ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 153, 2016-08-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ו בתמוז התשע"ו, 1 באוגוסט 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 26), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סיוע כלכלי ללומדי תורה נזקקים, התשע"ו–2016; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 109), התשע"ו–2016; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 62) (סופיות הסליקה במסלקות), התשע”ו–2016; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 67) (הוראות שונות), התשע"ו–2016, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 22) (שירותי העברת נפטרים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מרב מיכאלי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הגנה על בתי-עסק (ימי המנוחה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יגאל גואטה וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת סימנים) (תיקון מס' 6) (תשדיר פרסומת שאורכו אינו עולה על דקה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עיסאווי פריג' וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון מס' 7) (הגדלת הריבית המיוחדת והוספת ביטוחים אישיים), התשע”ו–2016, של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3226/20 וכלה בהצעת חוק פ/3289/20 – הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (תיקון – תוכניות ומרכזי טיפול באלימות במשפחה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק דמי מחלה (תיקון – הצהרת מחלה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, שרן השכל, קארין אלהרר ודב חנין; הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון – זכויות נשים ששהו במקלט לנשים מוכות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק נכי רדיפת הנאצים (תיקון – שינויים בדרגת הנכות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין ומשה גפני; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (התניית מתן רישיון רכב או חידושו בהתקנת מערכת המונעת השארת ילדים ברכב), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – קביעת עונש מינימום בגין התעללות בבעלי-חיים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, איציק שמולי ויעל כהן-פארן; הצעת חוק איסור אלימות בספורט (תיקון – איסור התבטאות גזענית מטעמים של זהות מגדרית או נטייה מינית), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת יעל גרמן; הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – תמיכה בארגון יציג), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק זכויות החולה (תיקון – מתן הסכמה לטיפול רפואי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר, יואב בן צור, טלי פלוסקוב, שלי יחימוביץ, מיכל רוזין, תמר זנדברג, נחמן שי, קארין אלהרר ודב חנין; הצעת חוק השתלת אברים (תיקון – הפניה להסכמה לתרומת אברים בטפסים מקוונים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף, יאיר לפיד ומאיר כהן; הצעת חוק הזכות לעבודה בישיבה (תיקון – תנאי המאבטחים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, אלי אלאלוף, איציק שמולי, ישראל אייכלר, דב חנין ויוסי יונה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (עידוד צמיחה לעסקים עצמאיים קטנים ובינוניים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מניין חברי הכנסת במליאה), מאת חברי הכנסת שרן השכל, אלי כהן, יעקב מרגי, זהבה גלאון, יואב בן צור, ישראל אייכלר ואיציק שמולי; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – התליית מספר ימי ההיעדרות במספר ילדי העובד), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק חובת דיווח שיעורי שכר (תיקוני חקיקה), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת יגאל גואטה, נורית קורן ומרב מיכאלי; הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם, אוסאמה סעדי, מכלוף מיקי זוהר, מירב בן ארי, דוד ביטן, אברהם נגוסה, קארין אלהרר, יואל חסון, נורית קורן, אורי מקלב, עבד אל חכים חאג' יחיא, ניסן סלומינסקי, שולי מועלם-רפאלי, עליזה לביא, רוברט אילטוב, יהודה גליק, יפעת שאשא ביטון, רויטל סויד, ענת ברקו, אורן אסף חזן, אכרם חסון, יחיאל חיליק בר, יוסי יונה, איציק שמולי, דב חנין ואיל בן ראובן; הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת-חירום) (הריסת בתי משפחות מפגעים), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, שרן השכל, אמיר אוחנה, ענת ברקו ויהודה גליק; הצעת חוק ריבונות מעלה-אדומים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואב קיש, בצלאל סמוטריץ, אלי כהן, רוברט אילטוב, עודד פורר, יואב בן צור, רועי פולקמן, שולי מועלם-רפאלי, יצחק וקנין ודוד ביטן; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תרופות בסבסוד מלא לוותיקי מלחמת העולם השנייה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (חופשה מיוחדת),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואב בן צור, יגאל גואטה, דב חנין, דוד אמסלם, אברהם נגוסה, בצלאל סמוטריץ ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת לידה לגבר), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת חבישת קסדת מגן ברכיבה על אופנוע או קטנוע), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, עודד פורר, יוליה מלינובסקי ורוברט אילטוב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – שובר זיכוי בכרטיס מגנטי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, איתן כבל, נחמן שי, דב חנין, יעקב מרגי, עבדאללה אבו מערוף, עאידה תומא סלימאן, קארין אלהרר, יחיאל חיליק בר, אורי מקלב ויואל חסון; הצעת חוק האגודות העות'מאניות (רישום ופיקוח), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, זאב בנימין בגין, יהודה גליק, מיקי לוי, עפר שלח, יעקב פרי, רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ ומרב מיכאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת מלווה נהג אלקטרוני ברכב המסיע תלמידים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יפעת שאשא ביטון, איציק שמולי, אורלי לוי אבקסיס, איתן ברושי, מיקי לוי, אלעזר שטרן ואיל בן ראובן; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – סעיף 92), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת מלווה נהג אלקטרוני באוטובוסים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יעקב מרגי, יפעת שאשא ביטון, מנחם אליעזר מוזס, יואב בן צור, יגאל גואטה, יצחק וקנין, יעקב אשר, יואל רזבוזוב, חיים ילין, יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי, יהודה גליק, יואב קיש, מיקי לוי ושרן השכל; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – חיוב הכשרה בתחום נפגעי תקיפה לבעלי תפקידם בתחום המשפט והמשטרה), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, מיכל רוזין, שרן השכל, רועי פולקמן, מירב בן ארי,

ירדנה מלר-הורוביץ: יפעת שאשא ביטון וענת ברקו; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – זכות להיעדר מעבודה בעת שירות מילואים של בן-הזוג), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איתן כבל, רועי פולקמן, יואב קיש, דוד אמסלם, דוד ביטן, איציק שמולי, איל בן ראובן, נחמן שי, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, מיכל רוזין, רויטל סויד, יעקב פרי, יעקב אשר, עפר שלח, מאיר כהן, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, טלי פלוסקוב, יואל חסון ועמר בר-לב; הצעת חוק חופש המידע (תיקון – קרן קיימת לישראל), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק-יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – שירותי רפואה מונעת ושירותי בריאות לתלמיד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – מס בשיעור אפס על מוצרי מזון בסיסיים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – קצבת זיקנה כהכנסה נוספת), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – איסור הפליה מטעמים של נטייה מינית וזהות מגדרית), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מיכל רוזין; הצעת חוק עמדות שמירה לעובדים בענף השמירה והאבטחה, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגבלת גיל בדמי אבטלה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין ומירב בן ארי; הצעת חוק סיוע לבני משפחה של נפטר ממחלה סופנית, תשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, תמר זנדברג, נורית קורן, עאידה תומא סלימאן, אילן גילאון, יעקב אשר, ישראל אייכלר, בצלאל סמוטריץ, יגאל גואטה ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – תמיכה במוסדות ציבור הפועלים בתחום היהדות הישראלית והפיוט), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רחל עזריה,

ירדנה מלר-הורוביץ: רועי פולקמן, טלי פלוסקוב, נאוה בוקר, איל בן ראובן ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק הסיוע המשפטי (תיקון – סיוע משפטי למבקשים להירשם כארמים) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חובת הקלטת דיונים וניהול פרוטוקול ופרסומם), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (הוספת ועדה לקידום מעמד האישה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, יהודה גליק, יחיאל חיליק בר, זהבה גלאון ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון – ביטול האיסור על מכירת אלכוהול בשעות הלילה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אילן גילאון ושרן השכל; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – פרסום רשימת הזכאים להטבות לפי חוק ופרסום סכום ההטבות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר וזהבה גלאון; הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – זכות לדיור ציבורי ומתן קדימות בשל נכות רפואית בשיעור של 75% ומעלה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (תיקון – תנאי עמידה ביעד תעסוקה), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, יואל חסון, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, אברהם נגוסה, יעקב פרי, אראל מרגלית, מיקי לוי, איל בן ראובן, יחיאל חיליק בר, אכרם חסון, יגאל גואטה, דב חנין, מאיר כהן, זוהיר בהלול, מנחם אליעזר מוזס, אילן גילאון ותמר זנדברג; הצעת חוק הרשות למתן שירותי השגחה על הכשרות, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, משה גפני, ניסן סלומינסקי ויצחק וקנין; הצעת חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם (תיקון – בדיקת הצהרות ההון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שרן השכל, רועי פולקמן, מירב בן ארי ואיציק שמולי; הצעת חוק להסדרת הטבות לניצולי שואה, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת ענת ברקו, אלעזר שטרן ודב חנין; הצעת חוק אחריות תאגידית (חובת דיווח),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, זהבה גלאון, יוסי יונה, מרב מיכאלי, איתן כבל, אילן גילאון, סתיו שפיר, איל בן ראובן, מיקי רוזנטל, יעל גרמן, מיכל בירן, נחמן שי, דב חנין, עיסאווי פריג', קסניה סבטלובה, איתן ברושי, מנואל טרכטנברג, עבדאללה אבו מערוף, זוהיר בהלול ואיציק שמולי; הצעת חוק המועצה הלאומית לחינוך, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הרחבת הזכות לשעת היעדרות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – מחיר מרבי לפריטים מתומחרים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, מכלוף מיקי זוהר, דב חנין, איתן כבל, יוסי יונה, קארין אלהרר, יהודה גליק ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק העיסוק בדיקור, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת איל בן ראובן; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – הרחבת החובה לציין פרטים בדבר פרסומת והרחבת אחריות לעניין דבר פרסומת ששוגר באמצעות מתקן בזק), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (שלילת זכויות יתר מאסיר ביטחוני המשתייך לארגון טרור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, יוליה מלינובסקי, חמד עמאר, רוברט אילטוב ונאוה בוקר; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – אגרה בעד הגשת ערר), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – דין משמעתי לרבני ערים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קידום השתלבותם של אנשים עם מוגבלות בלימודים ובחברה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק הרשויות המקומיות (תנאי עבודה והחזר הוצאות לחברי מועצה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, דב חנין, עודד פורר, רוברט אילטוב, חמד עמאר, דוד ביטן, אורי מקלב, מירב בן ארי, יואב קיש, אלי כהן,

ירדנה מלר-הורוביץ: איציק שמולי, עבד אל חכים חאג' יחיא, נחמן שי, משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, טלי פלוסקוב, יעל גרמן ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק חיוב הכשרה בתחום נפגעי תקיפה לבעלי תפקידים, התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב ומיכל רוזין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שירות המילואים (תיקון – זכויות בת-הזוג של חייל המשרת במילואים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, מירב בן ארי, ענת ברקו ויהודה גליק; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – משיכת כספי הפיקדון לחיילים משוחררים שנקלעו לבעיות כלכליות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה ואוזלת ידה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: היעדר דיונים ראויים בקבינט בנושא מנהרות הטרור שבין עזה לישראל בתקופת מבצע "צוק איתן" וההימנעות מטיפול בכשלי הלחימה גם במלאות שנתיים למבצע;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרה של הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהצעות היא מטעם המחנה הציוני: כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, חברי חברי הכנסת – אדוני, זה שבוע אחרון למושב הזה, של הכנסת הזאת.

מרב מיכאלי: זה יום משמעותי לעמוד ולהגיש בו אי-אמון כלפי הממשלה הזאת, משום שאפשר לראות, ככה, כבר איזה זמן, תמונה של מה עושה הממשלה הזאת.

מרב מיכאלי: ואני מציעה לכולנו להקשיב טוב-טוב לשותף הבכיר מאוד בממשלה הזאת, האיש השפוי, האיש הרציני בממשלה הזאת, שר האוצר משה כחלון.

מרב מיכאלי: אני מציעה לכולנו להאזין היטב לדברים שהוא אמר.

מרב מיכאלי: הוא אמר: הממשלה הזאת היא צעד לפני אשפוז, עדיף שהיא תצא דחוף לחופש.

מרב מיכאלי: אני מעריכה, אדוני, שמייד יאמרו שזה נאמר בהומור, מין צורת ביטוי שכזו.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת איך אתן ואתם, אני אישית מאוד אוהבת הומור, ממש ממש אוהבת הומור.

מרב מיכאלי: אבל כמו שכולנו יודעות ויודעים, מאחורי כל הומור יש אמת, ובמקרה הזה, אמת קשה ועצובה.

מרב מיכאלי: האמת היא שמדובר באמת בממשלה שכל מה שהיא עשתה עד עכשיו, באמת, הם דברים מאוד מאוד מאוד מסוכנים לחברה ולמדינה בישראל, לעם ישראל הם מסוכנים.

מרב מיכאלי: אני עכשיו אתחיל דווקא מעם ישראל, משום שבואו נסתכל על חוקים כמו חוק המקוואות, שמוציא מהכלל במדינת ישראל את כל מי שלא מציית לחוקי ההלכה של זרם מאוד מאוד מסוים, שיושב בקואליציה.

מרב מיכאלי: בואו נסתכל על חוק הכשרות, שהם העבירו בכנסת הזאת, שגם הוא לא מאפשר לשום סוג של כשרות שום לגיטימיות חוץ מזה שמקובל על סוג מאוד מאוד מסוים של יהדות בקואליציה הזאת.

מרב מיכאלי: תחת הממשלה הזאת, אדוני היושב-ראש, מדינת ישראל הולכת ומאבדת את מקומה ואת מילוי ייעודה בתור מדינת הלאום של העם היהודי כולו, והעם היהודי כולה, ומאבדת לאט-לאט את הוודאות שהיא אכן תהיה המקלט הבטוח לכל יהודייה ויהודי בעולם, כי היא עצמה לא מכירה בשלל דרכים בכל היהודיות והיהודים בעולם, ואפילו לא בכל היהודיות והיהודים בתוך מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: האמת מאחורי ההומור הזה, חברות וחברים, היא שזאת ממשלה שאת מחירי הדיור – מחירי הדיור, אחד הדגלים הגדולים ביותר שלה – של שר האוצר הספציפי, שאסף אליו ישר בתחילת הכנסת הזאת את כל הסמכויות מסביב לדיור – מחירי הדיור עלו בינתיים ב-8%; לא רק שלא ירדו, עלו ב-8%.

עיסאווי פריג': וחצי.

מרב מיכאלי: וחצי.

מרב מיכאלי: תודה לאדוני.

מרב מיכאלי: 8.5%.

מרב מיכאלי: ונזכיר שראש הממשלה נתניהו הבטיח לטפל במחירי הדיור עוד כשהוא רץ לראשות הממשלה בשנת 1996.

מרב מיכאלי: אבל מאז הבטיח את זה אז, מחירי הדיור עלו בכ-100%.

מרב מיכאלי: ככה, תלוי איפה סופרות בארץ, אבל פחות או יותר, ועכשיו בעוד 8.5%.

מרב מיכאלי: האמת המרה מאחורי ההומור הזה היא שהממשלה הזאת עוסקת בליבוי יצרים, בשיסוי חלקי העם האחד בשני, בהפרד ומשול, בהסתה בלתי פוסקת.

מרב מיכאלי: היא העבירה חוק שפוגם עמוקות בדמוקרטיה הישראלית, חוק ההדחה הוא מכוּנה; החוק שלוקח מהציבור את הזכות להחליט מי נבחריו ונבחרותיו ונותן לחברות וחברים אחרים שנבחרו את הזכות להדיח את האיש הזה.

מרב מיכאלי: עכשיו, זה יהיה מאוד קשה, וכולם אוהבים להגיד שיהיה מאוד קשה, אם בכלל אפשרי, להוציא לפועל את החוק הזה, אבל הוא כמו החוק שבא לרדוף עמותות מכיוון פוליטי מסוים תחת השם המפוצץ "חוק השקיפות", חוקים שנועדו, אדוני – ומצליחים ליצור רדיפה פוליטית, הסתה, הפחדה ואפקט צינון שכזה, שבו הציבור מחולק למי לגיטימי ומי לא לגיטימי; מי שאתנו הוא לגיטימי, מי שלא אתנו, הוא או היא לא לגיטימית, ומאוד מאוד קרוב להיות דמם מותר.

מרב מיכאלי: ואלוהים יודעת, אדוני יושב-ראש הכנסת, שתחת הממשלה הזאת דברים קשים מאוד קרו גם בתחום הדם המותר.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד, אדוני, שההומור הזה של ממשלה שזקוקה לאשפוז ולכן רצוי שדחוף מאוד היא תצא לחופש, הוא לא באמת אופציה.

מרב מיכאלי: אין חיה כזאת, חברות וחברים, ממשלה בחופש, כי המדינה לא יוצאת לחופש, המדינה עצמה לא יוצאת לחופש.

מרב מיכאלי: למדינה שלנו אין פריבילגיה שהממשלה שלה תיקח חופש, משום שהטרור לא יוצא לחופש, והביטחון האישי, תחת הממשלה הזאת, של כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, הוא במצב כל כך גרוע, וכל כך ירוד, אחרי שראש הממשלה עומד ומזלזל, במהלך הקמפיין שלו, מזלזל בכל אחד אחר – מה פתאום?

מרב מיכאלי: הם יודעים להביא ביטחון?

מרב מיכאלי: רק הוא יודע להביא ביטחון – ושנים שמצב הביטחון לא היה רע כל כך – תחת הממשלה שלו.

מרב מיכאלי: אז הטרור לא יוצא לחופש, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: העובדות והעובדים, כולנו כעובדות וכעובדים, אזרחיות ואזרחים במדינה הזאת, שהשכר בה לא עלה 15 שנה, השכר הריאלי, 15 שנה תקוע, הם לא יוצאות ויוצאים לחופש.

מרב מיכאלי: ועוד יותר מזה, אדוני – ההורות וההורים העובדים לא יוצאים לחופש בזמן שהילדות והילדים שלהם כן בחופש.

מרב מיכאלי: ושם או משלמות או משלמים מחירי קייטנות מופקעים בתכלית, או מחפשים את החברים שלהם, כי אין מי שיטפל בילדות ובילדים האלה בזמן שההורות וההורים צריכים להביא את הפרנסה, הבקושי-פרנסה, הביתה.

מרב מיכאלי: משום שגם מחירי המזון לא יוצאים לחופש – לא רק מחירי הדיור לא יוצאים לחופש – הם ממשיכים לטפס בעקביות, מה שנקרא לאט אבל בטוח – אולי אפילו לא כל כך לאט.

מרב מיכאלי: גם מחירי המזון ממשיכים לטפס, אדוני.

מרב מיכאלי: והפער הזה בין מחירי המזון, בין מחירי עלות המחיה, לבין השכר התקוע הוא הבור שבו נופלות ונופלים יותר ויותר אזרחיות ואזרחים בישראל.

מרב מיכאלי: נוער הגבעות לא יוצא לחופש, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: כל ה"לה-פמיליות" האלה, שרק מקבלות רוח גבית מצדדים בממשלה הזאת, מאמירות קשות, קשות, נגד כל מי שלא מיישר קו עם הממשלה הזאת – הם לא יוצאות ויוצאים לחופש.

מרב מיכאלי: לצערי, גם השיסוי וההסתה עצמם, גם אם הממשלה הזאת תצא לחופש, הדיבורים שנשמעים בה לא יוצאים לחופש.

מרב מיכאלי: גם התקשורת, אגב, לא יוצאת לחופש.

מרב מיכאלי: התקשורת, שמוצאת את עצמה היום בתהליך כיבוש מתמשך של ראש הממשלה, ונוסף על זה עכשיו כיבוש שלו את תחום הסייבר – אני לא יודעת אם עקבת, אדוני היושב-ראש, אבל חוק הסייבר שעומד להגיע לשולחנה של הכנסת נותן לראש הממשלה סמכויות נרחבות שיאפשרו לו לשלוט בעוד סוג של תקשורת על אזרחיות ואזרחי מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: הנכות והנכים לא יוצאים לחופש, והקצבה הנמוכה מדי שלהם, שמותירה את רובם המכריע עמוק-עמוק בתוך העוני – לא יוצאים לחופש.

