ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 156, 2016-09-19 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ז באלול התשע"ו, 19 בספטמבר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת בפגרה, על-פי דרישה של חברי הכנסת שהעלו כמה נושאים לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, אנחנו עוד הפעם בגל עכור של אלימות ופיגועים; אז אני מכאן שולח איחולי החלמה מהירה, בשם הכנסת, לכל הפצועים, וודאי במיוחד לאנשי כוחות הביטחון, שנאבקים אפילו על חייהם ברגעים אלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי על-פי סעיף 96(ה)(1) לתקנון הכנסת, עם מינויו של חבר הכנסת מיכאל אורן לסגן שר ביום כ"ח בתמוז התשע"ו, 3 באוגוסט 2016, נמחק שמו מהצעות חוק שהיה שותף להן עם מציעים אחרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם, כי חבר הכנסת דוד ביטן ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון – הצבת דגל באירוע ציבורי), התשע"ו–2016, שמספרה פ/3323/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחו הודעות שר החינוך על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב פרי, ענת ברקו ואלי אלאלוף בנושא: הסדרת מעמדם של הפוסט-דוקטורנטים ועצירת בריחת המוחות מישראל; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת תמר זנדברג, עבד אל חכים חאג' יחיא, מיקי רוזנטל, יפעת שאשא ביטון ועודד פורר בנושא: אלפי מורים/ות שעברו ל"אופק חדש" לא מקבלים/ות את הפנסיה המעודכנת כי אין נוסחה לחישוב; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איל בן ראובן ואכרם חסון בנושא: עתיד בית-הספר התיכון רבין בקריית-ים; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מנואל טרכטנברג, דב חנין ואכרם חסון בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: היעדר טיפול במקרי מוות במערכת החינוך – המקרה של א"א ז"ל; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, מסעוד גנאים, איילת נחמיאס ורבין, עליזה לביא ויגאל גואטה בנושא: דוח הרשות הארצית למדידה והערכה של משרד החינוך קובע כי חלה עלייה חדה במקרי האלימות וצריכת האלכוהול; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת זוהיר בהלול, איימן עודה, עליזה לביא ועיסאווי פריג' בנושא: השביתה המתמשכת של בתי-הספר הנוצריים מתחילת שנת הלימודים.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונחו על שולחן הכנסת ההסכמים האלה: הסכם בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה של קולומביה בדבר שיתוף פעולה דו-צדדי במחקר ופיתוח תעשייתי; הסכם בין מדינת ישראל לבין הפדרציה הרוסית בדבר ביטחון סוציאלי; הסכם בדבר שיתוף פעולה בענייני תיירות בין מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של אתיופיה; פרוטוקול לתיקון ההסכם בין מדינת ישראל לבין ממשלת האזור המינהלי המיוחד הונג-קונג של הרפובליקה העממית של סין בדבר שירותי אוויר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: ביזוי השבת ופגיעה בחיילים ובאזרחים סביב משבר הרכבת

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הראשון: ביזוי השבת ופגיעה בחיילים ובאזרחים סביב משבר הרכבת – הצעות לסדר-היום מס' 4644 ו-4645 של חברי הכנסת זהבה גלאון ויואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייבת להודות שטוב להיפגש.

זהבה גלאון: מרגש להיפגש אחרי תקופה ארוכה שבה ניהלנו מאבקים מחוץ לכנסת.

זהבה גלאון: אני קצת מרגישה, אני חייבת לומר, אדוני היושב-ראש, שאנחנו עוסקים, משהו, כמו שאימא שלי הייתה אומרת – ביידיש זה נשמע יותר טוב – באטריות קרות, כי משבר הרכבת שבגינו האופוזיציה ביקשה לכנס את הכנסת היה לפני כשבועיים היה דרמטי.

זהבה גלאון: הייתה כאן החלטת ממשלה מופקרת, בעיני, חסרת אחריות, להפסיק את העבודות ובעצם לגרום – אני יודעת מה?

זהבה גלאון: – למאות-אלפי אנשים לעמוד בפקקים, בעומס, להמתין לאוטובוסים.

זהבה גלאון: חשבנו שהיה נכון לדון על זה בזמן אמת.

זהבה גלאון: בשביל זה יש כנסת – כנסת צריכה להתכנס בזמן אמת.

זהבה גלאון: חברי אילן גילאון, שנכנס, ביקש יחד עם חברי הכנסת מהאופוזיציה ליזום לכנס את הכנסת.

זהבה גלאון: היום זה נראה קצת רחוק-משהו.

זהבה גלאון: הייתה נדרשת, לצערי, התערבות של בג"ץ כדי להורות – שלראש הממשלה לא הייתה סמכות להפסיק את העבודות.

זהבה גלאון: כשאני אומרת שלראש הממשלה לא הייתה סמכות, אני באמת תוהה, ואני מקווה שנשמע הסבר מנציגי הממשלה או מהשר יריב לוין, שאני מבינה שאמור לעלות: מי נתן את ההוראה?

זהבה גלאון: אתם יודעים מה?

זהבה גלאון: אני מודה שאני לא יודעת.

זהבה גלאון: עד שבג"ץ קבע את מה שהוא קבע, חשבתי שראש הממשלה נתן את ההוראה; שראש הממשלה מרשה לעצמו לפעול באותו שיכרון כוח – הכול מותר: אפשר לצלצל למנכ"ל הרכבת חמש דקות לפני כניסת השבת להורות לו על הפסקת העבודה.

זהבה גלאון: במאמר מוסגר אני חייבת לומר שאני גם לא מבינה את מנכ"ל הרכבת.

זהבה גלאון: אתה מנכ"ל של חברה ממשלתית-ציבורית.

זהבה גלאון: אתה לא צריך להגיד: איפה המסמכים?

זהבה גלאון: איפה ההחלטה?

זהבה גלאון: מי שינה את ההחלטות שראש הממשלה נתניהו קבע, בהיותו שר הכלכלה בנובמבר 2015, שיש היתר במקרים של פיקוח נפש?

זהבה גלאון: ולפיקוח נפש, צריך לומר, יש הגדרה רחבה.

זהבה גלאון: היא לא מתייחסת – רגע – רק לאותה דקה שקורה משהו.

זהבה גלאון: פיקוח נפש זה גם כשהמשטרה מגבה את הרכבת ואומרת שיש צורך לעשות עבודות בנייה, עבודות בטיחות.

זהבה גלאון: גם זה נכלל בהגדרה הרחבה של פיקוח נפש.

זהבה גלאון: ואיך אני יודעת את זה?

זהבה גלאון: כי ראש הממשלה בנימין נתניהו – – –

משה גפני: כי היום עושים עבודות עם פיקוח נפש.

זהבה גלאון: כי זה דבילי.

משה גפני: היום עושים עבודות עם פיקוח נפש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני.

זהבה גלאון: זה דבילי, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: היה צריך לעשות את זה בשבת.

זהבה גלאון: איך אני יודעת, אדוני חבר הכנסת גפני?

משה גפני: – – –

זהבה גלאון: כי ראש הממשלה נתניהו, בנובמבר 2015 היה גם שר הכלכלה – היו לו הרבה תיקים, גם היום יש לו הרבה תיקים – והוא חתם על ההיתר שמאפשר עבודות בשל פיקוח נפש בשבת.

זהבה גלאון: מה השתנה עד 18:55, כשמנכ"ל הרכבת קיבל הודעה שהוא צריך להפסיק לעבוד?

זהבה גלאון: מה השתנה?

זהבה גלאון: מי נתן את ההוראה?

זהבה גלאון: אני מודה שנדה

זהבה גלאון: מתי איך המערכת הממשלתית הזאת מתנהלת.

זהבה גלאון: אני הבנתי לתומי שמשרד ראש הממשלה, בסמכותו של ראש הממשלה, נתן את ההוראה, ואז קראתי כמה ראיונות ושמעתי כמה ראיונות עם שר הרווחה חיים כץ, שמופקד גם על מתן היתרי עבודה בשבת.

זהבה גלאון: פתחתי ביום שישי שעבר את העיתון – אני חושבת שזה היה שישי שעבר או לפני שבועיים; כבר השתבש לי מניין הימים – – –

משה גפני: איזה עיתון פתחת?

משה גפני: "יתד נאמן"?

משה גפני: איזה עיתון פתחת?

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: האמת ש"יתד נאמן" לא מגיע אלי למפתן הדלת.

זהבה גלאון: זאת בעיה.

משה גפני: צריך לפתור את הבעיה הזאת.

זהבה גלאון: אם תדאג לי לזה, תפתור את זה.

משה גפני: חשבתי שרק להתנחלויות לא מגיעים עיתונים.

משה גפני: גם לפתח-תקווה לא מגיעים?

זהבה גלאון: אז מתברר ש"יתד נאמן" לא על מפתן הדלת שלי, אדוני.

זהבה גלאון: לדעתי, זה מחדל שצריך להיות מתוקן.

זהבה גלאון: פתחתי את עיתון "ידיעות אחרונות" ואני קוראת ריאיון עם השר חיים כץ אצל יובל קרני.

זהבה גלאון: הוא לא הזכיר במילה וחצי מילה שהוא נתן את ההוראה.

זהבה גלאון: ואז, באותו יום, הוא היה שר מאוד עסוק, ושמעתי אותו מתראיין ברשת ב' אצל צ'יקו מנשה.

זהבה גלאון: הוא לא הזכיר במילה וחצי מילה.

זהבה גלאון: אבל כיוון שאני צורכת חדשות פתחתי את ערוץ 2 – זה היה בשבת או ביום שישי – – –

משה גפני: לא, לא.

זהבה גלאון: סליחה, אדוני, סליחה.

זהבה גלאון: אל תקשיב, אדוני.

זהבה גלאון: אני פונה לאגף הזה.

משה גפני: מוצאי-שבת בבוקר.

זהבה גלאון: ביום שישי לפנות ערב אני פותחת ערוץ 2 ואני רואה ריאיון של רינה מצליח עם השר חיים כץ, ואני לא מאמינה למשמע אוזני.

זהבה גלאון: בריאיון הזה אומר השר חיים כץ: אני נתתי את ההוראה.

זהבה גלאון: הוא אמר מין אמירה פתלתלה כזאת, מפותלת.

זהבה גלאון: ואני אומרת: רגע, שמעתי אותך וקראתי אותך ובכלל לבג"ץ לא אמרתם שזה השר חיים כץ שנתן את ההוראה.

זהבה גלאון: אז אחת מן השתיים: זה שגרמתם לאלפי אנשים – אני מדברת על הממשלה – לעמוד בנסיבות האלה בעומסים בגוש-דן באותו יום ראשון – סיעת מרצ נסעה לצפון באותו יום להזדהות עם אנשי הצפון, אחרי שהממשלה החליטה להוציא מהתקציב 20 מיליארד שקלים שנועדו לצפון.

זהבה גלאון: אנחנו היינו בדרך לצפון, ואנחנו רואים את העומסים ואת הפקקים, כי מישהו נתן את ההוראה והחליט לעצור.

זהבה גלאון: אז אני שואלת מי נתן את ההוראה, כי יומיים קודם הפרקליטות הגישה תשובה לבג"ץ, בעקבות העתירה שלנו, של מרצ, לבטל את ההחלטה השערורייתית להפסיק את העבודות.

זהבה גלאון: הפרקליטות, באיזה – הייתי אומרת – מסמך מביש, מביש, שאומר שההודעה – או הדיון לא רלוונטי כי העבודות הסתיימו – ואני מצטטת חופשי מזיכרון – ובכלל מדובר בדיון תיאורטי, לא רלוונטי.

זהבה גלאון: פרקליטות, שבמקום לתת תגובה נוקבת לגבי ההודעה של ראש הממשלה נותנת מין תגובה פתלתלה כזאת.

זהבה גלאון: בית-המשפט לא השתכנע מתשובת הפרקליטות, ממש לא.

זהבה גלאון: נקבע דיון ל-8 בנובמבר, אבל אני שואלת למה בתשובת הפרקליטות, שהיא תשובת המדינה, לא נאמר שהשר חיים כץ נתן את ההוראה.

זהבה גלאון: אני שואלת, חבר הכנסת גפני, אתה חבר כנסת ותיק, אתה – – –

משה גפני: אני שואל אם מרצ תיסע גם היום לצפון.

זהבה גלאון: אני שואלת – רגע, זה עוד לא אומר שאתה – – –

משה גפני: גם היום תיסעו לצפון?

זהבה גלאון: זה עוד לא אומר שאתה עונה.

משה גפני: אין תחבורה משם, אין רכבות.

זהבה גלאון: אדוני, היום אני לא נוסעת לצפון כי יש לי הרגשה – –

משה גפני: לא, אבל ביום ראשון הבא תיסעי?

זהבה גלאון: – – שמישהו איבד את הצפון פה.

משה גפני: לא, אבל ביום ראשון הבא תיסעי?

זהבה גלאון: ומי שאיבד את הצפון – – –

אורן אסף חזן: גפני, חשבת על זה לבד, על המשפט הזה?

זהבה גלאון: חבר הכנסת גפני, מי שאיבדה את הצפון זו הממשלה שאתם שותפים בה, שבגלל מריבות פוליטיות פנימיות בין ראש הממשלה לשר כץ, ובגלל הלחץ שאתם, חבר הכנסת גפני, הפעלתם על ראש הממשלה, תוך ניצול הכוח הפוליטי שלכם, בגלל זה ראינו את ראש הממשלה נכנע, לחיץ, סחיט, כמו שהוא יודע.

זהבה גלאון: ישר הוא נבהל ונתן את ההוראה.

זהבה גלאון: רגע.

זהבה גלאון: לא, רגע, הוא נתן את ההוראה, חבר הכנסת גפני?

זהבה גלאון: מי נתן את ההוראה?

זהבה גלאון: ג'יבלי?

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

אמיר אוחנה: אתם הגשתם בג"ץ, אנחנו הגשנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יואל חסון, בעל הצעה זהה לסדר-היום.

משה גפני: אני מבקש לדעת אם מרצ תיסע לצפון גם השבוע.

משה גפני: אין תחבורה, יש פיקוח נפש.

יולי יואל אדלשטיין: מטעמי ביטחון אנחנו לא נפרט את כל המסמכים.

משה גפני: המשטרה נתנה אישור?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

משה גפני: מי נתן את ההוראה לעצור את העבודות של הרכבת?

משה גפני: מי נתן הוראה?

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

קריאה: – – –

משה גפני: השבוע, השבוע צריך לנסוע גם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת חסון רוצה לומר את דברו.

קריאה: – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התכנסנו כאן כדי לדבר על שערוריית הרכבת, אבל עושה רושם שמאז היציאה לפגרה קצב האירועים המטורפים רק מכפיל את עצמו.

יואל חסון: עוד זה מדבר וזה בא.

יואל חסון: גל הטרור, שאף פעם לא באמת מוגר, צובר תאוצה ומשתולל, ושוב אני מוצא את עצמי מדבר במליאה אבל הלב אל החדשות ואל העדכונים.

יואל חסון: אבל יחד עם זאת אני גם עוקב, אדוני היושב-ראש, אחרי אסמאעיל הניה, מביתו, אחרי שספרנו כולנו כבר פעמיים 48 ימים, לא שעות, כי שר הביטחון הבטיח שהוא יהיה גיבור-על של הטרור, ויהיה חזק חזק, אבל בינתיים הוא חלש חלש במלחמה בטרור ובמלחמה על הביטחון של תושבי ישראל, והוא חזק חזק במתקפת הזעם שלו על הדמוקרטיה, על "גלי צה"ל", על הרמטכ"ל ועל ערכי צה"ל.

יואל חסון: אחרי שלושה חודשים של כהונתו של שר הביטחון הנוכחי אפשר לבשר לאזרחי ישראל שבכל מה שאינו קשור לביטחון, יש לנו ביטחון ויש לנו ראש ממשלה.

יואל חסון: בכל מה שקשור לתפיסת הביטחון של מדינת ישראל, אין לנו ראש ממשלה ואין לנו שר ביטחון, אין הגנה אמיתית על אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: מתקפת הטרור שעוברים אזרחי ישראל אינה מעניינת את הממשלה הזאת באמת.

יואל חסון: מה שמעניין אותה באמת הוא ההישרדות.

יואל חסון: האירוע ההזוי – ההזוי, חברי חברי הכנסת – שבו מאות-אלפי אזרחים ישראלים מצאו עצמם שבויים בגחמות של ראש ממשלה שלא די בכך שאינו גיבור, אלא הוא גם אינו יודע לכבוש את יצרו, הוא אירוע שצריך להדליק נורת אזהרה לכולנו – גם לך, אדוני היושב-ראש, כחבר מפלגתו.

יואל חסון: עודף כוח שמשולב בהיעדר בושה לא רק תוקע רכבת על הפסים אלא גם מוביל למבוי סתום בשאלות הגדולות שעומדות לפתחה של מדינת ישראל.

יואל חסון: התבוננתי במעשי הממשלה הזאת מאז יצאנו לפגרה, ומתבססת בי התחושה שכל מה שנותר פה הוא כוח שלא ניתן למתן.

יואל חסון: הרי הכול כבר עובד על אוטומט; מכונות התעמולה יודעות כבר להכחיש את מה שאינו זקוק להכחשה, בעיניים עצומות, להלל את המנהיג ואת ההנהגה גם כשהוא ישן, ואפילו כשהוא נושם.

יואל חסון: הכוח מפוזר בצורה שווה והרסנית בין כל חברי הכנסת של הקואליציה, שכולם רוצים להגיע למושב הבא חזקים יותר ומוערכים יותר על-ידי המנהיג, שהרי הוא העיקר, ולא מעשיו.

יואל חסון: מה יעשו עם הכוח הזה?

יואל חסון: זו כבר שאלה מרחיקת לכת.

יואל חסון: חברי, אחרי שנפרדנו מהאג'נדות, מהמטרות ומהחזון, נותרנו כשכל מה שיש סביב שולחן הממשלה הוא כוח להשחית, כוח להסית וכוח לייאש.

יואל חסון: נראה כאילו עברו יובלות מאז, אבל רק לפני כמה שבועות, במוצאי-שבת, וביום ראשון בבוקר, השר לוין, עצרו הרכבות כי בין הלשכות של ראש ממשלה ושר בממשלה החליטו להעביר משחן של כוח, כוח להשחית, לבדוק את קצה הגבול של היכולת על חשבונם של הישראלים.

יואל חסון: אזרחי ישראל, אימהות ואבות, נאלצו לקחת חופש מהעבודה על חשבונם.

יואל חסון: הרי זה לא שמישהו באמת, אדוני היושב-ראש, צפה את הבעיה, ולדוגמה יצר תיאום כלשהו עם ההסתדרות כדי למצוא פתרונות ולמנוע מאנשים לצאת לעבודה באותו יום, או להגדיר את היום הזה כיום חופש.

יואל חסון: אף אחד שם לא התגייס ועבד כדי לסייע לאזרחים.

יואל חסון: זה לא עניין אף אחד.

