אראל מרגלית: הצפון – הבטחתם מתוך 730 מיליארד, תקציב של שנתיים.

אראל מרגלית: מה אתם מקצים בדיוק לצפון?

טלי פלוסקוב: מיליארד?

אראל מרגלית: הפכתם את הצפון לאזרחים סוג ב'.

אראל מרגלית: אתם משרתים 30 משפחות בעמונה במקום לשרת מיליון וחצי אזרחים בצפון מדינת ישראל.

אראל מרגלית: תושבי הצפון לא שקופים, לא מסכנים, והם רוצים את תוכניות התעסוקה וההשקעות שלהם ולא הבטחות ריקות מתוכן.

אראל מרגלית: אתם מדברים על 400 מיליון, אתם מדברים על מיליארד.

אראל מרגלית: דיברתם על תוכנית של 18 מיליארד על פני כמה שנים; ומה נשאר מהתוכנית הזאת?

אראל מרגלית: העברת בסיסים לצפון?

אראל מרגלית: מה זה השטויות האלה?

אראל מרגלית: הגליל העליון רוצה תוכנית אמיתית סביב מזון, חקלאות, רפואה.

אראל מרגלית: בתל-חי, במקומות אחרים, בצפת.

אראל מרגלית: הגליל המערבי רוצה תוכנית ענקית לנושא של פיתוח תעשייה במעלות, ובקיבוצי הגליל המערבי, וביישובים הערביים ובכרמיאל.

אראל מרגלית: וגם בעפולה, בנצרת, במגידו, בעמק-יזרעאל ובגלבוע רוצים את הפיתוח שלהם, ואתם השארתם את התושבים עם שום דבר ביד.

אראל מרגלית: ועכשיו אתם תזרקו להם כמה עצמות, במקום לקחת תוכנית שעבדנו עליה – ראשי רשויות, ראשי המגזר העסקי, אנשים מהאופוזיציה ומהקואליציה – ושמנו אותה על השולחן יחד עם פקידי הממשלה, אתם לקחתם את הכול – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אראל מרגלית: – – ושמתם אותו בצד, ולא תקצבתם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אראל מרגלית: ומי שלא יתקצב בשנתיים הקרובות, משאיר את הצפון מיובש לשלוש השנים הקרובות, כי זה תקציב של שנתיים, ואחר כך שנת בחירות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אראל מרגלית: בושה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי – מטעם הרשימה המשותפת.

טלי פלוסקוב: ינמק את ההצעה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני.

יואל חסון: אפשר לעדכן את רשימת הדוברים במחשב?

טלי פלוסקוב: כשנגיע לדיון תקבלו רשימה מעודכנת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאה: השר לא נמצא.

טלי פלוסקוב: השר נמצא באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואל חסון: אבל זה לא מכובד שהוא יושב שם.

טלי פלוסקוב: זה משהו אחר.

יואל חסון: – – –

טלי פלוסקוב: כרגע אתה יודע טוב מאוד, אדוני סגן יושב-ראש הכנסת, שהתקנון אומר שהשר יימצא באולם.

טלב אבו עראר: אבל השר מתחבא מתחת לשולחן?

טלי פלוסקוב: השר נמצא באולם.

טלי פלוסקוב: בשום מקום לא רשום איפה הוא צריך לשבת.

איילת נחמיאס ורבין: – – – בימי שישי יש תוכנית שנקראת "איפה הילד?", אז אני – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת, זמנך כבר רץ ואתה עוד לא התחלת.

טלב אבו עראר: בסדר, אבל אני רוצה לראות את השר במקומו.

טלי פלוסקוב: השר נמצא באולם, רבותי.

טלב אבו עראר: השר מקומו כאן, גברתי; אולי עוד מעט יעוף.

טלי פלוסקוב: הוא נמצא כאן.

טלי פלוסקוב: השר נמצא כאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אחמד טיבי: השר נמצא.

טלב אבו עראר: טוב, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חרף חלוף זמן רב וארוך מאז מושב החורף אשתקד, המגזר הערבי בכלל והערבי-בדואי בפרט נותר ללא כל התייחסות משמעותית וראויה מצד המדינה.

טלב אבו עראר: לא רק שאינו מקבל זכויות שוות ביחס למגזרים אחרים, אלא פער האפליה והגזענות כלפיו הולך וגובר בצורה בלתי רגילה.

טלב אבו עראר: ולראיה, המדינה, למרות חלוף 60 השנים, ממשיכה להתעלם בצורה מוחלטת מטבח כפר-קאסם.

טלב אבו עראר: ולכן, ברגע זה אני קורא לעמוד דקת דומייה.

טלב אבו עראר: (אומר דברים בערבית: קריאת סורת אל-פאתחה לעילוי נשמות השהידים, דקת דומייה לעילוי נשמות השהידים של כפר-קאסם.

טלב אבו עראר: ) ביקשתי לעמוד דקת דומייה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, פה לא עושים הפגנות, תוציאו אותם מהאולם.

טלי פלוסקוב: על חשבון זמן הנאום.

קריאות: – – –

טלב אבו עראר: אתה יכול להתבייש.

טלב אבו עראר: אתה כשר יכול להתבייש.

טלב אבו עראר: אנחנו מזכירים כאן – – –

יריב לוין: – – –

קריאות: – – –

טלב אבו עראר: אתה לא מתבייש?

טלב אבו עראר: אחרי שביצעתם טבח בכפר-קאסם, טבח באזרחים ערבים, אתה לא מתבייש ועוד גם מתווכח?

טלב אבו עראר: תתבייש ותרכין ראש, תתבייש לך.

קריאות: – – –

יריב לוין: פה לא מפגינים.

יריב לוין: פה לא מפגינים.

טלב אבו עראר: תתבייש לך.

יריב לוין: – – –

טלב אבו עראר: תתבייש.

טלב אבו עראר: אתם צריכים להתבייש.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מציעה לך להמשיך בנאום.

יריב לוין: – – –

טלב אבו עראר: תתבייש.

טלב אבו עראר: לפני 60 שנים אתם טבחתם באזרחים ערבים בכפר-קאסם.

יריב לוין: – – –

טלב אבו עראר: לא מתביישים בזה שטבחתם והרגתם.

יריב לוין: – – –

טלב אבו עראר: את מוכנה שישתוק?

טלי פלוסקוב: אתה מזמין את התגובות.

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אדוני השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גליק.

עיסאווי פריג': בן-גוריון עמד דקת דומייה – – –

טלב אבו עראר: אתה צריך להתבייש ולסתום את הפה, לא רק להתבייש.

עיסאווי פריג': – – – דקת דומייה ב-1957 – – – על מה אתה מדבר.

טלב אבו עראר: אתה לא מתבייש?

טלב אבו עראר: בושה וחרפה עליך.

עיסאווי פריג': – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני מבקשת לשבת.

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג' – – –

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

יריב לוין: – – –

עיסאווי פריג': – – – זה בושה שאתה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

טלב אבו עראר: צריך להוציא את השר.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אי-אפשר ככה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת מהאולם.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: כי הוא משיב לך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, ברגע שאתה תפסיק לדבר, גם השר יפסיק לדבר.

קריאה: תתביישו – – –

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: (חבר הכנסת עיסאווי פריג' יוצא מאולם המליאה.

טלי פלוסקוב: )

יריב לוין: – – – כאן זה לא מסגד.

טלי פלוסקוב: גם אתה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להירגע.

קריאות: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, כל מי שיפריע עכשיו בדיון יצא החוצה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להפסיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא מתבייש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדוד שלי נפל, אתה לא מתבייש – – –

אוסאמה סעדי: השר מפריע, לא אנחנו.

טלי פלוסקוב: אדוני השר.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: זהו, רבותי, סיימנו.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: סיימנו.

טלי פלוסקוב: שמענו, סיימנו.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: בינתיים אתם מדברים על חשבון החבר שלכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, אני מבקשת לסיים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גליק, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: גברתי, השר בהתנהגותו זו מראה שהוא ממש חסר כבוד, חסר אחריות.

טלב אבו עראר: ככה הממשלה שלהם.

טלב אבו עראר: זו הממשלה.

טלב אבו עראר: הטבח בוצע, וכל העולם ידע על זה.

טלב אבו עראר: הטבח בוצע בכפר-קאסם על-ידי יחידת משמר הגבול בהוראה מהמפקד שדמי, (אומר בערבית: קללת אלוהים יתגדל ויתעלה עליו.

טלב אבו עראר: ) שדמי הזה נתן את ההוראה לרצוח אנשים חפים מפשע, שחוזרים מעבודתם, וכשנשאל: מה נעשה בהם?

טלב אבו עראר: – אללה ירחמהום.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: אלוהים לא ירחם על שדמי הזה, שנתן הוראה לרצוח.

טלב אבו עראר: קללת אלוהים עליו מיליון פעם.

טלב אבו עראר: ) ולכן, 60 שנה – – –

אוסאמה סעדי: תגיד מה גזר-הדין שלו, איזה עונש הוא קיבל.

טלב אבו עראר: אז אני ממשיך.

טלב אבו עראר: העונש שלו, נדמה לי, עשר פרוטות – היה עשר פרוטות.

טלב אבו עראר: אפילו בן-גוריון, בזמנו – באו כנראה, אני לא יודע אם הטענה הזאת נכונה או לא, חלק מגורמי המשטרה, והציעו עונש מוות – אני לא יודע אם זה נכון או בדיחה – למבצעים הפושעים, הפושעים, חיילי משמר הגבול הישראלים הפושעים שטבחו בעמנו.

טלב אבו עראר: הציעו – – –

אורן אסף חזן: אתה, בזכותם אתה ישן טוב בלילה.

טלב אבו עראר: סתום.

טלב אבו עראר: אתה יכול לסתום את הפה.

אורן אסף חזן: בזכותם אתה ישן בלילה.

טלב אבו עראר: שתוק.

אורן אסף חזן: אין לך בושה?

אורן אסף חזן: – – –

טלב אבו עראר: ולכן, מה קרה?

טלב אבו עראר: הוא ביטל.

טלב אבו עראר: באו, וכשהציעו עונש מוות, מה אמר בן-גוריון?

טלב אבו עראר: האמת, מיהרנו וביטלנו את עונש המוות, לכן אין לנו עונש מוות.

טלב אבו עראר: האמת, זה לא התיישב עם ההתנהגות המאוחרת של בן-גוריון, שדאג – מה דאג – העניק להם חנינה, ואז גם סידר להם עבודה אחרי השחרור.

באסל גטאס: ראש השנה – – –

טלב אבו עראר: המדינה, גברתי היושבת-ראש, אינה מכירה בחללי הטבח.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: הם שהידים, תרצו או תמאנו.

טלב אבו עראר: שהידים, אם ירצה האל יתגדל ויתעלה.

טלב אבו עראר: ) היא אינה מכירה בחללי טבח נתעב זה כנפגעי טרור, תוך הכחשה – שמעשה זה אינו מעשה טרור, ובכך סירוב זה הוא מעין מתן לגיטימציה למעשים כאלה כאשר הם מבוצעים נגד אזרחים ערבים.

טלב אבו עראר: ובמיוחד כאשר המדינה נתנה חנינה או המתיקה את העונשים של המבצעים – הפושעים – בכפר-קאסם, בכך היא נתנה פרס ועידוד לביצוע מעשים כאלה, ככל שהקורבנות הם ערבים, ובמיוחד כאשר המבצע יודע שהעונש שיוטל עליו בגין מעשיו לא יעלה על נזיפה או הטלת קנס סמלי של עשר פרוטות והוא אף ימשיך בשירותו הצבאי, שהרי זה מה שהיה עם שדמי, מפקד הטבח בכפר-קאסם.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: תהילה וחיי נצח לשהידים החפים מפשע שלנו.

טלב אבו עראר: קלון, עיוורון, הרס ובושה לפושעים הרשעים מהסוג של שדמי ומי שאִתו.

טלב אבו עראר: ) גברתי היושבת-ראש, ככל הנראה, יחס זה כלפי האוכלוסייה הערבית הוא זה המכתיב את אוזלת ידן של רשויות החוק במיגור תופעת האלימות במגזר הערבי, כאשר רשויות החוק אינן אוספות את הנשק הלא-חוקי המסתובב אצל גורמי פשע.

טלב אבו עראר: אגב, נשק זה אינו מיוצר ואינו מיובא על-ידי האזרחים הערבים, אלא על-ידי המדינה, וככל הנראה הוא מופץ במתכוון לגורמים עברייניים, במיוחד במגזר הערבי.

טלב אבו עראר: למרות דברים אלה, הידועים היטב למדינה, היא טרם השכילה לחדול מלעשוק את אזרחיה הערבים, שכן היא ממשיכה להרוס את בתיהם חרף ידיעתה כי הריסת בית היא בעצם הריסת חיים של כל המשפחה שביתה נהרס, הן מבחינה מנטלית והן מבחינה כלכלית, שלא לדבר על הריסת אופייה כמשפחה מאוחדת ומלוכדת.

טלב אבו עראר: ואין זה סוד שזו מטרתה של ממשלת נתניהו, לראות את אזרחי המדינה הערבים מדוכאים וממורמרים, שכן מרוב עזות מצח היא אינה שואלת את עצמה מדוע היא אינה מרחיבה את שטחי השיפוט של המועצות והערים במגזר הערבי, כדי למצוא את הסיבה והתירוץ להאשים אזרחים ערבים בבנייה – –

אורן אסף חזן: – – – לא יעזור לך – – –

טלב אבו עראר: – – לא-חוקית ולצייר אותם כאוכלוסייה פורעת חוק, ובעצם בהיעדר הקצאת שטחים לבנייה לאוכלוסייה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלב אבו עראר: גברתי, אני אסיים בהחלטת אונסק"ו.

טלב אבו עראר: אין חולק כי הדברים הללו שהחליטו עליהם באונסק"ו לא ימצאו חן בעיני הממשלה.

טלב אבו עראר: אונסק"ו החליט שמסגד אל-אקצא, המשתרע על 144 דונמים, הוא שטח כבוש והוא מסגד למוסלמים, וככה – זו האמונה שלנו – –

טלי פלוסקוב: משפט אחרון, אדוני.

טלב אבו עראר: – – היסטורית, ועל זה אנחנו לא נוותר.

טלב אבו עראר: ואז מי שיקבל את זה – יקבל, מי שלא יקבל – לא יקבל.

טלב אבו עראר: אבל מה, המסוכן שבדבר, מסגד אל-אקצא בסכנה – –

אורן אסף חזן: – – – זה לא יעזור.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלב אבו עראר: – – כי שממשלת ישראל ביקשה, ביקשה מהארכיאולוגים ממש לחפור מתחת למסגד.

טלב אבו עראר: העניין הזה חושף אותו לסכנה – – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלב אבו עראר: – – – ואז ממשלת ישראל – ממשלת ישראל תישא באחריות המלאה לכל מה שיקרה למסגד.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת – –

אורן אסף חזן: לא יעזור לכם כל מיני החלטות הזויות מעבר לים, חבר הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: – – טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן חברי הכנסת –      לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק התקציב לשנות הכספים 2017 ו-2018, התשע"ז–2016; הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון מס' 9); הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016; הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות 2017 ו-2018), התשע"ז–2016; הצעת חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית (תיקון מס' 16) (שיעור הגירעון וסכום ההוצאה הממשלתית בשנות התקציב 2017 ואילך), התשע"ז–2016.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 184) (זכאות למענק לידה עבור לידה בבית), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 27) (פטור מארנונה לארכיון ציבורי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, יוסי יונה ויואב קיש.