מרב מיכאלי: העניות והעניים, שחלקם הולך וגדל, משפחות ששני ההורים עובדים בהן, לא יוצאות ויוצאים לחופש.

מרב מיכאלי: וגם הפערים בינם לבין העשירות והעשירים, המאוד-עשירים – הפערים האלה, גם הם לא יוצאים לחופש.

מרב מיכאלי: הם ממשיכים לגדול, בעודנו כובשות וכובשים את פסגת העולם המערבי בפערים ובעוני, אדוני ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה חופש.

מרב מיכאלי: מדינת ישראל צריכה ממשלה מתפקדת, ממשלה שעובדת לטובת האזרחיות והאזרחים, לטובת עם ישראל, לטובת שלמותו של עם ישראל, לטובת החברה בישראל, לטובת מדינת ישראל, שתהיה מדינה דמוקרטית.

מרב מיכאלי: זה כבר הפך להיות קלישאה, אבל כרגע היא בדרך להיות לא דמוקרטית וגם לא יהודית, בטח לא לרוב יהודיות ויהודי העולם, וגם לא בטוח שלאלה שחיות וחיים בתוכה.

מרב מיכאלי: לשם לוקחת אותנו הממשלה הזאת.

מרב מיכאלי: ולכן, אדוני ראש הממשלה, הממשלה הזאת לא צריכה חופש, הממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה, ויפה שעה אחת קודם.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי, שנימקה הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עיסאווי פריג' – הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי וחברי השר יריב לוין, חברים, היום, אדוני, הכנסת רועשת וגועשת, ואפילו המעלית לוקחת יותר זמן בהגעתה.

עיסאווי פריג': יש נוכחות – – –

יעל כהן-פארן: זה כבר חודש.

עיסאווי פריג': לא, יש נוכחות בכנסת היום מעבר ליום רגיל, המזנונים והכול צפוף.

עיסאווי פריג': חברים – – –

אילן גילאון: אכלת?

עיסאווי פריג': שלום, שלום, אילן, שלום, שלום.

עיסאווי פריג': תראו, כל הזמן אומרים לנו שאנחנו חוזרים על עצמנו בהגשת אי-אמון.

עיסאווי פריג': הרי כל הזמן חוזרים על אותם דברים.

עיסאווי פריג': מה לעשות שהקיפאון שלכם והשיטות שאתם מפעילים ומכופפים את הדמוקרטיה בצורות משונות ומעניינות – זו דמוקרטיה ללמידה באוניברסיטאות – אנחנו, מחובתנו להזכיר לכם כל הזמן שאתם טועים ואתם לא בדרך הנכונה.

עיסאווי פריג': וכל השיטה היא הכי פשוטה, הכול עושים על-פי חוק: משנים את החוק, מכינים את הקרקע, ואז זה מגיע.

עיסאווי פריג': הכול על-פי חוק, הכול על-פי חוק; אנחנו לא עוברים על החוק.

עיסאווי פריג': אני רוצה לספר לכם משל – וחברי יעקב פרי, יש בו קצת ערבית, אז אתה תחיה את המשל יחד אתי – שהכול מתנהל על-פי חוק.

עיסאווי פריג': ומה המשל הזה אומר, חברים?

עיסאווי פריג': יש ספָּר.

עיסאווי פריג': ספר.

עיסאווי פריג': בא אליו לקוח, הלקוח התיישב, שם לו את החלוק, תפס מברשת – וירק על המברשת.

עיסאווי פריג': הלקוח נבהל, הוא אומר לו: מה אתה עושה?

עיסאווי פריג': הוא אומר לו: זה "עשאן חאטרכּ", זה לכבודך.

עיסאווי פריג': אם לא היית אתה, הייתי עושה לך את זה בפרצוף.

עיסאווי פריג': וזה מה שקורה.

עיסאווי פריג': מביאים חקיקה, מכשירים את השטח, ועשאן חאטרכ – מביאים.

עיסאווי פריג': אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לשאול שאלה פשוטה, לך ולחברים – החלפת הפרצופים.

עיסאווי פריג': אני אתחיל מהערבים.

עיסאווי פריג': התחלנו – דיברו על זה רבות – התחלנו "נוהרים", יום למחרת באו "נכבדים", כאילו המילה "נכבדים" היא מילה יפה, באו נכבדים ערבים, כאילו רק אצלנו יש נכבדים.

עיסאווי פריג': נכבדים.

עיסאווי פריג': התנצלנו, לא הסתפקנו.

עיסאווי פריג': ואללה, עכשיו הפתעת את כולנו בסרטון של התנצלות.

עיסאווי פריג': ועל הדרך אנחנו מוחלים לך על העז והעזה.

עיסאווי פריג': מוחלים לך.

עיסאווי פריג': אני שואל: לאיזה ראש ממשלה אני צריך להאמין.

עיסאווי פריג': בוא – – –

אילן גילאון: אתם רוצים להופיע על השטרות, כאילו?

אילן גילאון: על שטרות הכסף?

עיסאווי פריג': שטרות הכסף – עוד לא הגעתי לזה.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשאול לאיזה ראש ממשלה אני צריך להאמין.

עיסאווי פריג': מדברים על נושא מדיני: האם זה נאום בר-אילן או האם מה שקורה בתוך-תוכי הממשלה?

עיסאווי פריג': אין לנו דרך, קיפאון – ואתם שואלים אותנו למה אנחנו מעלים את סוגיית האי-אמון כל שבוע?

עיסאווי פריג': אתם ממשיכים באותה דרך, אז אנחנו נמשיך באותה דרך.

עיסאווי פריג': נמשיך להזכיר לכם שאתם בדרך לא נכונה, פשוט מאוד.

עיסאווי פריג': אם זה בחברה הערבית: רק הבטחות, והתנצלויות עכשיו, אבל ברמת השטח עוד לא ראינו כלום – לא ראינו השקעה, לא ראינו איזה נתינה.

עיסאווי פריג': ברמה המדינית הכול מוקפא.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להתמקד בדברי לא בזה.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתמקד בדברי, ברשותכם, בשני דברים: א.

עיסאווי פריג': תראו מה קרה – מפלגת העבודה, הידידה, האחות, הייתה לה ועידה גם.

עיסאווי פריג': בזמן שיושב-ראש מפלגת העבודה כועס ששמע שקוראים לו "כלב" ומילים גסות כאלה, בא ראש הממשלה עם ההמצאה "הזדמנות מדינית נדירה", וזורק עצם.

עיסאווי פריג': אז מילה לחברים ממפלגת העבודה: בסרט הזה הייתם, בסרט הזה אתם עוד תלכו לאבדון.

עיסאווי פריג': והנושא הבא, שאני רוצה לנצל בשבילו את חמש הדקות שנותרו לי, הוא ישיבת הממשלה שהייתה ביום ראשון.

עיסאווי פריג': לשם כך אני רוצה לשאול אתכם שאלת טריוויה, חברים.

עיסאווי פריג': אני אקריא משפטים, ואתם תגידו לי מי אמר בישיבת הממשלה האחרונה, בעניין התאגיד הציבורי.

עיסאווי פריג': בישיבת הממשלה האחרונה יש משפט שנאמר: "אבל אין שם, בתאגיד, ליכודניקים" – מי אמר?

אילן גילאון: אופיר אקוניס.

עיסאווי פריג': נכון, חמש נקודות.

עיסאווי פריג': שאלה נוספת: "לא יכול להיות שנקים תאגיד שלא נשלוט בו" – מי אמר?

מיקי לוי: מירי רגב.

אילן גילאון: מירי רגב.

מיקי לוי: אני אמרתי לפניו.

עיסאווי פריג': לפניו?

עיסאווי פריג': חמש נקודות, חמש נקודות.

עיסאווי פריג': שאלה שלישית: "התקשורת יותר מדי חופשית" – מי אמר?

מיקי לוי: ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': לא.

אילן גילאון: דוד ביטן.

עיסאווי פריג': דוד ביטן.

עיסאווי פריג': עשר נקודות.

עיסאווי פריג': עשר נקודות.

עיסאווי פריג': נכון, אילן.

עיסאווי פריג': שאלה רביעית, ועכשיו שאלה קצת יותר קשה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ממרצ, אתה בטח נתת לו את התשובות מראש, אז לכן הוא מוביל.

עיסאווי פריג': שאלה רביעית, אילן: "הממשלה צריכה חופש דחוף, לפני אשפוז"?

עיסאווי פריג': התשובה – לא תאמינו.

אילן גילאון: כחלון.

מיקי לוי: כחלון.

עאידה תומא סלימאן: כחלון.

עיסאווי פריג': ניתן למשותפת להיות חלק – חמש נקודות, נכון.

עיסאווי פריג': אבל עוד שאלה, ממש קשה, אבל לא זהבה גלאון חברתי אמרה את זה, ואני מקל עליכם.

עיסאווי פריג': מה היא?

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': תשמע מה השאלה, מה האמירה: "נשמעו אתמול אמירות בממשלה הגובלות בפאשיזם".

עיסאווי פריג': זו לא זהבה.

זהבה גלאון: גילה גמליאל.

עיסאווי פריג': גילה גמליאל.

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים, אדוני – – –

מרב מיכאלי: מרצ מצטיינת.

עיסאווי פריג': אנחנו נמצאים בתוך ממשלת בנימין נתניהו.

עיסאווי פריג': אז נכון לעכשיו, אתה ראשון.

אילן גילאון: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': עכשיו, כשאתה קורא את המשפטים האלו, מה אתה אומר לעצמך?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, מה אתם – כל הדברים האלה, מאחד אותם דבר אחד: מדובר בממשלה מושחתת.

עיסאווי פריג': כי כל הדברים האלה, המסלול שלהם מסלול שחיתות.

עיסאווי פריג': זה מסלול השחיתות שהורס כל חלקה טובה במדינה, ובגלל הסיבה הזו אתם צריכים ללכת הביתה.

עיסאווי פריג': אין ליכודניקים בתאגיד, אנחנו צריכים לשלוט בתאגיד – אתם לא מתביישים?

עיסאווי פריג': השר לוין, כשאתה שומע את הדברים האלו, מה יש לך להגיד?

עיסאווי פריג': מה תענה לי?

עיסאווי פריג': מה תענה לי?

עיסאווי פריג': אני מת לשמוע אותך – כשאתה שומע את הדברים האלו, מה תענה לי?

מיכל רוזין: – – –

אילן גילאון: אבל מה הוא אמר?

עיסאווי פריג': עכשיו, המשפט האחרון והעסיסי: "בנימין נתניהו יורה לתוך הנגמ"ש".

עיסאווי פריג': מי אמר?

מיכל רוזין: בנט.

קריאות: בנט.

עיסאווי פריג': בנט לא שקט.

עיסאווי פריג': שקט, אתה מעודכן.

עיסאווי פריג': ואללה, מה תעשו עם כל זה?

עיסאווי פריג': עכשיו, מצד אחד שרים מנסים להשתלט על התקשורת, ומצד שני כל אחד מושך בכיוון שלו.

עיסאווי פריג': עכשיו לסיום, חברים, בעוד שנה ורבע ערוץ 2 מתאדה, הולך, מסיים את הזיכיון שלו; בנובמבר מסיים את הזיכיון, ואז ערוץ 2 הופך להיות "קשת" ו"רשת", וחזון אחרית הימים – שעדיין תיק התקשורת נמצא בידיו של ראש הממשלה, וחלק מההסכם הקואליציוני – אחרית הימים מתממש: כל הערוצים הופכים לערוצים קטנים, התלויים בחסדיו של ראש הממשלה – ובכך אני השתלטתי על כולם; כולם יעשו את מה שאני אומר, ולשם כך אני מקים את ברית המועצות, נכון?

עיסאווי פריג': עכשיו מתקיים דיון של הרשות השנייה ומועצת הלוויין, לאחד אותן תחת ברית המועצות, ובעתיד – ואני אומר לכם, תזכרו את זה – תחת ברית המועצות יהיה גם תאגיד השידור הציבורי.

עיסאווי פריג': זה מתאים.

עיסאווי פריג': ניקח אותו תחת ברית המועצות, ניתן לה שם יפה, רשות ממשלתית, רשות תקשורת פנים-ממשלתית, ואז אני חובק את כולם.

עיסאווי פריג': למה אתה מסתכל על השעון?

יריב לוין: לא, אני חושב שזה רעיון מדהים, אני כבר רוצה לאמץ אותו – – –

עיסאווי פריג': אתה רואה?

עיסאווי פריג': זה הרעיון שמתגבש.

עיסאווי פריג': למה אני אומר לך את זה?

עיסאווי פריג': כי בדיונים שמתקיימים בוועדת הכלכלה – – –

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להוסיף לו עוד שתי דקות – – –

עיסאווי פריג': עכשיו, תשמע, ידידי יריב – – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא יגיש לך את עבודתו בכתב, השר, שתוכל – אדוני יסיים, בבקשה.

עיסאווי פריג': אתם, נתניהו ואתם, החלטתם שאתם לא רוצים תקשורת חופשית, וזאת התוצאה.

עיסאווי פריג': עכשיו – אדוני, אני מסיים, משפט אחרון – למה אני אומר את זה?

עיסאווי פריג': כי ברגע שאתה מקים רשות, היא צריכה להיות סטטוטורית.

עיסאווי פריג': וזה שאתה מתעקש להקים רשות פנים-ממשלתית מראה את הכוונות הרעות שיש לך ברשות.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: על שתי ההצעות האלה ישיב השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה עוד לא קיבלת פרס על הניצחון בטריוויה, אז תבוא קודם כול בטענות לחבר סיעתך.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מה אני אעשה עכשיו שלושה חודשים?

מרב מיכאלי: אולי תהיה שר לשם שינוי?

מרב מיכאלי: אולי תעבוד?

יריב לוין: מה אני אעשה בלי הריטואל הזה, כל שבוע לבוא הנה ולענות על ההצעות האלה?

מיקי רוזנטל: זה לא כל שבוע, זה פעם בחודש.

מרב מיכאלי: מה אתה מדבר – – –

יריב לוין: לא יודע, איכשהו זה קורה יותר מאשר – – –

מרב מיכאלי: פשוט אתה נהנה מזה, אז נדמה לך שהזמן טס.

יריב לוין: יכול להיות.

יעקב פרי: – – –

יריב לוין: מה, לא נפגשנו פה, חבר הכנסת פרי, בעניין הזה, לפני – כמה, שבועיים או שבוע?

יריב לוין: כמה זה היה?

יריב לוין: אני לא טועה.

יריב לוין: זה לא היה כזה רחוק.

מיקי רוזנטל: היית יכול לבנות איזה מלון על החוף – – –

יריב לוין: תראו, עוד פעם, אני לא יכול להימנע מלומר שהגיע הזמן – ואני אומר את זה כל פעם, אני מחריג מהעניין הזה את סיעת יש עתיד, כי לזכותה יאמר שאצלה זה בדרך כלל לא קורה, אבל אני אומר לכם, גם במחנה הציוני וגם במרצ: להגיש מין הצעות כלליות כאלה זה לא רציני.

יריב לוין: אני חושב שזה מעיד על זה שאין לכם שום טענה אמיתית לגופו של עניין; ואם יש נושא שבו לשיטתכם הממשלה באמת עושה דברים כל כך נוראיים, עד כדי כך שנכון לשלוח את מדינת ישראל לבחירות חדשות, עם כל המשמעויות של זה, אז תואילו בטובכם ותציינו אותו במפורש, ואז גם אפשר יהיה לתת מענה מפורט ועם נתונים ועם כל הדברים הרלוונטיים.

יריב לוין: אבל מאחר שבחרתם בדרך הזו, אני אסתפק בכמה אמירות באמת קצרות וכלליות: ראשית, אמרה כאן חברת הכנסת מיכאלי שזאת ממשלה שכל מה שהיא עושה, זה דברים נוראיים.

יריב לוין: אז אני רוצה לשאול את חברת הכנסת מיכאלי, ברוח החידון שעשה כאן קודם חבר הכנסת פריג' – –

עיסאווי פריג': זה לא רציני אתה אומר, אה?

יריב לוין: – – האם הורדת מחירי החשמל זה דבר רע?

יריב לוין: כי את זה הממשלה עשתה.

יריב לוין: האם הורדת מחירי המים זה דבר רע?

מיכל רוזין: רגע, תעשה את זה בחידון, שנגיד "כן" או "לא".

יריב לוין: מאה אחוז, אני נענה לבקשה של חברת הכנסת רוזין.

יריב לוין: אז האם להוריד את מחירי החשמל זה דבר רע, חברת הכנסת רוזין?

מיכל רוזין: לא ככה, חידון.

מיכל רוזין: "האם הורדנו או לא הורדנו את זה?"

יריב לוין: מאה אחוז, אני מוכן לשאול גם ככה.

יריב לוין: נו, ומה התשובה?

יריב לוין: התשובה, שהורדנו.

עיסאווי פריג': מתי הגז הטבעי – – –

חיים ילין: הורדתם את מחיר המים, אבל לקחת 300 מיליון שקל – – –

יריב לוין: הורדנו את מחירי המים.

יריב לוין: האם הורדנו את מחירי התחבורה הציבורית, חבר הכנסת ילין?

חיים ילין: חד-משמעית כן.

יריב לוין: הורדנו, חד-משמעית כן.

יריב לוין: יפה.

יריב לוין: האם זה נכון, חבר הכנסת ילין, שאנחנו העלינו באופן דרמטי את שכר חיילי החובה, כפי שלא היה אף פעם, וכפי שאני יכול להעיד, כי הייתי בקדנציה הקודמת גם יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון – – –

חיים ילין: אני מודה שכחלון שם יד בכיס ועשה את זה.

יריב לוין: – – – כפי ששר האוצר יאיר לפיד דאז התנגד לו מכול וכול – האם זה נכון שעשינו גם את זה?

חיים ילין: ידידי, הוא לא התנגד – – –

יריב לוין: האם זה נכון שהעלינו באופן דרמטי את שכר חיילי החובה?

יריב לוין: נכון או לא נכון?

חיים ילין: למה אתה בשלילי?

יריב לוין: בטח שנכון.

יריב לוין: עכשיו, חבר הכנסת גילאון, אתה ידוע כאדם שהנושאים החברתיים חשובים לו.

יריב לוין: האם זה נכון שאנחנו העלינו את גיל הזכאות לטיפולי שיניים לילדים?

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: אני אחסוך לך, נכון.

יריב לוין: האם זה נכון, חבר הכנסת פריג', שגם לך הנושא הזה מאוד חשוב, שאנחנו העלינו את שכר המינימום?

יריב לוין: נכון.

מרב מיכאלי: זה לא אתם, זה – – –

יריב לוין: האם זה נכון, חברת הכנסת מיכאלי, שאנחנו העלינו קצבאות לקשישים נזקקים?

יריב לוין: ואללה, גם זה נכון.

יריב לוין: עכשיו, אני יכול להמשיך הרי ברשימה הזאת – –

אילן גילאון: אני יכול לתת לך רשימה – – –

יריב לוין: – – אני יכול לומר לכם שעשינו את כל הפעולות האלה תוך שאנחנו שומרים על תקציב אחראי – –

מרב מיכאלי: ולא שאתם שומרים על האנשים האלה מתחת לקו העוני, זה הכול.

יריב לוין: – – תוך ששיעורי האבטלה יורדים לשפל של כל הזמנים – –

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: שומרים עליהם מתחת לקו העוני, לא זז קו העוני בשקל.

יריב לוין: – – תוך שאנחנו ממשיכים בהשקעות אדירות, אדירות, כדי לחבר את הפריפריה ולבטל את המושג הזה של פריפריה.

יריב לוין: השקעות אדירות בכבישים, בהורדת צה"ל דרומה, בהבאה של תעסוקה ושל תעשייה, והרשימה היא ארוכה, ארוכה מאוד.

מרב מיכאלי: אתם גומרים את החקלאות, גומרים את התעשייה.