יואל חסון: ואני שואל: מאיפה הגיעה אותה חוצפה שלא לחפש אפילו את הפתרונים לאזרחי ישראל?

יואל חסון: משום שלממשלה הזאת – לממשלה הזאת בימים האלה יש כוח לעשות כל מה שהיא רוצה, אבל לא למצוא פתרונות.

יואל חסון: פתרונות זה כבר מורכב.

יואל חסון: כי אפשר, הרי – למה למצוא פתרונות?

יואל חסון: אפשר להאשים את התקשורת, אפשר להאשים את השכונה הקשה שאנחנו יושבים בה, את הרוב הקואליציוני, את השמאל, את המרכז, את שניהם, אפשר גם את אובמה ואת כל העולם.

יואל חסון: עשרות שעות ישב ראש הממשלה שלנו עם התקשורת, לתדריכים על כמה הוא טוב וכמה הסיקור הוא עקום.

יואל חסון: עשרות שעות של אוויר חם, כי הרי אין לממשלה הזאת שום הישג להציע, וגם כנראה לא יהיה שום דבר, אבל את מספר השעות שהושקעו בפתירת משבר הרכבת – את זה כנראה אפשר לספור על יד אחת.

יואל חסון: אני אגלה לכם, אזרחי ישראל, סוד של פוליטיקאים: משבר הרכבת נפתר לא כי הוא דרש מנהיגות, אלא כי הוא לא דרש מנהיגות.

יואל חסון: המשברים המלווים את חיינו הם אלה שדורשים מנהיגות.

יואל חסון: יושב ראש ממשלה ומתדרך את עצמו עד אפיסת כוחות, אבל מתחמק משאלה הרת גורל, גדולה: לאן נוסעת הרכבת של ישראל?

יואל חסון: האם בסופן של האסטרטגיות הפנימיות והדיונים במזכירות הליכוד נמצא את עצמנו מבצעים תיקונים עבור רכבת משודרגת שתפעל במדינה דו-לאומית; במדינה דו-לאומית שאנחנו עומדים לפתחה, ובכנסת ראשונה שבה יהיו 40 חברי כנסת מהרשימה המשותפת הפלסטינית המאוחדת, ובכנסת אחריה – 60.

יואל חסון: והרכבת המקרטעת, ששמה מנהיגות ישראל, נוסעת, והתחנה הבאה היא פגישה אצל נשיא ארצות-הברית ברק אובמה.

יואל חסון: כן, זה אותו נשיא שירקנו בפניו, ביישנו אותו בקונגרס שלו ואחר כך גם גמלנו רעה לרפובליקנים שעזרו לנו על-ידי יצירת מכתב, ביוזמתו של נתניהו – כן, מכתב שנועד לבטל כל אפשרות של גיוס הקונגרס לתוספת תקציבית או לתמיכה בישראל.

יואל חסון: הציבור הרי לא בקי באמת בפרטים, ואפשר להגיד לו שוב ושוב שזה הסיוע הכי גדול, וכנראה יכתבו את זה בפונטים גדולים, כותרות גדולות, ויגרמו להאמין שזה באמת ההסכם הטוב ביותר.

יואל חסון: אין שקר גדול מזה.

יואל חסון: אבל איזו ישראל ייצג ראש הממשלה בפני נשיא ארצות-הברית?

יואל חסון: האם זאת שהרוב המתון בה אינו רוצה מדינה דו-לאומית, אינו מעוניין או מתעניין בהבדל בין הבנייה מחוץ לגושים לבין הגושים עצמם, כי הוא סומך על ההנהגה שתדע להבדיל בין התנחלות, התנהלות ועיקר?

יואל חסון: או שאולי הוא מייצג את הקרון המשיחי, שהשתלט על הממשלה הזאת, שמונהג על-ידי 25 חברי כנסת שנסחטים על-ידי מיעוט מתנחלי ומשיחי, שמנסה להלבין מאחזים כדי לזכות במקום הראשון בפריימריז, כי זה מה שחשוב?

יואל חסון: ועמונה, אדוני ראש הממשלה – אני מנצל את ההזדמנות, אדוני יושב-ראש הכנסת, ואני פונה גם אליך, כי גם אתה חתמת על המסמך הזה, על תמיכה בחוק שאינו חוקתי, שנועד להלבין ישן מפני מאחז – היא תהיה בתוך חזון שתי המדינות שעליו ידבר נתניהו עם אובמה?

יואל חסון: עמונה תהיה שם?

יואל חסון: שתי מדינות לשני עמים, שנתניהו מדקלם ככרטיס כניסה להיכל הלגיטימיות של הקהילה הבין-לאומית כאילו לא מדובר בחזון לישראל יהודית ודמוקרטית אלא רק בחזון למדינה לפלסטינים?

יואל חסון: איפה אנחנו רואים את זה מבוטא בתקציב או בא לידי ביטוי בעשייה של הממשלה הזאת?

יואל חסון: שום דבר.

יואל חסון: הכול דיבורים באנגלית, ובעברית מדברים אחרת.

יואל חסון: פעם אמרנו את זה על אנשים אחרים.

יואל חסון: אני כבר יודע איך ראש הממשלה ינאם נאום מדהים באו"ם, באנגלית מצוחצחת.

יואל חסון: אזרחי ישראל, אלה שבגדתם בהם והעמדתם אותם שעות וימים ברכבת, יהיו גאים בראש הממשלה.

יואל חסון: הם צריכים להיות גאים בראש הממשלה, שמייצג את המדינה, אבל הם יהיו גאים בראש ממשלה; הם לא יהיו גאים בנתניהו, כי הם יודעים מה הוא עושה להם.

יואל חסון: אזרחי ישראל שצופים בזה גם תקועים באמצע: יושב לו הזקן שקבע תור חשוב, ואחרי שהמתין חצי שנה נאלץ לנסוע לרופאה המומחית ההיא בשלושה אוטובוסים, אחרי שהשביתו לו את הרכבת היחידה שהגיעה לשם.

יואל חסון: ואתם מנצלים את העובדה שאחרי כל כך הרבה שנים המצב שבו הוא סומך על הנהגת מדינת ישראל הוא ברירת המחדל, ולכן הוא לא יבדוק, ואין סיבה שהוא יבדוק.

יואל חסון: אין סיבה שהוא יבדוק מה היה סכום הסיוע הקודם, כי הוא צריך להאמין לממשלה שלו; מה סוכם עם השר כץ; האם איראן היא באמת סכנה קיומית, והאם אתם באמת מונעים בכל מחיר מדינה דו-לאומית.

יואל חסון: אתם מעצבים וצובעים את המדינה הזאת ואת התעמולה בגוונים שנוחים לכם, וכשזה לא מצליח לכם, אתם מחליטים לקרוא לסדר את התקשורת ולהאשים את כולם ובעיקר לא לקחת אחריות.

יואל חסון: לא אהיה שלם עם עצמי, אדוני – אני מסיים, משפט אחרון – אם לא אתייחס כאן גם לעננת החקירות נגד ראש הממשלה.

יואל חסון: קודם כול, בואו ניפרד מהסמנטיקה.

יואל חסון: זו לא בדיקה, זו חקירה.

יואל חסון: עזבנו את סיום המושב עם תחושה שהנה עוד רגע ייחשף הכול והשמש תשזוף את האמת והצדק ייראה, אבל מאז, לא רק שהשמש אינה מאירה את האמת, אלא עננה כבדה של מסמוס עולה מההתבוננות על התנהלות היועץ המשפטי לממשלה.

יואל חסון: אני לא בקי ברזי החקירה ואני לא יודע מה יש שם, אבל אני יודע שהיא חייבת לעבור את מבחן השקיפות.

יואל חסון: דין אחד לנתניהו ודין אחר לראש עיר בישראל ולאזרחי מדינת ישראל?

יואל חסון: הרי אם זה היה הפוך, הכול היה אחרת.

יואל חסון: ואני אפילו לא צריך להביא דוגמאות, כי זה היה הפוך והכול היה אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יסיים.

יואל חסון: צדק, אדוני – אני מסיים – צדק, אדוני, צריך לא רק להיעשות אלא גם להיראות.

יואל חסון: ובמשימה הזאת, עושה רושם שמאחורי גבנו, מאחורי מסך העשן הגדול המתחלף, שפעם הוא הסיוע מארצות-הברית ופעם הוא משבר הרכבת ויש ימים שהוא סתם בהלת הסלמונלה כאילו היא עצמה איראן, נרקמת, אדוני היושב-ראש, סגירת תיק.

יואל חסון: כולם מדברים על תפירת תיק, אבל גם סגירת תיק צריך לדעת לתפור.

יואל חסון: וגם פה אתם מפרים את האמון הבסיסי של האזרח הפשוט, שאינו צריך לרדת לעומקן של עובדות אלא סומך על רשויות החוק שיעשו את שלהן – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יואל חסון: – – רק שגם כאן הן מזוהמות ומנוצלות.

יואל חסון: אני מסיים, אדוני.

יואל חסון: דיברתי מעל דוכן המליאה הזה על היועץ המשפחתי לשעבר וינשטיין.

יואל חסון: מסתבר שיש לו יורש והוא הרבה יותר שקט ויעיל.

יואל חסון: כך הם פני הדברים עד שלא יוכח אחרת.

יואל חסון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: ההתנהלות הפוליטית של הממשלה והעומד בראשה הביאה לפגיעה קשה ברבבות חיילים ואזרחים

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה הבאה: ההתנהלות הפוליטית של הממשלה והעומד בראשה הביאה לפגיעה קשה ברבבות חיילים ואזרחים, הצעות מס' 4646 ו-4647 של חברי הכנסת יעל גרמן ואילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברות הכנסת, ביום שישי לפנות ערב, ממש לפני כניסת השבת, התקשרו מלשכת ראש הממשלה ומטעמו והודיעו בחוסר סמכות למנכ"ל הרכבת שלא לבצע את עבודות התשתית והתחזוקה שהיו מיועדות לאותו סוף שבוע.

יעל גרמן: זאת, בניגוד גמור להיתר לעבודה בשבת שניתן לרכבת ב-16 באוגוסט, התקף, דרך אגב, לכל אורך חודש ספטמבר.

יעל גרמן: ההנחיה חסרת הסמכות וחסרת האחריות של ראש הממשלה אילצה, למעשה, את הרכבת להשבית את קו תל-אביב–חיפה, והביאה לכאוס התחבורתי שבמסגרתו 200,000 איש, חיילות וחיילים, נאלצו לחפש דרכי תחבורה אחרות ומצאו את עצמם שעות על הכבישים.

יעל גרמן: זוהי התנהגות אופיינית לראש ממשלה, שמתנהג מזה זמן רב כקיסר וחושב שהמדינה זה הוא.

יעל גרמן: L'Etat, c'est moi, אמר לואי ה-14, והוא אכן החזיק בידיו את הסמכויות של כל הממלכה הצרפתית.

יעל גרמן: התנהגות חסרת אחריות ציבורית זו נבעה למעשה מסכסוך פוליטי עם השר ישראל כץ.

יעל גרמן: זו הייתה בחישה קטנונית ומכוערת של פוליטיקה קטנה העוסקת בעצמה ולא במדינה.

יעל גרמן: נתניהו הגדיל לעשות כאשר ניסה להטיל את האשמה על ישראל כץ, האשמה בקטסטרופה התחבורתית.

יעל גרמן: הוא רק לא טרח להזכיר שבכל שבת עובדים קרוב ל-18,000 עובדות ועובדים בהיתר כשר לחלוטין.

יעל גרמן: מרביתם, דרך אגב, יהודים.

יעל גרמן: והם עובדים במקומות עבודה שקיבלו היתר לעבודה בשבת.

יעל גרמן: ברשימת הארגונים שיש להם היתר קבוע להעסקת עובדים בשבת יש מאות עסקים ציבוריים ופרטיים, עסקים שמעסיקים, כאמור, 18,000 עובדות ועובדים.

יעל גרמן: בהצצה חטופה ברשימה שמתפרסמת באתר משרד הכלכלה מצאתי את הטלוויזיה החינוכית, משרד הפנים, עיריות שונות, המכון למורשת בן-גוריון, מפעלים חיוניים כמו בתי-חולים, חברות דלק, חברות תחזוקה, חברות תקשורת, חברות תרופות.

יעל גרמן: אבל מצאתי גם חברות כמו "פניציה", "נספרסו", "תעשיות אבן וסיד", "כהן שאול ובניו" – לא יודעת מה זה, "רותם אמפרט", "זהר דליה" – לא מכירה, תעשיות פלסטיק ועוד ועוד.

יעל גרמן: מפעלים אלו פועלים שנים בלי שהחרדים יוצרים שום משבר קואליציוני, והם פועלים כך מתוך הבנה שיש לקיים שירותים רבים הנחוצים לציבור גם בשבת.

משה גפני: ממש לא נכון.

משה גפני: כל המפעלים שאמרת עכשיו, אני מבין את העבודה שלהם בשבת?

משה גפני: שהעובדים הם כמו עבדים?

יעל גרמן: תקשיב לי, עכשיו תקשיב לי.

משה גפני: אני מסכים לזה?

משה גפני: מה – – –

יעל גרמן: תקשיב.

יעל גרמן: ולכן, הניסיון להלביש את המשבר על השבת הוא ניסיון ציני של ראש הממשלה, שהשתמש בחרדים כשעיר לעזאזל במקרה זה, כהסחה מהמניע האמיתי למשבר.

יעל גרמן: התנהלות פוליטית קטנונית וחסרת אחריות ציבורית.

יעל גרמן: נקמנות מכוערת כלפי מי שלדעתו של ראש הממשלה ניסה לעשות לו פוטש.

יעל גרמן: ואין זו הפעם הראשונה שראש הממשלה חושב שמישהו מנסה לעשות לו פוטש.

יעל גרמן: אבל הציבור לא מטומטם.

יעל גרמן: הוא לא קנה את ניסיון ההסתה – בתי"ו ובטי"ת.

יעל גרמן: הציבור הבין ומבין שטובת הציבור לא באמת מעניינת את ראש הממשלה ולא היא שעמדה מול עיניו כשנתן את ההוראה הבלתי-חוקית שהפקירה 200,000 איש בפקקים של שעות.

יעל גרמן: זה לא אומר שאין בעיה בשמירת השבת כפי שהיא היום.

יעל גרמן: סוגיית השבת היא סוגיה חברתית, תרבותית ופוליטית, והיא מלווה אותנו למעשה מאז קום המדינה.

יעל גרמן: הרצון לשמור על צביונה של השבת מחד גיסא ועל חופש הבחירה והתנועה מאידך גיסא, ההכרה שיש לשמור הן על חופש הדת והן על חופש מדת מעמידה בפני החברה שלנו אתגר לא פשוט.

יעל גרמן: אני מאמינה שניתן לכבד את השבת וניתן לכבד את שומרי השבת, ויחד עם זאת לאפשר חופש בחירה וחופש תנועה, בבחינת "חיה ותן לחיות".

יעל גרמן: הצעת החוק שלנו לתחבורה ציבורית מצומצמת בשבת, למעשה מביאה זאת לידי ביטוי.

יעל גרמן: מצד אחד, אנחנו מבקשים לאפשר לאותן אוכלוסיות שאין להן רכב פרטי ולא יכולות להגיע, לא לים ולא לפארק בשבת – אנחנו מבקשים לאפשר להן את התנועה, לאפשר להן ליהנות בשבת ממקומות הפנאי והבילוי.

יעל גרמן: מצד שני, אנחנו מגבילים את התחבורה, הן מבחינת התכיפות והן מבחינת הזמנים; אנחנו מגבילים אותה למיניבוסים – ואם צריך יהיה, אפשר להגביל אותה אפילו למוניות – ומבקשים להוציאה מכל מקום שבו נמצאת אוכלוסייה דתית, מהשכונות הדתיות, והיא גם לא תעבור ליד בתי-הכנסת הראשיים.

יעל גרמן: גם ההצעה של פרופסור טרכטנברג, של מיקי זוהר, של חברי אלעזר שטרן ושל רחל עזריה, גם ההצעה הזאת, הצעה שנועדה למעשה לקבוע את צביונה של השבת במדינה שלנו, גם היא מבקשת להכיר ולתת ביטוי מידתי למעמדה של השבת מחד גיסא, ומאידך גיסא לאפשרות של כל ישראלי ליהנות מיום המנוחה היחיד שיש לו, בהתאם לאורח חייו ואמונתו.

יעל גרמן: זה לא בלתי אפשרי, זה בהחלט אפשרי.

יעל גרמן: אבל בין הבעיה הזאת לבין המשבר שהיה באותה שבת, משבר רכבת ישראל, אין קשר.

יעל גרמן: הניסיון של נתניהו לגרור את סוגיית השבת למריבות הפוליטיות הקטנוניות שלו הוא עוד ביטוי לניהול הציני של המדינה, לדרך קבלת ההחלטות שלו, החלטות שמונעות מאינטרסים אישיים של הישרדות פוליטית והתעלמות מטובת הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: אני מקווה שנסת

אילן גילאון: פק בפחות, כי העיקרון הוא ברור.

אילן גילאון: האמת, אדוני היושב-ראש, יש קצת הרגשה של אטריות קרות, מה שנקרא, אבל למזלנו, אנחנו נמצאים במציאות – סיפור אחד מקפל בתוכו את קודמו ואת קודמו של קודמו ואת קודמו של קודמו של קודמו של קודמו.

אילן גילאון: ואני, לפני פתיחת הדברים, רוצה מכאן רק לאחל החלמה מהירה לשוטר ולשוטרת שנפצעו הבוקר בפיגוע הדקירה, וזה קשור לכל העניין, בעצם, כי ככל שמשבר הרכבת – זה לא משבר הרכבת, אדוני, זה לא קשור לרכבת, וזה לא קשור לשבת, וחבר הכנסת גפני בכלל לא מבין שהוא לא שייך לסיפור הזה – זה קשור להחפצה שעושה כאן ראש המערכת, ראש הממשלה, במדינה שלו, באזרחים שלו, בחברי הכנסת שלו, בדמוקרטיה שלו ובכל מקום אחר.

אילן גילאון: היה סרט, אדוני, שנקרא "לכשכש בכלב".

אילן גילאון: שם ממציאים איזה סכסוך – נשיא ארצות-הברית ממציא איזה סכסוך – עם בוסניה – ואני מקווה שלא יבואו לאף אחד רעיונות לתקוף את בוסניה בעקבות הדברים שלי כאן

אילן גילאון: – כדי לייצר מציאות פוליטית בדויה, וזאת הבעיה, אדוני, כי קרה בינתיים ברמת-החייל אסון בקנה מידה, והבסיס גם של האירוע הזה היה זלזול באנשים, בחיי אדם, מדיניות מופקרת של יוהרה, שבסופו של דבר האנשים הם אינסטרומנטים.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, קיימנו פה לפני חודש לערך אזכרה לז'בוטינסקי.