נאזם בדר: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3362/20 וכלה בהצעת חוק 3432/20 – הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות) (תיקון – איחור בגבייה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, יחיאל חיליק בר, קארין אלהרר, מרדכי יוגב, שולי מועלם-רפאלי, עליזה לביא, אורלי לוי אבקסיס, זהבה גלאון ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק חובת תשלום בשוברים, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איתן כבל, יואל חסון, ישראל אייכלר, קארין אלהרר, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, נורית קורן, יחיאל חיליק בר, בצלאל סמוטריץ ועליזה לביא; הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – רוב רגיל למינוי שופט בית-המשפט העליון), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, עודד פורר וסופה לנדבר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (החרגת בעלי רישיון שימוש בקנבוס רפואי), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – איסור מכירת נכס מכינוס נכסים לבעל עניין), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין, מיקי לוי, אילן גילאון ויעל גרמן; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הגבלת שידור משחקים בתשלום), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת איל בן ראובן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת חבישת קסדת מגן ברכיבה על אופנוע או קטנוע), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (הוראות לעניין סככות המתנה בתחנות אוטובוס), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, אורי מקלב, נורית קורן, איתן כבל, יעל כהן-פארן, תמר זנדברג, נחמן שי, עמיר פרץ, חנין זועבי ועיסאווי פריג'; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת מערכות סולריות לאספקת מים חמים בבנייני מגורים), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, יעל גרמן, דב חנין, יהודה גליק ואיתן ברושי; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – דואר זבל), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר, דוד ביטן, יגאל גואטה ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – דיווח על ניצול חסר ישע), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – כשירות רב ראשי והרכב האספה הבוחרת), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעת אזרחים מחוץ לישראל), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי ודוד ביטן; הצעת חוק המלחמה בפדופיליה (מאגר מידע), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, אכרם חסון ואורן אסף חזן; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הבטחת פיקוח פרלמנטרי על תשלומי הורים), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת יוסי יונה; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – תגמול מחיה לאזרחים ותיקים), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, אילן גילאון, טלי פלוסקוב, יעקב מרגי, אורי מקלב, מיכל רוזין, איימן עודה, יעל כהן-פארן, קסניה סבטלובה, אורלי לוי אבקסיס, יגאל גואטה, מרב מיכאלי, יעקב אשר, יוסף ג'בארין, מסעוד גנאים, נחמן שי, אוסאמה סעדי, איציק שמולי, עבדאללה אבו מערוף, סתיו שפיר וטלב אבו עראר; הצעת חוק קביעת יום לציון הטבעת הספינה "אלטלנה", התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (קציבת כהונה לראשי יחידות באגף החקירות והמודיעין), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הכרה באחים שכולים ובאחיות שכולות, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, עודד פורר, מאיר כהן, טלי פלוסקוב, יוסי יונה, קארין אלהרר ומיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הפקדות לקרן השתלמות לעצמאי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי פגיעה לעצמאי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – הטבות למקבלי פנסיה מזערית), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק שימוש חוזר במים אפורים, התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק בתי-קברות צבאיים (תיקון – חיילים זכאי חוק השבות), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – חינוך חינם לפעוטות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – הגדרת אלמן ושכול), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק סמכויות לשם שמירה על ביטחון הציבור (תיקון – תקצוב מאבטחי המחלקות לשירותים חברתיים ומקומות המספקים שירותי רווחה ברשויות המקומיות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת רויטל סויד ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (תיקון – הוספת סודאן לתוספת), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק הכשרות לאנשי מקצוע בתחום החינוך בנושא מגדר ונטייה מינית, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, יעל גרמן, מרב מיכאלי, דב חנין, זהבה גלאון, יוסי יונה ונחמן שי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – חובת מינוי ממלא-מקום ראש הממשלה), מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק המזונות (הבטחת תשלום) (תיקון – סכום שלא יובא בחשבון במבחן ההכנסה), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות) (תיקון – מזונות בגיר שאינו מסוגל או מנוע מלכלכל את עצמו), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – חייבים מוגנים), התשע"ז–2016, מאת חברות הכנסת קארין אלהרר ומרב מיכאלי; הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, דב חנין, אורלי לוי אבקסיס ומיכל רוזין; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ביטול מס בגין זקיפה סלולרית), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק לימודי הכנה למבחנים פסיכומטריים לתלמידים, התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – גודל האותיות בהודעות בענייני תכנון ובנייה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, נחמן שי, יואל חסון, יוסי יונה ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (ביטול אגרות והיטלי שמירה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (סימון שונה במקומות שבהם היתר החניה תלוי בשעות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר, דוד ביטן, בצלאל סמוטריץ, רועי פולקמן, רוברט אילטוב ומירב בן ארי; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – עזיבה בשל מצב סיעודי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף, איתן כבל, רועי פולקמן, מכלוף מיקי זוהר, עבד אל חכים חאג' יחיא ויעקב מרגי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – חזקת שמירת הדין בייצור מוצר מן החי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, יעל גרמן ויעל כהן-פארן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הארכת תקופת האחריות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מתקן שמטרתו למנוע שכחת פעוט ברכב), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי ודוד ביטן; הצעת חוק שידור אירועי ספורט בעלי עניין ציבורי, התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – עוסק שאינו ספק), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, אמיר אוחנה, יעקב מרגי, איתן כבל, שולי מועלם-רפאלי, דוד אמסלם ורועי פולקמן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – אישור עוסק בדבר קבלת הודעת ביטול עסקה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יואל חסון, מכלוף מיקי זוהר, איתן כבל, יעל גרמן, עבדאללה אבו מערוף, איציק שמולי, נחמן שי ויעל כהן-פארן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסום סמוי), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל, בצלאל סמוטריץ ויואב קיש; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (התרת שינוע מוניות שירות בין קווי שירות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, דוד ביטן, איתן כבל, רועי פולקמן, נחמן שי, עמיר פרץ, תמר זנדברג, יוסי יונה, עיסאווי פריג', חנין זועבי ויעל כהן-פארן; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – כשרות בלבד ובית-אוכל הפתוח בשבת), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פרסום הודעת הפקדה בשפה שאינה עברית), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, יעל גרמן, נחמן שי, יוסי יונה, יואל חסון ודב חנין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (התקנת חיישן במושב האחורי), התשע''ז–2016, מאת חברות הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יפעת שאשא ביטון וקארין אלהרר; הצעת חוק הגנה על בריאות הצבור (מזון) (תיקון – דיווח לציבור בעת חשש להרעלה או לזיהום), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי וקארין אלהרר; הצעת חוק ערבות מדינה לשכר דירה, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, מירב בן ארי, יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס, נורית קורן, יצחק וקנין ויעקב אשר; הצעת חוק קיצור תקופת הצינון לבכירי מערכת הביטחון (תיקוני חקיקה), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (תיקון – ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, עבד אל חכים חאג' יחיא, באסל גטאס ואוסאמה סעדי; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון – הגדרת בן משפחה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, איציק שמולי, יואל חסון, יחיאל חיליק בר, מיקי לוי ואיל בן ראובן; הצעת חוק הביטוח לאומי (תיקון – ועדת חריגים), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, דוד ביטן, משה גפני, אלי אלאלוף, דוד אמסלם, איציק שמולי, יעקב מרגי, רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ, מירב בן ארי, אורי מקלב, זאב בנימין בגין, יחיאל חיליק בר, יואל חסון, איל בן ראובן, נורית קורן, יהודה גליק, עבדאללה אבו מערוף, מיקי לוי ודב חנין; הצעת חוק הרשויות המקומיות (התאמת תקציב הרווחה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, מאיר כהן, קארין אלהרר, יצחק וקנין, יגאל גואטה, טלי פלוסקוב, מכלוף מיקי זוהר, יהודה גליק, אכרם חסון, אורלי לוי אבקסיס, תמר זנדברג, מיכל רוזין, אחמד טיבי, דוד ביטן ואיל בן ראובן; הצעת חוק חובת פרסום מחירי יצרן לתוצרת חקלאית צמחית, התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, יצחק וקנין, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, יעקב מרגי, יגאל גואטה, אכרם חסון, יהודה גליק, מרדכי יוגב, נורית קורן, דוד ביטן, נחמן שי, יואב בן צור, מיקי לוי, מיקי רוזנטל, מכלוף מיקי זוהר, איימן עודה, איתן ברושי, עבדאללה אבו מערוף, אורן אסף חזן, חיים ילין, בצלאל סמוטריץ, איל בן ראובן, עמר בר-לב, מיכל בירן, קארין אלהרר, יעל גרמן, ענת ברקו, נאוה בוקר, יעל כהן-פארן, יחיאל חיליק בר, אחמד טיבי ובאסל גטאס; הצעת חוק שמירת הסביבה החופית (תיקון – התאמת תוכניות ישנות), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, אורן אסף חזן, תמר זנדברג, איימן עודה, זהבה גלאון, מרב מיכאלי, מיכל בירן, מנואל טרכטנברג, מיקי רוזנטל, סתיו שפיר, איילת נחמיאס ורבין, עאידה תומא סלימאן, נחמן שי, יוסף ג'בארין, יוסי יונה, אורלי לוי אבקסיס, אורי מקלב, יעל כהן-פארן, יחיאל חיליק בר, ישראל אייכלר, חמד עמאר, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', איתן כבל, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, ענת ברקו, ג'מאל זחאלקה, אילן גילאון ויעל גרמן; הצעת חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם (תיקון – הנצחת גבורתם ופעילותם של יהודים שחירפו נפשם על מנת להציל את בני עמם בשטחים הכבושים על-ידי הנאצים), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – מסירת הודעה בעבירות תעבורה ובעבירות קנס לכתובת הנמען הרשומה במרשם האוכלוסין), התשע"ז–2016, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכנסה מביטוח אובדן כושר עבודה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, דב חנין וקארין אלהרר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – גמלה לשמירת היריון לאם שילדה פג), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אורי מקלב, זהבה גלאון ואיתן כבל; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הארכת תקופת חופשת לידה להורי פג), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אורי מקלב, זהבה גלאון ואיתן כבל; הצעת חוק לתיקון פקודת הדיג (רישיון דיג יינתן בהתאם לפקודה), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שילוב נציגי המשרד לשוויון חברתי ומשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים וחובת תסקיר השפעה על האוכלוסייה המבוגרת בתוכניות מתאר), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי, יוסי יונה, איל בן ראובן, איתן כבל, איציק שמולי, יחיאל חיליק בר, יואל חסון, זוהיר בהלול, חיים ילין, עיסאווי פריג', מסעוד גנאים, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, אלי אלאלוף, טלי פלוסקוב, מנחם אליעזר מוזס, אורי מקלב, מיקי לוי, נורית קורן, עמר בר-לב, אברהם נגוסה, שולי מועלם-רפאלי, יעקב אשר, יעקב מרגי, מאיר כהן, יעקב פרי ואילן גילאון; הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – הסדרת זמן שידור קדימונים), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, אוסאמה סעדי, זהבה גלאון, בצלאל סמוטריץ וסתיו שפיר; הצעת חוק קידום התחרות בענף המזון (תיקון – החלת שקיפות מחירים על רשתות הפארם), התשע"ז–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, רועי פולקמן, רוברט אילטוב, איתן כבל, מירב בן ארי, טלי פלוסקוב, יואב בן צור, יחיאל חיליק בר, אלי כהן, דוד ביטן, אורן אסף חזן, יואב קיש, תמר זנדברג, דב חנין, חיים ילין, איתן ברושי, מאיר כהן, נורית קורן, יגאל גואטה, רויטל סויד, עמיר פרץ, אילן גילאון, יעל כהן-פארן, נחמן שי, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, סתיו שפיר, זהבה גלאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, יעקב מרגי, יעל גרמן, אכרם חסון, מיקי לוי, יצחק וקנין, מכלוף מיקי זוהר, ישראל אייכלר, אברהם נגוסה, איימן עודה, איילת נחמיאס ורבין, נאוה בוקר, קסניה סבטלובה, יהודה גליק, יואל חסון, קארין אלהרר, אורי מקלב, יעקב אשר, שלי יחימוביץ, יעקב פרי, זוהיר בהלול, מנואל טרכטנברג, יוסי יונה, עפר שלח, עליזה לביא, יואל רזבוזוב, אראל מרגלית, בצלאל סמוטריץ, מסעוד גנאים, אורלי לוי אבקסיס, טלב אבו עראר, עבד אל חכים חאג' יחיא, עאידה תומא סלימאן, באסל גטאס, ענת ברקו, מרדכי יוגב, ניסן סלומינסקי, דוד אמסלם, אמיר אוחנה, אוסאמה סעדי, יוליה מלינובסקי, איל בן ראובן, אלעזר שטרן, יפעת שאשא ביטון, אבי דיכטר, רחל עזריה, חמד עמאר, עודד פורר, יוסף ג'בארין, אחמד טיבי, אלי אלאלוף, משה גפני, שולי מועלם-רפאלי, מרב מיכאלי, ג'מאל זחאלקה ומנחם אליעזר מוזס; הצעת חוק רשות השידור (תיקון – תיקוני חקיקה וביטול חוק השידור הציבורי הישראלי, התשע"ד-2014), התשע"ז–2016, מאת חבר הכנסת דוד ביטן.

נאזם בדר: דוח מבקר המדינה 2016 בנושא: חינוך לחיים משותפים ולמניעת גזענות; דוח מבקר המדינה 2016 בנושא: הסדרי הפנסיה במדינה; דוח מס' 22, חלק ב', חריגות שכר לכאורה בגופים הציבוריים לשנת 2014 ופעילות יחידת האכיפה ויחידת החקירות בשנת 2015.

נאזם בדר: פרוטוקול בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של סרביה בדבר תיקונים בהסכם שירותי האוויר בין ממשלת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וממשלת מדינת ישראל; תיקונים במסמכי היסוד של איגוד הדואר העולמי – UPU – דוחה 2012; ואשרור הסכם פריז בדבר התמודדות בין-לאומית עם שינוי האקלים.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: 1.

טלי פלוסקוב: אובדן הדרך בתחום המדיני, החברתי והכלכלי;

טלי פלוסקוב: 3.

טלי פלוסקוב: אובדן הדרך בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון של סיעת מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי.

טלי פלוסקוב: תנמק את ההצעה חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך.

מיכל רוזין: תודה לך, סגנית יושב-ראש הכנסת, שלום לך, אחרי פגרה ארוכה – –

טלי פלוסקוב: שלום.

מיכל רוזין: – – שלום לחברי וחברות הכנסת.

מיכל רוזין: השר יריב לוין, אני אשמח אם תעביר את דברי.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: הם נמצאים – חברי הכנסת של מרצ נמצאים בהשקת ספרו של חבר הכנסת לשעבר רן כהן, "סעיד".

מיכל רוזין: אני ממליצה לכולם לרכוש את הספר על קורות חייו וילדותו, עזיבתו את עיראק.

מיכל רוזין: באמת ספר מרגש.

אוסאמה סעדי: היינו שם.

מיכל רוזין: חבל שראש הממשלה איננו פה, כי הייתי מלמדת אותו משפט שלמדתי בפגרה הזאת מילדי.

מיכל רוזין: אתם יודעים, יש לנו הרבה זמן בפגרה לראות את הילדים, לשם שינוי, והם לימדו אותי משפט מצוין.

יריב לוין: מה הקוד של הכספומט?

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: "נכון, לא נכון – חרטט בביטחון".

מיכל רוזין: תחזרו אחרי: "נכון, לא נכון – חרטט בביטחון".

מיכל רוזין: וזה המשפט המושלם לראש הממשלה שלנו.

מיכל רוזין: מה זה משנה אם זה נכון או לא נכון?

מיכל רוזין: מבחינתו:"we love you, Israel" – כולם אוהבים אותנו בעולם.

מיכל רוזין: שני ערבים לחצו את ידיו ואמרו לו "we love you" – מאותו רגע אנחנו מקובלים על-ידי כל העולם.

מיכל רוזין: העולם הערבי רק מחכה ללחוץ לראש הממשלה שלנו יד.

מיכל רוזין: בכלל, אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת לוין: הייתה פה פרצה רצינית, כשל באבטחה.

מיכל רוזין: איך הצליחו להגיע אליו?

מיכל רוזין: שניים?

מיכל רוזין: וללחוץ לו יד?

מיכל רוזין: אני חושבת שזה מאוד מטריד.

אחמד טיבי: כנראה הם עושים סקר על הפופולריות של ראש הממשלה בחוץ-לארץ.

מיכל רוזין: בדיוק.

מיכל רוזין: ולמה התקשורת הישראלית לא מפרסמת מספיק כמה אוהבים אותו בעולם, כמה הוא מקובל, כשכמה ערבים ניגשים אליו בעולם ואומרים לו "we love you".

מיכל רוזין: אבל אני רוצה לפתוח במשפט נוסף, שדווקא אני מאמצת ממנו, מנתניהו.

מיכל רוזין: איך הוא אמר לך, חבר הכנסת זחאלקה?

מיכל רוזין: איך הוא אמר לך? – "אין כלום, לא היה כלום ולא יהיה כלום".

מיכל רוזין: וזה בדיוק מה שאני אומרת על ממשלת נתניהו: אין כלום, לא היה כלום ולא יהיה כלום.

מיכל רוזין: אנחנו פותחים היום את המושב השלישי של הכנסת העשרים, ואני רוצה – באמת חבל שלא נמצאים פה חברי וחברות הכנסת, אבל הנה נכנס חבר יקר במשכן – ואני רוצה להגיד לכם, חברי הקואליציה: צאו מהבונקר, צאו, רדו לעם, תראו מה קורה.

מיכל רוזין: עומד פה ביבי, כולו זחוח: כמה החיים נפלאים, המדינה נהדרת; אף אחד לא יורד מהארץ; כולם רוצים לעלות, מאוקראינה, מאוזבקיסטן.

מיכל רוזין: אני כבר לא יודעת אילו מדינות הוא זרק לחלל האוויר.

מיכל רוזין: באמת הכול נפלא פה?

מיכל רוזין: צאו מהבונקר.

מיכל רוזין: תתחילו לראות מה קורה.

מיכל רוזין: בחייאת, ביבי, באמת, אתה לא יודע מה קורה?

מיכל רוזין: אז בוא אני אספר לך: רק היום פורסם שישראל בראש מדד העוני של ה-OECD; בראש מדרג העוני בקרב ילדים וקשישים.

מיכל רוזין: אז הוא זורק לחלל האוויר "ניצולי שואה", וכמובן תוך כדי כך מזכיר את רעייתו שתחיה, אבל לדבר על מדד העוני ועל כך שילדים וזקנים נמצאים בתחתית של התחתית של מדרג העוני של ה-OECD – שמונה מקומות מתחת לממוצע של ה-OECD – את זה כמובן הוא לא מזכיר.

מיכל רוזין: "אתם בכיינים", הוא אומר לנו; "אתם מתבכיינים כל היום, אתם כל הזמן רואים רק את השלילי, רק את מחצית הכוס הריקה".

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: אנחנו רואים את המציאות, אנחנו רואים את הציבור, אנחנו לא חיים בתוך בונקר, ואנחנו לא מתרשמים מבן-אדם אחד שעובר ברחוב ואומר לנו כמה הוא אוהב אותנו או כמה הוא בעדנו.