מרב מיכאלי: התעשיינים נאבקים – – –

יריב לוין: חברת הכנסת מיכאלי, כל שאנחנו עושים הוא גרוע.

יריב לוין: עכשיו, אני אגיד לך את האמת, חבר הכנסת פריג', אני מוכרח גם לך לומר משהו.

עיסאווי פריג': – – –

יריב לוין: היו אתמול צעקות בישיבת הממשלה ונאמרו כל מיני דברים, והפלאת לצטט אותם.

יריב לוין: אבל אגיד לך את האמת: אני התקשיתי לשמוע.

יריב לוין: אני לא דיברתי בנושא הזה, יכול להיות שזה באמת בגלל בעיות השמיעה שנוצרו לי, והסיבה היא שעוצמת הצעקות מסיעת מפלגת העבודה הייתה כל כך חזקה, שבאמת, איזה ויכוח קטן בין כמה שרים – זה, אתה חושב, מה שזעזע אותנו?

יריב לוין: אתה שומע אמירות, לא יודע, אנשים – אני חשבתי לתומי שגם במערכת הפוליטית יש איזה קו אדום.

יריב לוין: יש שם ויכוח באיזו צורה הכלבים ניגשים לעצמות שהם תופסים, וכל מיני דברים מהסוג הזה.

יריב לוין: אז אני מצטער, חבר הכנסת פריג', אם רוצים ללמוד הלכות ויכוחים פוליטיים קולניים מהם, אפילו השבוע אי-אפשר ללמוד את זה מהממשלה, הרבה יותר פשוט ללמוד את זה במחוזות אחרים – –

מאיר כהן: יריב – – –

יריב לוין: – – דווקא של האופוזיציה.

מאיר כהן: אתה מוצא נחמה במחנה הציוני?

יריב לוין: אבל, חבר הכנסת כהן – –

חיים ילין: – – – דבר על זה.

יריב לוין: – – אתה יודע, אני כל הזמן שאלתי את עצמי אם תעיר לי איזו הערה, ואמרתי: האמת, הפעם הוא לא יעשה את זה, וטעיתי.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, בוא, בוא, אני ארגיע אותך, ביש עתיד זה לא יקרה.

יריב לוין: אצלכם שקט.

יריב לוין: אבל אתה יודע למה כל כך שקט?

יריב לוין: כי הכול בראש של איש אחד.

יריב לוין: הוא קובע, אתם אומרים אמן.

יריב לוין: זה יותר טוב?

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אני אומר לך, זה יותר גרוע.

מאיר כהן: אני, אני – – –

יריב לוין: כבר עדיפות הצעקות אצל המחנה הציוני.

יריב לוין: אז תעשה לי טובה.

מאיר כהן: אני אפנה אותך לרשת של חברי מרכז ליכוד, שכמו שאתה יודע שולחים לי, ומה קורה לשרה שקצת מדברת, טיפ-טיפה לא בקול שהמנהיג שלה רוצה – מה הם עושים לה.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, אנחנו תנועה דמוקרטית, יש אצלנו אנשים שחושבים כך וחושבים אחרת.

מאיר כהן: אוי ואבוי לדמוקרטיה הזאת.

יריב לוין: ויש אצלנו מעורבות מאוד מאוד גדולה – – –

מאיר כהן: אם זאת דמוקרטיה, אוי ואבוי לנו.

יריב לוין: – – – מאוד גדולה של פעילים, שחלקם חושבים כך וחלקם חושבים אחרת.

חיים ילין: הלו, השתלטות עוינת על התקשורת זה ממש דמוקרטי.

חיים ילין: ממש.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: ואני אומר לך, זה הרבה יותר טוב.

חיים ילין: – – –

יריב לוין: הרבה יותר טוב ממפלגה שאיש אחד קובע וכולם אומרים הן.

קריאות: – – –

יריב לוין: הרבה יותר טוב, תאמין לי.

יריב לוין: הרבה יותר טוב.

יריב לוין: לכן, אדוני היושב-ראש, נדמה לי שאם היה למישהו ספק, אנחנו נצא גם לפגרה הזאת עם ממשלה מכהנת, מתפקדת, שאין שום סיבה להטיל – –

מיכל רוזין: כשזה נוגע לממשלה אנחנו בעד – – –

יריב לוין: – – איזה דופי שיש בו כדי להצדיק ולו במעט הצבעת אי-אמון.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע עתה את הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: מדיניות אפליה וקיפוח נגד הכפר אום-אלחיראן.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, השנה 2016, אום-אלחיראן, טרקטורים, שוטרים בשטח, לצדם יש נציגי השב"כ ורכזי המודיעין.

חנין זועבי: משה בן התשע, אדוני היושב-ראש, יחליף את מוסא בין ה-90; מוסא בן ה-90 ייזרק לרחוב, או יותר נכון לחולות, כי רחובות אין ממש באום-אלחיראן; סמירה, בשנות ה-30 לחייה, תמצא את עצמה באוהל ביחד עם ילדיה; תמר תשחק עם הילדים שלה בבית המרווח שנבנה בדיוק במקום שבו היו סמירה וילדיה עד היום.

חנין זועבי: זו התמונה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת.

חנין זועבי: על-יד אום-אלחיראן יש חוות בודדים.

חנין זועבי: בחווה הזו מתנהל מלון של כלבים.

חנין זועבי: ליד אום-אלחיראן, שלא מחוברת לחשמל, לא מחוברת למים, יש חוות בודדים עם מלון לכלבים שהוא מחובר לחשמל, שהוא מחובר למים.

חנין זועבי: זאת תמונת המציאות.

חנין זועבי: השנה 2016, קהילה של נשים חזקות עומדות מול הבולדוזר, נעצרות יום אחרי יום, אבל הן עומדות בצורה איתנה.

חנין זועבי: השנה 1900, עולה חדש כותב בספר הזיכרונות שלו: נכנסתי ליפו – הוא מתאר את יפו – אולם הופתעתי לראות בה הרבה זרים, והם מדברים בה שפה זרה, קוראים לה ערבית.

חנין זועבי: החוט המקשר הראשון בין שתי הסצנות זה עניין הזרות של הפלסטינים במולדת שלהם, האי-ציפייה לראות אותם.

חנין זועבי: העולה החדש מיפו לא ציפה לראות פלסטיני ביפו; המדינה לא ציפתה להיות עם פלסטינים ולא מקבלת ראיית פלסטינים בנגב.

חנין זועבי: החוט המקשר השני, מה לעשות אתם, מה לעשות עם הפלסטינים ביפו לפני 1948 וב-1948, ומה לעשות עם הפלסטינים בנגב.

חנין זועבי: זו שאלה שמקשרת בין 1948 לבין 2016.

חנין זועבי: התשובה של המדינה היא אותה תשובה בצורות שונות.

חנין זועבי: אבל השאלה, מה לעשות עם האזרחים – לגרש אותם?

חנין זועבי: לתת להם אזרחות בלי מעמד?

חנין זועבי: לספח אותם בלי מעמד של אזרחות כמו ב-1967?

חנין זועבי: – זו אינה שאלה אזרחית, טלב.

חנין זועבי: העובדה שהמדינה שואלת אותה ביחס לאזרחים – מה לעשות עם האזרחים האלה, הם מכשול, הם משהו שלא היה צריך להיות בנגב – זו אינה שאלה אזרחית.

חנין זועבי: ועצם זה שהמדינה שואלת אותה בקשר לאזרחים לא הופך אותה לשאלה אזרחית.

חנין זועבי: לשאול מה לעשות לאזרחים – זו שאלה אזרחית.

חנין זועבי: זו שאלה של מדינה אזרחית.

חנין זועבי: מה לעשות באזרחים האלה?

חנין זועבי: – כאילו הם נטל, כאילו הם נטע זר שלא צריך להיות פה – זו לא שאלה שמדינה נורמלית שואלת בקשר לאזרחים שלה.

חנין זועבי: ודווקא מעמד האזרחות מטשטש את העובדה האלימה הזאת שהיא ראייה קולוניאליסטית.

חנין זועבי: מי שואל מה לעשות עם האזרחים האלה, עם האנשים האלה?

חנין זועבי: קולוניאל שלא רוצה באזרחים האלה.

חנין זועבי: ודווקא מעמד האזרחות מטשטש את הראייה האגרסיבית הזאת, הקולוניאלית.

חנין זועבי: כי בתוך שיח האזרחים, בתוך השיח האזרחי יכולים להגיד, המדינה עונה: אני באה לסדר, אני באה לשפר תשתיות, אני באה לשפר את סגנון החיים.

חנין זועבי: אבל זה לא הדבר.

חנין זועבי: המדינה הזאת באה לגרש, לנשל.

חנין זועבי: ומעמד האזרחות שבו אנחנו עומדים, אדוני היושב-ראש, לא מונע את היד החופשית של המדינה לגרש אותנו.

חנין זועבי: בו-בזמן, אותו שיח אזרחי מונע ממני להיאבק, כי אני צריכה לקבל את הריבון, לקבל את החלטת הריבון, אפילו אם היא על חשבון הבית שלי, האדמה שלי.

חנין זועבי: מה היה חבר הכנסת מרגי עושה אם היו באים לגרש אותו מהאדמה שלו, מהבית שלו?

חנין זועבי: מה הוא היה אומר אם היו מגרשים קבוצה של יהודים באירופה?

חנין זועבי: המדינה מתייחסת אלינו כאל קולוניסט, והיא רוצה ממני, מצפה ממני להתייחס אליה בתור אזרח.

חנין זועבי: המדינה דווקא משתמשת באזרחות שלי – לא ככלי להכרה בזכויות, אלא ככלי לנאמנות; נאמנות לריבון בכל מקום וזמן.

חנין זועבי: אבל זה מה שתומס הובס אמר – מה תומס הובס אמר?

חנין זועבי: הוא הבחין בין שתי קהיליות פוליטיות על-פי יחסן אל הריבון: הראשונה היא קהילת המייסדים שכוננה את הריבונות, ואילו השנייה היא הקהילה המנוצחת, הכבושה והמובסת, הנכנעת בלי תנאי לריבון בשל חשש משלילה טוטלית וחיסול.

חנין זועבי: רעיון הכניעה שתיאר הובס משתקף לפי ג'בארין באזרחות האופציונלית שהוצעה לפלסטינים.

חנין זועבי: אנחנו נמצאים בתוך אזרחות קולוניאלית.

חנין זועבי: אנחנו נמצאים בתוך אזרחיות של מדינה שרואה בנו נטע זר.

חנין זועבי: בתנאים של הקולוניאליות הזאת צמחה שפת זכויות.

חנין זועבי: אנחנו – וזו הדילמה – אנחנו צריכים להשתמש בשיח זכויות שלא עוזר לנו, לא עוזר לאום-אלחיראן כאשר הטרקטורים באים לגרש ובאים לבנות את חירן במקומה, ובאים גם לפתח חוות בודדים ליד היישובים האלה.

חנין זועבי: השפה של "אוהבים האחד את השני", "מסרבים להיות אויבים", איננה שפה שעושה דקונסטרוקציה לאזרחות הקולוניאלית, כי היא אמיתית.

חנין זועבי: האמת שלא מסרבים להיות אויבים.

חנין זועבי: דווקא המדינה כוננה את המושג של אזרחות לאויבים.

חנין זועבי: כאשר אני נטע זר, כאשר אני מכשול למדינה היהודית, אז אני אויבת.

חנין זועבי: אבל מרכיבים על האויבות הזאת מושג של אזרחות.

חנין זועבי: ודווקא אנחנו הפלסטינים, ככל שנשתמש בשיח הזכויות, תגדל האיבה.

חנין זועבי: כאשר אנחנו עומדים על הזכויות שלנו יש יותר איבה, יש יותר שנאה.

חנין זועבי: אנחנו יותר מאיימים, דווקא אנחנו משתמשים בשיח הזכויות, אבל כי אין זכויות מהותיות.

חנין זועבי: אין זכויות מהותיות כאשר המדינה היהודית רואה באזרחים הפלסטינים מכשול לייהוד הטהור.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים להיות נאמנים לרגע האזרחות הראשון שכונן אותנו ב-1948, רגע הנפילה, ההשפלה והתבוסה.

חנין זועבי: אנחנו לא יכולים.

חנין זועבי: ההבחנה הזאת, בין מתון, מקובל, שיכולים לעכל ולסבול, לבין קיצוני, עוין, מזיק, היא הבחנה שרק הפרדיגמה של אזרחות קולוניאלית יכולה ליצור; היא הבחנה – רק מי שמקבל את האזרחות הקולוניאלית יכול לקבל את השוני או שתי הקטגוריות של אתה כקיצוני מול אתה מתון.

חנין זועבי: תפקידו של המנהיג לייצג את האמת הפנימית והקולקטיבית של העם שלו; תפקידם של חברי הכנסת הערבים לייצג אמת פנימית קולקטיבית היסטורית מוסרית ופוליטית של העם שלהם ולבנות על האמת הפנימית הזאת בשביל לכונן כוח ושיח מעצים ומאבק מעצים, בלי להיכנע לשום תכתיב מכל גורם שיש לו את רגש העליונות הזה.

חנין זועבי: תפקידם של מנהיגים לשחרר את העם שלהם מחוויית הרגע ההיסטורי המכונן של הנכבה, התבוסה וההשפלה.

חנין זועבי: אני מצדיעה לאלה שנלחמים מול הבולדוזרים.

חנין זועבי: התפקיד שלנו כמנהיגים זה להיות אתם, להיאבק אתם.

חנין זועבי: אני מצדיעה לנשים הבדואיות הפלסטיניות שלא חוששות להילחם על בתיהן.

חנין זועבי: אני מצדיעה לכל מי שלא מתנהג מתוך תבוסה פנימית, לכל מי שלא מתנהג מתוך החשש המתמיד שדברים יכולים להידרדר ושאנחנו על סף חיסול.

חנין זועבי: אני אסיים.

חנין זועבי: משפט הסיום שלי הוא מה שאמר יהודי גרמני, פילוסוף דגול שקוראים לו מרטין בובר, לחבר אמריקני:

חנין זועבי: רק מהפכה פנימית יש בכוחה לרפא את עמנו מן החולניות והשנאה הבלתי-מובנת.

חנין זועבי: אלה ימיטו עלינו אסון.

חנין זועבי: רק אם תבוא מהפכה כזאת, יבינו הצעירים והזקנים בארצנו עד כמה גדולה הייתה אחריותנו לגורלם של הפליטים הערבים האומללים, שבעריהם יישבנו יהודים מארצות רחוקות, אשר את פירות בוסתניהם, גניהם וכרמיהם אנחנו קוטפים; והנה, בעריהם אשר בזזנו אנו מקיימים בתי אולפנה, רווחה ותפילה, ובתוכם אנחנו מתרברבים בהיותנו עם הספר ואור לגויים.

חנין זועבי: הנכבה, הסיפור של הנכבה משכתב את עצמו באום-אלחיראן ובנגב ב-2016, אולם התוצאה תהיה בהרבה הרבה שונה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר אורי אריאל להשיב על הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש חברי חברי הכנסת, הנאום ששמענו זה עתה זה נאום של הסתה, הדחה, קריאה למרד של אזרחים.

אורי אריאל: תושבי אום-אלחיראן ותנועות אחרות שמלוות אותם הלכו לכל בתי-המשפט, שלום, מחוזי ועליון, ובסוף אמרה להם השופטת נאור, נשיאת בית-המשפט העליון: אין לכם מעמד במקום הזה ותצטרכו להתפנות.

אורי אריאל: אתם הולכים על הראש של בית-המשפט העליון, בגדר העלאת D9 ישר על בית-המשפט העליון.

אורי אריאל: לא מקבלים שום פסיקה – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

קריאות: – – –

אורי אריאל: חברים, תירגעו, אם הייתי יודע שיש טרקטור יותר גדול הייתי אומר את זה במילים אחרות, אבל היות שאני מכיר את הטרקטור הזה, אז אני משתמש בו.

אורי אריאל: הדברים שנאמרו פה הם רק הסתה, כולם הסתה, כמו שהגברת רגילה להסית, ממשיכה להסית.

אורי אריאל: למה הרשימה המשותפת צריכה לתת לה לדבר על הנושא החשוב והרגיש הזה, זה עניינכם.

קריאה: – – –

אורי אריאל: בכל מקרה, אני שמח לומר שהממשלה אישרה להקים יישוב חדש לבדואים, ואדי-אלנעם, ואנחנו הולכים לאשר את ביר-הדאג' והולכים לאשר את רמת-ציפורים, ואנחנו שיווקנו מאות מגרשים עכשיו, בחודש האחרון, וזה יפתור בעיות של קרוב ל-2,000 משפחות בדואיות.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: דבר שלא היה הרבה שנים, זה נכון.

אורי אריאל: אני לא טוען שהמצב בסדר.

אורי אריאל: אני אומר לכם שאומרת השופטת נאור כך, אני מקריא לכם: "מדובר בשטח המצוי בבעלות המשיבה" – המשיבה זו המדינה, כי עליה היה הבג"ץ.

אורי אריאל: "נוסף לכך, כלל המבנים בכפר הוקמו ללא היתרים ובניגוד לדין ועומדים כנגדם צווי הריסה שהוצאו בשנת 2013".

אורי אריאל: אומר שופט המחוזי, נשיא המחוזי, השופט יוסף אלון, אני מקריא: "עם כל הכבוד – – –

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: אתה תלמד שהרמקול יותר חזק.

אורי אריאל: אם אתה רוצה להעיר לי משהו, אז תבקש מהיושב-ראש.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: אני מדבר ברמקול ומקריא את דברי השופט אלון, 19 בנובמבר 2015, לא לפני 100 שנה, עכשיו, לפני כמה חודשים.

אורי אריאל: אני מקריא: "עם כל הכבוד, אין אדם יכול לזעוק" – אפילו זה – "אין אדם יכול לזעוק כי קיום צו הריסה שיפוטי חלוט למבנה הבלתי-חוקי אשר נבנה על-ידו, וכן פינויו, מהמקרקעין בהם אין לו זכות קניין, יותיר אותו ללא קורת גג" – –

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: – – "ובה בשעה" – באותו זמן – "לסרב במפגיע לשמוע ולדון בפתרון המגורים המוצע לו, אותו פתרון מגורים אשר רוב בני משפחתו ובני שבטו מימשו לפני שנים והוא פתרון ראוי לו, לפי שיקול דעתה המקצועי של הרשות המופקדת על כך".

אורי אריאל: אנחנו, עכשיו, ברגע זה עובדים הטרקטורים בשכונה 12 ביישוב חורה, ששם גרים רוב השבט הזה, מכשירים מגרשים.

אורי אריאל: הם ראו את המגרשים, ואני שמח לומר – אני צריך להגיד לכם שלפני כשלושה שבועות חלק מהבדואים עשו הריסה עצמית ועזבו את המקום בלי שאנחנו הרסנו כלום.

אורי אריאל: הם הבינו והלכו, למרות כל ההסתה שלך ושלכם.

אורי אריאל: הם הלכו וקיבלו מגרשים בחורה, וגם השאר יקבלו מגרשים בחורה.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: האמירה שבית-המשפט לא חייב אותנו לפנות, אין לה ולא כלום עם האמת.

אורי אריאל: אנחנו מופקדים לשמור על אדמות המדינה וכמו שבוואדי-אלנעם אנחנו נחזיר למדינה כ-60,000 דונם – 60,000 דונם תפסו סתם – גם פה אנחנו נחזיר למדינה את אשר שייך לה.

אורי אריאל: מי שחושב שהוא יעשה לעצמו דין והוא יעלה על בית-המשפט עם ציפורניו וטלפיו ויעשה ככל שהוא רוצה, לא פה.

אורי אריאל: לא פה.

אורי אריאל: אני נתתי זמן ואמרתי לאנשים המופקדים על כך שלא יפנו אף אחד, שלא יפנו אף אחד מאום-אלחיראן בלי אישור שלי.

אורי אריאל: אף שיש לנו כבר חודשים רבים אפשרות לפנות אותם, יש הידברות אתם שיעברו לחורה, והם יעברו, בעזרת השם, לחורה.