אילן גילאון: אני מבטיח לך, אדוני, שלו הגיע ז'בוטינסקי אל האולם הזה, הוא לא היה מזהה את יורשיו, כי הדיון איננו עוד דיון אידיאולוגי בין שמאל לבין ימין.

אילן גילאון: גפני, אמרתי: הוצאתי אותך מהעניין.

אילן גילאון: אמרתי: אתה בכלל לא קשור למשבר של השבת, של הכץ נגד – לא קשור לזה.

אילן גילאון: אל תתלהב אפילו, אפילו לא מעצמך.

אילן גילאון: זה ניסיון לקחת, לעשות ולסכסך בין אנשים, כשלא היה שום צורך לעשות את זה.

אילן גילאון: חוזר לעניין של האזכרה לז'בוטינסקי – הוא לא היה, אדוני, מזהה את יורשיו, משום שהדיון כרגע הפך לדיון טרום-הומניסטי בכלל; לא ימין ושמאל, אלא בין שתי גישות מובילות במדינה הזאת, שהאחת היא השולטת והקובעת, והיא שולטת בכיפה, שמסתכלת על בני-אדם כאמצעים.

אילן גילאון: שתי גישות בסיסיות בעולם הזה – להסתכל על בני-אדם כמטרות, באופן סולידרי, מתוך התייחסותך לחלק מהקולקטיב, שאתה מבין שטובתך קשורה לטובתם של האחרים, שבעצם הסולידריות היא הדרך הנכונה, הטובה, הבטוחה ביותר, לאנשים שאינם מהמרים, שאינם ציניים, למימוש העצמאי שלהם, וכך צריך לראות את הדברים מהבחינה הזאת; ומה ששולט היום בכיפה זה משחק אחד של בעלות פרטית על מדינה, ובתוכה אנחנו נעשה הכול גם כדי לפתור בעיות פנימיות ולהעניש שר כזה או אחר – לא תשמעו ממני הרבה מאוד מחמאות.

אילן גילאון: אגב, שמעתי שגפני כבר לא מעביר כסף עכשיו לתחבורה.

אילן גילאון: אני בכלל רוצה לומר, אדוני, שבשנת 2016 היה ראוי שאנחנו ניתן פרשנות יותר מרחיבה למה שנקרא "פיקוח נפש" – קח פסק הלכה:

אילן גילאון: פיקוח נפש הוא כל דבר הקשור לטובת הציבור, והחיסכון בזמן, במקרה הזה, הוא הבסיס לכל העניין.

אילן גילאון: תחבורה ציבורית היא פיקוח נפש, אדוני, וצריך לבצע אותה.

אילן גילאון: עכשיו, כאשר עובדים שמונה ימים, ותוקעים את כל המדינה, יכול להיות שאפשר היה לחסוך את הדבר הזה.

אילן גילאון: אתה יודע, אני עוסק, אדוני, בנגישות.

אילן גילאון: בעיני נגישות זה תכלית הכול – זה פוסט-סוציאליזם, זה הדבר הבא – זה כל הגישה שאומרת, אתה מנגיש את הסביבה לטובת הפרט, ואתה כל הזמן חושב איך לפרט יהיה יותר נוח בכל צעד שהוא מבצע.

אילן גילאון: וכאן בדיוק להפך – התפיסה של ראש ממשלת ישראל וממשלתו היא: ככל שאתה יכול להכביד יותר על אנשים, ככל שלא מעניינים אותך האנשים, אלא מהלכים – כך ייטב.

אילן גילאון: ואז, לכן – רמת-החייל, הרכבת, רשות השידור ועמונה, וככה ואחרת – אלה הם בסופו של דבר, אדוני, אותו סיפור.

אילן גילאון: הלכנו לבג"ץ – ואני אומר, זה דבר נדיר, אנחנו לא מרבים לעשות את הדבר הזה – כאשר הרגשנו שעריצות הרוב מתגברת כאן, ממד רפובליקת הבננות מתגבר כאן.

אילן גילאון: חברת הכנסת יעל גרמן, L'Etat c'est moi – אצל לואי ה-14 – הוא היה במונרכיה קונסטיטוציונית.

אילן גילאון: כאן יש ביטויים למונרכיה שהיא איננה קונסטיטוציונית כל עיקר.

אילן גילאון: וכמובן, לא הזכרתי את הטיהור האתני, שזה מכבר הגיע אלינו, בדרך של הפחדה מצד אחד והפרדה מהצד שני, ואז, כדי להפריד בין בני-אדם, אתה מכניס להם את השבת, ואתה מכניס להם את הרב-תרבותיות, שהיא נכס מעולה, אדוני, כדי לייצר תרבות אמיתית, לא כדי להפריד בין אנשים; כדי לקחת מכל אחד תבלין וריח וטעם ולייצר תרבות ישראלית מקורית.

אילן גילאון: אבל זה עוד לא הכיוון שלכם; הכיוון שלכם הוא למשול על-ידי הפרדה והפחדה.

אילן גילאון: בשביל הפחדה יש לכם ערבים שנוסעים באוטובוסים, וכבר אמרתי שמעולם לא ידעתי שיש תחבורה ציבורית כל כך משופרת ומעולה במגזר הערבי; ולהפרדה יש לכם השסע של הריבוי החברתי העדתי, הריבוי התרבותי, שכבר אין לו שום עניין או שייכות, ופתרונו הוא פתרון חלוקתי.

אילן גילאון: ואני אומר לכם, חברים, אתם, בממשלת ישראל: חברתיים, נמאסתם.

אילן גילאון: אל תצטעצעו בחברתיות שלכם כדי לקיים את אותה חלוקה נלוזה, חסרת אחריות.

אילן גילאון: הבסיס לפעולות האלה הוא חוסר אחריות, זחיחות, הפחדה והפרדה, אדוני, ציניות ואינסטרומנטליות.

אילן גילאון: מעולם, אבל מעולם, ככל שאני זוכר, ואני, ככה, נער הייתי וכבר בגרתי, אני לא זוכר תחושה של כל כך הרבה ציניות, של כל כך הרבה אזרחים שיודעים שבסוף נפילתם הם יהיו לבד, לבדם.

אילן גילאון: אנחנו מול מורשת ישראל – אני מאמין שבני-אדם צריכים להיות בני-חורין מול מורשתם; אני את כל עקרונותי יונק מן המורשת שלי, ומכבד כל אדם בדרכו, משום שבבסיס אני מתחיל מתוך תפיסה הומניסטית – לא שמאלנית ולא ימנית, אלא הומניסטית בסיסית, שהאדם הוא תכלית הכול והחיים הם דבר קדוש, גם ברמת-החייל, גם אם הם חיים של סינים או ערבים או פועלים זרים או אחרים.

אילן גילאון: אתה יודע למה, אדוני?

אילן גילאון: כי החיים האלה הם חוויה חד-פעמית – לא הייתי בעולם הבא, אני לא יודע – כאן זו חוויה חד-פעמית, וצריך להקפיד עליה.

אילן גילאון: לכן, הדרך היחידה, אדוני – משום שאני מודה שאני מדבר אל אוזניים ערלות, כמו שאר חברי – זה לפנות לציבור, לאחל לו ולבקש ממנו ולדרוש ממנו: דעו לשאול את השאלות הנכונות, בעוד המנהיגים צריכים להיות עקביים ועקרוניים, ולא כפי שאני רואה אנשים היום, שיש להם חדרים מלאי דעות, והם יכולים להתאים כל דעה לכל זמן וזו לא בעיה.

אילן גילאון: והציבור המיואש והמופרד, שמאוד קשה לו אבל עדיין איננו מוכן לקבל את ההכרעות, הולך למקום הנוח והרדוד של חדרים מלאי דעות מכל הכיוונים.

אילן גילאון: והציבור הזה ראוי לו להיות ציבור ששואל את עצמו פעם אחת ביום, כל אחד בנפרד, מה הוא נותן למדינתו, ופעמיים – מה מדינתו נותנת לו.

אילן גילאון: ולפי המפרט הזה הוא צריך לבחור את מקבלי ההחלטות.

אילן גילאון: אם תרצו, תקראו לזה אופורטוניזם, על-פי הזדמנות, תבחרו מה טוב לכם.

אילן גילאון: זו שאלה מכרעת בדמוקרטיה, אדוני.

אילן גילאון: אבל הציבור הזה שכל הזמן אומרים לו שהוא נמצא בסטטוס של טיהור אתני ושל שואה שמתרחשת, ושטוב לנו הסכסוך משום שכך אנחנו יכולים לגבש את המכנה – הוא אפילו אינו מעז לאפשר לעצמו את הלוקסוס הזה.

אילן גילאון: זו הדרך היחידה שאני מכיר, אדוני, הדרך של הדמוקרטיה.

אילן גילאון: חבל שהדיון הזה נערך אחרי כל כך הרבה זמן, אבל בינינו, זה אותו דיון כל הזמן, כי סיפור מקפל בתוכו את קודמו ואת קודמו של קודמו, ואת קודמו של קודמו של קודמו, והכול עניין של בני-אדם וההתייחסות אליהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה פוגע בציבור הרחב בגלל מאבקי כוח אישיים וכדי לשמור על שלטונו

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה הבאה היא הצעה לסדר-היום בנושא: ראש הממשלה פוגע בציבור הרחב בגלל מאבקי כוח אישיים וכדי לשמור על שלטונו – הצעות מס' 6468 ו-6469 של חברי הכנסת דב חנין וחיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, חלפו שבועיים מאז מה שכונה משבר הרכבת.

דב חנין: אז העשן קצת התפוגג, ואנחנו יכולים להתפנות לסיכומים כלשהם ולראות מה למדנו מהמשבר הזה.

דב חנין: למדנו מהמשבר הזה משהו שבעצם היינו צריכים לדעת מזמן ולמדנו מהמשבר הזה גם כמה דברים חדשים.

דב חנין: אתחיל בהתחלה.

דב חנין: מה למדנו שהיינו צריכים לדעת מזמן?

דב חנין: למדנו שתחבורה ציבורית היא מערכת חיונית ביותר בחברה מודרנית.

דב חנין: למדנו שרכבת היא מערכת חיונית שאי-אפשר בלעדיה, ואם את זה לרגע שכחנו, אנחנו נראה תזכורת חוזרת בימים האלה, עם השבתה – גם היא בעייתית – של שירותי הרכבת במרכז הארץ.

דב חנין: תחבורה ציבורית היא מערכת חיונית, והעובדה שישראל נעשתה לאורך השנים חברה התלויה לחלוטין ברכב פרטי היא בעיה קשה.

דב חנין: יש לזה עלויות גדולות בזמן, בעצבים, בכסף.

דב חנין: אנחנו צריכים להשתחרר מהתלות הזו ברכב פרטי, ואנחנו צריכים לפתח מערכות תחבורה ציבורית טובות יותר.

דב חנין: ולכן הרכבת היא מערכת כל כך חיונית.

דב חנין: לכן כאשר משביתים את הרכבת כולנו מרגישים, ומרגישים את הכאב בדבר הזה; מרגישים את זה לא רק אלה שהם הקהל הצפוי והידוע של התחבורה הציבורית, מכיוון שכשאין תחבורה ציבורית, גם אלה שנוסעים ברכב פרטי מרגישים, והם מרגישים את זה מאוד חזק בפקקים.

דב חנין: אז זה דבר שלמדנו ובעצם היינו צריכים לדעת מזמן.

דב חנין: למדנו גם, פעם נוספת, שיש בישראל שלטון שלא מחמיץ הזדמנות לפגוע בציבור, לא מחמיץ הזדמנות לגרום לאזרחים לשלם על בעיות ועל מחדלים ששייכים כולם לממשלה; לא מחמיץ הזדמנות ליצור מריבות ומחלוקת בתוך הציבור.

דב חנין: אני קראתי פרשנים שמסבירים שהפרשה הזו אולי הייתה צעד אחד יותר מדי, שהנה, הנה אנחנו רואים שהאמון בבנימין נתניהו, ראש הממשלה, נסדק.

דב חנין: אני מקווה שכך הם פני הדברים.

דב חנין: אני חושב שמזמן לא היה מקום לאמון בראש הממשלה נתניהו.

דב חנין: אבל לפני שראש הממשלה נסדק, מי שנסדקים כאן הם האזרחים, שמשלמים את המחיר.

דב חנין: מכיוון שהביטוי הזה לא שייך לי אלא לאבירמה גולן, אני רוצה להקריא לכם, עמיתי חברי הכנסת, את הסיכום התמציתי שהיא נתנה לפרשה הזו.

דב חנין: היא אומרת: האמון בנתניהו אומנם נסדק, "אבל יותר מכך נסדקו האזרחים, הולכי הרגל, נוסעי הרכבות, האוטובוסים, המכוניות, האופניים והמוניות, שומרי השבת ואלה שאינם שומרים אותה – כולם משלמים.

דב חנין: הנפגעת העיקרית היא החברה הישראלית, המאבדת את שאריות לכידותה החברתית.

דב חנין: בתוך הכאוס הזה העצים נתניהו את הפרויקט ההרסני שלו: ריסוק החברה לפירורים המנהלים מאבק הישרדות אלים ונואש.

דב חנין: פעם אחר פעם מתייצב נתניהו בזירה כמו מתאגרף, מאיים על יריבו הממוטט ממילא, וכשהקהל באולם מסתבך בקטטה המונית, הוא נעלם.

דב חנין: וכך המשבר חילק שוב את החברה הישראלית.

דב חנין: כל מגזר וקבוצה התבצרו בפינה, עם הגב לקיר והרבה שנאה.

דב חנין: אלה צעקו שכופים עליהם דת וחלמו על 'מסיבת רחוב' בבני-ברק, אלה איימו בסגירת עסקים בשבת ואלה ענו להם 'אל תיגעו לנו בתל-אביב החופשית' – שאם לא כן, מה יקרה?

דב חנין: אלה התפלפלו על הערכים הסוציאליים של השבת, אלה זעקו על כפייה חילונית, ואלה עתרו לבג"ץ – כולם הסתדרו בדיוק כפי שנתניהו רצה".

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שזה סיכום מדויק של הפרשה הזו.

דב חנין: זה סיכום מדויק של ההתנהלות השערורייתית של הממשלה הזו, וזה סיכום מדויק של התוצאות ההרסניות שההתנהלות הזו מייצרת בחברה שלנו ובפוליטיקה שלנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים בקיץ, סוף קיץ 2016.

דב חנין: לפני חמש שנים בימים האלה – אלה היו ימי הסיום של המחאה החברתית הגדולה.

דב חנין: מאות-אלפי ישראלים יצאו לרחובות להפגין על צדק חברתי.

דב חנין: מאות-אלפי ישראלים יצאו להפגין ברחובות על מחירי הדיור הבלתי-נסבלים; על כך שזוג צעיר לא יכול לרכוש דירה אלא אם כן הוא מקבל אותה מתנה מההורים; על כך שזוג צעיר לא יכול לשכור דירה היום, כי גם מחירי השכירות עולים לשמים.

דב חנין: מה קרה מאז?

דב חנין: משנת 2011 ועד היום מחירי הדיור בישראל עלו בקרוב ל-80%.

דב חנין: לא רק שהממשלה לא פתרה את בעיות הדיור, אלא בעיות הדיור הוחרפו בצורה קיצונית.

דב חנין: גם המחירים של דירות לקנייה, גם מחירים של דיור להשכרה – המחירים כולם עלו בצורה דרמטית.

דב חנין: הלאה.

דב חנין: מערכת הבריאות הציבורית, מערכת שבעבר הייתה אחת המערכות המפוארות בעולם, היא מערכת שממשיכה להימצא בדיאטה רצחנית.

דב חנין: ואנחנו כולנו נשענים על הנס המתמשך שמחוללים רופאים ואחיות ועובדים מסורים במערכת הבריאות הציבורית, שמאפשרים למערכת הזאת לתפקד ועדין לייצר תוצאות מרשימות ומעוררות הערכה גדולה.

דב חנין: אבל התורים נעשים בלתי נסבלים, ארוכים מאוד.

דב חנין: השירות שהאזרחים מקבלים הולך ונפגע.

דב חנין: מערכת בריאות ציבורית שעוברת דיאטה כל כך קשה היא מערכת שנמצאת בעצמה במחלה בעייתית.

דב חנין: הלאה.

דב חנין: רשתות הביטחון החברתי בישראל הולכות ונקרעות.

דב חנין: קשישים נמצאים במצוקה.

דב חנין: הצעות חוק שלנו, כאן, להעלות את קצבת הזיקנה נתקלות בהתנגדות של הקואליציה והממשלה ומופָלות.

דב חנין: יוזמות לייצר רשת ביטחון כלשהי לקשישים, שתבטיח שלא יהיה קשיש בישראל שיהיו לו פחות מ-5,000 שקל הכנסה, גם הן לא זוכות לתמיכה ולהתגייסות מצד השלטון בארץ הזאת.

דב חנין: הבעיות הן לא רק של קשישים, הבעיות הן של צעירים – אנשים שיוצאים לשוק העבודה ורואים מציאות שאין בה ביטחון, אין בה עתיד, אין בה מערכות של הסכמי עבודה שנותנים הגנות אמיתיות.

דב חנין: היום אנחנו קוראים בעיתונים על נתונים נוספים על השכר התקוע בישראל.

דב חנין: אנחנו נאבקנו על העלאת שכר המינימום, ושכר המינימום אכן עלה, אבל השכר בישראל בסך הכול תקוע.

דב חנין: וכשהשכר תקוע, אנחנו רואים מצוקה כלכלית-חברתית הולכת ומתרחבת.

דב חנין: הבעיה איננה רק במחירים הגבוהים, הבעיה היא שאי-אפשר לשלם את המחירים האלה כאשר השכר תקוע והשכר נמוך.

דב חנין: מכל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, עולה שמחאה חברתית והתנגדות חברתית לממשלה ולשלטון הזה מתבקשות היום לא פחות, ואולי יותר, מאשר ב-2011.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, לא שכחנו ולא ויתרנו.

דב חנין: אנחנו גם לא מתכוונים לוותר על שינוי חברתי עמוק ויסודי.

דב חנין: ומהמחאה החברתית של 2011 אנחנו גם למדנו שאי-אפשר לנתק את השאלות החברתיות מהשאלות הפוליטיות והמדיניות.

דב חנין: הרי איך נתניהו חוזר ורוכש לעצמו את השלטון?

דב חנין: באמצעות נפנוף בקלף הביטחוני.

דב חנין: אז בואו נאמר מילה על הקלף הביטחוני הזה, בואו נאמר מילה על הפוליטיקה של ניהול הסכסוך, שנתניהו כל כך התגאה בה, אחרי שהוא הסביר לכולנו שאי-אפשר את הסכסוך הישראלי–פלסטיני, הישראלי–ערבי לפתור, ומה שנותר לנו הוא רק לנהל אותו.

דב חנין: תראו איך נראה ניהול הסכסוך בחיי היום-יום שלנו.

דב חנין: תראו את המציאות הזאת, שבה אנשים נדקרים, אנשים נפגעים, יש פחד ברחובות.