מיכל רוזין: אנחנו מודעים למציאות, והמציאות היא קשה.

מיכל רוזין: היא אכן קשה.

מיכל רוזין: והגיע הזמן להסיר את מסך העשן הזה.

מיכל רוזין: חברי הקואליציה פה משרתים לא את מדינת ישראל, הם משרתים את עצמם, הם משרתים את הקואליציה שלהם, הם משרתים את הממשלה שלהם והם משרתים בן-אדם אחד, את המנהיג שלהם, בנימין נתניהו.

מיכל רוזין: וזו לא דמוקרטיה.

מיכל רוזין: 30 חברי כנסת של הליכוד משרתים אדם אחד.

מיכל רוזין: לא את ציבור הבוחרים שלהם, שאולי הוא הגדול ביותר במדינת ישראל, לא את פעילי המפלגה שלהם, אפילו לא את עצמם – לפעמים.

מיכל רוזין: הם משרתים בן-אדם אחד, את ראש הממשלה, וזה בזמן שהוא כמובן כופה עליהם את כל העמדות שלו, גם כשהן לא מוצאות חן בעיניהם, מאיים עליהם בתפקידים השונים; והוא זה שנמצא עכשיו בחקירות, שמבקר המדינה בכבודו ובעצמו פונה ליועץ המשפטי לממשלה וקורא לו באופן ברור למצות את החקירה בעניין הנסיעות של ראש הממשלה לחוץ-לארץ.

מיכל רוזין: וכל זה לא מפריע לראש הממשלה, הוא לא צריך לתת דין-וחשבון לציבור, בעיניו הוא מעל החוק, בעיניו הוא מעל הציבור, וכמובן הוא מעל הדין הפלילי.

מיכל רוזין: הוא עומד להעביר פה תקציב דו-שנתי, שאינו לטובת הציבור ואינו לטובת המדינה, הוא רק לטובת דבר אחד – לשמר את השלטון שלו, לבצר את הקואליציה באופן שאף אחד לא תהיה לו זכות לומר משהו אחר ממה שלו יש להגיד, לאף אחד לא תהיה דרך לשנות בשום צורה שהיא את מה שהוא חושב לנכון עבור המדינה, והוא עושה את זה בכל תחום ותחום.

מיכל רוזין: אז מה אם התחייבו ל-18 מיליארד שקלים לחמש שנים לתוכנית עבור הצפון?

מיכל רוזין: אז התחייבו.

מיכל רוזין: אז מה אם ביטלו את רשות השידור והקימו את התאגיד והבטיחו להעביר תקציב?

מיכל רוזין: אז התחייבו.

מיכל רוזין: אז מה אם הבטיחו למגן ממ"דים באזור עוטף-עזה?

מיכל רוזין: אז התחייבו.

מיכל רוזין: אז מה אם הוא מדבר על שתי מדינות לשני עמים?

מיכל רוזין: אז הוא אומר, הרבה דברים הוא אומר.

מיכל רוזין: באמת, אתם לא רואים את הצביעות?

מיכל רוזין: אתם לא רואים את השקר?

מיכל רוזין: שואלים אותי כל הזמן: מה, את לא מאמינה לנתניהו?

מיכל רוזין: הוא מדבר על שתי מדינות לשני עמים, מאות פעמים הוא קרא לאבו מאזן, הזמין אותו לפגישה, מאות פעמים, ואבו מאזן הוא סרבן השלום – כן, לא נתניהו.

מיכל רוזין: על מי אתם חושבים שאתם עובדים?

מיכל רוזין: על מי?

מיכל רוזין: את מי אתם חושבים שאתם מטייחים?

מיכל רוזין: נכון, לא נכון – חרטט בביטחון.

מיכל רוזין: חרטט בביטחון גם בענייני הביטחון.

מיכל רוזין: כשגל הטרור משתולל אנחנו מאשימים את פייסבוק ואת גוגל ומאשימים את ההסתה.

מיכל רוזין: אנחנו לרגע לא שואלים את עצמנו למה זה קורה, למה זה קורה דווקא בירושלים, מה האחריות שלנו, על זה אף אחד לא מדבר.

מיכל רוזין: מובן שכולנו רוצים למגר את הטרור, כולנו כואבים את הטרור, אבל כשאתה מחרטט, ומחרטט גם בענייני הביטחון, את זה יודעים כולם.

מיכל רוזין: אבל עכשיו יותר ויותר מתגלה, גם לאחר הדוח של מבקר המדינה, ועוד, מה היה במהלך "צוק איתן", כמה חרטוטים היו שם – אם בקבינט, אם בממשלה – כמה חרטוטים, מי באמת לקח אחריות.

מיכל רוזין: "מר ביטחון" אתה קורא לעצמך, אתה יודע לחרטט בביטחון, זה בוודאות, אבל לא בטוח שאתה יודע באמת להשיג ביטחון.

מיכל רוזין: תושבי העוטף חיים עדיין בפחד, חיים בפחד מהטילים, חיים בפחד מחדירות, פחד מטרור, הם לא מספיק ממוגנים, הם לא מספיק מרגישים שהמדינה דואגת להם – לא לחקלאים שמחזיקים את האזורים שם ולא כמובן לציבור שחי שם ומנסה לשרוד, עם מחסור בעבודה גם בצפון, בגבול, וגם בדרום, וגם במחסור בשירותים בריאותיים ובמיוחד שירותי בריאות הנפש.

מיכל רוזין: ונתניהו, כמובן, שיא השיאים, מה שהוא רוצה להדגיש בפנינו זה את נושא חופש העיתונות, חופש הביטוי, החופש הדמוקרטי, ושתהיה לנו פה תקשורת הוגנת, חופשית.

מיכל רוזין: בנאום שלו, השלם, הוא מזכיר רק "מקור ראשון" וערוץ 7, ואפילו את התקשורת הסעודית, העיראקית – אני כבר לא עקבתי מאיזו מדינה הוא הביא לנו דוגמה.

מיכל רוזין: יש פה תקשורת חופשית, רצינית, חוקרת, ביקורתית, והלוואי שרק תהיה יותר ויותר; שיהיו יותר כלי תקשורת, ושהם יהיו יותר עוקצניים, יותר נשכניים, יותר ביקורתיים – לכולנו, לכולנו.

מיכל רוזין: אנחנו מזמינים ביקורת – ביקורת בונה, ביקורת רצינית, תחקירים רציניים – אבל ראש הממשלה שלנו מפחד, הוא מפחד מביקורת, הוא מפחד מדעות שהן שונות משלו.

מיכל רוזין: אז הוא מספר לנו סיפורים על ארגוני זכויות אדם שנוסעים להופיע באו"ם, כאילו זה מה שפוגע בתדמיתה של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: אני נשלחת מדי פעם על-ידי הכנסת לחו"ל – תאמינו לי, לא מה שאומרים ארגונים לזכויות האדם זה מה שפוגע.

מיכל רוזין: הם מצטטים לנו את איילת שקד, ואת יריב לוין, ואת אופיר אקוניס, ואת ראש הממשלה שלנו, זה מה שפוגע בתדמיתה של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: לא חגי אלעד מ"בצלם", לא הוא פוגע.

מיכל רוזין: ההפך, הוא מחזק את תדמיתה של מדינת ישראל, ובית-המשפט העליון שלנו מחזק את דמותה של מדינת ישראל, בית-המשפט העליון שלנו שלא מאפשר גנבה של אדמות פרטיות ועומד על כך שאנחנו לא נהיה מדינה של גנבים.

מיכל רוזין: וראש הממשלה שלנו מפחד, מפחד; מפחד מהימין ומפחד להגיד חד-משמעית שהמדינה שלנו אינה כוללת את עמונה.

מיכל רוזין: ועומד פה יושב-ראש האופוזיציה, לצערי, ומשתף פעולה עם זה, ומשווה את עמונה ועין-חמד, כאילו מדובר על דבר בר-השוואה.

מיכל רוזין: לא, זה לא בר-השוואה; זו מדינת ישראל ושם זה לא מדינת ישראל אלא שטחים כבושים.

מיכל רוזין: אנחנו מגיעים ל-50 שנה של כיבוש.

מיכל רוזין: אז באמת, הגיע הזמן שתתעוררו, תצאו מהבונקר, תתחילו לדאוג, לא לראש הממשלה, אלא לאזרחים ולאזרחיות שבחרו אתכם, ותזכרו מה שאמרתי – נתניהו, הססמה החדשה שלו: נכון, לא נכון – חרטט בביטחון.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: אני מודה על עמידה בזמנים, שזה דבר נדיר אצלנו.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מתחילים בדיון משולב.

טלי פלוסקוב: לפני שאנחנו מתחילים בדיון המשולב אני מזמינה את השר יריב לוין להשיב על הצעות האי-אמון, ולאחר מכן אנחנו מתחילים בדיון משולב של כל הסיעות.

מיכל רוזין: אתה עונה לי?

יריב לוין: אני אמור, לא?

טלי פלוסקוב: גם לך.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אי-אפשר, גברתי, לפתוח בלי לציין את האירוע המביש שהתרחש כאן קודם, ואני מוכרח לומר, גברתי, שעשית חסד גדול, בעיני, עם חברי הרשימה המשותפת, שלא הוצאת את כולם כאיש אחד מן האולם; ובעיני – ומותר שיהיו לנו גם לפעמים חילוקי דעות – –

מסעוד גנאים: כבוד השר, למה אתה אומר את זה – – –

יריב לוין: – – אני חושב שכך היה צריך לעשות – –

אוסאמה סעדי: – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – גברתי.

יריב לוין: אולם מליאת הכנסת איננו מסגד, איננו בית-תפילה – –

אוסאמה סעדי: עמדנו דקה דומייה, מה זה מסגד – – –

יריב לוין: – – איננו כיכר הפגנות – –

אוסאמה סעדי: מה זה מסגד – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – כאן לא עומדים ולא מתפללים – – –

טלי פלוסקוב: כרגע השר פונה אלי, אז אני מבקשת מכם לא להפריע.

אוסאמה סעדי: הבושה היא מה שעשית אתה – –

יריב לוין: כאן לא עומדים – –

אוסאמה סעדי: – – לא מה שעשינו אנחנו.

יריב לוין: – – ולא מתפללים ולא עושים כל מיני הפגנות.

יריב לוין: כאן מקיימים דיונים.

יריב לוין: לבניין הזה יש תקנון ויש סדרי עבודה, ואם אנחנו רוצים לכבד את המקום שבו אנחנו נמצאים, כדאי שנקפיד עליהם.

יריב לוין: המליאה הזאת אכן עומדת לפעמים דקות דומייה, אבל היא עושה את זה כשהיושב-ראש מורה לעשות את זה, על-פי כללים ברורים.

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: זה לא מין עניין שבו כל אחד קם מתי שמתחשק לו ומכריז על דקת דומייה איך שנוח לו.

יריב לוין: אני חושב שזה לא רציני, זה מבזה – –

יואל חסון: אבל אתם עושים את ההחרמות.

יריב לוין: – – זה לא ראוי, אין לזה מקום.

יריב לוין: תתביישו לכם.

יריב לוין: עכשיו – –

אוסאמה סעדי: אתה צריך להתבייש, לא אנחנו – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

מסעוד גנאים: – – –

יריב לוין: – – אני רוצה לומר עוד דבר, גברתי.

אוסאמה סעדי: שר שמפריע – – –

מסעוד גנאים: – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, השר משיב.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לא להפריע.

טלי פלוסקוב: בדיון אתם תוכלו להתייחס.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: מי שידבר עכשיו, אני אבקש ממנו לצאת מהאולם.

יריב לוין: אני רוצה לומר, גברתי, עוד דבר, שגם אותו צריך להגיד.

יריב לוין: תראי, גברתי, אני לא השר התורן היום, אבל אני התבקשתי – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש בעיות בקואליציה, אדוני השר?

יריב לוין: – – – אני התבקשתי להשיב בשם הממשלה על שלוש הצעות האי-אמון.

יריב לוין: אני חושב שמן הדין ומן הראוי שאני אהיה נוכח כאן במליאה ואשמע את הדברים ואוכל להתייחס למה שנאמר.

יריב לוין: כך אני נוהג.

יריב לוין: אמרתי לחברי השר דוד אזולאי, שהוא השר התורן, שהוא יכול לצאת מן האולם עד שאסיים לדבר, משום שאני אשאר פה ואשמע את הדברים.

יריב לוין: אני חושב שזו בושה וחרפה שעולה כאן חבר הכנסת אראל מרגלית, מציג כאן הצעת אי-אמון ולא נשאר בכלל כדי לשמוע את התשובה.

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: איזה מין דבר זה?

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר – –

יריב לוין: זה לא מכובד – –

איילת נחמיאס ורבין: – – אתה ישבת מאחורי הקלעים ולא ממש הקשבת, זה גם היה לא ראוי – –

יריב לוין: – – זה לא ראוי, ככה לא מתנהגים – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – זה גם לא היה ראוי, גם ההתנהגות שלך לא הייתה ראויה – – –

יריב לוין: – – – ככה לא מתנהגים.

יריב לוין: ואני מוכרח לומר שחבר הכנסת מרגלית – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה גם לא היה ראוי.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שחבר הכנסת מרגלית – אני לא רוצה להגיד להגנתו, אבל אני יכול להגיד לפחות כדי לאזן את התמונה – זו לא הפעם הראשונה שזה קורה, הוא לא המציא את השיטה הזאת – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, זו גם לא הפעם הראשונה שאין ממש שר במליאה – – –

יריב לוין: הוא לא המציא את השיטה הזאת.

יריב לוין: הראיה, שנדמה לי שגם חבר הכנסת טלב אבו עראר לא טורח להיות פה.

אוסאמה סעדי: הוא תכף – – –

יריב לוין: אני מודה לו, אני באמת אשמח.

יריב לוין: אולי אני אחכה לו, חבר הכנסת סעדי, עד שהוא יואיל לבוא כדי לשמוע את התשובה.

יריב לוין: ככה ננהל מליאה.

יריב לוין: בושה וחרפה איך שהדברים האלה מתנהלים.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, למה אתה נשארת רק כשהרשימה המשותפת – – –

יריב לוין: אני מבקש – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – חברת הכנסת נחמיאס ורבין – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יריב לוין: – – אל תגני על דברים שלא צריך להגן עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: לא מגינה עליהם, מגינה על חבר הכנסת מרגלית.

איילת נחמיאס ורבין: הוא גם חבר סיעתי וגם לא היה לך נוח לשמוע – – –

יריב לוין: אני אמרתי, אמרתי, אמרתי.

יריב לוין: הנה אני אומר עוד פעם.

יריב לוין: חבר הכנסת מרגלית נהג כך, לא ראוי שינהג כך, הוא לא היחיד שעושה את זה – – –

איילת נחמיאס ורבין: גם לא היה ראוי שאתה ישבת מאחור ולא הקשבת לו.

יריב לוין: הגיע הזמן שהתופעה המבישה הזאת תיפסק, גם אם – – –

מיכל רוזין: – – – שרים שיושבים – – –

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: מה אתה אומר על – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: רבותי, רבותי, רבותי, אני חושב שזה מינימום, מינימום.

אוסאמה סעדי: אתם החרמתם סיעה שלמה, כל הקואליציה – – –

יריב לוין: הגשת הצעה?

אוסאמה סעדי: יריב, אתם החרמתם סיעה שלמה, כל הקואליציה.

יריב לוין: הגשת הצעה?

יריב לוין: הגשת הצעה?

אוסאמה סעדי: למה אתה לא מדבר על זה?

יריב לוין: הגשת הצעה?

יריב לוין: תשמע את התשובה, זה אלף-בית; אלף-בית של התנהלות.

איילת נחמיאס ורבין: ממתי אתה מומחה, תסלח לי, לנימוסים והליכות?

איילת נחמיאס ורבין: באמת, עם כל הכבוד.

יריב לוין: מאה אחוז, מאה אחוז, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יריב לוין: אני מודה לחבר הכנסת מרגלית שבכל זאת הגיע – –

איילת נחמיאס ורבין: והנה, בבקשה, אתה רואה, חבר הכנסת מרגלית שלא התכוון להיעלם.

יריב לוין: – – ואני אולי מציע, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שכך המליאה תתנהל.

יריב לוין: את יודעת מה?

יריב לוין: אני בטוח שחבר הכנסת מרגלית, שאני מכיר אותו כאיש רציני, יסכים אתי שראוי שמי שמציג את האי-אמון גם יהיה פה כדי לשמוע את התשובה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה פה.

אראל מרגלית: צודק.

יריב לוין: הנה, את רואה, הוא מסכים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הנה הוא פה.

יריב לוין: הוא מסכים, למה את סתם?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא סתם, אני לא סתם, כי אתה היית קטנוני – – –

יריב לוין: ואת יודעת מה?

יריב לוין: גם חבר הכנסת אבו עראר, כשיטרח לבוא, יסכים אתי.

איילת נחמיאס ורבין: כי אתה היית קטנוני ולא היה לי ספק שהוא יחזור – – –

יריב לוין: כשיטרח לבוא – יסכים אתי.

איילת נחמיאס ורבין: כך אתה התחלת כי לא נוח לך לענות ישירות.