אורי אריאל: אפילו אתם לא תצליחו למנוע את זה כי זה לא האמת וזה לא הצדק.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: ואתה תמשיך בהסתה שלך, טלב אבו עראר, לא יעזור לך, ואנחנו נבנה את ערערה אף-על-פי שאתה צועק, ואנחנו נבנה את כסייפה ואנחנו נבנה את רמת-ציפורים ואת ואדי-אלנעם ונבנה את כל היישובים.

אורי אריאל: זה מה שאנחנו עושים, ואתה וחבריך תמשיכו לצעוק.

אורי אריאל: אני מציע להוריד את ההצעה מסדר-היום.

טלב אבו עראר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אורי אריאל על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד: היעדר דיונים ראויים בקבינט בנושא מנהרות הטרור שבין עזה לישראל בתקופת מבצע "צוק איתן" וההימנעות מטיפול בכשלי הלחימה גם במלאות שנתיים למבצע.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, לפני שנתיים, בקיץ 2014, שלחנו את הילדים שלנו לקרב.

יעקב פרי: הם יצאו לקרב נחושים, מלאי אחריות ומסירות אין קץ; אחריות לחיים שלנו במדינת ישראל, לחיי המשפחות שלהם ולחיי המשפחות שבחרו באופן הציוני ביותר ליישב את עוטף-עזה.

יעקב פרי: הילדים שלנו יצאו לקרב עם תחושת אחריות גם לחברים שלהם, שלא מזמן ישבו לצדם על ספסל הלימודים, אחריות לאחיהם לנשק.

יעקב פרי: חיילי צה"ל הם שריון הפלדה המגן על אזרחי ישראל.

יעקב פרי: הם נלחמים בגבורה יוצאת דופן, בקרב הצודק ביותר, הקרב להחזרת השקט לכלל אזרחי ישראל.

יעקב פרי: נבחרי הציבור, חברי וחברותי, כל אחת ואחד היושבים בבית הזה, עלינו לקום מדי בוקר, יום-יום, עם אותה תחושת שליחות שאוחזת בילדינו שיצאו לקרב, הקרב שאליו אנחנו שלחנו אותם.

יעקב פרי: ילדינו שבגיל כה צעיר עצרו את חייהם למען מולדתנו, מולדתם – הם מסתכלים עלינו; מה הם רואים?

יעקב פרי: מה הם שומעים?

יעקב פרי: בשבוע האחרון מתנהל ויכוח שהוגדר מלחמת גרסאות.

יעקב פרי: השאלה הנשאלת מאוד ברורה: האם היו או לא היו דיונים מעמיקים בנושא מנהרות חוצות-גדר לפני פרוץ מבצע "צוק איתן"; לא אזכורים של הנושא, אלא דיונים רציניים.

יעקב פרי: אני מבקש שנעצור רגע, אדוני היושב-ראש, ונדבר על המהות.

יעקב פרי: אין כל ספק כי ראש הממשלה בחר מטעמיו שלו שלא לקיים דיוני עומק ראויים בקבינט בנושא מנהרות הטרור לפני פרוץ המבצע, דבר אשר גרר את כולנו למבצע "צוק איתן" ללא תורת לחימה, ללא הצבת יעדים ברורים, גם לגבי איום המנהרות ודרכי הטיפול בהן, שלא לדבר על הגדרה כוללת של מטרת המלחמה.

יעקב פרי: ואני מבקש לחזור על זה: הגענו למבצע "צוק איתן" ללא יעדים ברורים לטיפול באיום המנהרות, ללא תורת מלחמה או לחימה מתאימה, משום שלא התקיימו דיוני עומק ראויים בקבינט, ומחוץ לו, בנושא מנהרות הטרור חוצות-הגדר ולא הוגדרה כל מטרה מדינית למבצע.

יעקב פרי: המנהרות הן איום טקטי ואסטרטגי על מדינת ישראל, ואין חולק על כך שנדרשת ונדרשה פעילות אינטנסיבית נחושה של צה"ל ומפקדיו בעניין.

יעקב פרי: אך לצד ההתמודדות הצבאית עם האיום המיידי על חייהם ושלומם של אזרחי המדינה, אנו מחויבים לשאול את עצמנו מהי אסטרטגיית הפעולה?

יעקב פרי: מהי תורת הלחימה שמפעילה אותנו ואת חיילי צה"ל בשליחותנו בעתות משבר?

יעקב פרי: לצה"ל שני מצבי יסוד בסיסיים: לחימה או הכנה ללחימה.

יעקב פרי: בשלב ההכנה ללחימה החייל אמור ללמוד את תורת הלחימה המלאה, אשר כוללת שלל נושאים, פעולות ואימונים, בהם הצבת מטרות ויעדים טרם הפעילות, וכנגזרת מכך, גיבוש תוכנית מבצעית והכנת הכוח והכוחות בהתאם לה.

יעקב פרי: המציאות היא, לצערנו, שאנחנו חיים ממבצע למבצע.

יעקב פרי: לאחר כל מבצע צבאי, קטן או רחב-היקף, חובה עלינו לעצור ולשאול את עצמנו, הן הדרג המדיני והן הצבאי, שאלות חשובות ורבות, הדורשות בחינה מעמיקה והפקת לקחים צופי פני עתיד.

יעקב פרי: תהליך זה הוא הכרחי כחלק מהפקת הלקחים וההכנה, לצערנו, ללחימה הבאה.

יעקב פרי: דרכו של צה"ל הייתה, ותמשיך להיות לאורך כל הדרך, כזאת היודעת להכיר בטעויות כשצריך ומשכילה להפיק לקחים לקראת העתיד לבוא.

יעקב פרי: כך חובתנו לנהוג גם בכל הקשור למבצע הארוך ביותר שידעה המדינה, מבצע "צוק איתן".

יעקב פרי: עלינו לפעול כדי להפיק לקחים להמשך, ובכך להגביר את המוכנות בעתיד, כי רק מערכת מדינית וצבאית מתוחכמת וחזקה תאפשר עורף יציב וחזק.

יעקב פרי: אחד הדברים הראשונים שאנחנו לומדים בכל קורס מנהיגות, אם בצה"ל ואם במסגרות אזרחיות, הוא שלהיות מנהיג משמעותו לדעת לקחת אחריות.

יעקב פרי: היכולת הזאת היא תנאי ראשון להפקת לקחים, לשיפור הדרך, וחשוב מכול – ליכולת לנסוך ביטחון באנשים שאותם המנהיג מבקש להוביל, שיש להם על מי לסמוך.

יעקב פרי: בהקשר זה, ראש הממשלה בנימין נתניהו מתגלה שוב ושוב כאדם החסר את היכולת לקחת אחריות לתוצאות המדיניות שלו ומעשיו.

יעקב פרי: חִשבו נא כיצד הילדים שלנו מסתכלים עלינו עכשיו, מלאי תסכול.

יעקב פרי: הם לקחו את האחריות שהטלנו עליהם, ללא משוא פנים, והם שואלים: מה עם ההנהגה שלנו?

יעקב פרי: האם היא לא מתכוונת לקחת אחריות?

יעקב פרי: מבקר המדינה כתב דוח, דוח מעמיק ומקצועי.

יעקב פרי: המבקר ואנשיו הם האנשים הרציניים והאמינים ביותר, וצריך לתת להם לבצע את עבודתם החשובה כראוי.

יעקב פרי: על ממשלת ישראל, אדוני היושב-ראש, לקחת את האחריות המתבקשת, לקבל את הביקורת, כשיש כזאת, בצורה הרצינית ביותר – לא רק לשם הרצינות, אלא בשם האחריות, האחריות שאנחנו צריכים לחוש כל יום כלפי ילדינו, האחריות שלה אנחנו מחויבים כלפי דור העתיד כולו, כי מנהיגות היא אחריות.

יעקב פרי: מעל בימה זו אני קורא לראש הממשלה, למבקר המדינה, לוועדת החוץ והביטחון, לזרז את פרסום דוח המבקר ואת דוח ועדת החוץ והביטחון; ראשית, כי חובה עלינו להפיק את הלקחים הנדרשים, אך גם מגיע לכולנו לדעת, לכל אזרחי מדינת ישראל, לתושבי עוטף-עזה, לילדים שלנו שיצאו לקרב ולמשפחות שילדיהן לא חזרו ממנו.

יעקב פרי: עלינו לפעול לפרסומו של דוח המבקר בהקדם האפשרי, ובה ובעת לדאוג להרחקת הפוליטיזציה מאותו דוח, האמון על למידת הכשלים והטעויות והפקת הלקחים צופי פני העתיד.

יעקב פרי: יש חשיבות אדירה להפקת לקחים מכל פעולה צבאית וליישום הלקחים הללו, שכן זוהי הדרך הטובה ביותר להימנע מלמחזר שגיאות עבר, לשחזר הצלחות ולחסוך הרבה מאוד משאבים שמתבזבזים בניסיון להמציא בכל פעם את הגלגל מחדש.

יעקב פרי: להימנעות מחזרה על שגיאות העבר יש חשיבות מרבית בענייני צבא וביטחון, שכן כל שגיאה עלולה לעלות בחיי אדם ולפגוע בביטחון המדינה.

יעקב פרי: ביקורת היא כלי חיוני ואפקטיבי להפקת לקחים ומסקנות אשר יאפשרו שיפור ויישום בטרם יפרוץ העימות הבא.

יעקב פרי: אסור לנו לאפשר למאבקי אגו פוליטיים למנוע את למידת הלקחים המתבקשת, שעשויה להציל חיי אדם בסבב הבא.

יעקב פרי: המציאות היא שאנחנו חיים בעולם המשתנה בקצב מהיר, המחייב את כולנו בעדכון והתפתחות הן של מקבלי ההחלטות והן של המוציאים לפועל.

יעקב פרי: עלינו ליצור תהליכי למידה, הן על אויבינו והן על עצמנו, שכן כך נהיה טובים יותר, לטובת ביטחוננו.

יעקב פרי: צריך להפסיק עם גרירת הרגליים.

יעקב פרי: שנתיים לאחר מבצע "צוק איתן", זהו פרק ארוך מדי, אבל במיוחד במקרה הזה, מוטב מאוחר מאשר אף פעם.

יעקב פרי: ראש הממשלה, בשבועות האחרונים אתה ועושי דבריך טוענים כי הקבינט והצבא היו מוכנים למבצע "צוק איתן".

יעקב פרי: אם פעולותיך היו באמת כאלה, אנא, התכבד והראה זאת לכולנו; פרסם את הדוחות בלי להשמיץ את עורכיהם.

יעקב פרי: אך מר נתניהו, כהרגלו, נחוש לפעול מתוך יצירת ספינים ודיבורים ריקים – במעשים הוא פחות טוב.

יעקב פרי: שנתיים מאז המבצע – אין אף דוח.

יעקב פרי: ברקע נשמעים רעשים של ראש הממשלה ומקורביו, שמכחישים את השמועות על הרצון לגנוז את הדוח.

יעקב פרי: אדוני ראש הממשלה, אם האמת לצדך, פעל לזירוז פרסום הדוחות.

יעקב פרי: לך ולמצביעיך תהיה אסמכתה מהימנה כי פעלת כפי שמצופה מראש ממשלה.

יעקב פרי: הייתי זה שחלק לך שבחים בעיצומה של המערכה, אבל אתה ועוד רבים יודעים כי למעשה לא פעלת כפי שמצופה ממך, לא לפני המבצע ולא לאחריו; לא פעלת לקיום דיון רציני בנושא מנהרות חוצות-גדר לפני המבצע ולא פעלת להפקת הלקחים המתבקשים לאחריו.

יעקב פרי: דוד בן-גוריון, זכרו לברכה, אמר, ואני מצטט: תדע כל אם עברייה שמסרה את גורל בנה לידי המפקדים הראויים לכך.

יעקב פרי: ראש הממשלה, מתוקף תפקידך עליך לפקד ולהנהיג, ולא לשרוד.

יעקב פרי: כי מנהיגות היא אחריות.

יעקב פרי: בימים אלו אנו מציינים שנתיים למבצע "צוק איתן".

יעקב פרי: זעקת המשפחות, שלה אנו עדים בשבועות האחרונים, איננה דבר של מה בכך; זוהי זעקה מסוג אחר, כזו שלא נשמעה פה הרבה מאוד שנים, והיא מסמלת משבר ערכי ומנהיגותי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

יעקב פרי: שני משפטים, ברשותך, אדוני.

יעקב פרי: מר נתניהו, אני קורא לך: קח אחריות, פעל להפקת הלקחים, לתיקון הליקויים, לשפר את מה שנדרש כדי לשמור על ביטחון מדינת ישראל ואזרחיה.

יעקב פרי: מגיע למשפחות השכולות, לחיילי צה"ל ולתושבי עוטף-עזה לדעת את האמת.

יעקב פרי: אסור לך לחמוק מאחריות.

יעקב פרי: קבלת דוח המבקר וממצאיו וקבלת דוחות אחרים זהו המעט שאנו יכולים לעשות כדי לגמול להם – שידעו בנותינו ובנינו שההנהגה במדינה הזאת היא אחראית, והיא גוזרת את גורלם וחייהם בארץ הזו באותה רצינות שבה הם נוהגים.

יעקב פרי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על הצעת האי-אמון מטעם סיעת יש עתיד השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, כמה עצוב שגם מי שרציני ועתיר זכויות כמו חברי חבר הכנסת יעקב פרי – לצערי, גם אתה נגרר לתוך – אני אגיד לך את האמת – בעיני, שיח ביבים מהסוג הנמוך ביותר שאפשר לנהל על גבן של משפחות שכולות, על גבם של חיילים שלחמו, על גבו של צה"ל, על גבה של החברה הישראלית בכלל.

יריב לוין: כל הניסיון הזה להפוך את הנושא הזה – – –

מאיר כהן: – – – שיח ביבים.

יריב לוין: אתה כנראה לא שמעת אותי.

מאיר כהן: זעקה של הורים שכולים, אתה קורא לזה "שיח ביבים"?

יריב לוין: טוב, אדוני יגן עלי כי הוא מסלף את דברי.

מאיר כהן: אני מסלף את דבריך?

יריב לוין: כן, חד-משמעית.

מאיר כהן: תהיה זהיר אתה – – –

יריב לוין: אתה מסלף את דברי.

מאיר כהן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, אל תהלך עלי אימים, ואתה מסלף את דברי, כי אני אמרתי, ואני אחזור ואומר, שהדיון הפוליטי הזה, המביש הזה – – –

חיים ילין: לא, הוא לא פוליטי.

מאיר כהן: לא, זה לא פוליטי.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, אתם חושבים שזה לא דיון פוליטי, ואני חושב שזה כן דיון פוליטי, כי אני חושב שמה שאתם עושים זה ניצול ציני לצרכים פוליטיים של דבר שצריך להישאר במקום אחר לחלוטין.

יריב לוין: ולכן אני חושב שזה פסול מעיקרו, ובעיני זה שיח ביבים מהסוג הכי נמוך, כן, חד-משמעית.

יריב לוין: עכשיו – – –

חיים ילין: מה השתנה?

קריאות: – – –

מאיר כהן: תחזור בך, חבל לך.

יריב לוין: חבר הכנסת כהן, מה, על מה יש לי לחזור?

יריב לוין: על כך שאני חושב שאתם מנצלים לניגוח פוליטי ברמה הנמוכה ביותר האפשרית – – –

מאיר כהן: – – – שיח ביבים.

אלעזר שטרן: מה זה רמה נמוכה?

אלעזר שטרן: תסביר.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני אחזור עוד פעם, כי חבר הכנסת כהן מתעקש לא להבין.

מאיר כהן: אתה תתנצל, זה דיון ציבורי, זה לא שיח ביבים.

יריב לוין: אני אסביר לך, חבר הכנסת שטרן, אני אסביר, אבל – חבר הכנסת כהן, באמת, אתה לא רציני.

מאיר כהן: – – –

יריב לוין: אני אחזור ואומר, אתה תקשיב למה שאני אומר – טוב, אדוני היושב-ראש, אני מבקש שתגן עלי – – –

מאיר כהן: אתה תתנצל.

מאיר כהן: זה דיון – – – זה לא – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ביקשת מהשר להבהיר, תן לו להבהיר.

יריב לוין: תגן עלי מפני הבריונות הזאת.

יריב לוין: הוא, אגב, אדוני, לא ביקש להבהיר, כי הוא הבין מצוין מה אני אומר, הוא רק מנסה להפוך את זה למשהו שלא אמרתי, בצורה מבישה.

יריב לוין: וזה לא יהיה, חבר הכנסת כהן.

יריב לוין: זה לא יהיה, חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: זה מה שאתה אומר, זה מה שאנחנו מבינים.

יריב לוין: ואני חוזר ואומר לך שהעובדה שאתם לוקחים על גבן של משפחות שכולות, שיש להן זעקה שכל אחד מבין אותה, על גבם של החיילים שלחמו – –

מאיר כהן: איך אתה מעז – זה מה שאמרנו?

מאיר כהן: תגיד לי, מה אתה חושב, שכל הזמן אתה צודק?

יריב לוין: – – ועל גבה של מדינת ישראל, אתם לוקחים נושא כל כך רגיש, כל כך חשוב – –

מאיר כהן: זה מה שאמרנו?

מאיר כהן: אתה קורא לו "שיח ביבים", אתה לא מתבייש.

יריב לוין: – – והופכים אותו לעניין פוליטי, ציני, רדוד, מביש, חבר הכנסת שטרן, רמה נמוכה, אם שאלת אותי – זה מה שאתם עושים.

קריאות: – – –

מאיר כהן: שיח ביבים – – –

יריב לוין: זה מה שאתם עושים.

יריב לוין: ואתם יכולים לצעוק, ואתם יכולים לזעוק, אבל זה מה שאתם עושים בדיוק.

יריב לוין: בדיוק את זה.

קריאות: – – –

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך עוד דבר: זה עוד מילא, אבל זה הרי חמור פי-כמה, כי אתם עושים את זה כאשר אתה וחבר הכנסת פרי, בניגוד אלי, אתם ישבתם בממשלה.

יריב לוין: חבר הכנסת פרי ביחד עם חבר הכנסת לפיד ישבו בקבינט – לא יום, לא יומיים, לא חודש, לא שנה, חבר הכנסת כהן, לא 30 שנה לפני "צוק איתן".

מאיר כהן: כשישבנו שם הגנו על ראש הממשלה – – – מהשרים מהמפלגה שלך.

מאיר כהן: אנחנו הלכנו להגן על ראש הממשלה.

מאיר כהן: כשאתם יריתם בנגמ"ש, אנחנו התייצבנו.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, זה בלתי נסבל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת כהן, אני מבקש.

יריב לוין: האמת היא קשה, חבר הכנסת כהן.

מאיר כהן: לא, האמת – – –

יריב לוין: האמת היא קשה מאוד.

יריב לוין: קשה מאוד.

יריב לוין: אתם ישבתם שם שותפים מלאים – איך אני יכול לומר לכם?

יריב לוין: אני אזכיר לכם: 19 מנדטים, הסיעה הגדולה בכנסת, כלום לא היה אפשר לעשות בלעדיכם.

יריב לוין: ישבתם שם בקבינט אין-ספור ישיבות, תקופה ארוכה ארוכה, ואם אני אאמין לכם היום, למה שאתם אומרים, אז אני אשאל את עצמי: איך לא אמרתם את זה אז?

יריב לוין: איפה הייתם?

יריב לוין: מה זו ההפקרות הזאת?

חיים ילין: – – – בקבינט.

יריב לוין: האם יכול להיות – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, חברים, חבר הכנסת כהן – –

יריב לוין: האם יכול להיות – – –

יחיאל חיליק בר: – – מצד אחד – סליחה, אדוני השר – אני צרוד בגלל ועידת המפלגה אתמול; מצד שני, אחרי אתמול, הכנסת כבר קטנה עלי.

יחיאל חיליק בר: אז אני באמת מבקש שתיתנו לי לנהל אתכם ואתכן בצורה – תנו לשר לסיים לדבר.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר, זאת זכותו להגיב.