דב חנין: כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: ומפה צריך לומר בצורה ברורה: את הסכסוך הישראלי–ערבי אי-אפשר לנהל.

דב חנין: את הסכסוך הישראלי–ערבי צריך, חייבים, דחוף, לפתור.

דב חנין: הפתרון הזה איננו קל – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: – – ואיננו פשוט, אבל זה מה שצריך להיעשות.

דב חנין: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ככל שהממשלה הזו לא מייצרת פתרון בשום תחום, היא עוברת לערוץ המוכר והנדוש של למצוא שעיר לעזאזל ולהסית, ופעם זה אנשי שמאל, ופעם זה הערבים, ומחר זה יתרחב לקבוצות אחרות.

דב חנין: ומול ההסתה הזאת צריך להגיד לראש הממשלה ולממשלתו: הגיע הזמן לייצר פתרונות, הגיע הזמן להפסיק לחפש אשמים במקומות שבהם הם לא נמצאים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, בעל הצעה זהה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראשית, ברצוני לשלוח איחולי החלמה מהירה לשוטרים שהיום בבוקר הגנו בגופם על אזרחי מדינת ישראל; לכל כוחות הביטחון ולצה"ל, שבאמת עושים לילות כימים כדי שאנחנו נוכל להמשיך באיזו שגרה ולישון בשקט, להמשיך במערכת החינוך ולהמשיך לפתח את הכלכלה.

חיים ילין: זה לא פשוט, זה קשה, אבל אנחנו צריכים להיות נחושים ולהיות ביחד, כי זה מה שבסופו של דבר ינצח את הטרור.

חיים ילין: אבל בשביל להיות ביחד אנחנו גם צריכים מנהיגות שמאחדת ולא מפלגת.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, האמת, ביקשתי את הדיון, כמו הרבה מאוד מחברי, בעקבות הדיון על הרכבת ועל השבת ועל הסכסוך הפנימי בין ראש הממשלה לשר התחבורה.

חיים ילין: אבל תמיד אפשר לבקש כי תמיד כנראה מר ביטחון יודע שטרור יימשך; בשיטה שלו הוא תמיד יימשך.

חיים ילין: אז תמיד אפשר לדבר על הטרור, ולכן היום קיבלנו איתות נוסף על מצבנו הביטחוני – של מדינת ישראל.

חיים ילין: במרס 2001 מתפוצץ הפצמ"ר הראשון בתוך נחל-עוז.

חיים ילין: הגעתי עם הפצמ"ר הזה לפואד, זיכרונו לברכה, שאז היה שר הביטחון, ואמרתי לו: פואד, מי שמעז לירות את הפצמ"ר הזה, את פצצת המרגמה הזאת, לעבר יישוב יהודי בתוך הקו הירוק, מחר בבוקר ימשיך.

חיים ילין: ואם לא תהיה תגובה, כמו שאנחנו מכירים אותה, חזקה, אז זה יימשך.

חיים ילין: וכך קרה: שום תגובה לא הייתה ולמחרת עוד שני פצמ"רים ולמחרת עוד שלושה פצמ"רים, והסיפור של עוטף-עזה הידוע מראש – ההיסטוריה כבר נכתבה.

חיים ילין: לפני שלוש שנים היו אירועים במזרח-ירושלים, גם אירועים ביטחוניים.

חיים ילין: ראש העיר ירושלים ברקת התבקש וביקש מראש הממשלה: תביאו לנו שוטרים לירושלים, להגן.

חיים ילין: מי שלא טיפל באבנים באותה תקופה, שיבין שבסוף מגיעים גם סכינים ומגיעים גם פיגועים.

חיים ילין: ועכשיו רמת-הגולן: מי שלא מטפל באותו טיל שמתפוצץ ברמת-הגולן, בסופו של דבר הסיפור של עוטף-עזה ידוע.

חיים ילין: אבל מה שחורה לי יותר זה איך מצליחים הדוברות של ראש הממשלה ושר הביטחון לדבר במושגים אחרים לגמרי.

חיים ילין: קוראים לזה טפטוף, קוראים לזה זליגה, קוראים לזה טרור של בודדים.

חיים ילין: חברים יקרים, אני רוצה להגיד לכם משהו: זה טיל שמתפוצץ בתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: הוא גם לא "נופל"; לכל העיתונאים שנמצאים פה וכותבים כל הזמן "טיל נופל" – הוא לא נופל, הוא מתפוצץ והוא הורג.

חיים ילין: שום דבר לא נופל מהשמים.

חיים ילין: הטרור יורה עלינו את הדבר הזה, ומול הטרור צריך נחישות, צריך לדעת להילחם, אבל צריך גם עוד משהו, וזה לא קיים: להסביר לעולם.

חיים ילין: כמו שעשינו עכשיו, לא מזמן, כשיצאנו לדרום-אמריקה להסביר מה המשמעות של להילחם מול טרור, מה המשמעות של להמשיך לגדל את ילדינו בעוטף-עזה, ברמת-הגולן, בכל מקום במדינת ישראל, ולתת גם תקווה, תקווה שיש דרך אחרת.

חיים ילין: שתי הזרועות האלה קיימות אך ורק בממשלת ישראל – הזרוע הביטחונית והזרוע המדינית וההסברתית.

חיים ילין: אבל כששתי הזרועות האלה, לא משתמשים בהן כמו שצריך, אז אנחנו היום כבר שנה לאינתיפאדה השנייה, השלישית, הרביעית, זה לא משנה איך שתקראו לזה.

חיים ילין: תראו, אני בטוח שראש הממשלה ושר הביטחון רוצים להילחם בטרור, אבל אני גם בטוח שהשיטה, שכל כך הרבה שנים מנסים אותה, לא מצליחה.

חיים ילין: היא לא עובדת.

חיים ילין: עובדה, אנחנו ממשיכים בטרור, בגל הטרור.

חיים ילין: סוגיית שר התחבורה – שר התחבורה ישראל כץ הוא שר שאני אוהב.

חיים ילין: בכל הזדמנות אני מפרגן, ואני חושב שהוא אחד השרים הטובים בממשלת ישראל, שהתמקצע ויודע את עבודתו.

חיים ילין: הוא חיבר את עוטף-עזה, הוא חיבר את שדרות, הוא חיבר את נתיבות ואת אופקים לבאר-שבע ולתל-אביב.

טלי פלוסקוב: את ערד.

חיים ילין: את ערד.

חיים ילין: הוא בונה את הכבישים והוא עושה כל מה שהוא יכול, באמת, כדי שבאמת – – –

אלי אלאלוף: – – –

חיים ילין: באמת, רק מילים טובות.

אלי אלאלוף: – – –

חיים ילין: אתה רוצה גם על שר האוצר?

חיים ילין: אין לי בעיה.

חיים ילין: ושר האוצר הקודם – – –

אלי אלאלוף: לא, לא, לא.

חיים ילין: אני רק מפרגן.

אלי אלאלוף: אתה יכול להגיד שהשר עושה.

אלי אלאלוף: השר – – –

חיים ילין: אין שום בעיה.

חיים ילין: אני רק מפרגן.

אלי אלאלוף: תנו לעובדים את הכבוד.

חיים ילין: וכולם צריכים לדעת שאני רק מפרגן.

חיים ילין: אלא מה?

יואב גלנט: מה אתה רוצה משר האוצר?

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: תסתכלו מה קורה.

חיים ילין: אין לי שום דבר נגד שר האוצר, הוא תקצב את שר התחבורה, ולכן אין לי שום דבר, רק שעכשיו בוועדת הכספים קצת עוצרים את התקצוב של שר האוצר לשר התחבורה.

משה גפני: למה אתה אומר את זה?

משה גפני: העברנו לו מיליארדים.

משה גפני: מה אתה חושב, הוא עשה את זה לבד?

משה גפני: אם לא היינו מעבירים לו כסף הוא לא היה יכול לעשות את זה.

משה גפני: אתמול גם העברנו לו מיליארד – – –

חיים ילין: חברים יקרים, אני מפרגן גם לגפני, שהעביר את כל ההעברות התקציביות.

חיים ילין: אבל אני רוצה להגיד את משפט המפתח, שחשוב לי.

חיים ילין: אנחנו החקלאים יודעים דבר אחד, סוד כמוס: מתחת לעץ גדול, איפה שיש הרבה צל, לא צומח שום דבר.

חיים ילין: לא צומח כלום.

חיים ילין: וישראל כץ, שכולם מתחילים להרגיש, וראש הממשלה מרגיש שמפרגנים לו – מתחתיו לא יכול לגדול שום דבר.

חיים ילין: גפני, תקשיב טוב.

חיים ילין: מה שהיה בשבת ההיא, הפגיעה בחיילים לא נוגעת לשבת ולא נוגעת לדתיים, ואתה יודע את זה מצוין.

חיים ילין: היא נוגעת לזה שהעץ הגדול הזה שקוראים לו בנימין נתניהו – הצל שלו לא נותן לאף אחד מתחתיו לגדול.

חיים ילין: זאת הסוגיה.

חיים ילין: כשישראל כץ, השר הזה, קצת מרים ראש, וגם אומר בפה מלא, גם לתושבי עוטף-עזה וגם לי כראש מועצה לשעבר: לבנות אי, לבנות נמל, לחבר את קפריסין לרצועת-עזה, לתת תקווה – כשמישהו שם מדבר בצורה מדינית ומרים את הראש, לא יעזור לכם כלום: ראש הממשלה ייקח, ישים את הצל, ולא יגדל שום דבר.

חיים ילין: אז, חברים יקרים, אפשר ללמוד הרבה מהחקלאות, האמינו לי.

חיים ילין: אפשר ללמוד הרבה ממנהיגות, אפשר ללמוד הרבה דברים, אבל דבר אחד, דבר אחד, כבוד השר יריב לוין: כדי להתמודד עם טרור כמו שאנחנו עושים גם בעוטף-עזה, צריך לאחד את העם, ומאחדים את העם לא רק על-ידי אמירות, אלא גם על-ידי מעשים.

חיים ילין: ואני רוצה להגיד מילה אחרונה לראש העיר ברקת, ראש העיר ירושלים, העיר היקרה במדינת ישראל, העיר הקדושה, העיר שהפיגועים פוגעים בה יום ולילה: כשאתה מדבר אל תושבי ירושלים שרצים אחרי הפיגוע ולא בורחים מהפיגוע, אל תשכח שילדי עוטף-עזה ואנשי עוטף-עזה 16 שנה אומנם לא תפסו את ה"קסאמים" בידיים כמו שאתה תפסת, אבל 16 שנה ממשיכים לפתח את היישובים; אין מגרש אחד ריק, וזה הניצחון המוחץ שלנו מול הטרור.

חיים ילין: כדי לנצח את הטרור צריך לחבר, גם באמירות של ראש עיר, גם באמירות של ראש ממשלה.

חיים ילין: רק עם מאוחד עם חוסן יכול לנצח את הטרור.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: התנהלות היסטרית, חוסר תכנון ובזבוז מיליונים בגלל שיקולים פוליטיים אישיים

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום, בנושא: התנהלות היסטרית, חוסר תכנון ובזבוז מיליונים בגלל שיקולים פוליטיים אישיים, מס' 4650 ו-4651, של חברי הכנסת אחמד טיבי ורויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד עשר דקות.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, מכובדי השר, זה כמה חודשים שובתים רעב שלושה אסירים.

אחמד טיבי: הם שובתים רעב, ולכן הם נמצאים בבית-חולים – בוולפסון, באסף הרופא.

אחמד טיבי: הם שובתים רעב נגד צו מעצר מינהלי שהוצא נגדם:

אחמד טיבי: ד"ר מוחמד אלבלבול, מחמוד אלבלבול, אחיו, ומאלכ אלקאדי.

אחמד טיבי: הם התקרבו ל-70 יום של שביתה, ולכן יש הידרדרות קשה במצבם הגופני והבריאותי.

אחמד טיבי: ביקרתי אותם בטיפול נמרץ יחד עם חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: ד"ר מוחמד בלבול איבד באופן זמני את ראייתו כתוצאה משביתת הרעב, והוא דורש שחרור ושיפסיקו לו את המעצר המינהלי.

אחמד טיבי: היו מקרים של שביתות רעב בעבר, ותמיד זה נגמר בהסכם.

אחמד טיבי: והתביעה הצודקת – שאני ורבים תומכים בה – זה לא למעצר המינהלי, שלעתים מתחדש באופן אוטומטי והופך לכלי של ענישה נוספת.

אחמד טיבי: ראה המקרה הקודם של בילאל קאיד: 14.5 שנים מאסר, הוא משתחרר, ומקבל מכתב שחרור ביד אחת ומכתב מעצר מינהלי ביד אחרת; לעשות פלסתר בצווי מעצר – ובעיקר, הכלי הנורא הזה של מעצר מינהלי.

אחמד טיבי: את מאלכ אל-קאדי לא אפשרו לנו אז לבקר, כי הוא עדיין היה תחת צו של מעצר מינהלי – שעכשיו הותלה לשלושתם.

אחמד טיבי: ראיתי את המורל הגבוה, המורל הגבוה, (אומר דברים בערבית: מורל גבוה של מוחמד ומחמוד אל-בלבול, של אביהם שהיד אחמד אל-בלבול, שהיה מגורש,) ואת החיוך הזה, אף שהוא לא ראה אותי – הוא באופן זמני איבד את ראייתו.

אחמד טיבי: והוא אמר לי: יש לי case צודק.

אחמד טיבי: יש לנו case צודק.

אחמד טיבי: ראיתי הרבה אומץ, (אומר בערבית: הרבה אומץ,) בהחלטה הנחושה, למרות התליית הצו – או בגלל התליית הצו – להמשיך בשביתת הרעב.

אחמד טיבי: יש ויכוחים לגבי השביתות, אבל זו החלטה נחושה, אמיצה.

אחמד טיבי: זה מזכיר לי, (אומר דברים בערבית: מזכיר לי את דברי אבו טייב אל-מותנבי, שאמר: "שיקול הדעת לפני גבורת האמיצים.

אחמד טיבי: הוא ראשון והיא במקום השני.

אחמד טיבי: אם שניהם חוברים יחדיו בנפש אצילה, היא תגיע לפסגת הכבוד בכל מקום שבו תהיה".

אחמד טיבי: ) אנחנו נמשיך ללוות אותם עד שהם יהיו בבית, ונבקר אותם גם בבית.

אחמד טיבי: מכאן אני רוצה לעבור להשוואה הנואלת שעשה ראש הממשלה בנימין נתניהו בין האזרחים הערבים, בסרטון האחרון שלו – יש לו מדי פעם סרטונים שהוא משחרר; הוא לא נפגש עם עיתונאים, הוא משחרר סרטונים.

אחמד טיבי: אומרים שיש לו יועץ תדמית חדש או יועץ תקשורת חדש.

אחמד טיבי: לפני כמה חודשים הוא שחרר סרטון אהבה לערבים בישראל.

אחמד טיבי: מרוב מתיקות לא ידענו לזוז.

אחמד טיבי: לא האמנו.

אחמד טיבי: ואז, לפני כמה ימים הוא שחרר סרטון שהשווה בינינו לבין המתנחלים, לא פחות.

אחמד טיבי: הוא השווה אזרחים שהם ילידי המקום, תושבי המקום – כאן נולדנו, כאן חיינו, כאן הופקעו אדמותינו, אבל מעולם לא כבשנו אדמה, לא הפקענו אדמה, לא גזלנו אדמה של מישהו אחר, אלא המתנחלים.

אחמד טיבי: לאלה אתה משווה אותנו – גזלנים של קרקעות?

אחמד טיבי: שוד הקרקעות הגדול ביותר בהיסטוריה מתבצע על-ידי הכיבוש והמתנחלים האלה.

אחמד טיבי: אנחנו כבשנו אדמה של מישהו?

אחמד טיבי: גזלנו קרקע של מישהו?

אחמד טיבי: ב-1948 היו לנו יותר מ-85% של קרקע פרטית.

אחמד טיבי: היום כמה יש לנו?

אחמד טיבי: פחות מ-3%, כי נגזלו והופקעו הקרקעות שלנו.

אחמד טיבי: ואתה משווה אותנו לקבוצה הזאת, שעל-פי החוק הבין-לאומי מבצעת פשעי מלחמה?

אחמד טיבי: לקבוצה הזאת, שבגללה מתאגדים רוב חברי מפלגת השלטון כדי לעשות חוק הסדרה, כדי להשאיר את הגידול הנורא הזה, עמונה, במקומו, על קרקע פרטית?

אחמד טיבי: אגב, במפעל ההתנחלות אני לא מבדיל בין מה שקרוי קרקע פרטית או קרקע הלאום.

אחמד טיבי: בזה אנחנו חלוקים; קרקע המדינה, קרקע הלאום – איפה אנחנו?

אחמד טיבי: ולכן, ההשוואה היא השוואה מרושעת, נואלת.

אחמד טיבי: מרפודה.

אחמד טיבי: דיבר על טיהור אתני, מר נתניהו?

אחמד טיבי: בן של היסטוריון; כל הזמן אני רואה אותו קורא ספרים פה, משחרר תמונות שהוא קורא ספרים במטוס.

אחמד טיבי: מה, הוא לא יודע מה זה טיהור אתני?

אחמד טיבי: ethnic cleansing?

אחמד טיבי: הוא לא יודע?

אחמד טיבי: אז אני אסביר לו.

אחמד טיבי: אני פלסטיני, אני אסביר לו מה זה ethnic cleansing.

אחמד טיבי: ethnic cleansing זה יותר מ-400 כפרים שהיו ב-1948 ואינם עוד.

אחמד טיבי: אין.

אחמד טיבי: נמחקו מעל פני האדמה.

אחמד טיבי: חלק מהתושבים נמצאים, חלק מהתושבים גורשו או נהרגו.

אחמד טיבי: זה נקרא ethnic cleansing, ב-1948.

אחמד טיבי: לא רק ב-1948, ב-1967 – יאלו, עמואס, בית-נובא, פה, ליד מה שקרוי פארק קנדה, היו שלושה כפרים ואינם עוד.

אחמד טיבי: ethnic cleansing – סוסיא; ethnic cleansing מתגלגל, כאשר מקימים יישוב יהודי במקום יישוב ערבי בנגב – יישוב יהודי חדש במקום יישוב ערבי קיים, עם אותו שם, אום-אלחיראן.

אחמד טיבי: זה נקרא – כל זה יחד נקרא ethnic cleansing, טיהור אתני, מר נתניהו.

אחמד טיבי: זו הממשלה הקיצונית ביותר, ולכן – קל לממשלה הקיצונית ביותר לנסות לרדת על מפלגות ערביות.

אחמד טיבי: המעצרים שהיו לאחרונה, רבותי חברי הכנסת, הבומבסטיקה, הדרמטיזציה, ניסיון ההפחדה, לא היו נעשים עם שום מפלגה יהודית בגלל האשמות-לכאורה כאלה.

אחמד טיבי: בשל העובדה שמדובר במפלגה ערבית, בל"ד, הם עשו איזה מבצע לילי, כדי להפחיד.