יריב לוין: עכשיו, עכשיו – – –

אראל מרגלית: אבל רק להגיד משהו בחזרה – זה הרבה יותר מכבד כשאתה יושב לשולחן הממשלה מאשר – – –

יריב לוין: נכון, אבל מה לעשות שהתבקשתי – הייתי צריך לטפל באיזה עניין.

יריב לוין: שמעתי את הדברים, אני מוכן שתעשה לי בחינה עליהם, שמעתי אותך שמוע היטב, כולל ההבחנות הקליניות בנושא מצב בריאותו של ראש הממשלה ודברים אחרים, שגם – בעיני הם לא ראויים והם לא הדרך הנכונה לנהל כאן דיון ענייני.

יריב לוין: עכשיו אני עובר לנקודה השלישית, וגם היא, גברתי, בעיני מאוד מקוממת.

יריב לוין: אוה, הנה, גם חבר הכנסת אבו עראר הגיע, אנחנו בסוף נהפוך לפרלמנט נורמלי אולי.

טלב אבו עראר: תעמוד דקה דומייה.

קריאה: – – –

יריב לוין: עכשיו אני אומר, עכשיו אני אומר – – –

טלב אבו עראר: תעמוד – על הטבח שביצעת.

טלב אבו עראר: ביצעת טבח.

טלב אבו עראר: אתה מכחיש, למה אתה מכחיש?

יריב לוין: עכשיו אני אומר, גברתי, עוד דבר – – –

טלב אבו עראר: למה אתה מכחיש?

טלב אבו עראר: נכון ביצעת טבח?

טלב אבו עראר: ביצעת טבח או לא?

יריב לוין: חבר הכנסת אבו עראר, אתה יכול לשבת.

טלב אבו עראר: ביצעת טבח או לא?

יריב לוין: אתה יכול לשבת.

יריב לוין: תאמין לי, לא יקרה כלום.

יריב לוין: שב, תנוח, תירגע, שב.

טלב אבו עראר: – – –

יריב לוין: הייתי אומר לך לשתות כוס מים, אבל בשביל זה תצטרך עוד פעם לצאת החוצה אז אני לא אגיד.

יריב לוין: עכשיו אני אומר דבר שלישי, וגם הוא בעיני מקומם.

יריב לוין: תראי, גברתי היושבת-ראש, איזו תשובה אני אמור לתת על הצעת אי-אמון בנושא אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי?

יריב לוין: מה אני אמור לעשות עם הדבר הזה?

יריב לוין: אולי אני אנאם פה עד 12 בלילה ואתחיל לפרט את כל מכלול מדיניות ופעילות הממשלה בכל הנושאים שישנם, בכל התחומים שישנם, מיום הקמתה, ואת כל תוכניותיה לעתיד?

אראל מרגלית: אז דבר על הצפון.

יריב לוין: אני חושב שזה לא רציני.

יריב לוין: זה לא רציני, חבר הכנסת מרגלית, ואמרתי את זה כאן לא פעם.

יריב לוין: כדי להגיש אי-אמון בממשלה, כדי לומר לציבור: רבותי, אנחנו מפילים ממשלה בישראל ואנחנו הולכים לבחירות חדשות, צריך לתת איזה הסבר רציני למה.

אחמד טיבי: יש בחירות?

יריב לוין: צריך לקחת נושא, ולומר: רבותי, הנושא הזה הוא כל כך מרכזי, הוא כל כך מהותי, והממשלה כושלת בו כישלון כל כך גדול, שלשיטתך או לשיטת מישהו אחר צריך ללכת לבחירות.

יריב לוין: אבל כאשר באים עם מין כותרת כללית כזאת, מין מישמש כזה, עושים שני דברים: 1.

יריב לוין: לא מאפשרים לי באמת להכין לכם תשובה מלומדת, כי אני הרי אפילו לא יודע על מה אתם הולכים לדבר – איך אני אדע?

יריב לוין: והדבר השני הוא שכל העניין הזה כשלעצמו נראה לא רציני בכלל, מכיוון שכשאין דבר אמיתי לומר, וכשאין טענה אמיתית לטעון, וכשאין נושא אמיתי להיאחז בו, אז בורחים אל האמירות הכלליות, והתיאורטיות האלה, וחסרות הבסיס.

אראל מרגלית: כמה מ-730 מיליארד מוקצה לצפון?

יריב לוין: ואני אמרתי כאן לא פעם – היית מגיש על זה אי-אמון, הייתי עונה לך.

יריב לוין: אבל מה אתה מצפה?

יריב לוין: שאני אולי אבוא ואנחש על מה אתה רוצה לדבר ולשאול?

יריב לוין: לא, באמת, זה לא רציני.

יריב לוין: רבותי, זה פשוט לא רציני.

מיכל רוזין: אמרתי לך: נכון, לא נכון – חרטט בביטחון.

יריב לוין: לכן אני מציע, רבותי, מאחר שאני עונה כאן על רוב הצעות האי-אמון, ואני משתדל לענות גם תשובות שאולי לא תמיד תאהבו, אבל הן לפחות יהיו אחרי שהנושא נלמד והתשובות הן ענייניות, תשאלו ותגישו הצעות אי-אמון בנושאים ספציפיים אמיתיים וכשצריך, ולא סתם לשרבט איזה שלוש מילים כי הגיע מועד פתיחת הכנס והמושב ולכן צריך להגיש הצעת אי-אמון.

יריב לוין: אני חושב שזה לא ראוי ולא מכובד.

יריב לוין: לגוף העניין, נדמה לי שראש הממשלה סקר כאן בצורה תמציתית גם את העשייה של הממשלה, גם את ההישגים שלה בהרבה מאוד תחומים, גם אמר בגילוי לב שיש לנו עוד לא מעט דברים לעשות ולשפר, ואני משוכנע שאנחנו לא רק נהדוף את הצעות האי-אמון האלה, אלא אנחנו נצליח להמשיך ולקיים ממשלה יציבה כאן, נמשיך לעשות בדרך שאנחנו מאמינים בה, שרוב הציבור נתן לה גיבוי, ונבטיח את זה שיהיה לאזרחי ישראל הווה טוב, הווה בטוח ועתיד מבטיח.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: אנחנו מתחילים בדיון משולב.

טלי פלוסקוב: ראשונת הדוברים, מטעם המחנה הציוני – חברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: לכל דובר יש עד ארבע דקות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

ציפי לבני: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אמר ראש הממשלה שישראלים גאים במדינת ישראל, והוא צודק.

ציפי לבני: אני אזרחית ישראלית ואני גאה במדינת ישראל, ואני כל כך מתביישת בממשלת ישראל.

ציפי לבני: אני גאה במדינת ישראל למרות הממשלה שלה.

ציפי לבני: אני כל כך גאה בזה שחונכתי על תורת ז'בוטינסקי, שגדלתי בבית לא רק הפוליטי אלא כמעט בבית ממש של מנחם בגין, ראש ממשלה ממלכתי, ואיפה הוא ואיפה אתם – איפה הליכוד ואיפה העומד בראשו ואיפה הממשלה הזאת מול כל הערכים שאמורים להיות הבסיס, לפחות התיאורטי, שעליו, או בגללו, או בשבילו, אתם מבקשים לשלוט?

ציפי לבני: כלום, שום דבר מזה לא שומרים.

ציפי לבני: ואני גאה בזה שישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, אבל אנחנו צריכים להילחם כדי שישראל תישאר דמוקרטיה.

ציפי לבני: ראש הממשלה דיבר על עוצמה, הוא כבר כמה זמן מדבר על זה.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, דמוקרטיה זה עניין לחזקים, ואתה ראש ממשלה חלש.

ציפי לבני: אני לא מפחדת מהתקשורת.

ציפי לבני: אני יודעת מה האמת שלי, לא לקחתי שום דבר, אין לי שום דבר להסתיר, אבל ראש ממשלת ישראל מדבר על עוצמה ומת מפחד מכמה עיתונאים.

ציפי לבני: ורק אנשים חלשים צריכים סביבם עוד אנשים חלשים.

ציפי לבני: וראש הממשלה דורס, רומס, את התקשורת במדינת ישראל, כי הוא מפחד, כי בשנת 1999 הוא אמר: הם מפחדים, כשהוא פחד, ועכשיו הוא מנסה להפוך את מדינת ישראל לדיקטטורה של שלטון יחיד, שאף אחד לא יוכל לומר משהו אחר חוץ ממה שהוא אומר, שהוא חושב והוא רוצה שכל עם ישראל יחשוב.

ציפי לבני: וזה ראש ממשלה שמפחד מ-30 משפחות, מקסימום, על גבעה מבודדת, בהתנחלות מבודדת, שנמצאים שם שלא כדין, ומחיר הפחד הזה הוא פגיעה קשה באינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל.

ציפי לבני: וראש הממשלה גם אמר שחשוב שנדע מאין באנו ולאן אנחנו הולכים, וזה השקר הכי גדול שהיה כאן בכל הנאום של ראש הממשלה, כי הוא יודע לאיפה הוא מוליך את המדינה הזאת והוא לא מגלה, כי עוד עמונה, ועוד הכשרה ועוד הסדרה יביאו לשני דברים: לזה שישראל תחדל להיות דמוקרטית, אבל היא גם לא תהיה מדינה יהודית – –

אורן אסף חזן: שכחת מה חינכו אותך בבית?

אורן אסף חזן: שכחת?

אורן אסף חזן: אחדות ישראל זה לא חשוב?

ציפי לבני: – – וציונות היום זה למנוע מדינה דו-לאומית.

ציפי לבני: ואני יודעת מה התירוץ – לפחות לפי בית-המשפט של אורן חזן, אני לא יודעת מה התירוץ שלכם – –

אורן אסף חזן: תירוץ?

אורן אסף חזן: למה, מה התירוץ שלך?

אורן אסף חזן: מסתכל עלייך אבא שלך מהשמים – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן.

ציפי לבני: – – ולצערי אלה לא הימים האחרונים של הממשלה הזאת – –

אורן אסף חזן: – – מסתכל על הממשלה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת להפסיק.

ציפי לבני: – – לממשלה הזאת יש יותר מדי בעלי עניין – – –

אורן אסף חזן: איזה חינוך קיבלת בבית של ההורים?

אורן אסף חזן: שכחת הכול מזה?

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

ציפי לבני: טוב, רק שזה לא יהיה על הזמן שלי.

טלי פלוסקוב: אני אוסיף לך.

אורן אסף חזן: כמה צביעות, צפורה, כמה צביעות.

אורן אסף חזן: מסתובבת כמו – – – מוכרת את נשמתך רק בשביל כיסא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: תשתה מים, אורן, תירגע.

אורן אסף חזן: אני רגוע.

ציפי לבני: תיקח משהו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ציפי לבני: אלה, לצערי, לא הימים האחרונים של הממשלה, כי יש יותר מדי בעלי עניין שדואגים שהיא תישאר בשלטון, אבל צריך לדאוג שאלה לא יהיו הימים האחרונים של תקשורת חופשית ולא הימים האחרונים של ישראל היהודית והדמוקרטית.

ציפי לבני: אבל בשביל זה צריך להילחם.

ציפי לבני: וההיסטוריה תפתח חשבון עם משתפי הפעולה, ועם השותקים ועם המתקרנפים, כי כשאנחנו קוראים ורואים דברים שקרו במקומות אחרים ואנחנו שואלים את עצמנו מי קם ועמד נגד התופעות האלה, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו את אותה שאלה.

ציפי לבני: ראש הממשלה דיבר על דכדוך, ואין בי דכדוך, אבל יש בי כעס, אני מודה, כעס על מה שאתם עושים למדינה שאני אוהבת.

ציפי לבני: אבל יש בי תקווה שמי שמרגיש כמוני ישים את הדכדוך בצד ואת הייאוש ויצא שוב לרחובות, והפעם לא רק על מחיר הבית, אלא על הבית עצמו.

ציפי לבני: ואני ממש מבקשת מחברי, מכל אלה שפוגשים אותי ברחוב ובכל מקום ואומרים: מה יהיה, וצריך לעשות משהו – אפשר לעשות משהו, וזה מתחיל במוצאי השבת הקרובה.

ציפי לבני: תוכלו למצוא שם עוד אנשים שמרגישים כמוכם והחליטו לא לתת לייאוש להשתלט אלא להילחם על התקווה.

ציפי לבני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: מטעם הרשימה המשותפת – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: עד ארבע דקות לרשותך, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, השר יריב לוין, לפני שמטיפים לנו מוסר על זה שעמדנו לזכרם של 49 אזרחים שנטבחו על-ידי חיילי צה"ל, ולפני שתגידו לנו מה מכובד ומה לא מכובד, אני אגיד לך: מדינה – וממשלה – שלא רוצה להכיר בטבח של 49 אזרחים שלה בידי הצבא שלה, זה לא מכובד.

עאידה תומא סלימאן: זאת ממשלה שלא מכבדת לא את החוק, לא את עצמה ולא את האזרחים שלה.

אורן אסף חזן: אתם מכבדים את החוק?

אורן אסף חזן: תומכי טרור שכמותכם.

עאידה תומא סלימאן: החלטת הקואליציה היום להחרים את הנאומים של הרשימה שלנו, ההחלטה הזאת שהוביל ראש הממשלה בעצמו, היא לא מפתיעה, אף שהיא מסוכנת.

אורן אסף חזן: רק להעניש אתכם, לא לתת לכם במה.

עאידה תומא סלימאן: היא לא מפתיעה, כי בעצם כל ההסתה, גל ההסתה שהוביל ראש הממשלה נגד האוכלוסייה הערבית, נגד המנהיגות של האוכלוסייה הערבית, היא לא דבר חדש.

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים מה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רגילים לזה שאתם קמים ועוזבים את האולם.

עאידה תומא סלימאן: אני בעצמי, כמה פעמים, לפני שהתחלתי את הנאום, אמרתי, איפה הקואליציה?

עאידה תומא סלימאן: איך אפשר לדבר עם הקואליציה כאשר הם לא נמצאים?

עאידה תומא סלימאן: אבל לעשות את זה בהחלטה כלולה במסע הסתה, שלא רק ראש הממשלה מנצח עליה, אלא כל השרים, שכנראה לא יצאו לפגרה בעניין ההסתה – מצד אחד שרת התרבות, שבאופן דורסני מסיתה נגד התרבות הערבית, מסיתה נגד כל מה שהוא דמוקרטי; שר הלא-ביטחון, ליברמן, מדבר על טרנספר לאוכלוסייה הערבית באום אלפחם.

עאידה תומא סלימאן: אז שתבינו, כולנו אום-אלפחם ומי שירצה לטרנספר את אום-אלפחם אל מחוץ לאזרחות – –

אורן אסף חזן: מה עשית בשביל אום-אלפחם מאז שאת בכנסת?

אורן אסף חזן: מה עשית בשביל אום-אלפחם?

עאידה תומא סלימאן: – – זאת תוכנית ידועה מראש.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נצא, אנחנו לוקחים את האזרחות שלנו בכובד ראש, ואנחנו יודעים שאנחנו רוצים לבנות אזרחות שוויונית במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: מסעי ההסתה האלה לא יגיעו אלינו.

אורן אסף חזן: עאידה, מה עשית בשביל השוויון?

עאידה תומא סלימאן: כל מי שרוצה להצטרף לפעילות הזאת, שכל הכוונה שלה היא דה-לגיטימציה של מנהיגות שנבחרה על-ידי המיעוט הלאומי בתוך המדינה הזאת, מי שמחרים – ראש ממשלה מצהיר שהוא רוצה להחרים את המפלגה השלישית בגודלה – –

אורן אסף חזן: החרמתם את הלוויה של הנשיא שהיה סמל השלום.

עאידה תומא סלימאן: – – את הרשימה שמייצגת את המיעוט הלאומי בתוך מדינת ישראל – –

אורן אסף חזן: אתם מייצגים רק את הפלסטינים, לא את המיעוט.

עאידה תומא סלימאן: – – מה זה נקרא?

עאידה תומא סלימאן: מה זה נקרא?

אראל מרגלית: את צודקת, אבל למה גם אתם מחרימים?

אורן אסף חזן: למה החרמתם את ההלוויה של פרס?

אורן אסף חזן: למה יצאתם בנאום של ראש הממשלה?

עאידה תומא סלימאן: מה זה נקרא, ראש ממשלה שמחרים 20% מהאזרחים שלו?

עאידה תומא סלימאן: זה המסר.

עאידה תומא סלימאן: זה מסר שהתחיל בזה שאנחנו נוהרים לקלפיות.

עאידה תומא סלימאן: שלל מאתנו את הזכות האלמנטרית להצביע, זכות בסיסית של אזרחות, ועכשיו מדברים בצורה הכי ברורה: החרמות, טרנספר, שלילת אזרחות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזאת, לא מגיע לה להישאר יום אחד, ולו בגלל החלטת החרם הזאת.

אורן אסף חזן: למה את – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני רק מזכירה לך שכבר פעמיים קראתי אותך לסדר.

אורן אסף חזן: פעם אחת.

טלי פלוסקוב: לא, פעמיים כבר.

טלי פלוסקוב: פעם שלישית אתה תצטרך לצאת.

אורן אסף חזן: אני שמעתי אחת.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: מטעם סיעת יש עתיד – חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אחמד טיבי: לא יעלה על הדעת שחברת כנסת ערבייה נואמת ונמצאים חברי קואליציה.

אחמד טיבי: יש להפסיק את הישיבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, תני לי עוד דקה.