יריב לוין: אני אומר את האמת והיא קשה, נכון.

חיים ילין: זו האמת שלך.

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: נכון.

יריב לוין: אני שמעתי את האמת של חבר הכנסת פרי בשקט מופתי.

יריב לוין: היא הייתה לי מאוד לא נעימה, ותכף אני גם אפרט למה – אבל שמעתי, הקשבתי.

יריב לוין: לא ניסיתי לסלף את מה שהוא אומר, ולא לייחס לו דברים שהוא לא אמר ולא להפריע לו בכל משפט שני.

יריב לוין: אז תעשו אותו דבר, גם כשזה לא נעים.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך יותר מזה: לא רק ישבו בקבינט, לא רק היו שותפים שם לכול, אלא יש פה תופעה, באמת תופעה מדהימה – בא יושב-ראש המפלגה יאיר לפיד, ב-20 באפריל הוא רוצה להראות שהוא מר ביטחון.

יריב לוין: הרי מאיפה נובעים כל הפוסטים האלה?

יריב לוין: – הוא רוצה להראות לעם ישראל שהוא – איך אומרים?

יריב לוין: – על הגה הביטחון יושב.

יריב לוין: אז איך הוא יראה שהוא יושב על הגה הביטחון?

יריב לוין: הוא יתפאר בשותפותו בתהליכים.

יריב לוין: והוא כותב – לא אני, הוא – בפוסט, לא שלי, שלו – הוא אומר: ישבתי בעשרות דיונים – כל מיני מקומות, הראשון שהוא מזכיר זה הקבינט – בנושא המנהרות.

יריב לוין: ואללה, פתאום, פתאום, יש זעקה קורעת לב של הורים שכולים – כן, אני אומר לך, חבר הכנסת כהן, זעקה קורעת לב.

יריב לוין: אפשר להתווכח אם הדרישה שלהם צודקת, אפשר להתווכח אם היא לא צודקת, אבל הזעקה שלהם היא קורעת לב, על זה בוודאי אין חולק, וזה שזו זכותן כמו זכותו של כל אזרח אחר – בוודאי.

יריב לוין: אבל לא הבהרתי, כי הדברים שלי היו ברורים מההתחלה.

יריב לוין: אבל כשהם אומרים את זה, וכשהם זועקים את הזעקה הזאת, האחריות שלנו כמנהיגים היא לא לקחת על זה איזה טרמפ להחליף את עמדתנו, ואתם להגיד: לא היו דיונים, לא היה שום דבר, לא היה כלום.

יריב לוין: איך אפשר?

יריב לוין: תגידו לי, איך אפשר?

יריב לוין: אז המצאנו פטנט: לא היו דיוני עומק.

יריב לוין: ואללה, אתה יודע, חבר הכנסת פרי, אני תוהה, איפה רוכשים את המכשיר הזה שמודד את עומק הדיון?

יריב לוין: בוא תלמד אותי.

חיים ילין: – – – מתחת לאדמה.

יריב לוין: איך מודדים?

יריב לוין: איך מודדים, חבר הכנסת ילין, איך מודדים עומק דיון?

יריב לוין: על-פי מה?

יריב לוין: מספר העמודים?

יריב לוין: מספר המילים?

יריב לוין: הזמן שהוא לקח?

יריב לוין: חלקו היחסי, ביחס לדיון הקודם?

יריב לוין: עזבו, בחייכם.

יריב לוין: הרי זה לא רציני.

יריב לוין: הרי זה ניסיון עלוב – תסלח לי – עלוב.

יריב לוין: לבוא ולהגיד: קודם לא אמרתי אמת, קודם התפארתי בהשתתפותי בדיונים, עכשיו אני אמציא לי איזה מין הסבר מאולץ למה זה לא קרה.

יריב לוין: עכשיו גם אתה, חבר הכנסת פרי, הרי יודע שבקבינט היו לא מעט דיונים, וגם דיונים מעמיקים.

יריב לוין: אתה עצמך שיבחת, ובצדק, לא פעם את התהליכים שם.

יריב לוין: עכשיו, בוא נאמר את האמת – ואתה יודע, אתך אני יכול לנהל שיח שהוא באמת שיח מקצועי אמיתי על הדבר הזה.

יריב לוין: יש לי אפילו הרבה מה ללמוד ממך, לא מסתיר, אבל מכיוון שאני הייתי אז יושב-ראש ועדת משנה למודיעין ואחר כך יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון שעסקה בעניין הזה, אז לשאלתו של חבר הכנסת חיים ילין – אומנם לא הייתי בקבינט אבל אני מכיר היטב את החומר.

חיים ילין: לא, לא, אנחנו דיברנו על הקבינט, לא על הוועדה שאתה דיברת.

יריב לוין: אז אמרתי.

יריב לוין: אומנם לא הייתי בקבינט אבל אני מכיר היטב את החומר מכלי ראשון – –

חיים ילין: – – –

יריב לוין: – – והייתי שם לא בדרג מקבלי ההחלטות, אבל הייתי חשוף לדברים בזמן אמת.

יריב לוין: אז אני אומר לך דבר אחד.

יריב לוין: תראו, אין חולק על שני דברים: האחד הוא שלא הייתה לנו אז – ואני בוודאי לא אגיד מה יש לנו עכשיו – אבל אז לא הייתה לנו תמונת מודיעין מלאה באשר למנהרות.

יריב לוין: חלק מהדברים ידענו, חלק מהדברים לא ידענו.

יריב לוין: אתם שואלים אותי מי אשם בזה?

יריב לוין: הרי לא ראש הממשלה אשם בזה שתמונת המודיעין היא לא מלאה; אני אומר לכם שלא רק שאף אחד לא – – –

יואל חסון: הוא לא אשם בכלום, הוא לא אשם בכלום.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, תקשיב.

יריב לוין: אני אומר לכם שלא רק שאין בזה אשמים, אני חושב שצריך להביע הערכה עצומה לאנשי מערך המודיעין שעשו עבודה אדירה והצליחו להגיע לתוצאות יוצאות מן הכלל, גם אם לא מלאות.

יריב לוין: כי, מה לעשות, העולם איננו מושלם, נכון, חבר הכנסת פרי?

יריב לוין: אני מניח שאתה תסכים אתי.

יריב לוין: הם עשו עבודה טובה מאוד.

יריב לוין: תמיד אפשר לחשוב שיש דברים נוספים שאפשר היה לעשות, אבל בסך הכול הם השיגו את התמונה שלא הייתה מלאה, אבל היא הייתה חשובה ועזרה רבות והיא הייתה המקסימום שהצליחו להשיג, למרות שלא חסכו בשום מאמץ.

יריב לוין: נכון?

יריב לוין: הרי לא חסכו בשום מאמץ בתחום המודיעיני.

יריב לוין: לא היה בישראל ראש ממשלה שאמר לשר הביטחון או לרמטכ"ל או לראש אמ"ן: עזבו, המנהרות זה לא מעניין, אל תשקיעו שם מאמץ מודיעיני.

יריב לוין: לא היה דבר כזה.

יריב לוין: נדמה לי שאין חולק.

יריב לוין: היה ההפך בדיוק.

יריב לוין: אמר: אל תחסכו בשום מאמץ, לאורך זמן ארוך מאוד תגיעו למקסימום התוצאה.

יריב לוין: ולא חסכו מאמץ והגיעו למקסימום שהצליחו.

יריב לוין: הדבר השני הוא שלא היה לנו גם פתרון טכנולוגי מספיק טוב כדי להתמודד, גם עם האיתור ולא כל שכן עם ההשמדה של המנהרות האלה; היו פתרונות כאלה ואחרים שנוסו.

יריב לוין: עכשיו גם כאן, למה לא היה פתרון טכנולוגי – כי בגורמים הרלוונטיים בצבא התעצלו לחפש, לא ניסו, לא השקיעו כל מאמץ?

יריב לוין: כי הרמטכ"ל ושר הביטחון חשבו שזה לא מעניין?

יריב לוין: כי את ראש הממשלה זה לא הטריד?

יריב לוין: או שההפך הוא הנכון, חבר הכנסת פרי, תענה לי בכנות, וראש הממשלה ושר הביטחון והרמטכ"ל הנחו לאורך שנים את הגורמים הרלוונטיים לעשות כל מאמץ לאתר פתרון כזה.

יריב לוין: הושקעו בזה כספים עצומים, מאמצים עצומים, מיטב המוחות.

יריב לוין: וכן, הגיעו גם לתוצאות; לא מושלמות, לא אידיאליות.

יריב לוין: והמאמץ הזה, כולנו יודעים, עודנו נמשך.

יריב לוין: עכשיו זאת האמת, היא מאוד פשוטה.

יריב לוין: מאוד מאוד פשוטה.

יעקב פרי: יריב, אתה כנראה לא האזנת למה שאמרתי.

יריב לוין: אני האזנתי, האזנתי.

יעקב פרי: כנראה לא האזנת.

יריב לוין: האזנתי.

יריב לוין: זאת האמת.

יריב לוין: חבר הכנסת פרי, האמת הזאת היא מאוד פשוטה, ואני חושב שאנחנו גם מסכימים עליה.

יריב לוין: ולכן אני גם חושב שאין בינינו פערים אמיתיים, לא בהבנת מה שהיה שם ולא בהערכה לכל מי שהיה שותף למאמץ שם.

יריב לוין: אגב, חבר הכנסת פרי, אני יכול לומר לך, מהמעט שאני מבין, שלך הייתה שם תרומה עצומה.

יריב לוין: אתה היית אומנם משקיף ולא חבר בקבינט, אבל יש מצבים שבהם המשקיפים – האדם והידע שלו עושים הרבה יותר מאשר השאלה האם יש לו זכות הצבעה או אין לו.

יריב לוין: ישבת בקבינט של הרבה אנשים חסרי ניסיון, על היתרונות המעטים שיש בזה והחסרונות העצומים שיש בזה, ותרמת שם תרומה עצומה.

יריב לוין: והיו שם גם לפעמים חילוקי דעות, וזה גם בסדר.

יריב לוין: אבל אני לא חושב שמישהו יכול להגיד שלא נעשתה עבודה רצינית, שראש הממשלה והקבינט לא התייחסו לאיום המנהרות כאיום מהחשובים ביותר והרציניים ביותר.

יריב לוין: לא ראו בזה איום מז'ורי.

יריב לוין: לא הנחו ועקבו אחרי זה שמושקעים כל המאמצים, גם המודיעיניים וגם הטכנולוגיים, כדי להתמודד עם הדבר הזה.

יריב לוין: ולכן אני אומר לכולנו, מכיוון שכולכם הייתם שותפים לדבר הזה, כחברי הקבינט אז: אין רעים וטובים בקבינט, כמו שמישהו מנסה לצייר.

יריב לוין: אין אלה שראו, התריעו וחששו ואלה שהזניחו ולא עשו.

יריב לוין: ולכן אני חושב, חבר הכנסת כהן וגם חבר הכנסת פרי, אני חושב שזה לא נכון, זה לא ראוי.

מאיר כהן: זה לא נאמר.

יריב לוין: אני באמת פונה אליכם: לא מכובד, גם לא רציני.

יריב לוין: כל הוויכוחים האלה, כל ההתדיינויות האלה, כל הצורה שבה הדבר הזה נעשה, כל הניסיון הזה לצייר מין דיכוטומיה כזאת, כפי שמנסים לעשות כאן.

יעקב פרי: יריב, לא אנחנו התחלנו בזה.

יעקב פרי: זה יצא – – –

יריב לוין: אני לא יודע.

יריב לוין: אתה יודע מה, חבר הכנסת פרי – – –

יעקב פרי: – – – גרסאות – – –

חיים ילין: שר הביטחון בוגי היה שר ביטחון מצוין – – –

יריב לוין: אני חושב שהשר יעלון – ויש לי אתו חילוקי דעות קשים, ואני חושב שהאופן שבו הוא פעל כאשר הוא החליט לעזוב את החיים הפוליטיים, לפחות זמנית – –

חיים ילין: אני לא דיברתי על זה.

חיים ילין: דיברתי עליו כשר ביטחון.

יריב לוין: אני עונה לך, אני עונה לך.

יריב לוין: – – בגלל עניין של כיסא, אחרי שהוא דיבר גבוהה-גבוהה על ערכים, אלה דברים שאני מבקר אותם בכל תוקף – יש לי אליו הערכה גדולה במישור המקצועי.

יריב לוין: אני חושב שהוא איש מקצוע רציני.

יריב לוין: אגב, יש לי אתו גם חילוקי דעות והיו לי אתו, בלא-מעט נושאים, גם כאלה, אבל אני לא יכול לבטל, לא את זכויותיו, לא את הידע שלו ולא את העובדה שהוא בסך הכול ניהל גם את המבצע הזה באחריות, בשום שכל, גם אם לא כל החלטה, אני חושב, הייתה החלטה מושלמת.

יריב לוין: אבל היא בוודאי התקבלה אחרי הרבה מאוד שיקול דעת, אחרי בחינה של הדברים, אחרי תהליך סדור, כפי שהדברים צריכים להיעשות.

יריב לוין: ולכן אני אומר – אתה יודע מה, חבר הכנסת פרי, אני מוכן אפילו את זה לקחת על עצמי.

יריב לוין: יכול להיות – אני לא אחפש מי התחיל.

יריב לוין: אולי גם לנו יש חלק בזה, בסדר?

יריב לוין: אני מוכן.

יריב לוין: אני באמת חושב שזה לא משנה.

יריב לוין: אני אומר, בואו, רבותי, בואו נעזוב את זה בצד.

יריב לוין: זה לא נכון, זה לא מוסיף כבוד לאף אחד מאתנו.

יריב לוין: זה לא יוציא את המערכת יותר טובה.

יריב לוין: זה פוגע בכל כך הרבה אנשים ששילמו מחיר נוראי במבצע הזה.

יריב לוין: זה מטיל עננה שאין לה מקום.

יריב לוין: ואני בכלל חושב שכל חוכמת הבדיעבד הזאת, שאנשים יושבים ואומרים: היה צריך ככה והיה צריך ככה, ואתה רואה תוך כדי תהליך – בעניין הזה אני חושב, חבר הכנסת פרי, הקבינט כן נחלק לשניים.

יריב לוין: הוא נחלק לאנשים כמוך, שחיפשו לקבל את ההחלטה העניינית ואת הדיון הענייני ואת התוצאה הנכונה, ולצערי הרב, היו גם כאלה שחיפשו איך זה ייראה בחוץ ואיך הם יכינו לעצמם את השורה לפרוטוקול שאחר כך, כשתהיה ועדת בדיקה או מישהו יבקש לבדוק משהו, הם ינופפו בה.

יריב לוין: ואני אומר, זאת אחריות של כולנו.

יריב לוין: היום אנחנו בממשלה, מחר אולי מישהו אחר יהיה.

יריב לוין: זה לא בריא, זה לא טוב, בואו נפסיק עם השיח הזה, נפסיק עם כל הניסיון הזה לייצר ועדות חקירה כדי לנסות בדרך הזאת להשיג תוצאות פוליטיות.

יריב לוין: לא נרוויח מזה, אף אחד מאתנו, שום דבר.

יריב לוין: ואני באמת קורא לכם – מכיוון שלמרות חילוקי הדעות בינינו, אני יודע שאתם אנשים אחראיים ואנשים רציניים: בואו נשים את הדבר הזה מאחורינו, נלך לדרך שהיא דרך יותר נכונה.

יריב לוין: ואגב, אני גם אומר פה ושלא תהיינה אי-הבנות: יש גם דברים שצריך לתקן.

יריב לוין: אין בכלל ספק.

יעקב פרי: לזה התייחסתי.

יריב לוין: ואגב, הדרך הנכונה להפיק לקחים היא בדיונים הפנימיים הסגורים שבהם מופקים הלקחים, במקום שבו אדם יכול ללא חשש לבוא ולומר: תשמעו, אגיד לכם את האמת, בנושא כזה וכזה טעיתי.

יריב לוין: החלטה כזו וכזו שקיבלנו, בדיעבד, אני יכול לומר שהייתה פחות טובה; אולי אם היינו עושים דבר אחר היינו מצליחים יותר.

יריב לוין: הרי זה נשמת אפו של התחקיר.

יריב לוין: היא לעולם לא יכולה להתקיים כאשר זה הופך לוויכוח פוליטי פומבי וציבורי מהסוג הזה.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעבור עכשיו לדיון הסיעתי.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, חבר הכנסת חיים ילין, שידבר באופן רשמי מהפודיום, טלי פלוסקוב ומוטי יוגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, שרי הממשלה, חברי חברי הכנסת, פרוטוקול ישיבת הממשלה האחרונה מאתמול הוא, ככל הנראה – אדוני השר ארדן, אולי גם תסכים אתי – העילה הטובה ביותר להצביע אי-אמון בממשלת נתניהו.

יעקב מרגי: מה, זה היה ככה?

יעקב מרגי: מילה במילה ככה?

יואל חסון: לא להאמין, חבר הכנסת מרגי.

יואל חסון: תקשיב טוב.

יעקב מרגי: ככה, מילה במילה?

אלעזר שטרן: מרגי, זה לדיון בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: אני שואל אם זה באמת היה ככה, מילה-מילה.

אלעזר שטרן: אתה היית צריך לבקש דיון דחוף בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי, בואו נאפשר לחבר הכנסת חסון לדבר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יואל חסון: אני אגיד את זה שוב, למי שלא שמע – פרוטוקול ישיבת הממשלה האחרונה הוא ככל הנראה העילה הטובה ביותר להצביע אי-אמון בממשלת נתניהו.

יואל חסון: יושבים בחדר הממשלה – חברי חברי הכנסת, חדר הממשלה, במושגי הדמוקרטיה הישראלית, הוא לא פחות מחדר מקודש – יושבים שם שרים כחבורת עסקנים שפלים, ומזהמים ומטמאים את המילה "ממשלה", לא פחות.

יואל חסון: מקיימים שם שיח של ביבים, שיח זול שלא ייאמן, והם יושבים שם, בחדר הממשלה הזה, ומזהמים בידיהם ובדבריהם את הדמוקרטיה הישראלית.

יואל חסון: שרי הממשלה הם צלם בהיכל הדמוקרטיה הישראלית.

יואל חסון: והם, אותם שרים, אפילו לא טובלים, אלא מניפים את השרץ אל על, כי ככה מירי רגב לימדה אותם.

יואל חסון: הם מתגאים בהיותם מחריבי מדינת ישראל.

יואל חסון: ואני, כל מה שחשבתי אתמול כשקראתי את הציטוטים הללו – שאף אחד, אגב, לא הכחיש אותם – כל מה שחשבתי זה על החדר הזה, חדר הממשלה, שידע גדולים ורבים כל כך, שישבו בחדר הזה – ואתה יודע מה – ומתהפכים בקברם מהמחשבה מי החליף אותם.

יואל חסון: ואני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת, איך אפשר לתת לזבי חוטם כנפתלי בנט, אורי אריאל וזאב אלקין לטמא ולזהם את הכיסאות שעליהם ישבו פעם שרים וראשי ממשלות מהגדולים שידענו?

יואל חסון: איך אפשר?

יואל חסון: אנחנו, אדוני השר, השר ארדן, כשאתה יושב אתם, ובכוחותיך הדלים – אני מצטער לומר, אולי זה לא יעזור לך כל כך – ניסית למנוע את הפרץ – –

מאיר כהן: סליחה שאני מפריע – – –

יחיאל חיליק בר: מאיר.

יחיאל חיליק בר: מאיר.

יואל חסון: – – אנחנו גם עליך, ועל השרים האחרים, מטילים את האחריות לחורבן הבית, לשנאה שאתם זורים ומלבים בעם ישראל ולכישלונות המדיניים והכלכליים.

יואל חסון: בחדר הזה, שבו אתם ניהלתם שיח של עסקנים, הוכרעו לאורך השנים הכרעות הרות גורל על מלחמות ומבצעים חשובים והסכמי שלום וצעדים כלכליים היסטוריים.