אחמד טיבי: יש פה אלמנט פוליטי, דווקא של משטרה, שמתגייסת כדי להפחיד פעילים פוליטיים של מפלגה.

אחמד טיבי: ולכן אמרנו, ונמשיך לומר, כי אנחנו מתנגדים למעצרים האלה, לבומבסטיקה, להפחדה, לניסיון לשוות דרמטיזציה, ואני בטוח שאנשים ישתחררו.

אחמד טיבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, כביכול הפגישה הזאת הייתה בגלל השבת, ואנחנו, כאילו זה לא נוגע לנו – זה נוגע לנו אבו אבוהא – א.

אחמד טיבי: כבר אמרנו בכל קדנציה שלפעמים אנחנו מועסקים בגלל השבת, ולפעמים אנחנו לא מועסקים, לא בימי חול ולא בשבת.

אחמד טיבי: כי אף שאנחנו 20% מהאוכלוסייה, אנחנו רק כ-10% מהמועסקים בשירות הציבורי.

אחמד טיבי: ברכבת יש דבר אחד חיובי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: – – יושב-ראש מועצת ההנהלה הוא ערבי.

אחמד טיבי: יושב-ראש מועצת ההנהלה הוא ערבי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: – – וזה דבר טוב.

אחמד טיבי: ולכן, רבותי, יש לקלוט יותר ערבים.

אחמד טיבי: זה מוכיח את עצמו כיותר טוב גם למשק, גם לערבים וגם לעיקרון של שוויון הזדמנויות.

אחמד טיבי: ואין שוויון הזדמנויות.

טלי פלוסקוב: תודה.

אחמד טיבי: ואני מסיים, ובמשפט אחרון – אני מסיים את דברי ואני מזכיר את מה שאמרתי על מוחמד ומחמוד ומאלכ (אומר דברים בשפה הערבית: ומה שאמר אל-מותנבי: "אם שניהם חוברים יחדיו בנפש אצילה, היא תגיע לפסגת הכבוד בכל מקום שבו תהיה".

אחמד טיבי: ניפגש בבית לחם, אם ירצה האל, ואתם ראויים לכך.

אחמד טיבי: )

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

טלי פלוסקוב: גם לרשותך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יסכם את הדיון השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין, ונתחיל בדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אנו מצויים בשלהי חודש אלול, חודש הרחמים והסליחות, והשנה החדשה, שתתחדש עלינו בעזרת השם לטובה, עומדת בפתח.

רויטל סויד: זמן להתחדשות, לעשייה, אך בעיקר זמן לחשבון נפש – מה עשינו בשנה החולפת, התקדמנו, כבשנו פסגות?

רויטל סויד: מימשנו יעדים?

רויטל סויד: איפה היינו אשתקד והיכן אנו ניצבים היום?

רויטל סויד: כנבחרי ציבור חשבון הנפש הוא כפול, האישי והציבורי; באישי, אם חטאנו, עווינו, את המחיר נשלם באופן פרטי.

רויטל סויד: מכיסנו נספוג אנחנו את מחדלינו.

רויטל סויד: אך במישור הציבורי, אם כנבחרי ציבור לא עשינו את המוטל עלינו, מעלנו באמון של בוחרינו או לא היטבנו עמם, גם בראייה של ההווה וגם של העתיד, את המחיר ישלם הציבור.

רויטל סויד: אנו נישפט על מחדלינו, אך הציבור הרחב הוא זה שימשיך ויישא את מחדלינו על גבו.

רויטל סויד: היום אני פונה אליך, אדוני ראש הממשלה.

רויטל סויד: היום אני רוצה לפנות אליך, ורק אליך, בנימין נתניהו, כמי שמנהיג את מדינת ישראל זה כשבע שנים, עומד בראשה ועל פיו יישק דבר.

רויטל סויד: כל דבר.

רויטל סויד: עצור רגע לחשבון נפש; חשבון נפש כן, אמיתי.

רויטל סויד: תתבונן בעשייה שלך, או יש לומר אולי באי-עשייה שלך.

רויטל סויד: תנטרל שיקולי הישרדות, תנטרל שיקולי פוליטיקה ואלקטורט, תנטרל שיקולי אינטרס אישי ומשפחתי.

רויטל סויד: תתבונן לנו, לציבור, לעם שלך, בלבן שבעיניים.

רויטל סויד: תתבונן בנו, אבל תגיד לעצמך את האמת.

רויטל סויד: אני רוצה לשתף אותך.

רויטל סויד: זה בוודאי יעניין אותך – אולי אפילו זה יהיה אחד מהשיקולים שלך, איזה פרמטר בהתבוננות הפנימית בעשייה שלך – מה חשים ומרגישים רבים מאזרחי מדינתך בימים אלו.

רויטל סויד: הם פונים אלי ברחוב.

רויטל סויד: אלי, אל חברי.

רויטל סויד: אנחנו פוגשים אותם.

רויטל סויד: חלק לא מבוטל מהם נמנה גם עם מצביעיך שלך, והם מתארים תחושות של ייאוש ודכדוך ממה שקורה במדינה.

רויטל סויד: הם, שרבים מהם נתנו לך את המנדט שוב ושוב, כבר איבדו את האמון בך, בממשלה ובכלל בפוליטיקה.

רויטל סויד: הם אינם רואים את הדרך ואת האופק.

רויטל סויד: הם לא יודעים מה יהיה, לאן נגיע עם הדרך הזאת.

רויטל סויד: אתה, אדוני ראש הממשלה, יודע לאן אתה הולך בדרך הזאת?

רויטל סויד: הם מצפים שתדאג להם, שתראה אותם, שתספור אותם.

רויטל סויד: אתה כבר מזמן הפסקת לספור את העם שלך.

רויטל סויד: הם מדוכדכים והם מיואשים, כי המדינה בראשותך – לאן היא הולכת, הם לא מבינים.

רויטל סויד: עצור, אדוני ראש הממשלה, לאן אתה מנווט את הספינה הזאת?

רויטל סויד: אני קוראת לך לעשות מעשה.

רויטל סויד: בכלל, לעשות, לפעול סוף-סוף לשינוי, לפתוח שער – לפתוח שער לפני נעילת שער, לפני שיהיה מאוחר, מאוחר מדי.

רויטל סויד: צא מהקיפאון המדיני שבו אתה נמצא, צא מהשבלול שאליו השתבללת ואליו נכנסת.

רויטל סויד: רק הבוקר נפצעו בפיגוע דקירה שוטר ושוטרת על-ידי מחבל חמוש בסכין.

רויטל סויד: השוטרת מורדמת ומונשמת ונמצאת במצב קשה, והשוטר – במצב בינוני.

רויטל סויד: איפה?

רויטל סויד: כאן, לא רחוק, בירושלים.

רויטל סויד: ממש כאן.

רויטל סויד: ב-72 השעות שחלפו היו שבעה פיגועים.

רויטל סויד: בואו נודה על האמת: אנחנו נמצאים בעיצומו של גל טרור, וגם אם היה נדמה ששכך, וגם אם היה נדמה שדעך, הוא לא הלך לשום מקום, ובימים האחרונים הוא הרים את ראשו.

רויטל סויד: מחר אתה טס לעצרת האו"ם בניו-יורק.

רויטל סויד: תיפגש עם נשיא ארצות-הברית ברק אובמה.

רויטל סויד: זו ההזדמנות שלך, אדוני ראש הממשלה, לעשות מעשה: להתקדם משמעותית ביצירת פתרון.

רויטל סויד: כמה זמן אתה רוצה להמשיך עוד לשבת על הגדר?

רויטל סויד: הגיעה העת שתפעל במנהיגות; הגיעה העת שתיטול יוזמה.

רויטל סויד: סוריה מדממת, אזרחיה קוברים את ילדיהם, חלקם נלחמים, אחרים נמלטים ומהגרים.

רויטל סויד: "חיזבאללה", גם אם סופג, עדיין מתעצם.

רויטל סויד: בראשות ממשלת עיראק עומד כבר מנהיג שיעי, והיא כבר מדינה תואמת-איראן.

רויטל סויד: זהו המזרח התיכון.

רויטל סויד: זהו המזרח התיכון, שעובר תהליכי שינוי ואת סופם אין לדעת.

רויטל סויד: זהו המזרח התיכון שפושט ומשנה את צורתו, ואתה יודע יותר טוב מכולנו שזה לא מהיום.

רויטל סויד: קום תעשה מעשה.

רויטל סויד: נצל את מאבק הסונים בשיעים; נצל את העובדה שבמזרח התיכון היום יש פתח להידברות; נצל את ההזדמנות שנקרית בדרכך, בדרכנו; תעשה משהו להשפיע על עתידנו.

רויטל סויד: למה אתה מחכה – לאיחוד האירופי?

רויטל סויד: לתנועת ה-BDS?

רויטל סויד: ליוזמה הצרפתית שמתקדמת?

רויטל סויד: אתה יודע איזו הפתעה אולי מכין לך נשיא ארצות-הברית ברק אובמה אחרי חודש נובמבר?

רויטל סויד: מה הוא יעשה באותם חודשיים שבהם הוא יהיה משוחרר מכבלי הקמפיין של הילרי קלינטון ויוכל להוביל כל יוזמה, כל הכרזה שתיכפה עלינו בעניין מדינה פלסטינית?

רויטל סויד: מופרך?

רויטל סויד: לצערי הרב ממש לא.

רויטל סויד: שנה ממנהגך.

רויטל סויד: תהיה אקטיבי לא רק בהישרדות שלך, אלא הפעם – בהישרדות שלנו; תסיר את החששות והפחדים וההיסוסים שמלווים אותך; תכניס לבקבוק את יצר ההישרדות ששולט בכל מהלך ומהלך שלך, מנהל אותך ומנהל את חיינו, ובעיקר – מנהל את עתיד ילדינו.

רויטל סויד: עד היום נאחזת בקרנות המזבח: האיום האיראני, שאגב, אינני מקִלה בו ראש – אבל עכשיו, אחרי שנאמת, התרסת – זהו, יש הסכם.

רויטל סויד: הגעת לקונגרס על אפו וחמתו של אובמה, ועכשיו זה נגמר, זהו.

רויטל סויד: לעשור הבא זה כבר לא הקלף שלך.

רויטל סויד: חתמת על ההסכם הביטחוני עם האמריקנים, גם הוא לעשור, לטוב ולרע, ואתה משוחרר גם מזה.

רויטל סויד: עכשיו אתה יכול לנצל את ההזדמנות ולהרים את הכפפה.

רויטל סויד: ואתה לא מרים את הכפפה.

רויטל סויד: אתה לא מנצל את האתגרים במזרח התיכון.

רויטל סויד: אתה לא עושה מעשה.

רויטל סויד: אתה, אדוני ראש הממשלה, תתחיל לפעול במנהיגות נחושה, אמיצה, מנהיגות שבה תעשה מעשה ותפתח דף חדש עבורנו.

רויטל סויד: נצל את חלון ההזדמנויות שיש כרגע.

רויטל סויד: נצל את המדיניות של המדינות המתונות שבשכונה; תיזום צעדים עם מצרים, סעודיה, מדינות המפרץ וירדן; תיזום, למען השם, תיזום.

רויטל סויד: מה אתה עושה עם זה?

רויטל סויד: מה אתה עושה עבורנו?

רויטל סויד: כמה זמן חלון ההזדמנויות הזה יהיה פתוח?

רויטל סויד: עד מתי תמשיך לשבת על הגדר?

רויטל סויד: עד מתי תמשיך לפחד?

רויטל סויד: בראי ההיסטוריה תיזכר התקופה הזאת כתקופה שבה ניתן היה לשנות מציאות במזרח התיכון, מציאות שאתה בחרת שלא לשנות.

רויטל סויד: איזה חותם אתה רוצה להשאיר בדפי ההיסטוריה של עם ישראל, כמי ששלטונו היה הארוך ביותר; כמי שבתקופתו שלטה הפוליטיקה גם במהלכים מדיניים, או כמי שהביא לפתרון או ניסה להביא לפתרון של סכסוך עם הפלסטינים באמצעות יצירת הצלבה של אינטרסים של מדינות נוספות בעלות עניין באזור, כאלה שעד לפני כמה שנים ועשורים לחמנו נגדן ומולן?

רויטל סויד: ולסיום, בחשבון הנפש הציבורי שאתה מחויב בו, תסתכל עלינו.

רויטל סויד: מה עשית?

רויטל סויד: הצלחת לבסס את שלטונך תוך שאתה זורע פחד וחשש באזרחי המדינה.

רויטל סויד: יצרת שיסוי ופילוג בעם.

רויטל סויד: נבנית מהם על חשבון המרקם החברתי העדין של החברה הישראלית.

רויטל סויד: ראית כמה היא שסועה?

רויטל סויד: כמה היא מפולגת, מסוכסכת וקוטבית?

רויטל סויד: מתי בשנים האחרונות הרים השד העדתי את ראשו ברמות צורמות שכאלה – ספרדים, אשכנזים, ימין ושמאל, ערבים ויהודים, חרדים וחילונים?

רויטל סויד: מחובתך לפעול לשינוי חברתי.

רויטל סויד: מחובתך לפעול לאחדות במדינת ישראל, בעם ישראל.

רויטל סויד: מחובתך להבין שחוסן ביטחוני נבנה גם מחוסן חברתי.

רויטל סויד: אז ערב השנה החדשה, שנת תשע"ז, עשה חשבון נפש, הבא לנו בשורה במדינת ישראל.

רויטל סויד: עשה למענך, אם לא למעננו.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: כאמור, השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין יסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: יש לנו, נכון להרגע, עשר בקשות להבעת דעה.

טלי פלוסקוב: כמובן, אתם זוכרים מה זה: ליד המיקרופון, דקה אחת לכל דובר.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד אפשרות לחמישה דוברים נוספים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אני בוודאי בפתח הדברים מבקש לאחל החלמה לפצועים באירועי הטרור האחרונים, וכמובן לחזק את ידיהם של אנשי כוחות הביטחון שעושים במלאכה.

יריב לוין: ואני חושב, לפחות על-פי האנשים שאני רואה כאן באולם, אני מניח שלפחות כולנו יכולים להתאחד גם בברכת החלמה לנשיא לשעבר שמעון פרס, ואני מניח שאני יכול לומר את זה בשם כל הנוכחים כאן לפחות.

יריב לוין: היה טוב לו יכולתי לומר את זה בשם כלל חברי הכנסת, אבל זה עוד עניין שאנחנו נידרש לו.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, גברתי היושבת-ראש, שהיטיבה חברת הכנסת זהבה גלאון – אולי מבלי משים, לא יודע אם היא התכוונה לכך, אבל נדמה לי שהיא הצליחה במשפט הראשון של נאומה לסכם את כל הדיון ואת כל העניין, והיא יכלה אולי לחסוך לנו בכלל את כל המשך העניין.

יריב לוין: אמרה כאן חברת הכנסת גלאון שאנחנו עוסקים באטריות קרות, ואני חושב שזה פשוט מסכם את הכול.

יריב לוין: כי לו באמת למישהו כאן היה אכפת מנוסעי הרכבת, מהציבור הישראלי, מהחיילים, מכל הדברים שעליהם דיברתם גבוהה-גבוהה – אני חושב שנפלה – – –

יואל חסון: מה היינו עושים – מוותרים על הדיון?

יואל חסון: זה מה שאתה – – –?

יריב לוין: לא, חבר הכנסת חסון, בדיוק ההפך.

יריב לוין: בדיוק ההפך, חבר הכנסת חסון – –

יואל חסון: – – – הדיון אם – – –

יריב לוין: – – הרי המרצע יצא מן השק, אז לא נעים.

יריב לוין: אבל הרי בדיוק להפך.

יריב לוין: הרי היום, היום, באורח כמעט – אתם יודעים מה?

יריב לוין: הסתדר לכם הכי טוב שאפשר היה אפילו לדמיין ולבקש – יצא מצב שדווקא היום אנחנו נכנסים לתהליך של השבתה שלמה של הרכבת לא ליום אחד, לא לכמה שעות – לשמונה ימים שלמים, עם אין-ספור בעיות שהדבר הזה גורם.

יריב לוין: מישהו מכם דיבר על זה בכלל כאן?

אילן גילאון: אם לא היית בחוץ היית יודע שכן – – –

יריב לוין: את מישהו מכם זה עניין?

יריב לוין: – – –

אילן גילאון: אם לא היית בחוץ – – –

יריב לוין: קודם כול, לא הייתי בחוץ אפילו שנייה אחת.

אילן גילאון: היית.

אילן גילאון: אני דיברתי על זה.

יריב לוין: לא הייתי בחוץ אפילו שנייה אחת, חבר הכנסת אילן גילאון, ואני שמעתי את האיזה-חצי-משפט שאמרת.

יריב לוין: ואל תאמר לי שדיברת על זה, כי כשאתה רוצה לזעוק את זעקתו של ציבור הנוסעים או כל ציבור אחר אתה יודע לזעוק אותו היטב.

יריב לוין: לא שמעתי אותך זועק, שמעתי אותך אולי מזכיר באיזה חצי משפט, אז בוא נדייק.

יריב לוין: והייתי פה כל הזמן.

זהבה גלאון: מי נתן את ההוראה?

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, נדמה לי שזה אומר הכול.

יריב לוין: לא מעניין אתכם לא הנוסעים ולא החיילים ולא שום דבר.

יריב לוין: עניין אתכם רק דבר אחד – –

זהבה גלאון: איך אתה לא מתבייש?

יריב לוין: – – רק דבר אחד עניין אתכם:

יריב לוין: לנסות לעשות הון ורווח פוליטי – –

זהבה גלאון: אין לך בושה?

יואל חסון: נו, באמת.

יריב לוין: – – ולזרוע פירוד, ולנסות – –

יואל חסון: איזו אחריות אתה לוקח?

יריב לוין: – – ולנסות – –

יואל חסון: תעמוד פה ותיקח אחריות על הטירוף שהיה במדינה הזאת בגללכם.

יריב לוין: – – ולנסות לרכוב על איזה גל – –

יואל חסון: תיקח אחריות.

יריב לוין: – – על איזה גל שקודם זעקתם והפגנתם, ונסעתם – והיום?

יריב לוין: שום דבר.

יריב לוין: שום כלום.

יואל חסון: דמגוגיה בגרוש.

יריב לוין: הכול דמגוגיה, הכול דמגוגיה.

יואל חסון: אתה דמגוג.

יואל חסון: דמגוגיה בגרוש.

יריב לוין: הכול דמגוגיה.

יעל גרמן: נכון, אתה דמגוג, אתה דמגוג.

קריאות: – – –

יריב לוין: אגב, חברת הכנסת גרמן – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן, אגב – – –

קריאה: למה אין – – –

יריב לוין: אגב, תמהני, ובאמת, בעניין הזה – – –

אילן גילאון: – – – ראש הממשלה – – –

יריב לוין: בעניין הזה, חברת הכנסת גרמן – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן – – –

אורי מקלב: – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן, אני מתייחס להערה שלך.