מאיר כהן: אני חייב להגיד, חבר הכנסת טיבי, זאת התוצאה של החרמות.

מאיר כהן: כשאתה מתחיל עם חרם, זה מה שקורה: האחד מחרים את השני.

מאיר כהן: רצוי היה שבאמת לא הייתם מתחילים עם הסאגה הלא-בריאה והלא-מכובדת.

אחמד טיבי: מתחילים?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אני חושב שההיעדרות המאורגנת שלכם מההלוויה של הנשיא פרס, זיכרונו לברכה, לא הייתה במקום, ובזה אני מסיים את דברי אליכם.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, ביום ראשון האחרון, חבר הכנסת גפני, הייתה פגישה של ראשי הקואליציה סביב – אוי ואבוי – התאגיד.

מאיר כהן: אבל, לצערי הגדול, אף אחד לא ראה לנכון לכנס את אותם אנשים טובים סביב הסוגיה של ביטול התוכנית לחיזוק הגליל.

מאיר כהן: זה באמת לא מצחיק.

מאיר כהן: כך מתנהגת ממשלה.

מאיר כהן: האם באמת הסיפור של התאגיד הוא הסיפור שבגללו אנחנו פותחים את השבוע בסערה תקשורתית וראש הממשלה נעמד על רגליו האחוריות ואילו תושבי הצפון – כששר האוצר מתהדר שהוא תושב הצפון – האנשים האלה הופכים באמת לאנשים שקופים?

מאיר כהן: אני מדבר לא כי אני פוליטיקאי שנמצא כאן בכנסת; אני עברתי את זה, הייתי ראש עיר בפריפריה, עשר שנים נלחמנו על הטבות לדרום.

מאיר כהן: ואוי לה למדינה שאנשי הפריפריה שלה צריכים להילחם יום-יום וצריכים כל יום מחדש להוכיח שהם חלק מהסיפור הציוני; אוי, כמה שאנחנו רוצים להיות חלק מהסיפור הזה, רק תקשיבו לנו.

מאיר כהן: ושר האוצר – ואני שם את זה על ראשו של שר האוצר כחלון – היום לא מצא לנכון לצאת אל המפגינים.

מאיר כהן: הגיעו 1,000 איש מהצפון – לא מצא לנכון לצאת ולהסביר להם.

טלי פלוסקוב: לידיעתך, אדוני, בשעה 18:00 יש לו פגישה עם ראשי רשויות מהצפון.

מאיר כהן: זה לא משנה.

מאיר כהן: אחרי שמגיעים לכאן, ואחרי שמפגינים, מתחילים למצוא פתרונות.

מאיר כהן: היה אפשר למנוע את זה.

מאיר כהן: וכשהוא וראש הממשלה הבטיחו לאנשי הצפון להשקיע 18 מיליארד שקלים, אז שיבינו שהם לא נמצאים בתוכנית הרדיו "הכול דיבורים", אלא – הם מחויבים.

מאיר כהן: אבל, גברתי היושבת-ראש, מה נעשה ששר האוצר החברתי הזה לאט-לאט הופך להיות ולהתנהג בדיוק כמו ראש הממשלה – –

רחל עזריה: אוי, לא.

מאיר כהן: – – מילה זה לא מילה, והבטחה זה לא הבטחה, וקשקוש בלבוש וליצור תקציב שבו כולם מקבלים הכול, ולבוא ולספר סיפורים שאנחנו משקיעים בצפון, תחפשו, יש בתחבורה, יש בבריאות – לא – יש תוכנית של 18 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: אדוני שר האוצר, אם התוכנית הזאת תיכנס לתקציב, אנחנו, אנשי סיעת יש עתיד – ואני חוזר על דבריו של ראש הסיעה, חבר הכנסת יאיר לפיד – אנחנו נצביע על כל הסעיפים שמטפלים בצפון.

מאיר כהן: נצביע בעד הסעיפים האלה.

מאיר כהן: ואם לא, אנחנו נילחם ונהיה הפה, יחד עם עוד שותפים, לאנשי הצפון.

מאיר כהן: ושוב, אני עושה את זה בראש ובראשונה כי אני נציג הפריפריה, ואני יושב בתוך מפלגה שבאמת, באמת עושה הכול בשביל הפריפריה.

מאיר כהן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: מטעם סיעת כולנו – חברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד ארבע דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: כבוד היושבת-ראש, שרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, בשבוע שעבר התרחש אירוע דרמטי שהיה אמור להדליק נורות אזהרה אצל רבים, ומשום מה זה לא קרה.

רחל עזריה: האירוע עבר בלי תשומת לב ציבורית, מתחת לרדאר.

רחל עזריה: שר הפנים הודיע שירושלים, עיר הבירה של מדינת ישראל, יורדת בדירוג של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מאשכול סוציו-אקונומי 4 לאשכול 3, שזה בעצם אומר שירושלים – רשמית – היא לא רק עיר ענייה, אלא הפכה להיות העיר הענייה ביותר – בדירוג העני ביותר – מאז קום המדינה.

רחל עזריה: ירושלים היא עיר הבירה שלנו.

רחל עזריה: במלחמת העצמאות לחמו לוחמי הצבא הצעיר בחירוף נפש כדי שירושלים תישאר בידינו, כדי שירושלים תהיה הבירה של מדינת ישראל.

רחל עזריה: מייד לאחר מלחמת השחרור נקבע בירושלים מקום מושב הכנסת וכל סמלי השלטון: בית-המשפט העליון, בית ראש הממשלה, בית הנשיא, בנק ישראל – הכול נמצא פה.

רחל עזריה: וזאת לא פרפראזה: עד היום, את החוקים אנחנו מחוקקים פה, בכנסת, בירושלים; כנס החורף של הכנסת נפתח פה, בירושלים, עיר הבירה שלנו, עיר הבירה של מדינת ישראל, המדינה הציונית, שהוקמה אחרי השיבה המבורכת לציון.

רחל עזריה: והנה, ירושלים הופכת להיות עיר ענייה, עיר שתסתמך על כספים של אחרים, כספי חלוקה.

רחל עזריה: בדיוק כמו כספי החלוקה שפעם חילקו בירושלים, בתקופת היישוב הישן.

רחל עזריה: כאילו שהיום אין מסחר, תעשייה, פרנסה, כאילו שאין צמיחה.

רחל עזריה: כאילו שהעיר עדיין יושבת בתוך החומות, ולא יצאנו אל מחוץ לחומות, וגדלנו לעיר של 800,000 תושבים; העיר הגדולה ביותר במדינת ישראל, עיר שגרים כעשירית מאזרחי ישראל.

רחל עזריה: ובמקום לשמוע קולות שבר, איך זה שחזרנו 100 שנים אחורה, איך זה שירושלים חוזרת להיות עיר ענייה מרודה – במקום חשבון נפש של הנהגת העיר על שהביאו לירידה במצבה הכלכלי של העיר, אנחנו שומעים צהלות שמחה.

רחל עזריה: איך זה ייתכן?

רחל עזריה: האם באמת מנהיגי העיר לא מבינים את עוצמת האירוע?

רחל עזריה: כי מה בעצם קרה פה?

רחל עזריה: בשנים האחרונות האוכלוסייה החזקה של העיר עזבה.

רחל עזריה: זה אומר שמנועי הצמיחה של העיר נעלמו.

רחל עזריה: זה אומר שבתי-הספר ילכו ויתרוקנו.

רחל עזריה: זה אומר שכוח הקנייה של תושבי העיר הולך ויורד, ואז מי יפרנס את העסקים הקטנים?

רחל עזריה: זה אומר שהעיר נחלשת.

רחל עזריה: ועדיין, נשמעו צהלות שמחה.

רחל עזריה: האם מישהו מעלה על דעתו שאם חלילה יורידו את דירוג האשראי של ישראל, מישהו – מישהו – יעז לצאת בצהלות שמחה?

רחל עזריה: לפני כמה שבועות באונסק"ו העלו לדיון את הקשר של העם היהודי לירושלים, וכולנו אמרנו שוב ושוב, מכל סיעות הבית, שירושלים יקרה לנו.

רחל עזריה: ברור שאמרנו זאת, כי אין פה עניין של קואליציה–אופוזיציה, ירושלים יקרה לכולנו.

רחל עזריה: אבל מסתבר שירושלים יקרה כשמדברים עליה, אבל היא ענייה.

רחל עזריה: ענייה מאוד.

רחל עזריה: ואני לא מוכנה לחזור לדיון על האוכלוסיות העניות מבחינה מבנית שגרות בירושלים.

רחל עזריה: זאת ירושלים.

רחל עזריה: ובואו אני אספר לכם:

רחל עזריה: זאת החברה הישראלית על אוכלוסייתה המגוונת.

רחל עזריה: ו-כן, הכלכלה פה מאתגרת לעתים, ואנחנו עוסקים בכלכלה הזאת יום-יום, שעה-שעה.

רחל עזריה: אבל זה המבחן.

רחל עזריה: זה האתגר.

רחל עזריה: ואם הנהגת העיר ירושלים לא יודעת להתמודד עם האתגר של ירושלים בירת ישראל, אלא מנסים להחזיר אותנו לימי ירושלים שלפני היציאה מהחומות, אל כספי החלוקה – אזי, זאת אינה הנהגה ראויה לעיר.

רחל עזריה: ועוד משהו: ירושלים היא סוג של פרומו לשאר הארץ.

רחל עזריה: אנחנו מתמודדים עם כל אתגרי החברה והכלכלה הישראלית בעצימות גבוהה.

רחל עזריה: אף אחד לא יוכל לברוח מההתמודדות הזאת.

רחל עזריה: אבל יש פה הזדמנות ללמוד מהטעויות שעושים בירושלים, ולא לחזור עליהן.

רחל עזריה: וכשאני מסתכלת על אחת הבעיות המרכזיות בהתנהלות של הנהגת העיר ירושלים בעשור האחרון, התשובה נמצאת בהחלטה: כמעט שלא לבנות.

רחל עזריה: ההחלטה הזאת של הנהגת העיר, מחשש להתווכח עם מתנגדים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רחל עזריה: – – מחשש לקבל החלטות, בשל היעדר מנהיגות שדוחפת את הכול קדימה, בשל ההחלטה לבנות רק בקרקעות בתוך העיר.

רחל עזריה: ההחלטה הזאת דוחפת את הצעירים מחוץ לעיר, לערים אחרות, גורמת להגירה שלילית ומביאה לירידה בדירוג הלמ"ס.

רחל עזריה: ואולי זאת אחת המסקנות המרכזיות מהאירוע האחרון: בכל עיר צריך לבנות.

רחל עזריה: חייבים לבנות, אם חפצי חיים אנחנו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

רחל עזריה: – – כדי ליצור הזדמנות לדור הבא.

רחל עזריה: אנו יושבים על המדוכה ועובדים לילות כימים כדי לבנות בכל מקום בארץ, כי יש לנו אחריות לדור הבא.

רחל עזריה: כדי שמשפחות צעירות ייראו כאן את עתידן.

רחל עזריה: כדי שלאנשים תהיה הזדמנות לטעת שורשים ולגדל משפחה.

רחל עזריה: האירוע הזה, של ירידת ירושלים בדירוג הלמ"ס, חייב לאותת ב-1,000 תמרורי אזהרה ולהזכיר לנו כמה חשוב וכמה כולנו צריכים להתאמץ כדי לבנות עבור דור העתיד של מדינת ישראל.

רחל עזריה: ובירושלים – אני קוראת להנהגת העיר לחשב מסלול מחדש.

רחל עזריה: לא להחזיר את העיר לימי החלוקה, לימים קשים ועצובים של עוני ומחסור והיעדר פרנסה, אלא להתנהג כמו הנהגה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

רחל עזריה: – – של עיר תוססת וחשובה, עיר של 800,000 תושבים, עיר הבירה של מדינת ישראל.

רחל עזריה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: מטעם הבית היהודי – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני שוב חוזרת על בקשתי לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד ארבע דקות.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אורחים, ראיתי את הצעות האי-אמון של סיעות האופוזיציה על אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

מרדכי יוגב: איך לומר: בחייכם, טלו קורה מבין עיניכם.

מרדכי יוגב: מעט על חוסר אחריותכם.

מרדכי יוגב: כשבאתי היום לבניין הכנסת ראיתי פנים מוכרות: ראשי הרשויות של הצפון.

מרדכי יוגב: את חלקם הכרתי בעת ששירתי שנים רבות בגבול הצפון.

מרדכי יוגב: את רובם הכרתי בשנים האחרונות, שבהן אני משרת כאן בכנסת, מודע מאוד לפערים הזועקים לפיתוח הצפון.

מרדכי יוגב: כיושב-ראש השדולה לפיתוח הצפון וכמי שמסתובב לא מעט בצפון, הבחנתי בשנים האחרונות בגלי ההגירה השליליים של צעירים מהצפון.

מרדכי יוגב: הם פשוט לא נשארים.

מרדכי יוגב: הם פשוט לא נשארים בקריית-שמונה, בנצרת-עילית ועוד.

מרדכי יוגב: אומנם ממשלת ישראל עשתה רבות לפיתוח הפריפריה, בעיקר בנגב, בשנים האחרונות, גם בצפון – בתשתיות הכבישים והרכבות, אך אין זה מספיק.

מרדכי יוגב: הבחנתי שהפערים בתחומים שונים בצפון, ביחס לאזורים אחרים, מחייבים תוכנית רחבה יותר.

מרדכי יוגב: כדי ליצור בגליל מנועי צמיחה דמוגרפיים משמעותיים לחיזוק הצפון ולעידוד צעירים להישאר ולבוא לגור בצפון, חייבים לתקצב את התוכנית הרב-שנתית, תוכנית רחבה לפיתוח הצפון, בפיתוח כלכלי ותעסוקה, בדיור ובריאות, בחינוך, בתיירות ובביטחון.

מרדכי יוגב: בעת ששירתי בצפון, המטרה הייתה להגן על יישובי הצפון – וחברי חבר הכנסת אראל מרגלית, אני משוכנע שאנחנו מסכימים בינינו – מטרה שהייתה תלויה בכל מוצב, בכל מקום בצפון.

מרדכי יוגב: בדימוי למטרה הזאת, צריך לתקצב ולפעול להמשך ההגנה והפיתוח של הצפון בצד הביטחוני, אבל בעיקר גם בצד הכלכלי והחברתי.

מרדכי יוגב: אז הגיע הזמן באמת להתגייס יחד ולבנות רצועת ביטחון כלכלית וחברתית לצפון, להקשיב לראשי המועצות שם ולהבין מה דרוש, ולהקים בצפון חממות של ידע, טכנולוגיה והשכלה, היי-טק ואוניברסיטה אזורית, שירותי רפואה מפותחים, מקומות תעסוקה ועוד.

מרדכי יוגב: דווקא אני, כחבר הקואליציה, קורא מכאן לראש הממשלה, לשר האוצר, לשר הפנים ופיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, שישבו יחד עד שיעלה עשן לבן, הקבינט ולממשלה כולה, ולא ישמיטו את התוכנית לפיתוח הצפון מתקציב המדינה, היא חיונית לשמירת הצפון.

מרדכי יוגב: עלינו לפעול בדיוק כמו שאמרתי, כפי שהיה כתוב אז במוצבים: המטרה – הגנה על יישובי הצפון.

מרדכי יוגב: את המטרה הזאת צריך להשיג בתקציבים ובתוכניות פיתוח.

מרדכי יוגב: צריך לדאוג שהשלט הזה, בפרפראזה שלו, לא ייפול מהקיר.

מרדכי יוגב: בסיום דברי אומר לחברי שבמחנה הציוני ובאופוזיציה: תקשיבו, ותקשיבו טוב: אין שום הבדל בין חיזוק ההתיישבות החיוני בצפון לבין הצורך החיוני בחיזוק יישובי הפריפריה בבקעת-הירדן ובנגב; גם ביהודה ושומרון, ברמת-הגולן, וגם בצפון.

מרדכי יוגב: כחבר בקואליציה, יחד עם חברי יושבי-ראש הקואליציה – יושב פה חברי חבר הכנסת איל בן ראובן – כחבר מפלגת הבית היהודי, נתגייס כולנו לוודא שבמסגרת התקציב הדו-שנתי הקרוב נדרוש את הכללת התקציב הדרוש, שלא ייפול חס ושלום, את התוכנית לפיתוח הצפון – –

אראל מרגלית: – – –

מרדכי יוגב: – – שתתוקצב ותצא אל הפועל.

מרדכי יוגב: תודה.

אראל מרגלית: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא – מטעם סיעת ש"ס, חבר הכנסת יואב בן צור; בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד ארבע דקות לרשותך.

יואב בן צור: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אנו נמצאים בפתחו של מושב החורף, אבל לא פחות חשוב מכך, ערב אישור התקציב לשנתיים הקרובות.

יואב בן צור: בכל פתיחה של כל דבר, אם זה עסק, או אפילו עמותה קיקיונית, הדבר הראשון שצריך לעשות כדי להצליח: קביעת יעדים.

יואב בן צור: קביעה של יעדים ברורים שיכתיבו את האופי של המושב הנוכחי ושל התקציב של השנתיים הבאות.

יואב בן צור: בעיני, היעד הברור של הממשלה, של הכנסת, צריך להיות חיזוק השכבות החלשות, הוצאתם של העניים ממעגל העוני, שיקום הפריפריה, הנגב והגליל, ואני שמח לומר שאלה הם גם יעדיה של הממשלה הנוכחית, שללא ספק היא אחת מהממשלות החברתיות ביותר, ויושב-ראש תנועתנו, שהוא שר הפנים ופיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, עושה כל שלאל ידו כדי לפעול בפעולה הנדרשת.