יואל חסון: ואתם יושבים שם כמו עסקנים קטנים ומביישים את העולם כולו, ומחלקים את הארץ הזו לקבוצות.

יואל חסון: אין לנו אמון בכם, אין לעם הזה אמון בכם, וכמו שאמר שר האוצר – גם לשרים אין אמון בממשלה הזאת, וראוי שיצאו לחופשה.

יואל חסון: ולסיכום, אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, מילה אחרונה, חברי חברי הכנסת, לשר משה כחלון.

יואל חסון: אני יודע, השר כחלון, שחשוב לך מחיר למשתכן.

יואל חסון: בעבור זה נכנסת לממשלה, ובכוונות טובות.

יואל חסון: אבל הממשלה הזאת גובה מאזרחי ישראל מחיר גבוה, גבוה מדי, לאין שיעור יותר מהמחיר למשתכן, מכל אזרח ואזרחית במדינה הזאת.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יואל חסון: והשר כחלון, הפתרון הוא בידיך.

יואל חסון: צא מהממשלה הזאת, מהממשלה הגרועה הזאת.

יואל חסון: תקים אתנו, ועם חברים אחרים בתוך הקואליציה הזאת, ממשלה חלופית כאן, בכנסת הזאת.

יואל חסון: זה אפשרי, ויש לזה היתכנות, וחובה להקים ממשלה כזאת מהר – נכונה, מאוזנת וטובה יותר לעם ישראל.

יואל חסון: אתה יודע, השר כחלון, וגם אתה, אדוני היושב-ראש, שכחלון לא יחזיק בממשלה הזאת לאורך זמן, והוא לא ישרוד בה עד סוף הקדנציה.

יואל חסון: אפשר עדיין להציל את הרעיונות הטובים, אפשר עדיין להציל את המדינה, וצריכים כולנו יחד, באופוזיציה, יחד עם חלקים שפויים בקואליציה, להקים ממשלה אחרת, ממשלה חלופית, בכנסת הזאת.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, אני מבקש להשתדל לעמוד בשלוש הדקות.

יואל חסון: אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מברך את חיילות וחיילי צה"ל שצופים בנו ונמצאים פה.

יחיאל חיליק בר: ברוכות וברוכים הבאים, וגם לאורחים האחרים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, בתשובת השר נאמר שאנחנו, קבוצת חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, מסיתים את הציבור הערבי, שאנחנו ממרידים את הציבור הערבי.

עאידה תומא סלימאן: זאת התשובה של שר בממשלת ישראל, מה שיש לו להגיד מול העובדה שמנסים לעקור שני כפרים, עתיר ואום-אלחיראן, משפחות שלמות, מהאדמה שהם נמצאים עליה.

עאידה תומא סלימאן: ב-1953 – וזה הסיפור שלא מספרים – המדינה באה לאנשים של אום-אלחיראן וביקשה מהם לעקור מהאדמות שחיו עליהן באזור ואדי-זובאלה; בבקשה – האדמות האלה נחוצות מבחינה ביטחונית למדינה – לעקור לאן שהם נמצאים.

עאידה תומא סלימאן: המדינה אמרה להם: תלכו לאזור הזה, איפה שאום-אלחיראן קיימת היום, ושם אתם תתקיימו.

עאידה תומא סלימאן: נכון, לא היו חכמים מספיק לקבל את כל המסמכים הדרושים על האדמה שהחליפו להם, שנתנו להם.

עאידה תומא סלימאן: ולמרות הכול, הבטיחו להם שהם עוד יחזרו לאדמות הקודמות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: והיום המדינה טוענת – וחוזרת על זה – שהם פולשים לאדמה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: ההסתה הזאת, נגד קבוצת אוכלוסייה, שהיא אוכלוסיית הערבים הבדואים בנגב, שכולם פולשים – הם פלשו לאדמות מדינה שלא הייתה קיימת אז.

עאידה תומא סלימאן: כשהתגוררו הערבים הבדואים בנגב, באדמות שהם נמצאים עליהן, שכאילו פלשו אליהן, זה היה לפני קום מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: זה היה לפני הנכבה.

עאידה תומא סלימאן: ועכשיו הם פולשים, ואנחנו מסיתים.

עאידה תומא סלימאן: אז שידע השר שטען שאנחנו מסיתים – מי שמסית את האזרחים זה רק המדינה והממשלה שנוהגת במדיניות כזאת כלפיהם, מנשלת אותם מזכויותיהם.

עאידה תומא סלימאן: ביום חמישי שעבר הייתי באל-עראקיב – הייתי בכפר אל-עראקיב, עוד כפר – –

עודד פורר: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – שממשלת ישראל לא מתביישת להרוס אותו בפעם ה-106.

עאידה תומא סלימאן: ואנשים עדיין לא רוצים לחזור.

עאידה תומא סלימאן: שם, קבוצת נשים – לא יותר מעשר נשים – הדפו את הדחפורים.

עאידה תומא סלימאן: בלי כלום, רק עם קריאות הגנאי שלהן ועם הגוף שלהן.

עאידה תומא סלימאן: הם הגנו על הבית.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד מאתנו לא היה שם להסית אותם, אבל הדחפורים שנשלחו על-ידי ממשלת ישראל הסיתו קבוצת נשים שבחיים שלהן לא השתתפו, אולי, בשום מאבק ולא יצאו נגד שום דבר.

עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה להבין שזה מאבק על הקיום, שזה מאבק על הזהות שלהם באדמה שלהם ועל הכבוד של הילדים של הדורות הבאים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להסתכל לאזרחים בעיניים שלהם, ולא להסתכל עליהם מלמעלה, ממרומו של מקום פטרנליסטי, קולוניאליסטי, שלא מכיר בזכויות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: ממשלה כזו, לא מגיע לה להמשיך לעבוד, ואני לא אקרא לה לצאת לחופש, אני קוראת לה להתפטר.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סלימאן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת פלוסקוב, אם תהיה פה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת יוגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

חיים ילין: אדוני, כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, ראש הממשלה הוא אותו ראש ממשלה כבר שנים – לפני "צוק איתן", במהלך "צוק איתן" ואחרי "צוק איתן".

חיים ילין: כל כך הרבה שנים.

חיים ילין: איום המנהרות, הטרור, גם הוא קיים כבר שנים, והוא לא סוד.

חיים ילין: כבר שנים שבמקום למנוע את הבעיה ולמצוא פתרון, מתעלמים מקיומה.

חיים ילין: אין לראש הממשלה יעדים, הוא פשוט מנהל את הסכסוך, נתקל – עוקף משמאל, עוקף מימין, וממשיך בדרך, בתקווה שההרתעה הצבאית תחזיק מעמד.

חיים ילין: שנתיים ל"צוק איתן", ואנחנו לא מחפשים אשמים, לא מחפשים קורבן לתלות בכיכר העיר – רוצים את פרסום דוח המבקר במטרה ללמוד, להשתפר, למנוע טעויות בסבב הבא, להגן על חיי אדם, וכן, זו לא בושה, רוצים גם למנוע מראש את הסבב הבא.

חיים ילין: פרסום דוח המבקר הוא חובתנו למשפחות השכולות ולאזרחי המדינה.

חיים ילין: אדוני ראש הממשלה, גלה מנהיגות; פרסם את הדוח באופן מיידי ופעל לתיקון הליקויים במקום לריב כל היום עם השרים.

חיים ילין: אני רוצה לנצל במה זו ולבקש מחברי, בדגש על אלה מהקואליציה – שלא כל כך נמצאים – להקשיב היטב לדבריו של שר הביטחון מהשבוע שעבר, שחשף כי הכסף לבניית המכשול התת-קרקעי למניעת מנהרות לא נמצא בבסיס התקציב לשנים הבאות.

חיים ילין: מדובר בביטחון אזרחי מדינת ישראל, וזאת האחריות שלנו.

חיים ילין: אל תתמכו בתקציב מדינה שפוגע בביטחונה, ובואו נמנע את האסון הבא.

חיים ילין: לאזרחי ישראל בכלל ולתושבי עוטף-עזה בפרט מגיע לדעת שהם מוגנים ויכולים לישון בלילה בשקט, בזמן שראש הממשלה ושריו עסוקים במלחמות אישיות ובהסתרת דוחות.

חיים ילין: החוסן, העמידה האיתנה של התושבים והפעילות של חיילי צה"ל וכוחות הביטחון הם שמאפשרים את המשך שגרת החיים והצמיחה הדמוגרפית בעוטף.

חיים ילין: אזרחי ישראל עומדים איתן, ועל ממשלת ישראל לפעול למען ביטחונם ועתידם.

חיים ילין: בנימה אישית, שנתיים עברו מאז "צוק איתן" – כמות המנהרות אולי אפילו גדלה; כמות הטילים – אותה כמות טילים, ואולי אפילו יותר; רק דבר אחד, שנתיים לאחר "צוק איתן", 67 משפחות שכולות, שישה אזרחים שנהרגו, והמצב אותו מצב.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת ילין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פלוסקוב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת יוגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, מדי פעם אנחנו חוזרים לכאן, להצעות אי-אמון, ואני רוצה לשאול אתכם: מה זה הכלי הזה?

טלי פלוסקוב: למה נותנים לנו להגיש הצעות אי-אמון?

טלי פלוסקוב: אני כאן בכנסת כבר שנה וחצי עוד מעט, ועד עכשיו לא הבנתי: מה אנחנו עושים?

טלי פלוסקוב: אנחנו שורפים שעות כאן – – –

יעקב מרגי: כשתהיי באופוזיציה תביני.

טלי פלוסקוב: כשאני אהיה באופוזיציה?

טלי פלוסקוב: האמת, שאני לא מאחלת לעצמי להיות באופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: זה יכול להיות קרוב.

יחיאל חיליק בר: זה יכול להיות קרוב.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: כי מי שפעם מילא תפקיד ביצועי – להיות באופוזיציה לא מתאים לו.

טלי פלוסקוב: בטח ראשי רשויות שיושבים כאן מבינים על מה אני מדברת.

טלי פלוסקוב: נכון, ברושי?

מיקי לוי: זה הכלי הכי פרלמנטרי שיש.

אלעזר שטרן: מה אתם עושים כל יום שני – – –

טלי פלוסקוב: בדיוק על זה אני רוצה לדבר, אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: בדיוק על זה.

קארין אלהרר: טלי, את – – –

מיקי לוי: – – – בוא תהיה בשקט, כי אנחנו – – –

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שרק מהכמויות של הצעות החוק שאנחנו רואים עכשיו על השולחנות, ועד עכשיו ממשיכים לעבוד עליהן כדי להספיק לעשות כמה שיותר שינויים לטובת אזרחי מדינת ישראל לפני שאנחנו יוצאים לפגרה לשלושה חודשים – – –

קארין אלהרר: סליחה, איזה שינויים עשיתם – – –

טלי פלוסקוב: אתם לא יודעים איזה שינויים?

טלי פלוסקוב: אז אני אגיד לכם.

עמר בר-לב: ביטול לימודי ליבה למשל.

טלי פלוסקוב: תרשו לי – אתם יודעים, אני לא עשיתי רשימה, לא הכנתי נאום של שלוש דקות, אבל אני אנסה לעשות – – –

אלעזר שטרן: – – –

טלי פלוסקוב: – – – אבל אני אנסה לעשות את זה בשליפה.

אלעזר שטרן: – – –

עמר בר-לב: ביטול לימודי ליבה זה לטובת אזרחי מדינת ישראל?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר, אני דווקא חושבת – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

טלי פלוסקוב: מה, שלוש דקות הסתיימו?

יחיאל חיליק בר: לא, אני אומר להם תודה.

טלי פלוסקוב: אה, עוד לא התחלתי לדבר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לשאול אותך, אני לא פעם מנהלת כאן את המליאה ואת מגיעה לכאן עם הצעות חוק שלך.

טלי פלוסקוב: הצעות החוק שלך ממש, אני אומרת לך, כל הכבוד לך, יישר כוח.

קארין אלהרר: – – –

טלי פלוסקוב: אף פעם לא ראיתי שעלה כאן שר הרווחה – כי רוב הצעות החוק שלך כן קשורות לרווחה – ואמר לך: אנחנו לא תומכים.

טלי פלוסקוב: הוא אומר לך: בואי נשב ביחד – –

קארין אלהרר: – – –

טלי פלוסקוב: – – הוא אומר לך – אני מבינה את החיוך שלך, כן, אבל אני מכירה לא מעט הצעות חוק שלך שעברו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם, כמה הצעות חוק – האם בדקתם – – –

אלעזר שטרן: אז תסבירי לי את החיוך שלה.

טלי פלוסקוב: האם בדקתם – אני לא שמעתי אותה.

אלעזר שטרן: את יכולה להסביר לי את החיוך שלה?

אלעזר שטרן: תסבירי לי את החיוך שלה, אם את בטוחה בזה.

טלי פלוסקוב: אני לא שמעתי.

טלי פלוסקוב: אני לא שומעת אתכם.

קארין אלהרר: טלי – – –

טלי פלוסקוב: אתם בדקתם כמה הצעות חוק של האופוזיציה עברו בקדנציה הזאת?

טלי פלוסקוב: אני יודעת שלפחות 150.

קארין אלהרר: – – – מה פתאום – – –

טלי פלוסקוב: אני אגיד את המספרים שיושב-ראש הקואליציה הציג לנו.

קארין אלהרר: טלי – – – המספרים ששרת המשפטים אמרה.

טלי פלוסקוב: מה היא אמרה?

קארין אלהרר: אתם לא יודעים על מה אתם מדברים, באמת.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת מה אומרת שרת המשפטים, אני יכולה לראות מה קורה כאן, בכנסת, בבית-המחוקקים.

קארין אלהרר: שר הרווחה, פעם בשבוע, עולה לדוכן ומרסק את הכול – – –

טלי פלוסקוב: הזמן שלי נגמר, תודה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה רק כמה: תוספות לקשישים – 550 מיליון שקל; תוספות לחיילי צה"ל – 550 מיליון שקל; ניצולי שואה, שעכשיו עברו – 100 מיליון שקל לשנה; חד-הוריות, מענק לימוד, שזה היה עד גיל 14 – היום עד 18; כמה רפורמות להורדת יוקר המחיה; מחיר למשתכן – האם אתם יודעים כמה זוגות צעירים כבר רכשו דירה, חתמו על ההסכמים?

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: כן, הם עוד לא נכנסו לבתיהם, אבל יש להם הסכם.

טלי פלוסקוב: ותתפלאו לכם שהממשלה הזאת תחזיק מעמד לפחות עד מרס 2019, ואתם תראו עד לתאריך הזה כמה זוגות צעירים יקבלו דירה במחיר ראוי במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, אדוני.

קארין אלהרר: אשרי המאמין.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת.

מיקי לוי: לפי מה שהיה אתמול, לא בטוח.

יחיאל חיליק בר: מיקי, רשמנו את התאריך בפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נבדוק את הדברים.

טלי פלוסקוב: נדבר על זה במרס 2019.

חיים ילין: 2019 באמת, אבל כשאנחנו – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוגב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – חבר הכנסת מרגי.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, חברי, הצעות האי-אמון שהוגשו על-ידי סיעות האופוזיציה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, הביטחוני והדמוקרטי – ידידי וחברי לאופוזיציה, מבחינה דמוקרטית, זה מה שעם ישראל בחר.

מרדכי יוגב: אז אף שנשמעו בימים האחרונים יריות בתוך נגמ"ש הקואליציה, אל דאגה, זה בסך הכול ח"קים – אתה יודע מה זה, אדוני היושב-ראש – כדורים חסרי קליע, איזה תרגיל של חוסן פנימי של הקואליציה.

מרדכי יוגב: הממשלה תחזיק מעמד ותמלא ימיה בטוב לישראל.

מרדכי יוגב: ברשותכם, אני אבקש לדבר על נקודה לא פחות חשובה: אני מבקש שנשאל את עצמנו אם ניתוק משורשים יחזק את העם או דווקא חיבור העם הזה למורשתו.

מרדכי יוגב: אני מחזיק בידי פקודה, פקודה של צה"ל, שאוסרת ומקפיאה טקסי הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, תודה.

יחיאל חיליק בר: אתה באמת מפריע.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרדכי יוגב: – – – פקודה של צה"ל שאוסרת ומקפיאה טקסי הכנסת ספרי תורה בצה"ל.

מרדכי יוגב: איפה נשמע כדבר הזה?

מרדכי יוגב: ממתי אסור לשמוח עם ספרי תורה בצה"ל?

מרדכי יוגב: השתגענו?

מרדכי יוגב: בניגוד לפקודה הזאת, מה שאני מחזיק קרוב ללבי זה התמונה הזאת – תמונה אחת שצרובה לכל חייל יהודי, של הלל אונסדורפר, חייל יהודי שבוי ממוצב המזח במלחמת יום הכיפורים, שיצא לשבי המצרי כשספר תורה בידו.

אלעזר שטרן: אבל מה אמרת – – –

מרדכי יוגב: ב-20 ביולי יצאה פקודה מטעם אכ"א שבשלב זה מקפיאה ואוסרת את טקסי הכנסת ספרי התורה בצה"ל.

מרדכי יוגב: משונה גם לך.

עמר בר-לב: לא, את הטקסים.

עמר בר-לב: את הטקסים שהשתמשו בהם, לבריתות, בר-מצווה, בתוך בסיסי צה"ל, לאנשים שתורמים ספרי תורה.

עמר בר-לב: את זה עצרו.

אלעזר שטרן: – – –

מרדכי יוגב: זכורה לי גם תמונתו – – –

אלעזר שטרן: מוטי, ואתה יודע מה כתוב על ספר התורה של הלל – מה כתוב על הספר תורה של הלל.

מרדכי יוגב: זכורה לי גם תמונתו של הרב גורן, זכר צדיק לברכה, שמגיע לכותל המערבי – –

אלעזר שטרן: – – – מוטי, אתה מעוות.

מרדכי יוגב: – – במלחמת ששת הימים – –

אלעזר שטרן: מוטי, אתה מעוות.

מרדכי יוגב: – – כששופר בידו וספר תורה בידו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אלעזר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרדכי יוגב: התמונה הזאת היא אנטיתזה של התמונה ההזויה משהו והמצערת שאוסרת טקסי – –

אלעזר שטרן: מוטי, אתה מוציא סתם רע, זה לא נכון.

מרדכי יוגב: – – הכנסת ספר תורה בצה"ל.

מרדכי יוגב: הפקודה הזאת היא אנטי של ה"אני מאמין" היהודי, שמתוקף הספר הזה אנחנו פה.

מרדכי יוגב: גם דוד בן-גוריון פתח את הכרזת העצמאות – –

אלעזר שטרן: מוטי, למה אתה עושה דברים כאלה?

מרדכי יוגב: – – כאשר הוא מתייחס לספר הספרים, שם מסופר על אבותינו, על ארצנו, על מורשתנו ועל כל מה שמחבר אותנו.

מרדכי יוגב: בלי ספר הספרים הזה, מה אנחנו עושים פה בכלל?

יעקב מרגי: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי.

אלעזר שטרן: לא בתוך הצבא.

אלעזר שטרן: לצבא אסור תרומות – – –

מרדכי יוגב: האם הפקודה הזאת, חבר הכנסת שטרן, נראית לך נורמלית?

מרדכי יוגב: אויבינו מבקשים – – –

אלעזר שטרן: מוטי, אתה מעוות.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, אי-אפשר ככה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

קארין אלהרר: אבל הוא מעוות.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אבל הוא מדבר בשם עצמו, לא בשמו.

אלעזר שטרן: תשמע, זה עוול לצה"ל.

אלעזר שטרן: זה עוול לצה"ל.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אז תתקן.

מרדכי יוגב: הפקודה הזאת ברשותי, חבר הכנסת שטרן, וכתוב פה – –

אלעזר שטרן: תסתכל מה שכתוב פה על ספר התורה של הרב גורן, זה לא תרומה של מישהו זר.