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן, אני גם מוכרח לומר – ובמובן הזה אני שוב אחזור אל חברת הכנסת גלאון, ואני דווקא אשבח אותה, אפילו פעם נוספת: לא רק שסיכמה את הדיון בצורה מדויקת, אלא גם – –

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: – – חברת הכנסת גלאון, כיושבת-ראש מפלגה שביקשה לקיים את הדיון הזה, טרחה להיות כאן, מה שאי-אפשר לומר, לצערי הרב, על יושבי-ראש המפלגות האחרות שביקשו לקיים את הדיון הזה – –

יואל חסון: הרצוג היה בדיון.

יעל גרמן: – – – יושב-ראש המפלגה שלך.

יריב לוין: – – ושאיש מהם – – –

טלי פלוסקוב: הרצוג היה כאן בדיון.

יריב לוין: כן, יכול להיות שהרצוג היה כאן איזה זמן.

יריב לוין: לא ראיתי פה את חבר הכנסת עודה – –

יעל גרמן: איפה היה ראש הממשלה, יושב-ראש הליכוד?

יריב לוין: – – אבל בעיקר, חברת הכנסת גרמן, לא ראיתי – ראש הממשלה לא ביקש את הדיון, אני אזכיר לך.

יעל גרמן: אבל מדברים עליו.

יריב לוין: אבל בעיקר לא ראיתי, חברת הכנסת גרמן, את מי שכבר נתתם לו תעודה, חבר הכנסת מקלב, הרב הראשי לכנסת, חבר הכנסת לפיד.

יריב לוין: איפה הוא?

יריב לוין: אני, אגב, בכלל לא כל כך שמעתי אותו בזמן האחרון.

יריב לוין: משום מה – –

יעל גרמן: – – – 24 מנדטים.

יריב לוין: – – כל ההתבטאויות שלו בעבר – לא שמעתי אותן, נעלמו.

אילן גילאון: – – – אתה מטפס פה על רכבת – – –

יריב לוין: נעלם הכול.

יעל גרמן: כנראה הוא עושה משהו נכון.

יריב לוין: בואי, תשכילי אותי, חברת הכנסת גרמן, כי גם את זה לא שמעתי, לא ממנו ולא מאף אחד אחר.

יריב לוין: חבר הכנסת לפיד חושב שצריך עכשיו להשבית את הרכבת שמונה ימים או לא צריך?

יריב לוין: מה הוא חושב?

יריב לוין: שום דבר?

יעל גרמן: אתה שואל אותי או אותו?

יריב לוין: אני שואל אותך כנציגתו.

יריב לוין: אצלכם, הרי, לא כמו אצלנו, מפלגה דמוקרטית.

יריב לוין: אצלכם לפיד אומר – אתם עושים; לפיד חושב – אתם חושבים.

יעל גרמן: אם הקשבת, והקשבת – אני יודעת שגם – – –

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: אכן הקשבתי, ולא שמעתי.

יעל גרמן: אם הקשבת, שמעת את כל התשובות על כל השאלות שלך – – –

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: ממש לא.

יעל גרמן: – – – על כל הדברים שלך.

יריב לוין: הנה, אני שואל.

יריב לוין: אני שואל את הציבור.

יעל גרמן: אני מוכנה להגיש לך את זה גם בכתב.

יריב לוין: מישהו יודע לאן נעלם כבוד הרב?

יריב לוין: מה עמדותיו בסוגיות האלה שהוא כה הרבה לנופף בהן?

יריב לוין: או שהאג'נדה היא עניין שמחליפים לפי מה שטוב כדי לקבל עוד כמה מנדטים בסקרים או להגדיל את הסיכוי להיבחר?

יריב לוין: מה את אומרת, חברת הכנסת יחימוביץ?

יריב לוין: ככה זה נראה בזמן האחרון.

יעל גרמן: הרי זה מה שכואב – המנדטים.

יעל גרמן: לא שום דבר אחר.

יריב לוין: האנשים, אני חושש, מסוגך, שאפשר להתווכח אתם אבל יש להם דרך ברורה, ותשמע אותם אומרים אותו דבר כשזה יותר נוח וכשפחות נוח נעלמים קצת, חסרים.

יריב לוין: איפה הוא, מר לפיד, עם הדגל של – – –

יעל גרמן: יריב, הרי ברור שמה שמפריע לך זה המנדטים שלנו, לא מה שהוא אומר.

יריב לוין: איפה?

יריב לוין: איפה הדגל?

יריב לוין: איפה הוא?

יריב לוין: נעלם הכול.

מיקי לוי: מה זה רלוונטי?

מיקי לוי: תראה את הכותרת.

יואל חסון: מה אתה מתייחס לסקרים – – –

מיקי לוי: מה זה רלוונטי?

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: הסקרים בבחירות האחרונות הראו שיש לכם 18 מנדטים, ותראה איפה אתם היום.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי, אני האחרון שאתייחס לסקרים ברצינות, אבל אני בכל זאת אבוא ואגיד לך שאני מתייחס ברצינות לאנשים ולמפלגות, ואני חושב שכאשר מזמנים דיון בסוגיה כזאת, ראוי שראש המפלגה יתייצב כאן, בטח כאשר נושא השבת הוא במרכז האג'נדה – אה, סליחה, התבלבלתי – הוא היה במרכז האג'נדה בבחירות הקודמות.

יריב לוין: עכשיו זה מתחלף למשהו אחר, כשמחפשים נישה יותר נוחה.

יעל גרמן: יריב, הציניות – – –

יריב לוין: אבל, אני מוכרח לומר, וכאן גם לתת תשובה רצינית לגופו של עניין.

יריב לוין: רבותי, תראו: יש שני עקרונות שאנחנו כממשלה עומדים עליהם, והם מבטאים לא עיקרון שאנחנו קבענו אלא עקרונות שנקבעו לאורך שנים רבות – אגב, אני חושב שעוד הרבה לפני שהליכוד בכלל עלה לשלטון – והעקרונות האלה הם שניים:

יריב לוין: האחד הוא שאנחנו עושים כל מאמץ לשמור על אופייה היהודי של מדינת ישראל.

יריב לוין: ואנחנו עושים את זה לא מפני שזה נועד לרצות ציבור מסוים, ציבור כזה או ציבור אחר; אני חושב שאנחנו עושים את זה כי זה חשוב לכולנו, זה חשוב לכל עם ישראל.

יעל גרמן: מה זה קשור לרכבת?

יריב לוין: אני חושב שהשמירה על אופייה היהודי של המדינה זה דבר – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: – – שכולנו רוצים בו.

יריב לוין: אני לא חושב שיש כאן

יריב לוין: חבר כנסת אחד שחושב שכדאי אולי לבטל את יום השבת כיום המנוחה ולקבוע שהתשלום הגבוה יותר שמשולם לעובדים שנאלצים לעבוד ביום השבת יבוטל – –

יעל גרמן: מה זה קשור לרכבת?

יריב לוין: – – כמו שבכל העולם גם כשאתה עובד ביום ראשון וגם כשאתה עובד ביום שבת וגם כשאתה עובד ביום חמישי אתה מקבל אותו תשלום.

יריב לוין: אין אחד שמציע כאן להתייחס ליום השבת כאילו זה יום רגיל – לא בתחום יחסי העבודה ולא בתחום אחר.

יריב לוין: אז בואו – – –

יעל גרמן: מה זה קשור לרכבת?

יריב לוין: אני אומר בצורה החדה והברורה ביותר – –

סתיו שפיר: מה אתה מציע?

סתיו שפיר: מה ההצעה שלכם?

יריב לוין: – – אני חושב שכל אחד יעשה בחייו הפרטיים כפי שהוא רוצה לעשות; המדינה כמדינה וגופים ציבוריים צריכים לעשות כל מאמץ שלא לפעול ולא להעסיק עובדים בשבת, גם מכיוון שהם גופים ממלכתיים וגם לטובת אותם עובדים, אלא אם – – –

יעל גרמן: – – – הם מעסיקים 18,000 עובדים.

יעל גרמן: 18,000 עובדים – – – כל שבת.

יריב לוין: – – – אלא אם כן, חברת הכנסת גרמן, אין ברירה.

יריב לוין: והעיקרון השני, והוא חד בדיוק כמו העיקרון הראשון, הוא שבמקום שאין ברירה, אבל באמת אין ברירה, במקום שהדבר הכרחי, אבל באמת הכרחי, שם ניתנים היתרים ועובדים בשבת.

יריב לוין: ואנחנו מחויבים לכך, ואנחנו נמשיך לפעול בדרך הזאת.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, חברת הכנסת גרמן, שכאשר דובר על אותן עבודות בשבת אז, התברר – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן – אני לא יודע במה את מנופפת.

יעל גרמן: אישורים לשבת.

יריב לוין: – – – התברר, התברר, שרוב-רובן של העבודות, אם לא כולן, פשוט לא היו נחוצות, ולא היה צורך לבצע אותן בשבת.

יריב לוין: לגבי 17 מתוך 20 עבודות בכלל לא היה ויכוח.

יריב לוין: גם ברכבת אמרו שלא צריך.

יריב לוין: לגבי שלוש היה ויכוח, אבל גם הוויכוח הזה נעלם.

יריב לוין: למה הוא נעלם?

יריב לוין: כי התברר מה שאנחנו רואים בדיוק היום – שהנה, בחלוף זמן קצר מאוד משביתים את הרכבת בכלל לשמונה ימים – –

זהבה גלאון: למי הייתה סמכות להחליט את זה?

זהבה גלאון: מי שם אתכם להחליט את זה?

יריב לוין: – – ולכן לא היה שום צורך לבצע את העבודות האלה בשבת.

זהבה גלאון: מי קבע את זה?

זהבה גלאון: מי קבע?

יריב לוין: לא היה שום צורך לבצע את העבודות האלה בשבת – –

זהבה גלאון: היה צריך ללכת לוועדה להיתרים ולשכנע אותה.

זהבה גלאון: מי קבע?

זהבה גלאון: מה אתה מספר סיפורי סבתא – – – באמת.

יריב לוין: – – ולכן כל המשבר הזה היה בעיני מיותר לחלוטין.

זהבה גלאון: סיפורי סבתא על – – –

יריב לוין: אבל אני רוצה לומר לכם עוד דבר, וגם אותו חשוב לומר: אנחנו מבצעים מאז כינון ממשלת נתניהו השנייה ב-2009 ועד היום עבודות תשתית בהיקף עצום, שמשנות את פני המדינה לחלוטין.

יריב לוין: ואי-אפשר – שמעתי כאן את הנאומים; תיאורים על ראש הממשלה, וכמה זה נורא, וכן הלאה וכן הלאה.

יריב לוין: רבותי, מי שעושה את הרכבת זה הממשלה; מי שקובע סדרי עדיפויות תקציביים זה הממשלה בראשותו של ראש הממשלה; מי שביצע בצורה יוצאת מן הכלל זה שר התחבורה.

יריב לוין: כולם שותפים, לכולם יש חלק בזה.

יריב לוין: כל הציבור רואה את תנופת הפיתוח האדירה הזאת.

יריב לוין: את כולה עשינו וכולה בוצעה, בלי משברים – –

זהבה גלאון: מי החליט על ביטול העבודות?

זהבה גלאון: למה אתה לא נותן תשובה למליאה?

יריב לוין: – – בלי עיכובים ובלי קשיים לאורך שנים.

זהבה גלאון: אתה מדבר סחור-סחור.

אילן גילאון: למה נזפתם בו?

זהבה גלאון: מי החליט – – –

יריב לוין: אין סיבה ולא הייתה סיבה להיקלע ולבצע עבודות – –

אילן גילאון: למה רציתם לפטר אותו?

יריב לוין: – – שרצו לבצע באותה שבת – –

זהבה גלאון: למה אתה לא נותן תשובה – – –

יריב לוין: – – שהיו לא הכרחיות, לא נחוצות – –

זהבה גלאון: מי קבע את זה?

זהבה גלאון: למה אתה לא נותן – – –?

יריב לוין: – – ופגעו גם בעובדים שהיו צריכים לבצע אותן וגם בציבור עצום במדינת ישראל.

זהבה גלאון: למה אתה לא נותן תשובות?

אילן גילאון: למה רציתם לפטר אותו?

יריב לוין: אני חושב שרוב מוחלט של אזרחי ישראל חושב שמדינת ישראל צריכה לשמור על אופי יהודי ולכבד את השבת במוסדות הממלכתיים והציבוריים שלה.

זהבה גלאון: מדינת ישראל צריכה לשמור על החוק וגם – – – ראש הממשלה שלה, נתניהו.

זהבה גלאון: ואתה לא נותן תשובות למליאה.

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, חברת הכנסת גלאון – – –

זהבה גלאון: אתה עומד עשר דקות ומספר סיפורי סבתא למליאה.

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, אתם, עניין אתכם רק דבר אחד, וזה הוכח היום.

זהבה גלאון: זה מה שאתה עושה פה.

זהבה גלאון: מי החליט את זה?

זהבה גלאון: מי שם אותך – – –

יריב לוין: עניין אתכם רק דבר אחד – לעשות הון פוליטי – –

זהבה גלאון: חצוף.

זהבה גלאון: אין לך בושה?

יריב לוין: – – לזרוע פירוד, להאשים האשמות שווא.

זהבה גלאון: אין לך בושה?

יריב לוין: אני חושב שהיום נחשף פרצופכם האמיתי, כאשר לא עניינו אתכם, לא העבודות, לא הנוסעים, לא העיכובים, לא שמונה ימים.

יריב לוין: שום דבר מכל זה לא עניין אתכם.

יעל גרמן: ראש הממשלה לא – – –

יריב לוין: איך אמרת בפתח הנאום שלךְ: מה אנחנו עושים פה בכלל?

יריב לוין: אטריות קרות.

זהבה גלאון: יושב-ראש הכנסת קבע את הדיון ליום אחר – –

יריב לוין: מהי האטרייה הקרה, חברת הכנסת גלאון?

זהבה גלאון: – – כי אתם לא רוצים את הדיון.

יריב לוין: מהי האטרייה, חברת הכנסת גלאון?

זהבה גלאון: אתם מפחדים מדיון.

יריב לוין: מהי האטרייה, לשיטתך?

זהבה גלאון: האטרייה – – –

יריב לוין: הנוסעים?

יריב לוין: – הם קיימים גם היום.

יריב לוין: השיבושים ברכבת?

יריב לוין: – לצערנו, הם קיימים היום בגלל העבודות.

זהבה גלאון: האטרייה עומדת על הדוכן ומספרת סיפורי לוקשים.

יריב לוין: שמונה ימים – האם זו האטרייה?

יריב לוין: מה פתאום.

יריב לוין: האטרייה אצלך היא הדמגוגיה – –

זהבה גלאון: האטרייה על הדוכן – – –

יריב לוין: – – היא זריעת הפירוד, היא הניסיון לעשות הון פוליטי.

יריב לוין: ומה לעשות, האטרייה הזאת באמת התקררה – –

זהבה גלאון: השיטה הזאת שאתה מטיל עלינו את האחריות לא עובדת יותר.

יריב לוין: – – כי היא לא מחזיקה מים, כי היא לא רצינית, כי היא לא עניינית, ולכן היא גם בסופו של דבר לא תביא אתכם לשום מקום.

יריב לוין: אני רוצה להעיר, גברתי היושבת-ראש, עוד הערה אחת שהיא חשובה, וראוי גם אותה לומר.

יריב לוין: תראו, תפקידה של אופוזיציה הוא לבקר את הממשלה.

יריב לוין: אני בעניין הזה לא רק שלא חולק, אלא אני אומר:

יריב לוין: אוי לנו ואבוי לנו אם לא תהיה אופוזיציה שעושה את זה.

יריב לוין: אבל אני חושב שלאופוזיציה יש תפקיד קצת יותר מורכב מאשר רק לבקר את הממשלה.

יריב לוין: אני חושב שתפקידה – – –

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: אני, אין לי יומרות כאלה, ואני מקווה שגם לא יהיו לי.

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: אבל אני חושב שלאופוזיציה – – –

קריאות: – – –

יריב לוין: אני לא יודע, לפעמים אני מרגיש צורך לחזור על דברים שהם בסיסיים, כי הם כנראה עדיין לא נטמעו מספיק.

יעל גרמן: – – – טובת הציבור ולא – – –

יריב לוין: אני לפחות יכול לומר – והפעם אני אעשה הנחה לחברת הכנסת גרמן, שהיא לא מנוסה בישיבה באופוזיציה, היא עכשיו רק בתחילת הדרך שלה בעניין הזה.

יריב לוין: אצל חברת הכנסת גלאון כבר יש באמת ניסיון עשיר, אבל אני בכל זאת חושב שצריך לומר את זה, כי אלה דברים שאתה מסתכל עליהם ואתה מתפלא.

יריב לוין: תפקידה של האופוזיציה לבקר את הממשלה, אבל אמרתי: התפקיד הזה הוא לא תפקיד פשטני.

יריב לוין: יש בו עוד איזה ניואנס.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: התפקיד הוא לבקר את הממשלה באופן רציני וענייני.

זהבה גלאון: סליחה – – – אתה – – –

יריב לוין: ואני חושב – – –

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: ואני חושב שחלק מהדבר הזה – –

זהבה גלאון: – – – קודם תפתור את הבעיות שלכם בקואליציה – – – אופוזיציה – – –

יריב לוין: – – ובזה אתם יכולים לקחת דוגמה, איך נהג ראש הממשלה נתניהו כאשר ישב באופוזיציה.

זהבה גלאון: נו, באמת.

יריב לוין: אני חושב שחלק מהעניין הזה זה גם לדעת לומר מילה טובה, ולדעת לומר "הצלחתם" כאשר זה קורה.

יעל גרמן: – – – לבוא ולומר – – – לא יהיה נורא לבוא ולומר: עשינו טעות.

יעל גרמן: קורה שעושים טעות.

יריב לוין: ואני ראיתי בימים האחרונים את האמירות חסרות האחריות, והביקורות, תסלחו לי, גם המגוחכות וגם המזיקות, בנושא מזכר ההבנות עם ארצות-הברית.

יריב לוין: חוסר היכולת שלכם לבוא ולומר: הצלחתם, הבאתם את הסכם הסיוע הכי גדול שמדינה כלשהי קיבלה מעולם, הבאתם הסכם שמבטיח את ביטחון ישראל לעשר שנים, מאפשר לתעשיות הביטחוניות לתכנן.

יריב לוין: כן, נכון – תגידו – אתם טעיתם.

יריב לוין: נכון, טעיתם, חשבתם שאנחנו לא נצליח להביא את ההסכם הזה.

יעל גרמן: – – – מודה בטעות.

יעל גרמן: אתה חושב – – – לא עושים טעות?

קריאה: אתה רוצה להתווכח על – – –

יריב לוין: לא.

יעל גרמן: מתי הודית בטעות?