יואב בן צור: אבל עלינו לזכור שעם כוונות טובות ומילים יפות אי-אפשר לעשות כלום, גם לא ללכת למכולת.

יואב בן צור: עם מילים יפות וכוונות טובות שאינן מתורגמות לכסף, לתקציב, אנחנו עלולים למצוא את הגליל והפריפריה ננטשים על-ידי הדור הצעיר, כפי שאכן קורה היום בפועל.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, היום שמענו את זעקתם של ראשי היישובים בגליל.

יואב בן צור: זעקתם צריכה להיות צעקתנו; צעקתנו על הניתוק של הגליל ממרכז הארץ, על הפערים החברתיים, על היעדר מקומות תעסוקה, וחמור מכך, התוצאה הישירה של כל אלו – נטישה של הדור הצעיר את חבל הארץ הנפלא שנקרא הגליל.

אראל מרגלית: צודק, צודק.

אראל מרגלית: איפה זה בתקציב?

יואב בן צור: בואו ותסבירו לי איזו סיבה יש לצעיר שמתגורר ביישוב שתולה להישאר שם?

יואב בן צור: יש לו שם עבודה?

יואב בן צור: יש לו שם עתיד?

יואב בן צור: למה אנחנו מחכים?

יואב בן צור: האם איבדנו את הצפון, או שחלילה שאנחנו רוצים לאבד את הצפון?

יואב בן צור: אני קורא מכאן לשרי הממשלה ולחברי חברי הכנסת, תסתכלו בעיניים של תושבי הגליל הנפלאים, של אותם אנשים ששומרים לנו על הגבולות – עתידם, עתיד היישובים בגליל, בידכם.

יואב בן צור: אל תשכחו אותם.

יואב בן צור: אין לנו ארץ אחרת, ואם אנחנו רוצים לשמור עליה אנחנו מחויבים לה, מחויבים לתושביה, כי לשם כך אנחנו נמצאים כאן.

יואב בן צור: אני רוצה לאחל לכולנו שנשכיל להקשיב למצוקות החלשים, אלה שאין להם קול – ולא כי הם לא יכולים לצעוק, אלא כי הם נאלצים לעבוד בשכר מינימום כדי להאכיל את ילדיהם, ואין להם זמן להשמיע את קולם – ונהיה אנחנו להם לפה, ושתיקתם הרועמת תיכתב בספר התקציב, כחלק אינטגרלי מיעדי הממשלה והכנסת.

יואב בן צור: חורף בריא ופורה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

טלי פלוסקוב: הדובר הבא, מטעם סיעת ישראל ביתנו, חבר הכנסת עודד פורר.

טלי פלוסקוב: מוותר?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד ארבע דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לאחרונה נפל דבר בישראל; במוצאי שמחת תורה – – –

חיים ילין: מה נפל?

בוא, בוא תקשיב.

בוא, אולי תרים את זה.

במוצאי שמחת תורה הגיעו שוטרים, אשר כנראה הונחו או הושפעו על-ידי יועצים משפטיים שלאחרונה שמו בצד את כל העוולות הקיימות ומטפלים בבעיה הבוערת ביותר של מדינת ישראל: קיום הקפות שניות בהפרדה בין נשים ובין גברים, כפי שהיה מקובל מדורי דורות.

אותם יועצים משפטיים אשר מנסים לעצב את צביונה של מדינה ישראל על-פי השקפת עולמם, ומגייסים לצורך כך פרשנויות משפטיות הזויות ומפותלות – איפה אתם, היועצים המשפטיים, שכשבמדינת ישראל מתנהלת הדרה, הדרת חרדים, ראשי רשויות מקומיות אשר בעירם, במימון ממשלתי, הולכים ומתוכננים אלפי יחידות דיור, והממשלה מסייעת במיליארדים בהסכמי הגג, והם, אותם ראשי רשויות, אינם מוכנים לתכנן ולו שכונה אחת חרדית, והם אומרים את זה בפה מלא – בפה מלא.

שמענו את זה גם משר האוצר, שמענו את זה מיושב-ראש מטה הדיור, שמסביר לנו שהוא לא יכול להילחם בראשי הרשויות.

זאת לא הדרה, גברתי היושבת-ראש?

כבוד היועצים המשפטיים, אתם זורקים אותנו לרחוב, ועוד תקבעו לנו גם איך לחיות ברחוב.

כמה ציני.

איפה אתם, המהדרים בהדרה?

שמחת תורה והקפות שניות, זה מה שמפריע.

אבל משפחות ללא קורת גג, רק בגלל אורח חייהם ואמונתם, זה לא מפריע לאף אחד.

אני מודיע כאן: משבר הדיור לא ייפתר, ואנו לא נהיה חותמת גומי בקידום חוקים ורפורמות אשר אמורים לתת פתרון דיור לכולם, לכולם, חוץ מהציבור החרדי.

אני פונה לראש הממשלה להתערב במשבר הדיור החרדי החמור ובהדרה הבלתי-נתפסת של הציבור החרדי, וזאת על-ידי חוסר אונים של משרדי הממשלה אל מול רשויות מקומיות ומול תופעה חמורה של הדרת ציבור מהדבר הכל-כך בסיסי, שהוא קורת גג.

גברתי היושבת-ראש, אני אומר זאת בכאב, כי אנחנו לאורך כל הדרך תומכים בכל הרפורמות, בכל החוקים, ובאמת הממשלה עושה עבודה גדולה מאוד, שאולי עדיין לא רואים אותה בסטטיסטיקות, אבל לא יכול להיות שציבור כל כך גדול לא יוכל לגור בשכונות בערים הטרוגניות, בשכונה נפרדת, בקהילה, עם הצרכים שלהם, רק בגלל היותם חרדים, ורק מכיוון שבראשות עיר עומד אדם, איש כזה או אחר, אשר אומר כמעט בפומבי את הדבר שאם היו אומרים על ציבור אחר, הייתה קמה פה מהומה.

אז אותם יועצים משפטיים, אותם אנשים שמחפשים לראות מה גובה המחיצה בהקפות השניות בירושלים, במנהגים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

– – ובאירועים תרבותיים ייחודיים, מחפשים כביכול את ההדרה – יש לכם הדרה מול העיניים.

טלי פלוסקוב: תודה.

תהיו אמיצים, תטפלו בזה, ותיתנו קורת גג לאלפי משפחות שאין להן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: מטעם סיעת מרצ, חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי – ולאחר מכן יסכם את הדיון השר צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: עד ארבע דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, עוד לא ממש התחלנו את מושב החורף הזה, וכבר כמה פיות ניסו להיסתם פה.

תמר זנדברג: כבר יש כאלה שחושבים שיש דברים שכאן, בביתה של הדמוקרטיה הישראלית, אסור שייעשו.

תמר זנדברג: זו לא הפעם הראשונה בפגרת הקיץ שזה קורה.

תמר זנדברג: יש גם כאלה שחושבים שיש דברים עלינו, על המציאות הישראלית, שלנו, שאנחנו חיים אותה כאן יום-יום ושנה-שנה, שאסור שייאמרו, או יש מי שחושב שהוא יכול למשטר איך הם ייאמרו ואיפה.

תמר זנדברג: רק כאן בדברי הפתיחה של יושב-ראש הכנסת, שמענו אותו מגנה את אלה אשר – אני מצטטת – "מבקשים להבאיש את ריחה של מדינת ישראל במוסדות בין-לאומיים", וכולנו שמענו במהלך פגרת הקיץ את ההצעות של הקואליציה לשלול אזרחות – לא פחות – ממי שמעז לתאר את המציאות שלנו כאן.

תמר זנדברג: אז כאן לא מוסד האו"ם וכאן לא מועצת הביטחון, ואני רוצה להקריא לכם, חברות וחברים, קטע מתוך נאומו של מנכ"ל "בצלם" חגי אלעד – בעברית, אתם לא צריכים להיבהל – שמוכיח שאולי אנחנו דיברנו על הדברים, אבל לא הקשבנו לדברים עצמם.

תמר זנדברג: ואני מצטטת, גבירותי ורבותי: "מה היא המשמעות המעשית של 49 שנים, חיים שלמים, תחת שלטון צבאי?

תמר זנדברג: כשהאלימות גואה, או כשתקרית מסוימת זוכה לתשומת לב עולמית, נפתח אשנב שמאפשר הצצה להיבטים מסוימים של החיים תחת כיבוש.

תמר זנדברג: אבל מה קורה בשאר הזמן?

תמר זנדברג: מה קורה ביום רגיל?

תמר זנדברג: אחד מ-17,898 ימי הכיבוש שמוסיף להתקיים באין מפריע?

תמר זנדברג: חיים תחת משטר צבאי, משמעם בעיקר אלימות בלתי נראית, ביורוקרטית ויומיומית.

תמר זנדברג: אלה חיים שמוכפפים למשטר היתרים נצחי ששולט בחייהם של פלסטינים מרגע היוולדם ועד מותם: ישראל שולטת במרשם האוכלוסין; ישראל מחליטה מי ייסע לחו"ל ומי לא; ישראל מחליטה מי ייכנס לביקור מחו"ל ומי לא; בכפרים מסוימים, ישראל מחזיקה ברשימות הקובעות מי יבקר בכפר, או מי יעבד איזו חלקה.

תמר זנדברג: היתרים לא תמיד ניתנים, אבל תמיד, היתרים יש לחדש.

תמר זנדברג: כך, בכל נשימה ונשימה שואפים הפלסטינים את אוויר הכיבוש.

תמר זנדברג: צעד אחד לא-נכון עלול לעלות להם בחופש התנועה, בפרנסה, ואולי באפשרות להתחתן עם מי שיבחרו.

תמר זנדברג: ובינתיים כל העת: התנחלויות ומתנחלים.

תמר זנדברג: אלה הם אזרחים ישראלים שחיים, לכאורה, במדינת עולם ראשון דמוקרטית, שאיכשהו קיימת עבורם, רק מחוץ לגבולות מדינתם שלהם.

תמר זנדברג: פרויקט ההתנחלויות מתרחב ללא הרף – למרות אי-חוקיותו – מתקיים בכל רחבי הגדה המערבית ובמזרח-ירושלים.

תמר זנדברג: ההתנחלויות חולשות לא רק על שטחן הבנוי, אלא גם על חלקות אדמה נרחבות מסביבן, המיועדות להרחבתן העתידית או משמשות כ'שטח ביטחון מיוחד'.

תמר זנדברג: עבור הפלסטינים, ההתנחלויות הן מחסומים, דרכים עוקפות לשימוש המתנחלים, מכשול ההפרדה – ובסופו של דבר משמעותן הוא שבירתה של פלסטין למאות קהילות מבודדות שצפות – או ליתר דיוק שוקעות – בתוך ים של שליטה ישראלית.

תמר זנדברג: למי מגיע לחיות בתנאים כאלה במשך חצי מאה?

תמר זנדברג: " חברות וחברים, שמענו הרבה על בגידה, על בוגדנות, על הבאשה, על שלילת אזרחות, אבל מישהו התמודד עם הדברים האלה, שאנחנו, כל אחד ואחד מאתנו אחראים להם?

תמר זנדברג: מישהו התמודד עם התוכן?

תמר זנדברג: עם המשמעות של כיבוש ישראלי, של שלטון צבאי מחוץ לגבולותינו, על אוכלוסייה אזרחית, בשטח מחוץ לגבולות המדינה?

תמר זנדברג: מישהו כאן, מראש הממשלה ועד אחרון חברי הכנסת, הקדיש דקה, חצי דקה, לחשוב אם ככה אנחנו רוצים לחיות לאורך זמן?

תמר זנדברג: אם זה מה שאנחנו מבטיחים למדינת ישראל?

תמר זנדברג: ראש הממשלה סיפר כאן שניגשו אליו בחו"ל ואמרו לו "we love Israel".

תמר זנדברג: כן, חברות וחברים, בניגוד למה שאתם, חברי הקואליציה, מספרים לנו, גם החברות במועצת הביטחון אוהבות את ישראל ותומכות בישראל, אבל הן לא אוהבות את הכיבוש והן לא תומכות בכיבוש.

תמר זנדברג: וגם אנחנו לא.

תמר זנדברג: ובשנת ה-50 הגיע הזמן שהוא יסתיים.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: כאמור, יסכם את הדיון השר צחי הנגבי; בבקשה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: ולאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

אראל מרגלית: צחי, לפי כמות האנשים פה, יש לך נאום ארוך.

צחי הנגבי: גברתי היושבת-ראש, אני מאחל לך, לחברי הכנסת מכל סיעות הבית, שנה טובה – מותר עוד להגיד – וחג כנסת שמח.

צחי הנגבי: אנחנו תמיד שמחים לשוב למשכן הזה, ואני מאחל לכולנו שפע דיונים פוריים, התקוטטויות והתגוששויות פרלמנטריות – – –

מיקי רוזנטל: בוא נתחיל מהתאגיד, יאללה.

צחי הנגבי: רשום לי – התאגיד אצלי בסעיף 4.

מיקי רוזנטל: לא, אני רוצה להבין איך אמרת שראש הממשלה לא מתעניין בזה ולא מעורב בזה – –

צחי הנגבי: לא עוסק בזה.

מיקי רוזנטל: – – ולא עוסק בזה, ואחרי שבוע הסתבר שמה-זה הוא עוסק בזה, הוא הבולדוזר המרכזי.

עודד פורר: – – –

מיקי רוזנטל: צחי, אם אנחנו כבר בגילוי לב.

צחי הנגבי: הוא לקח את דברי לתשומת לבו.

צחי הנגבי: הוא הבין שיש בזה נזיפה, והתחיל להתעניין גם בדברים חשובים לי.

אראל מרגלית: אולי תגיד שהוא לא – – –

מיקי רוזנטל: שמע, אתה פוליטיקאי, אני חייב להחמיא לך.

מיקי רוזנטל: באמת שלפת את זה יפה.

מיקי רוזנטל: להגיד לך שהאמנתי לך? לא.

מיקי רוזנטל: בגלל שאני מעריך אותך, אני לא אעליב אותך.

צחי הנגבי: אתה עוזר לי למשוך זמן.

מיקי רוזנטל: אני יודע.

מיקי רוזנטל: לא אכפת לי.

צחי הנגבי: תמשיך.

אראל מרגלית: אולי תגיד שהוא לא עוסק בהסדר מדיני – – –

מיקי רוזנטל: צחי, יש לך בעיה, אני יכול לגרום לך נזק בליכוד – אני מחבב אותך.

צחי הנגבי: רק תיזהר.

צחי הנגבי: בסדר הדברים שלי אני אגיע לתאגיד, הוא מס' 4.

צחי הנגבי: רציתי להתחיל בנושא שאיננו שנוי במחלוקת כאן, מי יכול לנחש?

נחמן שי: "מכבי תל-אביב".

צחי הנגבי: זאת מחלוקת כבדה.

צחי הנגבי: נושא שעסקתי בו ארבעה חודשים.

צחי הנגבי: עוד רמז?

חיים ילין: ילדי תימן.

צחי הנגבי: ילדי תימן.

צחי הנגבי: יש לנו תימני בעוטף-עזה.

צחי הנגבי: אז חשבתי לנכון – כיוון שממש לפני כמה דקות שיגרתי לראש הממשלה את הצעת ההחלטה, שאותה אני מבקש שהממשלה במועד שהיא תמצא לנכון, תניח על סדר יומה – מצאתי לנכון לדווח לחברי בכנסת, כי אם יש נושא אחד שאני משוכנע שמכל סיעות הבית עולה אותה זעקה, אותו כאב, אותו תסכול, זה הנושא של – אנחנו כבר קוראים לזה ילדי ישראל הנעלמים, כי זה לא רק ילדי התפוצה שהגיעה מתימן.

צחי הנגבי: הסתבר לאורך השנים שמדובר באנשים, בילדים, מהרבה מאוד תפוצות; מעדות המזרח ברובם, אבל גם מיהדות אשכנז.

צחי הנגבי: הנושא הזה לא יורד מסדר-היום 70 שנה.

צחי הנגבי: אין הרבה נושאים שלא יורדים מסדר-היום 70 שנה.

צחי הנגבי: והייתה ועדת בהלול-מינקובסקי בשנות ה-70, ב-1967, והיא הגישה את מסקנותיה, וזה לא ירד – הייתי אומר – מהנשמה של חלק מהציבור.

זוהיר בהלול: מה שם הוועדה?

צחי הנגבי: בהלול-מינקובסקי.

צחי הנגבי: זה היה בהלול – יהודי בשם בהלול.

זוהיר בהלול: – – –

צחי הנגבי: מהמשטרה.

צחי הנגבי: אני חושב שבהלול היה מהפרקליטות ומינקובסקי מהמשטרה, או ההפך – אולי אני טועה – ושניהם מונו כצוות חוקר לעניין הזה ב-1967.

צחי הנגבי: ולאחר מכן ב-1988 הוקמה ועדה בראשות השופט שלגי, שניסתה גם היא לרדת לחקר האמת, וכנראה שלא צלח בידה, כי הנושא רק התעצם בדעת הקהל, וב-1995, בממשלת יצחק רבין, שר המשפטים דוד ליבאי הקים ועדת חקירה ממלכתית, או על-פי עצתו הממשלה ביקשה להקים ועדת חקירה ממשלתית, ופנו לכבוד הנשיא דאז – נדמה לי שזה עדיין היה שמגר – ומונה השופט כהן לעמוד בראש אותה ועדה, ולאחר מכן השופט כהן התחלף בשופט קדמי.