מרדכי יוגב: – – אני קורא:

מרדכי יוגב: הכנסת ספרי תורה – "תתקיים העמקה ייעודית בנושא, ועד לסיכום המתכונת יוקפאו ביקורים אלו".

אלעזר שטרן: בתוך מה זה כתוב?

אלעזר שטרן: בתוך תרומות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אלעזר – – –

אלעזר שטרן: בתוך התרומות.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרדכי יוגב: בתוך ערבוביה של פקודות.

מרדכי יוגב: אויבינו מבקשים לעקור אותנו מארצנו.

מרדכי יוגב: מה רוצים באכ"א מספר הספרים ומשמחת החיילים ששואבים את כוחם מהם?

אלעזר שטרן: די, מספיק עם ההתקפות האלה על הצבא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אלעזר שטרן: זה לא עניין פוליטי.

מרדכי יוגב: משהו לא ברור – – –

אלעזר שטרן: זה לא עניין פוליטי.

יחיאל חיליק בר: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יחיאל חיליק בר: די, נו.

מרדכי יוגב: משהו לא ברור קורה שם, באכ"א.

מרדכי יוגב: התחושה – שבשנה האחרונה יש יותר מדי אירועים, רצף של אירועים הקשורים לרצון לגדל זקן, מבחינת אמונה דתית, הקשורים לרצון לקיים אורח חיים דתי בצבא.

מרדכי יוגב: יש קצינים וחיילים שתחושתם שמנהלים מאבק בהם ובמורשתם.

מרדכי יוגב: לא מדובר בתופעה זניחה, אלא ברצף של מקרים, ואני מבקש לומר חד וחלק, שבצה"ל הפקודה האחרונה היא של המפקד, אבל גם אין מקום לסתימת פיות של רבנים והתקפות קשות נגד מי שמביע דעה שונה או את דעתה של תורה.

עמר בר-לב: – – – הוא יוצא נגד צה"ל, אין סיבה שצה"ל יממן את הישיבה הזאת.

מרדכי יוגב: אני קורא לשר הביטחון, לרמטכ"ל ולראש אכ"א לבטל את הפקודה שמקפיאה ואוסרת הכנסת ספרי תורה בצה"ל ולבחון מחדש את יחס צה"ל למורשת העם היהודי, שיונקת מתורת צה"ל.

עמר בר-לב: אין פקודה כזאת.

עמר בר-לב: מוטי, אתה יודע, אין פקודה כזאת.

עמר בר-לב: יש פקודה – איסור טקסים בלתי מבוקרים.

יחיאל חיליק בר: תודה, עמר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

מרדכי יוגב: תפקידנו כאן, בכנסת ישראל – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מרדכי יוגב: אני מבקש לסיים, אדוני – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מרדכי יוגב: – – עם כל חילוקי הדעות שבינינו, לחבר את האחד לשני, לחבר עם למורשתו, לארצו ומדינתנו, לחבר גם את מפלגות הקואליציה לדחות יחד את הצעות האי-אמון ולשמור יחד על ממשלת ישראל ועל החברה בישראל.

מרדכי יוגב: יש כאן מדינה שצריך לנהל באחריות.

מרדכי יוגב: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מוטי יוגב.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי.

אלעזר שטרן: זה לא מתאים לך.

אלעזר שטרן: לא מתאים לך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, שלוש דקות יש לכל אחד להגיד את דעתו.

אלעזר שטרן: לא, אבל כשמשמיצים את צה"ל – על שקרים יש גבולות.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אז מותר גם להעיר, אבל יש גם גבול, אי-אפשר להשבית את כל הנאום.

מרדכי יוגב: אני מצטער שחבר הכנסת שטרן מדבר מתוך בורות, בלי הכרת הפקודה.

מרדכי יוגב: ופקודה כזאת באמת לא ראוי שתהיה.

יחיאל חיליק בר: תראה, הוא היה מפקד שלי בבה"ד 1, אני לא יכול לצאת נגדו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, בזמן שאנחנו יושבים כאן, מקדמים חקיקות, הממשלה יושבת בדיוני התקציב.

יעקב מרגי: חברים, אני מכהן בכנסת מ-2003, כ-13 שנים פרלמנטריות אני מלווה את דיוני התקציב – – –

אלעזר שטרן: – – –

יעקב מרגי: אלעזר.

יעקב מרגי: אלעזר.

יחיאל חיליק בר: אפשר לפזר שם את ההפגנה הזאת.

אלעזר שטרן: אתה היית שר הדתות, אתה יודע על מה תורמים ספרי תורה.

אלעזר שטרן: על ספר התורה של הרב גורן היה סמל צה"ל, לא תרומות.

אלעזר שטרן: אני לא בעד זה.

אלעזר שטרן: יש ספרי תורה.

אלעזר שטרן: אני אומר לכם שהבעיה של תרומות זה נושא אחד, ספר תורה זה דבר אחר.

אלעזר שטרן: ההשמצה הזאת, שצה"ל כאילו לא נותן להכניס ספרי תורה, זה בושה – ממי שעולה לדוכן פה ומנצל את זה בשביל להשמיץ את צה"ל.

יעקב מרגי: אבל מוטי יוגב, אלוף-משנה בצה"ל – – –

יחיאל חיליק בר: אני מחדש לך את הזמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יעקב מרגי: – – – אלוף-משנה בצה"ל, אני תכף אגיד מילה – – –

אלעזר שטרן: תשאל אותו עכשיו איפה – – –

יעקב מרגי: – – – אלוף-משנה במילואים – מסתמך על כתבה בעיתון, הוא לא בדה את זה מלבו.

מרדכי יוגב: – – –

עמר בר-לב: הרמטכ"ל דיבר על זה בנוכחות מוטי יוגב לפני שבוע בוועדת החוץ והביטחון, בדיוק על נושא הכנסת ספרי תורה למחנות צה"ל.

יעקב מרגי: יש נוהל, וזה אפשרי, ויש פקודה – מוטי – – –

עמר בר-לב: יש נוהל, וזה אפשרי.

יעקב מרגי: טוב, יש כאן אנשי צבא ביניכם.

יחיאל חיליק בר: מרגי, יש רעש.

יחיאל חיליק בר: שתיים וחצי דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אמרתי שכ-13 שנים תמימות אני מלווה את דיוני התקציב, ואני רוצה לומר לכם: שנים רבות זה היה תקציב חד-שנתי, ובשנים האחרונות זה תקציב דו-שנתי – מ-2003, מי שליווה את דיוני התקציב וזוכר, גם לא מתוך הכנסת, מי שלא היה חבר כנסת, יודע שאלה היו דיונים רוויי איומים, רוויי קיצוצים – – –

מיקי לוי: – – –

יעקב מרגי: יש עתיד, אני לא יכול להשתלט עליכם היום.

חיים ילין: – – –

יעקב מרגי: מיקי, חיים ילין, אלעזר, זה שלושתכם.

מיקי לוי: אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: מיקי, אני באמת מבקש, זה שלוש דקות של אנשים, נו.

חיים ילין: מה אתה רוצה?

חיים ילין: אנחנו אופוזיציה, אנחנו היחידים.

יעקב מרגי: אתם פשוט עוברים על חוק הרעש כשאתם קוראים קריאות.

מיקי לוי: אני מבקש סליחה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעקב מרגי: בשנים האלה, מ-2003, היינו עדים לקיצוצי רוחב, קיצוצי flat, קיצוצים בסעיפים חברתיים, קיצוצים בתקציבי העברה.

יעקב מרגי: כרטיס הכניסה של מדינת ישראל לחברות דירוג האשראי הבין-לאומיות – –

קארין אלהרר: מתי זה היה?

יעקב מרגי: – – מ-2001, מסילבן שלום זה התחיל.

יעקב מרגי: כרטיס הכניסה של מדינת ישראל ל-OECD, לחברות דירוג האשראי, היה על גבם של אותם קיצוצים נוראים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, קיצוצים נוראים.

יעקב מרגי: היינו כאן חסרי אונים.

יעקב מרגי: אבל אני רוצה לומר, אני מכיר את הדינמיקה של עבודת הכנסת – – –

אלעזר שטרן: – – –

יעקב מרגי: תגיד לי, מה קורה לאנשים האלה?

מרדכי יוגב: – – –

אלעזר שטרן: שיקרת.

אלעזר שטרן: מה שעשית פה זה שקר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שטרן, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר ככה, אתה משבית פה את כל הדיון, באמת.

אלעזר שטרן: בסדר, זה דבר חריג מה שנעשה פה.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אבל אתה כבר מפריע לשלושה דוברים ברציפות.

אלעזר שטרן: זה כאילו ציטטו מפקודה של צה"ל שאסור להכניס ספרי תורה לצה"ל.

מרדכי יוגב: – – –

יחיאל חיליק בר: תיישבו את זה בחוץ, אין בעיה.

מרדכי יוגב: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יוגב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: תאפשרו לי לסיים את הנאום.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לך דקה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: כרטיס הכניסה של מדינת ישראל ל-OECD, לחברות דירוג האשראי, היה על גבם של אותם קיצוצים.

יעקב מרגי: אני זוכר כמה שלי חברתי, שלי יחימוביץ, כמה נלחמה באותו חוק ההסדרים.

יעקב מרגי: כמה היה עוביו?

שלי יחימוביץ': פחות מהיום.

יעקב מרגי: היה עבה – פחות מהיום.

שלי יחימוביץ': פחות, לצערי.

יעקב מרגי: את מכירה את החדש?

שלי יחימוביץ': הנוכחי הולך להיות עבה כפי שלא ידענו שנים ארוכות.

יעקב מרגי: אבל עד האחרון הצלחנו – הצלחנו בשנים האחרונות לצמצם.

יעקב מרגי: אוי ואבוי אם הוא יהיה.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך את עמדתי מעכשיו: אם חוק ההסדרים הקרוב הולך להיות חוק הסדרים של אוטוסטרדה לחקיקה – –

שלי יחימוביץ': הולך.

יעקב מרגי: – – זה איום ונורא, וזה חבל, כי זה שובר מגמה חיובית שהייתה בשנים האחרונות.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם: התקציב של השנים האחרונות – נכון, יש דינמיקה של אופוזיציה–קואליציה, אבל צריכים לומר ביושר, אין גזירות כלכליות, מצליחים לשמור על צמיחה מסוימת – אי-אפשר לומר שיש גזירות כלכליות קשות או שיש פגיעה חד-צדדית בקבוצה כזאת או אחרת.

יעקב מרגי: נכון, יש פערים בחברה הישראלית; נכון, יש אי-שוויון.

יעקב מרגי: צריך להיאבק, לעשות הכול.

יעקב מרגי: אבל אני אומר לכם, אני לא דרוך ערב דיוני התקציב כפי שהייתי דרוך באותן שנים, מ-2003, שאני בכנסת, ועד היום, ועל זה רציתי קצת לסבר את אוזני חברי, יושבי ספסלי האופוזיציה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

חיים ילין: מרגי, אתה הגדול מכולם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מרגי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ואחריו – חברת הכנסת רוזין.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אנחנו מצויים היום בימי בין המצרים, משבעה-עשר בתמוז לתשעה באב, שעליהם נאמר "כל רדפיה השיגוה בין המצרים".

ישראל אייכלר: הנביא ישעיהו אומר "לולי ה' צבאות הותיר לנו שריד כמעט כסדֹם היינו לעמֹרה דמינו".

ישראל אייכלר: מה זה "שריד"?

ישראל אייכלר: שריד זה אנשים, שרידים מהשואה, שה' קורא.

ישראל אייכלר: היום כינסה חברת הכנסת נורית קורן, בעזרתי, הצדעה לארגוני המתנדבים החרדים, שיש בהם יהודים וערבים, דתיים וחילונים, מתנדבים טובים שעושים את עולמנו טוב יותר.

ישראל אייכלר: בימים שבהם הרוע שולט בעולם, בכל רחבי העולם מטילים אימה, דם ומוות, ולא רק במזרח התיכון, האנשים הטובים המעניקים חיים לזולת הם התשובה למותר האדם מן הבהמה, כי הכול הבל, לבד הנשמה הטהורה של האנשים שפזורים בכל בתי-החולים, במוסדות הרווחה והחינוך, שמתנדבים, ומהם נגזרת אהבת האדם, שהם בניו של הבורא ורחמיו על כל מעשיו.

ישראל אייכלר: אני רוצה לנצל את הדקות האלה שיש לנו פה לדבר על הסערה לכאורה שאיננה נוגעת בנו, אבל מאוד מאוד נוגעת בנו.

ישראל אייכלר: כל המעשים הטובים שנעשים, גם על-ידי ציבורים חרדיים וגם על-ידי אחרים, אינם מוצאים את מקומם בתקשורת במידה מספקת.

ישראל אייכלר: יש עכשיו מלחמת עולם בין ראש הממשלה שרוצה לשלוט בתקשורת לבין אלה ששולטים היום בתקשורת, וכל הוויכוח הוא מפני שיש משהו שנקרא שידור ציבורי.

ישראל אייכלר: ויש מדינות שיש בהן שידור ציבורי, ה-BBC ואחרים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לטעון דבר שאף אחד לא יאמר – ואני אומר את זה מתוך המון ניסיון: במדינת ישראל, שהיא כל כך מקוטבת, כל כך לא מתחשבים בה האחד בשני, כל כך אין כבוד לראש ממשלה ולאחרון האזרחים, שאין מקום לשידור ציבורי.

ישראל אייכלר: יש מקום לחופש העיתונות, לתחרות, יש מקום למסחרי; ואני יודע שהמסחרי גורם המון עוול, המון שקרים, המון אינטרסים כספיים, אבל השידור הציבורי כפי שהוא היה בשנים האחרונות וכפי שהוא הולך להיות בתאגיד, שהוא בנוי בצלמם ובדמותם של אלה שמעצבים אותו, כולל לא ראש הממשלה, וכולל אם זה כן יהיה ראש הממשלה, תמיד ייווצר מצב שציבורים שלמים מודרים מהתקשורת הציבורית.

ישראל אייכלר: וזה דבר שכמעט לא ניתן לתיקון, כי באופן טבעי אדם קרוב אצל עצמו.

ישראל אייכלר: אם אנשים ששולטים על המיקרופון יכולים לקבוע את סדר-היום, הם תמיד יעשו מה שהם רוצים, כפי שהם רואים, מנקודת ראותם.

ישראל אייכלר: לכן אני בא ואומר שצריך להתחיל לשקול אם בכלל יש מקום לשידור ציבורי.

ישראל אייכלר: והיה אם יהיה שידור ציבורי, אני עוד לא יודע מה המתכון.

ישראל אייכלר: ברור לי שתאגיד חדש שחוזר על אותם דברים ולא מביא ציבורים שלמים שלא באו לידי ביטוי גם בתאגיד החדש, שום דבר לא ישתנה.

ישראל אייכלר: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, בימים כאלה להשתמש בדברי הנביא ישעיהו.

ישראל אייכלר: דיברתי על המתנדבים, שהם תשובה מוחצת לכל מי שמנסה להטיל מום בקודשים ולהגיד שהחברה הישראלית היא חברה רעה באופן כללי, כוללת, ובוודאי שאנשים חרדים דואגים רק לעצמם ולא לאחרים – יעידו גם יגידו הניצולים והנעזרים על-ידי ארגוני החסד והרווחה, שלא יוצאים בימים ובלילות רק על מנת לקבל פרס.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר משהו: גם אדם שעוזר לזולת – רופא או כל מי שעוזר למישהו – מקבל שכר הגון, ראוי לכל שבח.

ישראל אייכלר: במשקל העולמי בין הרעים והטובים, גם מי שמקבל שכר ועושה מעשה טוב מכריע את הכף לטובה, אבל מי שעושה טובה לזולת בהתנדבות ובלי אינטרס אישי, הוא מקדש שם שמים ומכריע את כל עוונותיהם של אחרים שלא עושים טובות.

ישראל אייכלר: ואת זה אומר הנביא ישעיהו: "לולי ה' צבאות הותיר לנו שריד, כמעט כסדֹם היינו לעמֹרה דמינו".

ישראל אייכלר: אם היו עשרה צדיקים בסדום, היא לא הייתה נהפכת.

ישראל אייכלר: בישראל יש המון, הרבה הרבה יותר מאלפי ואלפי צדיקים ואנשים טובים.

ישראל אייכלר: ואם בבית הראשון בזמן החורבן, ובבית השני, אם אנשים היו חוזרים בתשובה ותפילה וצדקה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – גם אחרי זה, כזעקת הנביאים, גם אז הבתים לא היו נחרבים.

ישראל אייכלר: אני אסיים בפסוק של הנביא ישעיה: "למדו היטב, דרשו משפט – – – שפטו יתום, ריבו אלמנה.

ישראל אייכלר: לכו נא ונִוָכחה, יאמר ה', אם יהיו חטאיכם כשנים כשלג ילבינו – – – אם תאבו ושמעתם טוב הארץ תאכלו; ואם תמאנו ומריתם חרב תאֻכּלו – – – ציון במשפט תִפָּדה ושָבֶיה בצדקה".

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: עליזה, את יודעת למה?

יחיאל חיליק בר: כי לא נותנים להם לדבר אז אני מוסיף להם זמן.

יחיאל חיליק בר: אני לא צוחק, זה ממש כך.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: שייתנו להם לדבר.

יחיאל חיליק בר: יום אחרון של המושב.

מיכל רוזין: אייכלר, מה זה הגובה הזה?

מיכל רוזין: עליזה, תעבירי החלטה שלא מרימים את הדוכן.

מיכל רוזין: שיסתדרו.

מיכל רוזין: אי-אפשר ככה.

יחיאל חיליק בר: יש לך מזל שלא דיברת אחרי מוטי.

איילת נחמיאס ורבין: מיכל רוזין, רק לך אני מחכה.

מיכל רוזין: תודה לך, איילת.

ישראל אייכלר: זו הדרת גבוהים.

יחיאל חיליק בר: ואני מבקש להקפיד על הזמנים.

מיכל רוזין: זו הדרת מוגבלים מבחינת גובה, כן.

מיכל רוזין: טוב, חברי וחברות הכנסת, כבוד השר, אנחנו באמת מנסים להביע פה אי-אמון, אולי אחרון למושב הזה, לכנס הזה.

מיכל רוזין: האמת היא שקצת קשה להתחרות בהבעת האי-אמון בין המפלגות שחברות בקואליציה עצמן ובין השרים עצמם, כמו שראינו אתמול בישיבת הממשלה.

מיכל רוזין: קצת קשה להתחרות בזה.

מיכל רוזין: אנחנו, מה שלא נגיד – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

מיכל רוזין: – – אולי לא נצליח להיות יותר חריפים ויותר פוגעניים מאשר השרים אחד לשני והמפלגות זו לזו.

מיכל רוזין: יש פה בעצם חבורה של טוקבקיסטים שמנהלים לנו את המדינה, שעסוקים כל רגע בלהוציא הודעות אחד כנגד השני.

מיכל רוזין: ואתם יודעים, אומרים לי: אין סיכוי, יהיה תקציב דו-שנתי, מחר הוא מתחיל לעבור, ואין סיכוי שנגיע לבחירות.

מיכל רוזין: ככה חשבנו גם בכנסת התשע-עשרה, מהר מאוד התגלגלנו לבחירות בגלל קפריזה של ראש הממשלה, ונראה לי שגם הפעם אנחנו יכולים להגיע לכך.

מיכל רוזין: אני כמובן מברכת.

מיכל רוזין: אני חושבת שהממשלה הזאת מיצתה את ימיה והגיע הזמן שילכו הביתה, כי המחלוקות הן לא מחלוקות אידיאולוגיות, הן לא מחלוקות אמיתיות.

מיכל רוזין: מילא הייתה פה מחלוקת אמיתית על לימודי הליבה, באמת, על שאלת המנהרות בעזה והמצב הביטחוני-מדיני, היוזמה הצרפתית, היוזמה הסעודית – באמת היו פה איזה משברים אידיאולוגיים – המקוואות, הכותל.