יריב לוין: חברת כנסת גרמן, הנה אני אומר:

יריב לוין: מי שלא עושה לא טועה, ואנחנו עושים המון ולכן גם טועים לפעמים.

קריאה: – – –

יריב לוין: ודאי, ודאי שאנחנו עושים טעויות.

יעל גרמן: – – – במשבר הרכבת – – –

יריב לוין: אבל, חברת הכנסת גרמן, אנחנו גם עושים המון דברים טובים.

יריב לוין: ואני חושב שכאשר אתם כאופוזיציה באים והופכים, ובמקום לבוא ולהודות לממשל האמריקני, ולהודות לראש הממשלה, ולהודות שמערכת היחסים בין ישראל לארצות-הברית איתנה כפי שלא הייתה מעולם, אתם, ברצון, בלהט הזה לבקר כל דבר באופן לא ענייני, בדרך גם רומסים את כבודו של נשיא ארצות-הברית.

יריב לוין: כי מה עשיתם?

יריב לוין: בעצם אמרתם: יושב בבית הלבן אדם – – –

אילן גילאון: מי – – –?

יריב לוין: אתם, אתם.

קריאות: – – –

יריב לוין: – – – יושב בבית הלבן אדם שעושה חשבונאות, שמעניש את ראש הממשלה ופוגע בביטחון ישראל כי הוא חושב שמשהו שראש הממשלה אמר הוא לא בסדר.

יריב לוין: אני אומר לכם, יושב בבית הלבן אדם שיש לנו אתו לפעמים חילוקי דעות, אבל הוא האדם – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: – – –

מיקי לוי: – – –

יריב לוין: – – – יושב בבית הלבן – אבל בדיוק להפך, כמובן.

מיקי לוי: – – –

יריב לוין: אתה לא מקשיב.

יואל חסון: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, זה מה שאתם עשיתם.

יריב לוין: ואני אומר לכם: להפך.

יואל חסון: – – –

קריאה: – – –

יריב לוין: יושב בבית הלבן אדם, נשיא ארצות-הברית, שיש לו מחויבות עמוקה לביטחון ישראל, שהוכיח שהמחויבות הזו איננה תלויה בדבר – –

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו נזכרתם?

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו נזכרתם?

יריב לוין: – – שנתן למדינת ישראל הסכם וסיוע שראויים לכל ברכה ולכל תודה.

קריאה: עכשיו נזכרו?

יריב לוין: ולו הייתם אופוזיציה רצינית – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אומרים לכם את זה עשר שנים, ואתם נזכרתם עכשיו כי זה נוח לכם.

יריב לוין: – – ואופוזיציה אחראית, ולא רק מתלהמים ותוקפים סתם, הייתם באים ומודים גם לראש הממשלה וגם לנשיא ארצות-הברית על ההישג הגדול הזה שישנו בחתימת מזכר ההבנות.

אילן גילאון: איך זה נקרא?

אילן גילאון: איך זה נקרא?

יריב לוין: תהיו כבר רציניים.

יריב לוין: תפסיקו להתנגד לכל דבר.

יריב לוין: תפסיקו לומר – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתם – – – לחתום על ההסכם, ואתה יודע את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם נכנסתם להיסטריה.

יריב לוין: תפסיקו לנסות, עם דמגוגיה בלתי נגמרת, לעשות הון פוליטי על גבם של אנשים, על גבם של היחסים עם ארצות-הברית – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו על גבם של אנשים?

יריב לוין: – – על גבם של החיילים – –

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – – – שהבית הלבן לא רוצה שנבוא?

יריב לוין: על גבם של – – –.

יריב לוין: תהיו רציניים, תדונו לגופו של הנושא – גם במזכר ההבנות – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – לקונגרס.

יריב לוין: – – שזה לא מאוחר עדיין להודות ולשבח ולהעריך את מה שנעשה – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, כשמנהיגי המחנה הציוני היו בקונגרס, זה היה בהזמנת הבית הלבן.

יריב לוין: – – וגם בנושא עבודות ברכבת, רבותי, שבסוף ייגרם סבל רגעי, יהיו עיכובים – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – נעבור כאן כמה ימים לא קלים, אבל תהיה לנו תשתית תחבורתית אחרת לגמרי מזו שירשנו כאשר אנחנו עלינו לשלטון.

יריב לוין: תודה.

יואל חסון: תודה, באמת תודה לך, תודה לך על כל מה שאתה עושה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר המקשר.

קריאה: יריב, למה – – –

טלי פלוסקוב: אדוני השר, שאלה: מה אתה מציע?

יריב לוין: אני מסכים עם מה שמציעים.

טלי פלוסקוב: מה המציעים מבקשים?

אילן גילאון: אני מציע שהוא יקבל – – – ראש הממשלה – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נעבור לבקשות להבעת דעה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: שוב אני אומרת: כרגע, אנחנו נגיע להבעת דעות, ולאחר מכן תהיה הצבעה לפי ההצעה שלכם.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תגידו מה שאתם רוצים – אנחנו נצביע.

טלי פלוסקוב: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מפעילים מיקרופון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת, יש לכל אחד דקה; בבקשה לעמוד בזמנים.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברוכים הבאים באמצע הפגרה.

נורית קורן: היום זה יום קשה, אני ביליתי שעתיים בתחבורה הציבורית, וכמוני כולנו.

נורית קורן: אבל אנחנו רוצים שתהיה רפורמה ברכבת.

נורית קורן: אנחנו רוצים שהכלי הנגיש הזה יבוא לעזרת הציבור, ויהיו דברים חדשים, וצריך לעשות את הטיפולים האלה.

נורית קורן: אבל מנגד, צריך לשמור על הסטטוס-קוו שהיה עד עכשיו ולהמשיך אותו.

נורית קורן: עבודות שהן דחופות לרכבת ונעשו ברכבת, צריך להמשיך ולעשות.

נורית קורן: לדעתי, הזימון הזה של האופוזיציה את המליאה בפגרה זה ספין תקשורתי.

נורית קורן: פשוט אין מה לעשות.

נורית קורן: לא יכול להיות שכל דבר הכי קטן, תגידו: הליכוד נכנע לחרדים, ולעשות כל דבר – – –

יואל חסון: זה קטן?

נורית קורן: זה קטן.

נורית קורן: זה קטן.

יואל חסון: אז מה יהיה גדול?

נורית קורן: אנחנו מדינה קטנה.

קריאות: – – –

נורית קורן: אני חזרתי עכשיו ממינכן.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם: צריך לטפל בכבישים – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

נורית קורן: – – וזה מה שצריך לעשות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שוב, אני מבקשת לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: דקה לרשותך.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת המתוקים מן האופוזיציה ומן הקואליציה, התגעגעתי אליכם, שמחתי לחזור לראות אתכם.

יהודה גליק: צר לי צער גדול שלקחתם נושא שאמור לאחד את עם ישראל והפכתם אותו לנושא שמחלק.

יהודה גליק: ולכן, היום בדיוק מלאו 30 יום לפטירתו של אדם יקר ואהוב, ואני רוצה לזכרו להקריא שיר שהוא הלחין – נחום היימן, נחצ'ה; מילים: עידית חכמוביץ: "אולי ציפור בחלילים / ציפור הנפשות / אולי בשקט הצלילים / לבן – בין השמשות.

יהודה גליק: // אולי השיר – רק שיר הִנו / והוא גובה אט, / וחרוזים הם כל חנו / וכל חנו – שבת.

יהודה גליק: // אולי ורדים בחשכה / בשמים בערפל / עומדים אולי, במלוא פריחה / בערב הנופל.

יהודה גליק: // אולי השיר – רק שיר פשוט / ואין בו חג כמעט / ומילותיו הן רק קישוט / וקישוטו – שבת – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

יהודה גליק: – – אולי נווד על הדרכים / נשקף בחלומות / חוזר אולי על הפתחים / עם כל המנגינות.

יהודה גליק: // אולי השיר – רק שיר אוהב / והוא אומר מעט / והצלילים כולם בלב ובלבו – שבת.

יהודה גליק: " תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, אולי אני אפתיע ואומר שאין לי טענות לאופוזיציה; תפקידה לעורר, למצוא חסרונות, ואפילו להפיל את הממשלה, במידת האפשר.

ישראל אייכלר: השבת ממש מתמוגגת מנחת לראות מי בא לכאן לדרוש את כבודה.

ישראל אייכלר: אבל יש לי טענה גדולה על כלי התקשורת שהתגייסו ליצור פניקה לאומית, כאשר אזרחי ישראל סובלים יום-יום בתחבורה הציבורית, אנשים עומדים בתחנות בכל יום מימות השבוע שעות, ורק 18% בארץ נוסעים באוטובוסים, כשבאירופה נוסעים 50% בתחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: במקום לחזק את התחבורה הציבורית, מדברים בשם השבת.

ישראל אייכלר: נכון, השבת היא מכשיר ביטחוני ממדרגה ראשונה, בלעדיה לא נוכל להיות כאן, ואומרים את זה הנביאים, שאם, חלילה, לא נשמור את השבת, הארץ תיחרב.

ישראל אייכלר: אבל כאשר מדובר פה בעניין של תחבורה ציבורית, אל תערבו את העניין של השבת.

ישראל אייכלר: ראינו היום – "גלי צה"ל" אומרים שהיו פקקים גדולים; "קול ישראל" אומר שלא היו פקקים גדולים.

ישראל אייכלר: בכל מקרה, אף אחד לא זעק על זה ששמונה ימים – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: – – משביתים את התחבורה הציבורית בגלל הרכבות.

ישראל אייכלר: כשזה מגיע לנושא השבת, כולם דואגים לשבת.

טלי פלוסקוב: תודה.

ישראל אייכלר: אז בשם השבת, אני רוצה להודות לכם על שהעליתם את המודעות לשבת, אבל בשם נוסעי התחבורה הציבורית אני זועק: צבועים, בתקשורת, שאתם לא מעלים אף פעם – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: – – את הבעיה של נוסעי התחבורה הציבורית ושל המצוקות שלהם, ורק כשזה מגיע לשבת, כולם נזכרים בנוסעי התחבורה הציבורית.

ישראל אייכלר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן – בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: טוב לראות את כולם.

דוד ביטן: תראו, היום התחילו העבודות ברכבת.

דוד ביטן: שמונה ימים.

דוד ביטן: סגרו בדיוק את אותם מקומות שסגרו קודם.

יעל כהן-פארן: לא נכון.

דוד ביטן: יותר מזה אפילו.

דוד ביטן: לא ראיתי עיתונאים שעומדים בתחנות ומראיינים חיילים שצריכים לנסוע או אנשים שצריכים לנסוע לעבודה.

דוד ביטן: האופוזיציה והתקשורת העצימו את מה שהיה באותו יום ראשון כדי לגרום נזק פוליטי לליכוד ולראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דוד ביטן: מי שהשקיע ברכבות ומי שהשקיע בתחבורה הציבורית עשרות מיליארדים זה הליכוד – ראש הממשלה והממשלה בראשות הליכוד.

דוד ביטן: אין לנו עניין להמשיך את זה, ואין לנו עניין לפגוע בשירות לאזרח.

דוד ביטן: אבל מצד שני, אפשר למצוא פתרונות, ולא יכול להיות שהרכבת עושה – עבודות נוחות, אני קורא לזה – כל העבודות בשבת, כי הם לא מסיעים נוסעים בשבת.

דוד ביטן: עובדה, כשהתחילו לבדוק, עבודה-עבודה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דוד ביטן: – – ראו שאפשר למצוא פתרונות לחלק מהעבודות.

דוד ביטן: אדם שנוסע ברכבת, לא מעניין אותו מתי העבודות נעשות, מעניין אותו רק דבר אחד – שהוא יוכל לנסוע כשהוא רוצה לנסוע.

דוד ביטן: ולכן, אנחנו גם לא נפגע בשירות לאזרח, וגם נמצא פתרונות שיאפשרו לשמור על סטטוס-קוו מסוים.

דוד ביטן: עבודות שחובה לעשותן בשבת, נעשה אותן בשבת – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דוד ביטן: – – ומה שלא – לא.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: למיקרופון בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני, דקה לרשותך.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך שאת מאפשרת לי.

משה גפני: אני מבקש לדעת אם מרצ נוסעת לצפון ביום ראשון הבא, כשהתחנות יהיו סגורות שם, ולא יהיה פיקוח נפש, ובעזרת השם הכול יהיה בסדר.

משה גפני: האם כל הסיפור הזה של הערך של שבת – – –

זהבה גלאון: – – –

משה גפני: האם הערך של שבת לא קיים בכלל?

קריאה: קיים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תנו לי רגע, יש לי דקה.

משה גפני: אם אני אדבר פה רבע שעה, אני אתווכח אתך.

משה גפני: האם הערך של שבת לא קיים?

משה גפני: למי הם מספרים את הסיפורים האלה?

משה גפני: האם צריך לבוא עם 20 עבודות בשבת?

משה גפני: שר התחבורה צריך לעשות מסיבת עיתונאים במוצאי שבת ולהגיד: אנחנו לא נכנענו למי שלחץ עלינו?

משה גפני: מה לחץ עלינו?

משה גפני: המציאות הזאת, שהכול ייפתח בשבת – הרי יש מדינות בעולם שאין בהן שבת, מתי הם עושים את העבודות ברכבת?

משה גפני: מה עושים באירופה?

משה גפני: מה עושים בארצות-הברית?

משה גפני: מתי עושים את העבודות האלה?

משה גפני: אם חס וחלילה אתם תצליחו, ופה לא תהיה שבת, מתי יעשו את העבודות?

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, אני עליתי רק בשביל לשאול דבר אחד: איך זהבה גלאון, חברת הכנסת זהבה גלאון, מה שהיא מבקשת מבג"ץ היא מקבלת?

משה גפני: אני הייתי בטוח – – –

זהבה גלאון: – – –

משה גפני: לא, באמת, זה משהו מאוד מעניין, אני הולך ללמוד ממנה.

זהבה גלאון: – – –

משה גפני: רגע, רגע, תשמעי.

טלי פלוסקוב: אדוני, משפט אחרון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

משה גפני: משפט אחרון.

זהבה גלאון: – – –

משה גפני: איך מודיע ראש הממשלה שהוא לא נותן יותר הוראות בעניין הזה – הכול בסדר – לפני בג"ץ?

משה גפני: מה היה צריך לעשות?

משה גפני: אם אני הייתי עותר לבג"ץ על דבר שכבר לא קיים, מה בג"ץ היה אומר?

משה גפני: היה זורק אותי מכל המדרגות.

משה גפני: לזהבה גלאון הוא נותן.

משה גפני: מייד הוא מוציא צו מניעה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

משה גפני: – – והוא אומר – מה זה הדבר הזה?

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

משה גפני: זהבה, אני מבקש ממך, בפעם הבאה שאני רוצה לעתור לבג"ץ – ואני הרי לא אעתור, אני לא אקבל סעד שם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

משה גפני: – – אני אפנה דרכך.

זהבה גלאון: – – – חבר הכנסת גפני – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, יושב-ראש ועדת הכספים – תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כנסת נכבדה, כבוד השר יריב לוין, זו לא הפעם הראשונה שאני מעלה את עניין תמיכת ממשלת ישראל והצבא בטרוריסטים של "ג'בהת א-נוסרה" וארגונים טרוריסטיים אחרים בסוריה.

עבדאללה אבו מערוף: התמיכה היא לא רק רפואית, אלא גם לוגיסטית וגם קרבית.

עבדאללה אבו מערוף: מעורבותם של הממשלה והצבא בסוריה שוב מתבטאת בימים האחרונים בתמיכה במתקפה של הטרוריסטים האלה על הכפר חאדר, כפר שהוא שקט ותושביו לא מעורבים בעניינים שם.

עבדאללה אבו מערוף: הרמטכ"ל מצהיר שהצבא וממשלת ישראל לא מעורבים ולא תומכים בטרוריסטים.

עבדאללה אבו מערוף: שוב הוא רוצה לעשות צחוק, ללעוג לחלק מהאזרחים הערבים הדרוזים כאן.

עבדאללה אבו מערוף: זה צחוק, וזה לעג, וזה דבר שלא יהיה.

מיקי לוי: אתה רציני?

מיקי לוי: אנחנו – – –

עבדאללה אבו מערוף: אני רציני מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אני דורש לאלתר מהצבא – –

מיקי לוי: אלו דברי הבל.

מיקי לוי: אלו דברי הבל.

עבדאללה אבו מערוף: – – ומממשלת ישראל לא להתערב במה שקורה – –

מיקי לוי: זה שטויות.

עבדאללה אבו מערוף: – – לא לתמוך בטרוריסטים בחאדר – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי לוי: אלו דברי הבל.

עבדאללה אבו מערוף: – – לתת לתושבי חאדר להגן על עצמם בעצמם.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: הם מסוגלים להגן על עצמם בעצמם.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת – – –

עבדאללה אבו מערוף: שהצבא לא יתערב שם – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: – – ולאפשר לתושבי חאדר – –

מיקי לוי: אלו דברי שטות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: – – להגן על עצמם בעצמם.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת על בקשתי לעמוד בזמנים – לכל אחד יש דקה.

סתיו שפיר: תודה לך, כבוד היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בעיצומה של הפגרה.

טלי פלוסקוב: לכן יש לי פה הקלות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: אי-אפשר לתפוס את החוצפה והפחדנות מצד ראש הממשלה ושר התחבורה שהעזו שלא להופיע לדיון החשוב הזה, שנקבע היום, ועוד – צריך להגיד – נקבע בפער זמנים אדיר מרגע ההתרחשות.

סתיו שפיר: קוראים לזה דיון חירום.

סתיו שפיר: זה היה חירום.

סתיו שפיר: והעובדה שהם לא התייצבו כאן לתת תשובות, למסור דין-וחשבון לציבור – וזה הנוהג, שלא נותנים תשובות לציבור, הציבור לא קיים – היא פשוט בושה וחרפה.

סתיו שפיר: מאות-אלפי ישראלים שנתקעו בפקקים, שנתקעו בלי דרך להגיע – לצבא, לעבודה, ללימודים, קשישים שלא הייתה להם דרך להגיע לקרובי המשפחה שלהם או לקופת-החולים בגלל המחדלים של הממשלה הזאת, שבשביל איזה ויכוח פוליטי החליטה לעצור את כל המדינה.

סתיו שפיר: זה מחדל שהם חייבים לתת עליו תשובות וחייבים לתת אותן כאן, בכנסת.

סתיו שפיר: אם הם חושבים שלכנסת אין שום משמעות, בבקשה, שישנו את צורת המשטר בישראל.

סתיו שפיר: אבל הם חייבים למסור לנו דין-וחשבון.

סתיו שפיר: והדבר שהכי לא ברור מתוך העניין הזה, כבוד היושבת-ראש, הוא העובדה שאחרי כל הדיון עוד לא הצלחנו לשמוע מהי עמדת הממשלה.

סתיו שפיר: מה חושב בנימין נתניהו, אדם חילוני, אוכל שרצים, שמעסיק חשמלאים – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

סתיו שפיר: – – ביום כיפור על חשבון הציבור – מה הוא חושב על סוגיית השבת?