צחי הנגבי: זאת ועדת כהן-קדמי המפורסמת שישבה על המדוכה מ-1995 עד 2001.

צחי הנגבי: ולמעשה בשש השנים האלה היא שמעה את כל אלה שביקשו להעיד בפניה – כמעט 1,000 משפחות ביקשו להביא את הסיפור האישי שלהן.

צחי הנגבי: כל סיפור כזה – ואני, הזדמן לי בחודשים האחרונים על-פי החלטת הממשלה לעיין בכל הפרוטוקולים הרלוונטיים שהיו בעיני בעלי משקל ייחודי – ומאוד מאוד כואב לקרוא עדויות – מצמררות – על ילדים שאך זה עתה יצאו מרחם אמם, בתקופה של בין 1948 ל-1954, ממש עולי ימים, בני חודש, חודשיים, שלושה, חלקם הגדול היו גם מבוגרים יותר, בני שנה ושנתיים; הם נמסרו לבתי-תינוקות, או אושפזו בבתי-חולים ולא חזרו עוד למשפחותיהם.

צחי הנגבי: עכשיו, היו אז באמת מקרי תמותה לא-מעטים בקרב ילדים שנמנו עם העלייה של עולי תימן, בגלל מחלות שאז פקדו את החברה הישראלית.

צחי הנגבי: אבל מה שכאב, ומה שלמעשה ייצר את תחושת הספק, החשד, הזוועה, היה העובדה שחלק גדול מן המקרים האלה הסתיימו בכך שההורים שמעו בדיעבד על כך שהילד או הילדה נפטרו.

צחי הנגבי: לא הייתה לוויה, לא הייתה חלקת קבר, לא היה מידע מוסמך, מתועד – אמין – שיכול היה לספק אותם, אומנם טרגדיה, אבל טרגדיה שיש לה איזשהו הסבר שמניח את הדעת.

צחי הנגבי: וכתוצאה מכך הנושא הזה הלך והתעצם, ואנחנו זוכרים ימים קשים, מאורעות ביהוד, והוועדה הגישה את מסקנותיה ב-2001.

צחי הנגבי: משום מה – והדבר הזה עד היום מעורר, הייתי אומר, תחושה הכי קשה שיכולה להיות – הוחלט שלא לחשוף את מרב החומר שהיה בפרשה, חשפו רק פרוטוקולים גלויים, שהתנהלו – ששיקפו דיונים שהתנהלו בדלתיים פתוחות.

צחי הנגבי: אבל את אותם דיונים שהתנהלו בדלתיים סגורות, ובעיקר את החומר שלאורך השנים נאסף בוועדה, את העדויות, התחקירים, המסמכים מבתי-הקברות, מחברה קדישא, מבתי-החולים, מבתי-התינוקות, מוויצו, מהסוכנות, כל הדברים האלה נשארו חסויים ל-70 שנה.

צחי הנגבי: אמרו למשפחות, למעשה, בימי חייכם לא תזכו להבין.

צחי הנגבי: באופן אישי לא מסתמכים על מסקנות או ממצאים של ועדה אחרת, ממלכתית, אלא אתם לא תוכלו – או נציגיכם לא יוכלו – להתעמק בחומר הזה.

צחי הנגבי: הממשלה באמת ראתה לנכון לפני כמה חודשים להטיל עלי את הסמכות לעיין בחומרים האלה ולנסות להבין אם יש הצדקה, אם יש עילה, אם יש היגיון בחיסיון ל-70 שנה על החומרים הללו – חלקם ל-30 שנה, חלק אחר ל-70 שנה.

צחי הנגבי: המסקנה החד-משמעית שאליה הגעתי – וזו לא המסקנה האישית שלי – היא שמן הראוי לבטל לאלתר את החיסיון על כל החומר.

צחי הנגבי: בצוות שיחד אתי עיין בחומרים והתקדם לאורך החודשים האלה עד כדי כך שהוא שותף למסקנה הזאת, נמצאים גנז המדינה ד"ר יעקב לזוביק, ראש המחלקה לחופש המידע במשרד המשפטים רבקי דבש והיועצת המשפטית של ארכיון המדינה נעמי אלדובי.

צחי הנגבי: למעשה, אנחנו הפעלנו עשרות עובדי ארכיון המדינה לאורך החודשים האלה בניסיון לאתר או לעבור ולסרוק את כל המסמכים – – בבקשה.

זוהיר בהלול: – – –

צחי הנגבי: בוודאי.

צחי הנגבי: – – לחשוף את כל מה שניתן לחשוף.

צחי הנגבי: מהו אותו חלק, או פרטים, שאנחנו מנועים מלחשוף?

צחי הנגבי: על-פי חוק האימוץ, תיקי האימוץ שהיו חלק מן החומר שעמד בפני הוועדה אינם גלויים לעיון הציבור.

צחי הנגבי: גם אני לא יכולתי לעיין בהם ולא עיינתי בהם.

צחי הנגבי: רק צו של בית-משפט יכול לאפשר לבן משפחה, כשהוא מבקש ומוכיח את הזיקה שלו לאימוץ, לעיין בתיקים האלה.

צחי הנגבי: אלה חומרים, למשל, שאנחנו לא יכולים להתיר את הסרת החיסיון עליהם, מכיוון שזה עומד בניגוד לדין אחר, במקרה הזה לחוק האימוץ.

צחי הנגבי: יש נושאים נוספים שנוגעים, למשל, לחוק זכויות החולה; חומרים שיש בוועדה שיש בהם אפיון של מחלות – הפלה, אפילפסיה, נושאים שקשורים לרווחה, פיגור, כהנה וכהנה נושאים שנוגעים לבני-אדם שהוועדה עסקה בעניינם, או שהחומר הזה נאסף על-ידיה באופן גורף גם אם הוא לא נגע דווקא לאנשים שקשורים לפרשת ההיעלמות של ילדי תימן – גם החומר הזה יושחר ולא ייחשף לציבור.

צחי הנגבי: אבל המשפחות שיחשבו שזה רלוונטי להן יהיו זכאיות לעיין בו – בגנזך המדינה –במידה שהממשלה כמובן תאמץ את העקרונות של החשיפה שאנחנו נביא בפניה בקרוב.

צחי הנגבי: אז אני מקווה שהפרק הזה, כאשר הממשלה תחליט – דרך אגב, גם הכנסת היא חלק מן העניין.

צחי הנגבי: הממשלה לא יכולה להתיר, על-פי חוק ועדות חקירה, או תקנות ארכיונים, כמה וכמה נושאים – בעיקר חוק ועדות חקירה – לא יכולה להתיר באופן עצמאי בלעדי את הסרת החיסיון, היא חייבת אישור של ועדה של הכנסת.

צחי הנגבי: במקרה הזה הממשלה תפנה, אני מניח, לוועדת החוקה, חוק ומשפט, זו הוועדה שבעבר עסקה בסוגיה הזאת.

צחי הנגבי: עד כאן בנושא שאיננו מפלג את הבית, ואיננו מקטב בין סיעות הבית, ולכן מצאתי לנכון לפתוח בו גם ביום שאנחנו פותחים בסערה את הוויכוח הפוליטי כאן במשכן.

צחי הנגבי: אבל אני רוצה לדבר על הנושא של הביקורת ששמעתי פה בהקשר של מצבה המדיני של המדינה, ההחלטה באונסק"ו, הבידוד שאנחנו, לכאורה, מתמודדים אתו באו"ם.

צחי הנגבי: זה קצת מוזר, אני חייב לומר, לשמוע, בעיקר מהצד הזה של המחנה הציוני, ביקורת על כך שבגלל מדיניות ישראל אנחנו מבודדים באו"ם.

צחי הנגבי: יש פה צעירים רבים – אולי לא זוכרים – אבל יש גם אנשים שפחות או יותר כמוני נמצאים עשרות שנים בזירה הפוליטית, והם ודאי זוכרים שההחלטה המקוממת ביותר, הקשה ביותר שאי-פעם הוטחה בפרצופה של ישראל, התקבלה באו"ם בשנת 1975 – החלטה שמשווה את הציונות לגזענות, לא פחות ולא יותר.

צחי הנגבי: מי היה ראש הממשלה באותה שנה?

צחי הנגבי: איזו ממשלה הייתה ב-1975?

צחי הנגבי: ראש הממשלה יצחק רבין המנוח עמד בראש המדינה.

צחי הנגבי: מדיניותו, כידוע, הייתה מדיניות פרגמטית, מדיניות שרצתה לשים קץ לסכסוך הישראלי–פלסטיני, הוא פעל אישית לשם כך.

צחי הנגבי: והנה, למרות זאת, שגרירו, לימים נשיא המדינה, אביו של יושב-ראש האופוזיציה חיים הרצוג, עמד על במת האו"ם וקרע לגזרים את החלטת האו"ם על הציונות שהיא כמוה כגזענות.

צחי הנגבי: והראיה שההחלטה הזאת איננה קשורה כהוא-זה למדיניותה של ישראל, אלא היא משקפת את העוינות שמאפיינת חלק גדול ממוסדות האו"ם, את הרוב הגדול, לצערנו, הרוב האוטומטי, שאני מאמין שכפי שראש הממשלה התחייב, יבוא יום וגם הרוב הזה יחלוף מן העולם.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי שסיכם את הדיון המשולב.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מחברי הכנסת אשר חפצים בכך לשבת ולהצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו רוצים לעבור להצבעות ולהמשיך בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, תרשה לי להזמין אותך לשבת.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, תפקח בישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת הוותיקים שבתוכנו – ודאי השר שדיבר עכשיו, השר צחי הנגבי, תוהה, כי לפני כשעה וחצי הכריז סגן מזכירת הכנסת על כך שהונח על שולחנם של חברי הכנסת תקציב המדינה, וכבוד השר בטח תוהה איפה הארגזים המוכרים לנו – לי 20 שנה, לך כ-30 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, חברת הכנסת ציפי לבני ניחשה נכון.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא לזרוק, זה אכן תקציב המדינה, שהונח על השולחן של חברי הכנסת – דיסק-און-קי, אבל מכיוון שזאת המצאה ישראלית נקרא לו החסן נייד, כראוי, בשפה העברית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, זה אכן שינוי מרענן, אני מודה גם למשרד האוצר, שנענה לפנייה של הכנסת במסגרת מדיניות הכנסת הירוקה, ובמקום 200 ומשהו ארגזים אכן הודפסו כ-60 עותקים, יקבלו אותם חברי ועדת הכספים, יושבי-ראש הוועדות הרלוונטיות וראשי סיעות.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שאם יהיה חבר כנסת זה או אחר או חברת כנסת שיבקשו מן המזכירות גם העתק מודפס של התקציב – יוכלו לקבל זאת, אבל כאן, בהחסן הנייד, נמצא התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: גם באתר של הכנסת – מי שייכנס לאתר הכנסת ימצא שם קישור לאתר משרד האוצר, עם כל הפירוט של התקציב.

יולי יואל אדלשטיין: חוק ההסדרים, הדפים הכחולים, נמצאים לפניכם, כך שנוכל מהיום גם לעיין, וגם השבוע להצביע בקריאה ראשונה, ולאחר מכן בוועדת הכספים ובוועדות רבות נוספות נתחיל את הדיון של חודשיים סביב סעיפי התקציב.

אראל מרגלית: אדוני היושב-ראש, זה גם נשק הסייבר העתידי האפקטיבי ביותר, אז תיזהרו שאין פה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בהחלט קוראים לכולם לנהוג על-פי כל ההנחיות של אגף המחשוב של הכנסת לגבי השימוש, ואני גם מודה למנכ"ל הכנסת אלברט סחרוביץ, למזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ ולכל אלה שסייעו בכך שהדבר יצא לפועל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון משולב וההצבעות ודאי נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נצביע על ההודעה המדינית של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכולם: מי שתומך בהודעתו, בתוכן ההודעה של ראש הממשלה, יצביע בעד, ומי שמתנגד לתוכן ההודעה יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו מצביעים כרגע על הודעתו של ראש הממשלה; מי שבעדה – יצביע בעד, מי שנגד יצביע נגד.

מיכל בירן: המסך שלי לא עובד.

יולי יואל אדלשטיין: הסתדר?

יולי יואל אדלשטיין: בעד הודעת ראש הממשלה – 62

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 62, נגד – 49, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת אישרה את ההודעה של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 49

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 62 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת:

יולי יואל אדלשטיין: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

אחמד טיבי: אני מבקש לא להשתתף בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאות: – – –

יואל חסון: תחרימו גם כאן, פחדנים.

דוד ביטן: הצבעות לא מחרימים.

דוד ביטן: בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 49

דוד ביטן: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 49, נגד – 62, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי, מטעם סיעת מרצ – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 49

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: 49 בעד, 61 נגד – חבר הכנסת ביטן, נרדמת בשמירה – אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת האי-אמון מטעם סיעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, ביקשת הודעה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אחרי ההצבעות אתה יכול לעלות.

דוד ביטן: רגע, יש עוד אחת, יש עוד הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, כרגע אנחנו סיימנו עם הצעות האי-אמון, ואנחנו נעבור, לאחר הודעה אישית של חבר הכנסת אורן חזן – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא, התקנון קובע שהודעה אישית תימסר לאחר ההצבעות באותו סעיף שבזמן הדיון בו נוצרה הסיבה להודעה האישית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן הגיש בקשה בכתב, וסגניתי, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, אישרה את ההודעה האישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, כבוד השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, עמדה פה בתחילת השיח על הצעות האי-אמון חברת הכנסת צפורה לבני והטיפה מוסר לממשלה על חוק ההסדרה, על ההתיישבות.

אורן אסף חזן: אני חושב שצפורה לבני, שמיהרה לקחת את רגליה ולהדיר את עצמה מהמליאה – – –

קריאה: היא פה.

אורן אסף חזן: הייתי שמח אם היית מקשיבה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהגיע הזמן שבמקום חברת כנסת שהפכה להיות חברת כנסת מהספסלים האחוריים של האופוזיציה – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

אורן אסף חזן: – – ומנסה להטיף מוסר לממשלת ימין רצינית, תנסי לזכור את החינוך שקיבלת בבית אבא, את הדרך ואת הערכים שעליהם גדלת.

אורן אסף חזן: כואב לי הלב לראות אותך, צפורה – –

יואל חסון: אורן חזן, אתה מכיר – – –

מיכל בירן: אורן, אתה לא תנצל – – –

אורן אסף חזן: – – לראות חברת כנסת שהיום בשביל כיסא בכנסת מוכנה אפילו לקבל מקום ברשימה הפלסטינית המשותפת.

אורן אסף חזן: יש אנשים שמסתכלים עלייך בבית, מסתכלים עלינו ועל הכנסת ותוהים אם הכול זה פוליטיקה, אם אנחנו מוכרים את האידיאולוגיה שלנו ברגע, רק בשביל שררה, רק בשביל רכב, נוחות וטיפה משכורת.

אורן אסף חזן: גברת צפורה לבני, את האחרונה שיש לה זכות להטיף מוסר.

מיקי רוזנטל: אין גבול לחוצפה שלך?

אורן אסף חזן: אני מציע ומייעץ לך לשבת בשקט בספסלים האחרונים של האופוזיציה, לשבת ולהמתין בסבלנות, ולהסתכל עמוק לתוך הלב ולזכור שיש מישהו שמסתכל עלייך מלמעלה, מגלגל עיניו בדאגה וכואב לו מאוד לראות איך שכחת על מה גדלת ומה למדת ואת כל החינוך שלך.

אורן אסף חזן: האחרונה שיש לה זכות לפצות פיה זו את.

אורן אסף חזן: אנחנו, ממשלת הימין הזאת, בראשות ראש הממשלה נתניהו, נוביל להסדרה ונקיים את מה שגם את חונכת עליו, ונמשיך להוביל שארץ-ישראל היא לעם ישראל ולא לישמעאל.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/875; "דברי הכנסת" ה-19, מושב שני, חוב' ל"ד, עמ' 11760; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 138) (חברות גבייה), התשע"ד–2014.

יולי יואל אדלשטיין: מי שימסור את ההודעה הוא השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מדובר במסירת הודעה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעות – בעוד שבועיים לפחות.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 138) (חברות גבייה), התשע"ד–2014 – הצעות חוק, הממשלה, מס' 875, מיום 23 ביוני 2014.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/656; "דברי הכנסת", מושב שני, חוב' ל"ה, עמ' 16129; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק הטבות לניצולי השואה (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה חברת הכנסת טלי פלוסקוב בשם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, כבוד הוא לי שאתה מנהל את המליאה כשאני מדברת על החוק הזה, חברי הכנסת, חברי, אני אתחיל מכך שאני אקריא את הנוסח שהכינו לי בוועדה, ואחר כך אני אדבר קצת על מה שאני חושבת על הצעת החוק, וכמו שאתם שומעים את הקול שלי אתם בטח מבינים שאני אפילו מתרגשת.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק זו מקורה בהצעות חוק פרטיות שהוגשו על-ידי ועל-ידי חבר הכנסת דב חנין ועוד שני חברי כנסת מהרשימה המשותפת.