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

סתיו שפיר: איך הוא רוצה לפתור?

סתיו שפיר: מה הסטטוס-קוו שהוא מאמין בו?

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, גברתי.

סתיו שפיר: בבקשה, שיתכבד ויבוא לספר לציבור במה הוא מאמין.

סתיו שפיר: לכולנו חשובה השבת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: אני מאוד רוצה לשמוע את התשובות ואת החזון שלו לגביה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברות וחברי הכנסת, תראו, אני רוצה להזכיר לכולכם שאנחנו נפגשנו כאן לדבר על עצירת הרכבת באותו יום ראשון בגלל הוויכוח שהיה, או לא היה, היה כזה או אחר.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אני חושבת שההחלטה של ראש הממשלה – שבאמת, בושה שהוא לא נמצא כאן היום – נובעת מהניתוק שלו, הניתוק המוחלט, מאנשים שנוסעים בתחבורה הציבורית.

יעל כהן-פארן: אני שואלת אתכם, שרי הממשלה קודם כול, אבל גם אתכם, חברי חברי הכנסת – ואני לא רוצה לפגוע פה באף אחד, אבל לא נראה לי שמישהו הגיע לכאן היום בתחבורה הציבורית.

יעל כהן-פארן: לא נראה לי שמישהו נסע בעשר השנים האחרונות – אולי לאיזו נסיעת מבחן של רכבת חדשה שחונכים.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכם לקחת את הרכבת או את האוטובוס הקרוב לביתכם – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

יעל כהן-פארן: אני ממש שמחה, עבדאללה.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכולנו – לכולם, אוקיי?

יעל כהן-פארן: – לקום, לקחת את האוטובוס הקרוב לביתכם, את הרכבת הקרובה לביתכם, ולהגיע לפגישות שיש לכם בשבוע הבא.

יעל כהן-פארן: פעם אחת.

יעל כהן-פארן: פעם אחת.

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל כהן-פארן: לא לכנסת, לא כשיש לנו פקקים בבוקר – פעם אחת לקחת אוטובוס או רכבת, ותרגישו – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

יעל כהן-פארן: – – מה מרגישים נוסעי התחבורה הציבורית יום-יום, כל יום, כל השנה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: עליהם אנחנו צריכים לחשוב כשמקבלים החלטות כאלה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: למה אני צריכה להתווכח אתכם?

טלי פלוסקוב: תגידו לי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: דקה.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אומנם אנחנו התכנסנו היום על מנת לדון בקרקס של נתניהו-כץ וההתעללות הבלתי-פוסקת בנוסעים של רכבת ישראל, אם באזרחים או בחיילים, אבל המציאות המדממת של היום בבוקר מכריחה אותנו בעצם להתייחס אליה וגם לדבר על מה שקורה כאן, בבירתנו ירושלים, ליד חומות העיר העתיקה.

קסניה סבטלובה: שלוש דקות משם נמצא הכפר סילואן, כפר פלסטיני עם 70,000 תושבים.

קסניה סבטלובה: ואנחנו מדברים על כך שמה שקורה עכשיו הוא תוצאה ישירה של ניהול הסכסוך, ניהול כושל.

קסניה סבטלובה: את המנהלים האלה צריך לפטר לאלתר, בלי פיצויים, ובעצם לגרום להם גם לשלם על כל הנזק שהם עשו במהלך כל השנים האלה של ניהול סכסוך שאין כדוגמתו בעולם כולו.

קסניה סבטלובה: אנחנו עוד מעט נציין 50 שנה לכיבוש של הגדה המערבית ושל רצועת-עזה על-ידי מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: ואנחנו ממשיכים לדהור אל תוך המאה ה-21 עם המשקל העודף של שטחים שהם לא שלנו, של עם שהוא לא שלנו.

קסניה סבטלובה: והתוצאה של זה תהיה שמדי יום נמשיך לשלם את מחיר הסכסוך הזה.

יריב לוין: אוי ואבוי, אוי ואבוי.

קסניה סבטלובה: אנחנו נמשיך לשלם את מחיר הדמים.

קסניה סבטלובה: לא השרים שיושבים פה ולא חברי הכנסת שיושבים פה, לא, חס וחלילה – האזרחים הפשוטים – –

יריב לוין: יגאל אלון מתהפך בקברו.

יריב לוין: אוי ואבוי.

קסניה סבטלובה: – – החיילים, השוטרים, הבנים של כולנו.

קסניה סבטלובה: אתם מפקירים אותם ואת כולנו, מדי יום, למות ברחובות של ירושלים – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כבר לא יודע מה יותר גרוע: מחדל הרכבת ההוא וקשיי התחבורה במדינת ישראל או המחדלים הביטחוניים-מדיניים שהולכים ונרשמים אחת לכמה שעות על השולחן שלנו, ולא מטופלים בשום צורה.

נחמן שי: רק בעשרת הימים האחרונים אני ספרתי – גל של מעשי טרור שעובר באיזו שתיקה יחסית, כאילו זו מכה משמים.

נחמן שי: כאילו אין מה לעשות, כאילו אין מה לעשות.

נחמן שי: לא יכולים לעשות שום דבר.

נחמן שי: וזה לא מסתכם רק בלתגבר ולתגבר את כוחות הביטחון; יש הרבה דברים אחרים שצריכים לעשות, כולל לשוחח עם הרשות הפלסטינית.

נחמן שי: שני לוויינים שמדינת ישראל שלחה לחלל, אחד התפוצץ לפני שיצא לדרך ואחד השתבש בדרכו; לא שמעתי שמישהו טיפל בזה, כאילו זה לא חשוב לאף אחד.

נחמן שי: ואחרון לא חביב זה הסכם הסיוע עם ארצות-הברית, שמדינת ישראל חתמה עליו כבר ולא דיווחה, לא לציבור הישראלי הכללי ולא לכנסת ישראל, מה יש בהסכם, מה אין בהסכם, איזה התחייבויות חשאיות, סמויות מהעין, נתנו.

נחמן שי: כאילו זה העסק הפרטי של ראש הממשלה.

נחמן שי: ככה לא מנהלים מדינה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: שלום, חברים, צהריים טובים, במדינת ישראל משקיעים בתחבורה ציבורית 1,400 יורו לאדם בשנה; במדינות ה-OECD משקיעים 10,000 יורו לשנה בממוצע.

איילת נחמיאס ורבין: שמעתם אותי היטב.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו כאן היינו באירופה, באמריקה, אנחנו יודעים איך נראית תחבורה ציבורית אפקטיבית.

איילת נחמיאס ורבין: אתה עולה לרכבת, משם ממשיך באוטובוס ומשם ממשיך במונית שירות, רחמנא ליצלן, וה"רב-קו" שלך או ה-Oyster או לא משנה איך קוראים לזה באיזו מדינה, לוקח אותך את כל הדרך שאתה צריך ובדרך כלל גם במחיר שווה לכל נפש.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם באמת, תקשיבו שנייה, זה לא השבת, כולנו פה – אני חושבת שכמעט אין כאן בן-אדם שהשבת לא חשובה לו ולא יקרה לו.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו לא נטפל באמת בתשתיות של התחבורה הציבורית, אנחנו פשוט באמת נהפוך להיות מדינת עולם שלישי.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה עשור אבוד, שלא לומר שני עשורים אבודים.

איילת נחמיאס ורבין: ותאמינו לי, מי שראה את הבוקר הזה, מי ששומע את הקולות מתחנות הרכבת השונות ברחבי הארץ, מבין שהשבת היא לא הסיפור פה אלא ראש ממשלה שמהתל בנו.

איילת נחמיאס ורבין: עוד מעט יגיע תקציב המדינה, ואתם תראו איך אין השקעה מספקת בתחבורה ציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: שם זה נמצא.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: טוב, חברים, אני מקווה שאני לא אבלבל יותר מדי את מחנה השמאל עם העובדות שאני אציג בפניו, אבל מוטב שיתרשמו.

מכלוף מיקי זוהר: בבחירות האחרונות המחנה הציוני הבטיח למפלגות החרדיות את כל מבוקשן, כולל ויתורים בנושא דת ומדינה, בתמורה למה?

מכלוף מיקי זוהר: לוויתורים לפלסטינים.

מכלוף מיקי זוהר: לשמחתנו, המפלגות החרדיות לא הסכימו וקמה לה ממשלת ימין.

מכלוף מיקי זוהר: אבל אותם ויתורים שרצה לעשות המחנה הציוני בנושא דת ומדינה רק מוכיחים את הצביעות שאנחנו עדים לה כיום.

מכלוף מיקי זוהר: אפילו יאיר לפיד הפנים את זה, והוא עושה באמת מאמצים כבירים להתחבר לחרדים.

מכלוף מיקי זוהר: וגם, כמובן, בענייני דת ומדינה לא תשמעו אותו פוצה פה.

מכלוף מיקי זוהר: למה?

מכלוף מיקי זוהר: כי הוא יודע שהוא רוצה את החרדים אם הוא ירצה אי-פעם להרכיב ממשלה.

מכלוף מיקי זוהר: אז גם הוא, בעצם, בורח מנושאי דת ומדינה כמו שפן.

מכלוף מיקי זוהר: אבל אנחנו – כאן כולם מגיעים לכנסת, עושים סימפוזיון שלם סביב נושא השבת, כשאנחנו בעצם לא אומרים את המטרה האמיתית.

מכלוף מיקי זוהר: המטרה האמיתית היא לא טובת אזרחי ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: למי שתוהה, המטרה האמיתית היא הפלת ממשלת ימין לטובת הקמת ממשלת שמאל שתעשה נזק בלתי הפיך למדינת ישראל – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מכלוף מיקי זוהר: – – שתעשה נזק בלתי הפיך לביטחונה של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אז בואו נאמר את האמת: אין לכם שום עניין באזרחים.

מכלוף מיקי זוהר: יש לכם עניין להפיל ממשלת ימין.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי זוהר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: זה תפקידנו.

זהבה גלאון: – – – מיקי זוהר – – –

מיקי לוי: מיקי, זה התפקיד שלנו, מכלוף.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: חברים, בואו נירגע ונמשיך בדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, דקה לרשותך.

אמיר אוחנה: תודה, גברתי.

אמיר אוחנה: אני רוצה להודות לאופוזיציה באמת מקרב לב.

אמיר אוחנה: זה היה מחמם לב לראות את נציגי מרצ ויש עתיד עומדים על הדוכן ואומרים לחברי הכנסת החרדים: זה לא אתם, זה לא אתם, באמת.

אמיר אוחנה: אנחנו מבינים שאתם בסדר.

אמיר אוחנה: זה נתניהו.

קריאה: – – –

אמיר אוחנה: באמת, מה הקשר בין המפלגות החרדיות לעניין של שבת וכו'?

אמיר אוחנה: קשר מקרי בהחלט.

אמיר אוחנה: אני לא מעלה על דעתי אפילו לרגע שמדובר פה באיזה ניסיון לרקום בריתות פוליטיות קואליציוניות עתידיות שאולי אולי יום אחד יביאו אתכם לשלטון.

אמיר אוחנה: הרי ידוע שהמפלגות החרדיות הן השותפות הטבעיות של הליכוד.

אמיר אוחנה: נכון?

אמיר אוחנה: אז זהו, שלא.

אמיר אוחנה: מאז 1984, יותר מ-30 שנה, כל הממשלות – בראשות הליכוד, בראשות העבודה, בראשות קדימה – כללו את המפלגות החרדיות, למעט שתיים: 2003 ו-2013, שתיהן בראשות הליכוד.

אמיר אוחנה: אז של מי באמת הם השותפים הטבעיים?

אמיר אוחנה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: דקה לרשותך.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש, קודם כול אני חושב שיצא דבר טוב מהדיון היום, שאנחנו סוף-כל-סוף מעלים על נס – באופן אמיתי אולי, אולי באופן תועלתי – את הסבל של נוסעי התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: אבל לא יום ראשון הזה או שמונה הימים האלה ולא יום ראשון ההוא – ודרך אגב, הוא לא היה חייב להיות.

אורי מקלב: אלא אם היו מקבלים החלטה מוקדמת יותר על-ידי ראש הממשלה – לא היינו מגיעים למצב שהיו מפרקים את המסילות ואחרי זה ביום ראשון היה כאוס או חשש לדבר כזה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים, לאורך כל מעגל השנה יש סבל של הנוסעים.

אורי מקלב: הוויכוח האמיתי – שאנחנו נדע את האמת – הוא לא עם חיים כץ, שהוא שצריך לאשר פיקוח נפש או לא פיקוח נפש.

אורי מקלב: האם אנחנו בהנחת יסוד, בהנחת העבודה שלנו, רואים את השבת יקרה לנו, שחשובה לנו ולעובדים שם, או, כפי שהתברר לכל מי שהתוודע לנושא, לכל האנשים שלא קשורים דווקא לנושא של שבת, מי שישב בישיבות, שמתוך 20 עבודות, 17 עבודות לא היו צריכים לעשות בשבת.

אורי מקלב: כאן נקודת המחלוקת, ולא אצל חיים כץ.

אורי מקלב: האם משרד התחבורה רואה בשבת יום שהנחת העבודה היא שאפשר לבצע בו טיפולים ותיקונים?

אורי מקלב: זה הוויכוח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

גברתי היושבת-ראש, אמרו כבר חכמינו: היזהרו מן הצבועים.

הרי כולנו יודעים את שם המשחק.

זה לא באמת השבת, זה לא באמת הרכבת וזה לא באמת הדברים האלה.

זה בגימטריה אולי יוצא "איך מפילים את ממשלת נתניהו" או "איך תוקפים את ראש הממשלה".

בואו תהיו הוגנים.

אני לא זוכר, חברתי ממפלגת העבודה סתיו שפיר שדיברה קודם, כשההסתדרות או מאן דהוא השבית את הרכבת בגלל דברים חשובים מאוד, חשובים מאוד כאלה ואחרים, אני לא זוכר זעקה שלכם.

אני לא זוכר את כל הדברים האלה שנאמרים היום.

סתיו שפיר: – – –

ודאי, אפשר להשבית את הרכבת.

אם הייתה פה איזו אולימפיאדה בארץ, היו משתקים את כל הארץ לכל השבוע.

אז עם כל הכבוד, אנחנו לא ניתן לכם לעשות סיבוב, לא עלינו ולא על השבת.

אנחנו לא באים לכפות עליכם לשמור שבת, אבל אנחנו במפורש לא ניתן לכם להפוך את השבת ליום חול, נקודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב אשר.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת רחל עזריה.

רחל עזריה: האמת היא שזה אחד הדברים העצובים שקרו בתקופה האחרונה.

רחל עזריה: שבת היא יום נפלא שכולנו נהנים ממנו.

רחל עזריה: לפי סקרים ומחקרים, הדבר היחיד שמשותף לחילונים, דתיים, אשכנזים, מזרחים וכולם, לגבי השבת, הוא שכולם ישנים ואוכלים.

רחל עזריה: אני חושבת שעל זה כולנו יכולים להסכים.

רחל עזריה: משום מה, ברגע שמגיעים למערכת הפוליטית אין שום הסכמה לגבי השבת, וזה הופך להיות היום שכולנו רבים עליו, או כמו שקוראים לזה: מאבק השבת.

רחל עזריה: אז אני רוצה לספר לכם שאני הייתי חברת מועצה ואחר כך סגנית ראש עיריית ירושלים בתקופות של מאבקי שבת, ואלה היו התקופות הכי גרועות שהכרנו.

רחל עזריה: זה הפך את השבת ליום איום ונורא.

רחל עזריה: ואז הבנתי שאנחנו חייבים להגיע להסדרה חדשה.

רחל עזריה: כל השיטה שאנחנו עובדים בה היום, אנחנו יכולים להמשיך אתה ואין לנו ברירה אלא להמשיך אתה, אבל הגיע הזמן לקיים דיון איך אנחנו רוצים שיום המנוחה השבועי במדינת ישראל ייראה.

רחל עזריה: נכון, זה לא הולך להיות פשוט, והולכים להיות מאבקים גדולים בין הקבוצות השונות, אבל אני חושבת שהכנסת שלנו בוגרת מספיק, ואני חושבת שהחברה הישראלית חייבת להיות בוגרת מספיק, כדי להגיע להסכמות האלה, כדי שלא יהיו לנו מאבקים פוליטיים ומשברים פוליטיים כל פעם כשצריך להקים רכבת; שלא יהיו מאבקים פוליטיים ומשברים פוליטיים כל פעם שמקום נפתח בשבת או נסגר בשבת, ושאנשים יוכלו לנסוע לים ויוכלו לבלות בשבת עם המשפחה ועם החברים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

רחל עזריה: – – ולא רק יישנו ויאכלו אלא באמת ייהנו מהשבת כמו שצריך.

רחל עזריה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: רבותי, ההצעה של המציעים – איזה הצעות, אם בכלל, אתם מציעים להמשך דיון?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, מה ההצעה שלך?

זהבה גלאון: לקיים דיון.

קריאה: דיון במליאה.

טלי פלוסקוב: איפה?

זהבה גלאון: איפה, שאלה טובה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני ממתינה להצעה שלכם.

בערוץ 2.

ערוץ 2.

זהבה גלאון: במליאה.

אילן גילאון: – – – ולהפיל את הממשלה.

טלי פלוסקוב: דיון במליאה?

טלי פלוסקוב: מוסכם על כולם, על כל המציעים, דיון במליאה?

משה גפני: לא, לא, אני רוצה ועדת כספים.

משה גפני: יש אצלי העברות.

משה גפני: לא.

נורית קורן: דיון בוועדה – – –

אלי אלאלוף: ואצלי יש יחסי עבודה.

קריאה: ועדת העבודה והרווחה.

קריאה: ועדת הילד.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אם ככה, רבותי – – –

קריאה: תחבורה זה ועדת כלכלה.

דוד ביטן: מליאה, מליאה.

דוד ביטן: מסכימים.

טלי פלוסקוב: מליאה, כולם מסכימים למליאה?

קריאה: מליאה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי.

טלי פלוסקוב: יש צורך בהצבעה?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז אנחנו נצביע על כל ארבע ההצעות כהצעה אחת, כמקשה אחת, להעביר לדיון במליאת הכנסת.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע על העברת הדיון למליאה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום – 25 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושאים בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

אלי אלאלוף: אין צורך בהצבעה.

טלי פלוסקוב: יש צורך בהצבעה.

טלי פלוסקוב: הפעלתי את ההצבעה.

טלי פלוסקוב: 25 חברי כנסת בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: כל ארבע ההצעות לסדר-היום – יש צורך להקריא אותן?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: הן, כמקשה אחת, עוברות לדיון במליאת הכנסת.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן ואורי מקלב בנושא: שכר נמוך והיעדר תנאים סוציאליים למטפלות במשפחתונים של משרד הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: רבותי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ט בתשרי התשע"ז, 31 באוקטובר 2016, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.