טלי פלוסקוב: סעיף 3 לחוק הטבות לניצולי שואה קובע שמסכום הקצבה המגיעה לניצולי שואה לפי החוק ינוכה סכום הקצבה החודשית שהם מקבלים לפי ההסכם עם גרמניה משנת 1992, קצבה המכונה קצבה לפי קרן סעיף 2.

טלי פלוסקוב: כעת מוצע לבטל את חובת הניכוי לגבי ניצולי השואה שנקבעה להם דרגת נכות של יותר מ-25% ואין להם הכנסה נוספת.

טלי פלוסקוב: אלו הם ניצולי – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר כץ וחבר הכנסת פורר.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: השר כץ וחבר הכנסת פורר, שבו ותדברו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, שבו ותדברו ביניכם בשקט.

טלי פלוסקוב: אלו הם ניצולים שזכאים לתגמול לפי ההכנסה ולתגמול מוגדל לפי הכנסה לפי חוק נכי רדיפות הנאצים.

טלי פלוסקוב: מדובר בניצולי שואה המצויים במצב כלכלי קשה והניכוי שמתבצע גורע מהכנסתם ומקשה עליהם את הקיום היומיומי.

טלי פלוסקוב: כעת, לאחר שיבוטל הניכוי, יתווסף לכל ניצול שואה סכום של 1,300 שקל בחודש, רבותי.

טלי פלוסקוב: ומה שחשוב – שהסכום בגין החודשים ספטמבר ואוקטובר ישולם לניצולים רטרואקטיבית.

טלי פלוסקוב: בהתאמה, מוצע לבטל בהוראת השעה של תיקון מס' 5 לחוק הטבות לניצולי שואה הוראה שלפיה הקצבה המשולמת לפי ההסכם עם גרמניה תובא בחשבון לעניין חישוב הכנסה של מי שמשתלמת לו גמלת הבטחת הכנסה.

טלי פלוסקוב: מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, בעלות של כ-100 מיליון שקל בשנה, ומטרתה לסייע לניצולי שואה ולאפשר להם קיום מינימלי בכבוד.

טלי פלוסקוב: מדובר באחת המטרות המוצדקות ביותר – רווחת ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: ועכשיו, רבותי, אני רוצה לספר לכם קצת יותר על מה אנחנו נצביע כעת.

טלי פלוסקוב: אגב, נמצאים אתנו כאן באולם כ-20 ניצולי שואה שהגיעו מכל הארץ, והם הגיעו לכאן להגיד לכם תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לממשלת ישראל, תודה לשר האוצר משה כחלון, על כך שכן החליט להשקיע סכום של 100 מיליון שקל כדי לתקן את הטעות.

טלי פלוסקוב: ואני קוראת לזה טעות, כי ב-2014, הצעת חוק שמדברת על ניצולי השואה הייתה צריכה להוסיף להם מינימום 2,200 שקל.

טלי פלוסקוב: ואני – שוב – רוצה לחשוב שבטעות בחוק הזה רשמו שההכנסה מגרמניה, הרנטה מגרמניה, ככה אנחנו קוראים לכסף הזה, בסך 320 יורו, תיחשב כהכנסה.

טלי פלוסקוב: זה אומר שבמקום לתת לאנשים 2,200 שקל, אנחנו נתנו להם 2,220 שקל מינוס 320 יורו, ולכן התוספת שנתנו להם הייתה רק 800 שקל.

טלי פלוסקוב: הייתה כוונה טובה, ומישהו כאן עשה טעות, והיום אנחנו מתקנים את הטעות הזאת.

טלי פלוסקוב: ולכן, שוב, אני חוזרת ואומרת – – –

מרב מיכאלי: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק כל כך חשובה, והאנשים האלה נמצאים באולם, והאנשים האלה נמצאים באולם, וזאת ההזדמנות לתת להם את הכבוד, וזאת ההזדמנות באמת להודות להם – מה שהם עברו.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותי, אני כמובן קוראת לכל אחד מכם לתמוך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: זה לא סוד שהיו לא מעט חברי כנסת שהגישו את הצעת החוק הזאת גם לפני.

טלי פלוסקוב: אבל אני אסביר לכם למה הצעת החוק לא הפכה להיות חוק, ובטח חבר הכנסת דב חנין מבין על מה אני מדברת.

טלי פלוסקוב: הרי מה אמרו?

טלי פלוסקוב: היו ניצולי שואה שהגיעו למדינת ישראל לפני 1953, ומדינת ישראל החליטה לשלם להם כל חודש מינימום 2,200 שקל.

טלי פלוסקוב: והיו עולים חדשים שהגיעו אחרי 1953, ולהם לא שילמו את הכסף הזה.

טלי פלוסקוב: ב-2014 הגיע שר האוצר יאיר לפיד – ייאמר לזכותו: דאג לניצולי השואה והחליט לתקן את המצב.

טלי פלוסקוב: מה הוא רצה לעשות?

טלי פלוסקוב: הוא רצה להשוות את שתי הקבוצות, הוא רצה לתת גם לאלה שהגיעו לפני 1953 וגם לאלה שהגיעו אחרי 1953 את אותם התנאים, אותם 2,200 שקל שאני מדברת עליהם.

טלי פלוסקוב: אבל שוב, כפי שאמרתי לכם, 320 יורו נכנס לנו לתמונה.

טלי פלוסקוב: וכשחברי הכנסת הקודמים הגישו הצעת חוק, מה אמרו לנו במשרד האוצר?

טלי פלוסקוב: אמרו לנו: רגע, אבל המטרה הייתה להשוות, אדוני היושב-ראש, ואז, אם אנחנו ניתן לקבוצה השנייה אותם 2,200 שקל, שוב יהיה מצב לא שווה.

טלי פלוסקוב: שוב הקבוצה של 1953 תקבל יותר.

טלי פלוסקוב: ואז מה שהצליח לשכנע את האוצר, רבותי, זה שאמרתי להם שהאנשים האלה, אלה שיושבים כאן, שהגיעו למדינת ישראל אחרי 1953, כל השנים האלה לא קיבלו שקל אחד משום מדינה.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן השר, הרי נכון שזה מה ששכנע את האוצר לשנות את עמדתו.

טלי פלוסקוב: ואמרתי: בואו ניתן להם גם את ה-320 יורו, וזה יהיה סוג של פיצוי של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה, זה כל כך חשוב, שאני מבקשת ממך סבלנות עוד שתי דקות.

טלי פלוסקוב: וזה, בעצם, שכנע את האוצר לשלם להם גם את 2,200 השקלים וגם את 320 היורו של הקצבה מגרמניה.

טלי פלוסקוב: ומכאן, רבותי, בוודאי ובוודאי שזה המקום להודות לשר האוצר משה כחלון ולסגן שר האוצר יצחק כהן שהקצו לכך את המשאבים הדרושים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לומר תודה גם לכל מי שסייע בקידום הצעת החוק: לראש המטה של שר האוצר נדב שיינברגר, לענבר הרשקוביץ, שהיא יועצת שר האוצר, לעפרה רוס וגליה אריכא מהרשות לזכויות ניצולי השואה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה ענקית ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ידידי היקר אלי אלאלוף, תודה רבה לך ולצוות הנפלא שלך: מנהלת הוועדה ענת כהן, היועצת המשפטית נועה בן-שבת, ואני רוצה להגיד, האנשים האלה – הרי רצינו מאוד לסיים את הצעת החוק עוד במושב הקיץ – והאנשים האלה עבדו ימים ולילות כדי כמה שיותר מהר לקדם את החוק הזה, אבל לא הצלחנו.

טלי פלוסקוב: לא נורא.

טלי פלוסקוב: הכנסנו לשם סעיף שהרנטה תשולם רטרואקטיבית מ-1 בספטמבר 2016.

טלי פלוסקוב: רבותי, האחרונים שמגיע להם תודה ממני הם היועצים הפרלמנטריים שלי: אורון, טטיאנה ויורי היקרים שלי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכולם, וברכות לכם.

טלי פלוסקוב: ותחיו לחיים ארוכים עד מאה-עשרים.

טלי פלוסקוב: ואנחנו נמשיך להגיד לכם תודה ולדאוג לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שזה הניסוח הנכון – אנחנו אומרים תודה לניצולי השואה, ולא הם אומרים תודה לנו על התיקון המאוחר בחוק, אבל ודאי שיישר כוח לכל מי שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע – אוי, סליחה, סליחה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: צודקים, צודקים.

יולי יואל אדלשטיין: צודק סגן המזכירה.

יולי יואל אדלשטיין: יש שני דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – שרת הקליטה, השרה לקליטת העלייה – שרת העלייה והקליטה, יש לומר, בשונה מן הימים שלי – חברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: – – – לא זה על-פי בקשות דיבור – – –

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני יודע שכולם משום מה קצת קצרי רוח היום, אבל אני רוצה לומר לכם שהרגע הזה צריך להיות עבור כולנו רגע חשוב ומרגש, כי החוק הזה, שיש לי הזכות להיות אחד היוזמים שלו, הוא תיקון של עוול, שצריך היה לתקן אותו, וטוב שאנחנו מתקנים אותו.

דב חנין: העוול הזה פוגע ופגע בניצולי שואה, ולכן חשוב וראוי לתקן אותו.

יולי יואל אדלשטיין: – – – אבל זה – יש תקנון.

יולי יואל אדלשטיין: יש תקנון – – –

דב חנין: חברתי חברת הכנסת פלוסקוב הציגה רשימה ארוכה של אנשים שצריך להודות להם, אבל אני רוצה להוסיף אישה אחת שלא נזכרה ברשימה שלך, באופן טבעי, והיא את בעצמך.

דב חנין: אני ליוויתי את הפעילות ואת העבודה שלך הנמרצת כל כך והנחושה כל כך על החוק הזה.

דב חנין: ואת לא תיארת את כל הקשיים, הבעיות – חלקן טכניות, חלקן פורמליות, חלקן לפעמים פוליטיות, חלקן לפעמים כספיות – אבל באמת בעקשנות ובתבונה ובנמרצות את לא הרפית, ואני רוצה, באמת, בשם כולנו, כל יוזמי החוק, להודות לך על המאמץ הזה.

דב חנין: אני חושב שאת יכולה להיות גאה מאוד בחקיקה הזאת.

דב חנין: אני חושב שכולנו, אדוני היושב-ראש, יכולים להיות גאים בחוק הזה שנכנס לספר החוקים.

דב חנין: אני מאוד מקווה שבדרך הזאת אנחנו צעד אחר צעד נסתכל על כל המורכבויות האלה של שורדי השואה וניצולי השואה, ונתקדם צעד-צעד לתקן כל מיני עוולות שעוד נותרו וליקויים שנותרו.

דב חנין: נמצאת אתנו השרה סופה לנדבר, שמאוד מסורה לנושא ולוחמת לאורך שנים בנושא הזה.

דב חנין: בשיתוף פעולה בכנסת, אנחנו נצליח וניצור מצב שאותם ניצולים, אותם שורדים שחיים אתנו, יוכלו לחיות בכבוד את שנותיהם אתנו.

דב חנין: אנחנו מאחלים להם הרבה שנים.

דב חנין: מגיע להם מכולנו הכול, ואנחנו צריכים לעשות כדי שהם יקבלו.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי שרת העלייה והקליטה חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: תודה רבה לך, חבר הכנסת דב חנין.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, שרים, רבותי חברי הכנסת, אני צריכה להגיד שאני שמחה מאוד, ואני מתרגשת מאוד, אבל מתרגשת מאוד, לראות שהחוק על הרנטה, שעליו נלחמתי מתחילת הקדנציה, סוף-סוף עובר.

סופה לנדבר: אני זוכרת איך אני עמדתי כאן, מעל במת הכנסת, והאולם היה מלא בניצולי שואה.

סופה לנדבר: אני זוכרת איך עמדתי כאן, עם דמעות בעיניים מול ניצולי השואה, וביקשנו מחברי הכנסת לתמוך בחוק שלי.

סופה לנדבר: אז סיעת ישראל ביתנו הייתה באופוזיציה.

סופה לנדבר: היה חוק דומה ליואל רזבוזוב, ואנחנו דיברנו.

סופה לנדבר: ואני אמרתי, אדוני היושב-ראש, אמרתי שכולנו מחויבים לניצולי השואה, שהרנטה היא לא הכנסה.

סופה לנדבר: רנטה שהם קיבלו מגרמניה לא יכולה במדינת ישראל להיות הכנסה.

סופה לנדבר: פניתי לחברי הקואליציה, מהאופוזיציה, ואמרתי שהאנשים האלה עברו כל כך הרבה, שלא יכול להיות שבמדינת ישראל אנחנו ניקח ונהפוך את הרנטה להכנסה.

סופה לנדבר: למזלנו, כאשר נכנסנו לקואליציה, אנחנו, מפלגת ישראל ביתנו – אנחנו מרגישים שרק אחרי זה החוק הזה עובר.

סופה לנדבר: אנחנו נכנסנו לקואליציה, ואחד הדברים הראשונים שהכנסנו להסכם הקואליציוני היה הדרישה שלנו כלפי ניצולי השואה שהרנטה מגרמניה עוזרת להם, והרנטה מגרמניה מעכשיו והלאה לא תהיה הכנסה במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אסור למדינת ישראל להרוויח על ניצולי השואה, וטוב שכניסת ישראל ביתנו לממשלה תיקנה את העוול.

סופה לנדבר: אני צריכה להגיד שאני בכנסת מאז שנת 1996.

סופה לנדבר: בקדנציה הזאת ובכל הקדנציות, זה אחד המאבקים הרגשיים והאישיים שלי – עבור החוק הזה, כאן בכנסת ישראל.

סופה לנדבר: אני, אלמנתו של אוסקר לנדבר, ניצול שואה, היום מרגישה כאן תחושת הקלה וצדק שנעשה כלפי ניצולי שואה.

סופה לנדבר: ושוב, כמו שתמיד אמרתי, וביום השואה כאן מבימת הכנסת, אני פונה לניצולי שואה, לאלה שנמצאים כאן ולאלה שצופים בנו בטלוויזיה, בערוץ הזה, ואני אומרת לכם: תודה על מה שעשיתם למען מדינת ישראל.

סופה לנדבר: תודה, ניצולי השואה, על מה שעשיתם למעננו.

סופה לנדבר: ותזכרו, חברי הכנסת.

סופה לנדבר: תודה לחברי הכנסת שרשומים בחוק, שנלחמו עבור צדק חברתי, צדק כלפי האנשים האלה.

סופה לנדבר: ותזכרו תמיד: יום שעובר, לא חוזר.

סופה לנדבר: אם היינו מעבירים את זה לפני שנה וחצי, כמה ניצולי שואה, כמה ניצולי שואה היו נהנים מהחוק הזה.

סופה לנדבר: אבל היום אני אומרת: ניצולי השואה, תודה על מה שעשיתם.

סופה לנדבר: תודה על מה שעשיתם למען מדינת ישראל.

סופה לנדבר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרה סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: לחוק אין הסתייגויות – היו רק בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על שם החוק ועל כל סעיפיו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: תוכלו להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד סעיפים 3–1 – 74

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 74 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: בעד החוק – 70

יולי יואל אדלשטיין: נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 70, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016 – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף גם את קולו של חבר הכנסת חאג' יחיא לתומכים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, רצית לברך בשם כל היוזמים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, פרק התודות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, בשם היוזמים, חבר הכנסת איימן עודה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, ניצולי השואה הנמצאים באולם, אני ערבי.

איימן עודה: אני בדרך כלל לא מצביע על הזהות הלאומית בכל רגע, אבל דווקא מהמקום הזה חשוב לי לומר לכם שהייתי אחד היוזמים, כי אתם התמודדתם מול הדבר הקשה ביותר שידעה האנושות אי-פעם, דבר שאין לו אח ורע בכל ההיסטוריה.

איימן עודה: לכן אני רוצה להגיד לכם: מברוכ – לא על הכסף בעיקר, אלא על הגישה עצמה, שמגיע לכם כל הוקרה וכל טוב.

איימן עודה: אני אולי אף פעם לא אמרתי מילה טובה על אחד מהממשלה, אז זה הזמן להגיד לשר האוצר כחלון, לסגן שר האוצר, להגיד להם שאנחנו מעריכים – חברי דב חנין, צדק צדק תרדוף; בן-אדם שבכל מצב, בכל מקום, אני לומד ממך.

איימן עודה: טלי וכל היוזמים, תודה רבה לכם.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה, לכל היוזמים ולכל אלה שעסקו במלאכה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי חברת הכנסת קארין אלהרר ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו–2016, פ/2522/20; וכן מהצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, פ/3165/20.

נאזם בדר: כמו כן, חברי הכנסת שלהלן ביקשו להסיר את שמם מהצעות החוק האלה: חבר הכנסת איתן כבל ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור בחברה ממשלתית), התשע"ו–2016, פ/3158/20; חבר הכנסת מאיר כהן ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור בחברה ממשלתית), התשע"ו–2016, פ/3158/20; חברת הכנסת מיכל רוזין ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור בחברה ממשלתית), התשע"ו–2016, פ/3158/20; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ביקשה להסיר את שמה מהצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – חובת סינון אתרים פוגעניים), התשע"ו–2016, פ/2522/20.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים ביום שלישי, ל' בתשרי התשע"ז, 1 בנובמבר 2016, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.