מיכל רוזין: אין פה שום משבר אידיאולוגי, שום משבר אידיאולוגי; הכול משברים אינטרסנטיים, פוליטיים, צרים, של כיסאות ושל קרדיטים של חבורת טוקבקיסטים.

מיכל רוזין: ולצערי הרב, כי אני – אתם יודעים, אני יכולה לכבד ויכוח אידיאולוגי, אמיץ, טוב, חזק, גם עם מי שמתנגד לי וחושב שונה ממני ב-180 מעלות, אבל כשבאמת זה ויכוח שנובע מתוך תפיסת עולם מגובשת אידיאולוגית – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מיכל רוזין: אין לי זמן.

מיכל רוזין: לא ראיתי, לא תכננתי.

מיכל רוזין: אין לי זמן.

יחיאל חיליק בר: אני נותן לך שתי דקות.

מיכל רוזין: סליחה, לא – – –

יחיאל חיליק בר: אין בעיה.

מיכל רוזין: סליחה.

מיכל רוזין: רגע, קטעת לי את חוט המחשבה.

מיכל רוזין: ובאמת, אין פה מחלוקת אידיאולוגית אמיתית, לא בענייני דת ומדינה ולא בענייני ביטחון ומדינה ולא בעניינים חברתיים-כלכליים על התקציב הדו-שנתי שעומד לעבור פה, ועל כך כבר דיברנו רבות, שאין לו אח ורע כמעט בשום מקום בעולם חוץ מבחריין.

מיכל רוזין: יש פה בעצם ריב בין הסיעות השונות בקואליציה על קרדיטים, ריב על מי יקבל יותר חלק בתקשורת, מי יותר ישלוט בתקשורת.

מיכל רוזין: שמענו את ההתבטאויות של השרים אתמול.

מיכל רוזין: על זה – – –

יהודה גליק: – – –

מיכל רוזין: על זה – על זה מפלגות רבות ביניהן?

מיכל רוזין: יהודה, אני ואתה יכולים לנהל ויכוח אמיתי, נוקב, קשה, אידיאולוגי, על דברים שאנחנו מסכימים ועל דברים שאנחנו לא מסכימים, אבל כך נכון שיהיה בפוליטיקה, כך נכון שיהיה בין אופוזיציה לקואליציה, כך נכון אפילו בין סיעות בתוך הממשלה.

מיכל רוזין: אבל בסופו של דבר, אם את הדברים האלה מזיזים הצדה כי הם לא חשובים, שזה בעצם להזיז את האזרחים ואת האזרחיות במדינת ישראל הצדה ולריב על מי – איך אמר עכשיו ביטן, יושב-ראש הקואליציה?

מיכל רוזין: ובזה אני אסכם – הסיפור בתקשורת הוא כבר לא בין ימין ושמאל, הוא בין מי נגד הליכוד ומי בעד הליכוד.

מיכל רוזין: באמת, חבורת טוקבקיסטים, הגיע הזמן שתלכו הביתה.

מיכל רוזין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.

יחיאל חיליק בר: לפני השר, הודעה לסגן מזכירת הכנסת, ואז יסכם השר צחי הנגבי.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (תיקון מס' 6), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכנסת; הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון מס' 10 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה; הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 63), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק המאבק בתופעת השימוש בחומרים מסכנים (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון), התשע"ו–2016; הצעת חוק לעידוד השקעה באנרגיות מתחדשות (הטבות מס בשל הפקת חשמל מאנרגיה מתחדשת – הוראת שעה), התשע"ו–2016; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016; הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון מס' 8 והוראת שעה), התשע"ו–2016; הצעת חוק הרשויות המקומיות (ייעוד כספי הקצבות והגנת נכסים למטרות חינוך) (תיקון מס' 4) (חשבונות ניהול עצמי), התשע"ו–2016; הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 129), התשע"ו–2016.

נאזם בדר: החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לפי סעיף 89(א) לתקנון הכנסת בדבר חידוש הדיון בהצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016; החלטת ועדת החינוך, התרבות והספורט לפי סעיף 89(א) לתקנון הכנסת בדבר חידוש הדיון בהצעת חוק הספורט (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016.

נאזם בדר: הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה של אוסטריה בדבר תוכנית חופשת עבודה.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: 1.

יחיאל חיליק בר: כישלונה ואוזלת ידה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי;

יחיאל חיליק בר: 3.

יחיאל חיליק בר: היעדר דיונים ראויים בקבינט בנושא מנהרות הטרור שבין עזה לישראל בתקופת מבצע "צוק איתן" וההימנעות מטיפול בכשלי הלחימה גם במלאות שנתיים למבצע;

יחיאל חיליק בר: השר הנגבי יעלה להשיב בשם הממשלה על הצעות האי-אמון, במשולב כמובן.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כשנה כמעט, כאשר כיהנתי כיושב-ראש ועדת הכנסת, הבאתי לידיעת יושב-ראש הכנסת וגם לידיעת ראשי האופוזיציה שהמושג הזה שנקרא "הצעת אי-אמון" למעשה בוטל על-ידי הכנסת הקודמת, שמצאה לנכון לשנות את החקיקה ולאפשר הצעות אי-אמון אך ורק בהתקיים שני תנאים במצטבר:

צחי הנגבי: האחד – שחברי הכנסת שמציעים אי-אמון יוכלו לעשות זאת כאשר יתגבש רוב של 61 חברי כנסת, שמהווה למעשה רוב בבית, והוא יכול להגיש הצעת אי-אמון; ושאותם 61 למעשה גם מסכימים על הרכב הממשלה החדשה, על חלוקת התפקידים בתוכה ועל קווי היסוד של הממשלה שמבקשת אמון מחודש מהכנסת.

צחי הנגבי: המטרה, אדוני היושב-ראש, של השינוי הזה הייתה לשים קץ לסדרה אין-סופית של הצעות אי-אמון שליוו את הפרלמנט שלנו מאז 1948.

צחי הנגבי: בוודאי, אם מישהו יעשה את הסטטיסטיקה, הוא יכפיל: 68 שנים; בדרך כלל שמונה–שמונה-וחצי חודשים של כנסת; מדי שבוע הצעה שמוגשת על-ידי מפלגה באופוזיציה או כמה מפלגות.

צחי הנגבי: יש לנו בשמונה חודשים – 30 כפול 8 – 240 הצעות אי-אמון בשנה; תכפיל ב-68 – אלפים על גבי אלפים.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש ודאי יותר טוב ממני במתמטיקה, אבל אלפים.

יולי יואל אדלשטיין: לאו דווקא.

יולי יואל אדלשטיין: בלנמק את הסיבות למה לא צריך את זה כל שבוע אני לא פחות טוב ממך; במתמטיקה – אני לא בטוח.

צחי הנגבי: הטענה הנגדית של האופוזיציה הייתה שאי-אמון זה כלי, בין הכלים הבודדים שהאופוזיציה זוכה לעשות בהם שימוש, ולכן אין זה נכון לבטל את ההסדר הזה, מה עוד שלפי מה שהם טענו, הכנסת אומנם קבעה את המושג החדש שנקרא "אי-אמון קונסטרוקטיבי", אי-אמון שמאפשר חילופי גברי בממשלה ללא שהמדינה נגררת לתהליך בחירות מהיר – שעולה אין-ספור של משאבים ובדרך כלל גם לא עושה שינוי יסודי ביחסי הכוחות בכנסת.

צחי הנגבי: וראה זה פלא, בשיחות ביני לבין יושבת-ראש האופוזיציה, או למעשה מרכזת האופוזיציה באותה תקופה, מרב מיכאלי, הצלחנו להגיע להצעה מוסכמת.

צחי הנגבי: הבאנו אותה בפני יושב-ראש הבית, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, גם בפני יושב-ראש מפלגת העבודה – המחנה הציוני, ראש האופוזיציה, וגם בפני ראש הממשלה.

צחי הנגבי: זו הצעה שיושב-ראש הכנסת תרם לה תרומה חשובה, כי למעשה הוא היה זה שהציע איזו תמורה תינתן לאופוזיציה כנגד הוויתור בהסכמה על חלק מהצעות האי-אמון, וזו הייתה שעת השאלות, שכבר הפכה בבית הזה באמת לכלי אופוזיציוני מרענן, אבל גם כלי שמאפשר לממשלה, וגם לראש הממשלה, לחשוף בפני הציבור, באמצעות הכנסת, את העשייה שלו, את הדילמות שלו, את ההתלבטויות שלו ואת הנושאים שעל סדר-יומה של הממשלה.

צחי הנגבי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, תרמת פה תרומה חשובה מאוד לפרלמנטריזם הענייני, התכליתי הצרוף.

צחי הנגבי: אבל עדיין, לצערנו, נוצרה תקופת ביניים – הקדנציה הזאת היא מעין תקופת ביניים – שהסכמנו שלא לממש בה את העיקרון היסודי, המהותי, הנכון, החיובי והחשוב של אי-אמון קונסטרוקטיבי בלבד, אלא לאפשר לאופוזיציה מדי שנה בשנה לנמק עשר פעמים הצעות אי-אמון.

צחי הנגבי: זה מה שקרה היום; עלו בזה אחר זה נציגי האופוזיציה ונימקו נימוקים שלא מחזיקים מים – אם אני בכל זאת אעשה שימוש בביטוי קצת מעליב, נימוקים שלא היה להם בסיס.

צחי הנגבי: אני הקשבתי להם, חלק בחדרי וחלק כאן במליאה.

צחי הנגבי: לא הבנתי מה השתנה מלפני שבוע או שבועיים, שאותם חברי כנסת כמעט, ובוודאי אותן סיעות, עלו כאן והזעיקו שמים וארץ בדרישתם שהכנסת תסיר את האמון שהיא נותנת בממשלה ותפיל את הממשלה.

צחי הנגבי: לא קרה כלום, אבל בכל זאת לחברי האופוזיציה יש מכסה והם רוצים לעמוד במכסה.

צחי הנגבי: זה לא שבאמת הציבור, באמצעות האופוזיציה, נחשף היום לדרמות חדשות; מצוות אופוזיציה מלומדה, חוזרים אל הדוכן ומלהגים את עצמם לדעת.

צחי הנגבי: בכל זאת, נושא חשוב אחד כן זכה לאזכור בדברי האופוזיציה, וזה הנושא שנוגע לשיח הציבורי סביב סוגיית המנהרות.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש זוכה להיות גם, בתוקף תפקידו, חבר של כבוד בוועדת המשנה למודיעין ושירותים חשאיים של ועדת החוץ והביטחון, ויודע עד כמה הוועדה הזאת, באופן מאוד שיטתי, מאוד יסודי, מזה עשורים רבים, הפכה להיות הגוף הביטחוני הפוליטי היחיד כמעט שמפקח על מערכות הביטחון מטעם הציבור.

צחי הנגבי: זה הגוף שבפניו מופיעים ראש המוסד, ראש השב"כ, ראש אמ"ן וגורמים מקצועיים בעולם המודיעין וחושפים בפני חבריו את כל סודות המדינה.

צחי הנגבי: ובין היתר, בגוף הזה, שעמדתי בראשו חמש שנים, לא כולל השנה האחרונה, אלא חמש שנים בין השנים 2005 ו-2010 – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני השר, אתה אומר דברים חשובים – בוא נעשה קצת סדר במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ברשותך, חצי דקה הפסקה.

צחי הנגבי: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת פריג' וכבל, חברי הכנסת חנין ומרב מיכאלי, חברת הכנסת גרמן, חברת הכנסת רויטל סויד, וגם השרה שקד, השרה שקד, השרה שקד, חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: מי זה כאן?

יולי יואל אדלשטיין: השר יריב לוין, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: השר לוין, השר יריב לוין – אין נביא בעירו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פורר והשרה לנדבר, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: לא שמצב הרעש השתפר, אבל לפחות יושבים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

צחי הנגבי: לפחות הרעש עכשיו נעשה בישיבה ולא בעמידה.

יולי יואל אדלשטיין: הייאוש נעשה יותר נוח.

צחי הנגבי: אני מדבר אליך, אדוני היושב-ראש, בתקווה שכל החברים האחרים יעיינו בפרוטוקול ביום מן הימים.

עודד פורר: – – –

צחי הנגבי: סליחה?

עודד פורר: – – –

צחי הנגבי: נכון.

צחי הנגבי: אני צריך לשכנע רק את עליזה, והכול יהיה בסדר.

צחי הנגבי: אז באותן שנים, בין השנים 2005 ו-2010, נושא המנהרות הוצג בוועדת החוץ והביטחון, בעיקר בפני ועדת המשנה שלה, בצורה כל כך מפורטת, כל כך מעמיקה, כל כך תכליתית, ואנחנו הבנו איפה מצויה הבעיה.

צחי הנגבי: אלה היו שנים שבהן נעשה שינוי בהבנה של ה"חמאס", וגם של גורמי טרור אחרים ברצועת-עזה – "הג'יהאד האסלאמי" וגורמים אחרים התחילו להבין שהנשק האולטימטיבי שהם ייצרו ופיתחו והבריחו, והשקיעו בו כל כך הרבה מאמצים, הנשק של הרקטות, הנשק של הירי תלול-המסלול, יהפוך ברבות השנים לנשק חסר אפקטיביות.

צחי הנגבי: הם ראו כיצד ישראל מפתחת את מערכת "כיפת ברזל", הם עקבו אחרי הניסויים, הם עקבו אחרי הפרסומים, וזה לא היה סוד שבבוא היום, נשק שבעיניהם נראה כמשליט טרור ואימה על כל אוכלוסיית ישראל, משתק את הכלכלה, משבית את הטיסות אליה וממנה, מטיל פחד וחשש ומורא על אזרחי המדינה – הנשק הזה מקבל מענה.

צחי הנגבי: ואכן, הגיעו סיבובי האלימות, בהתחלה ב"עמוד ענן" ואחרי זה ב"צוק איתן", ובאמת הוכיחו שה"חמאס" ידע היטב שבהקשר הזה הוא יצא כשידו על התחתונה.

צחי הנגבי: הנתונים של מבצע "צוק איתן", כזכור, בערך 90%, קצת יותר מ-90% מהרקטות שהיו מיועדות לפגוע באזורים מיושבים יורטו על-ידי הטילים המיירטים, ולמעשה לא המיתו קורבנות בנפש וגם לא פגעו ברכוש.

צחי הנגבי: אז את זה ה"חמאס" כבר ידע זה שנים, ולכן הוא תרגם את ההצלחה הגדולה שהייתה לו בחפירת מנהרות הברחה בין מצרים לבין עזה, בעיקר בהקשר של ציר פילדלפי, רפיח – הוא תרגם למנהרות חוצות-גדר, מנהרות התקפיות.

צחי הנגבי: ומדינת ישראל נערכה לתת מענה ראוי לאיום הזה לאורך שנים.

צחי הנגבי: אני לא יכול להעיד מה היה בקבינט, כי אינני חבר קבינט, אבל כפי שכתבתי לך, אדוני היושב-ראש, לצערי במכתב שנחשף – אומנם לא היו בו סודות, אבל לא התכוונתי שהוא ייחשף, כדי לשמור על הדיסקרטיות של השיח ביני לבין הגורמים – גם הפרלמנטריים, גם החוץ-פרלמנטריים, אבל כפי שנאמר כבר ונחשף, לאורך שנים מערכת הביטחון השכילה והיטיבה לזהות את האיום, ועל-פי הנחיית הדרג המדיני גם ראש הממשלה, גם שר הביטחון דאז, כמובן הרמטכ"ל, ויתר ראשי הארגונים הביטחוניים – נערכה להתמודדות כאשר תגיע בבוא יום פקודה, גם היערכות מבצעית, גם היערכות מודיעינית.

צחי הנגבי: וניסיון עיקש, מתמיד, שלא העלה, בשעתו, הצלחה מוחלטת, הצלחה בכלל, גם ניסיון לתת מענה טכנולוגי לאיום המנהרות.

צחי הנגבי: אבל כשאני שומע מחברי האופוזיציה, ולצערי לא רק מחברי האופוזיציה, שהיו חסרים – סליחה?

קריאה: – – –

צחי הנגבי: לא, אני חושב שהבעיה היחידה באמת היא שהמידע איננו עומד לרשות הציבור, והוא יעמוד לרשות הציבור, כי אנחנו באמת מקווים שכאשר הנושא הזה יזכה לדיון ציבורי מחודש, בעקבות דוח מבקר המדינה שאמור להתפרסם ביום מן הימים, אפשר יהיה להרחיב קצת יותר ממה שאפשר היום, על העומק שאכן הדיון הזה בוצע בו.

צחי הנגבי: עד כאן, אדוני היושב-ראש, ואבקש מן הכנסת לדחות – בשם הממשלה – את הצעות האי-אמון בממשלה.

צחי הנגבי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: שר החינוך, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת טיבי וילין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הביטחון, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בגין – נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לא מכבר הלך לעולמו בשיבה טובה חבר הכנסת לשעבר אמנון לין, זכרו לברכה, והוא בן 92.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרו בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי, חבר הכנסת לשעבר אמנון לין, עורך-דין ואיש ציבור שהרבה לעסוק ביחסי היהודים והערבים, נולד ב-1924 במשמר-העמק.

יולי יואל אדלשטיין: בצעירותו היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" וחבר בפלמ"ח.

יולי יואל אדלשטיין: בשנות ה-50 וה-60 היה איש מפא"י ושימש ראש המחלקה הערבית של התנועה.

יולי יואל אדלשטיין: לין נבחר לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה, אז המערך, בכנסת השישית, בשנת 1967.

יולי יואל אדלשטיין: בסך הכול כיהן כנבחר ציבור בחמש כנסות: גם בשמינית, בתשיעית, בעשירית ובאחת-עשרה, במשך כמעט שני עשורים.

יולי יואל אדלשטיין: אף שכאמור החל את דרכו במערך, ואף שב אליו בהמשך, את רוב שנותיו עשה כנבחר סיעת הליכוד.

יולי יואל אדלשטיין: הוא כיהן בשורה של ועדות, בהן ועדת החוץ והביטחון, ועדת הפנים וועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: לין התגורר רוב שנותיו בחיפה, היה נשוי לרות, בתו של ראש העיר המיתולוגי אבא חושי, ואף עוטר לימים בתואר "יקיר העיר חיפה".

יולי יואל אדלשטיין: בשנים האחרונות הוא הרבה לעסוק בסכסוך הישראלי–ערבי, ואף פרסם ספרים בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: לא אחת הזהיר מפני מגמות של הקצנה מסוכנת.

יולי יואל אדלשטיין: "אסור למדינת ישראל להיראות בחולשתה", אמר באחד הראיונות מן השנים האחרונות, והוסיף כי כל צעד כזה ייראה כאילו ישראל היא מדינה בשקיעה, ואיש אינו רוצה להזדהות עם מדינה כזו, ודאי בקרב הציבור הלא-יהודי.

יולי יואל אדלשטיין: אמנון לין המנוח הקדיש את רוב חייו ומרצו לפעילות למען הציבור, מתוך דאגה כנה ועמוקה לעתיד העם והמדינה.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נפטר בשיבה טובה, לפני כשבועיים, והותיר אחריו שלושה ילדים.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת וחבריה, אני שולח מכאן תנחומים כנים לבני המשפחה, לידידים ולמוקירים.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של חבר הכנסת לשעבר אמנון לין ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה ואוזלת ידה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: היעדר דיונים ראויים בקבינט בנושא מנהרות הטרור שבין עזה לישראל בתקופת מבצע "צוק איתן" וההימנעות מטיפול בכשלי הלחימה גם במלאות שנתיים למבצע;

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע לפי הסדר המקורי, ולא לפי סדר התשובות.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי – של המחנה הציוני: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד, 59 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מדיניות אפליה וקיפוח נגד הכפר אום-אלחיראן – של הרשימה המשותפת: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 36 נגד – 59 נמנעים – 3 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 36, נגד – 59, שלושה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד: היעדר דיונים ראויים בקבינט בנושא מנהרות הטרור שבין עזה לישראל בתקופת מבצע "צוק איתן" וההימנעות מטיפול בכשלי הלחימה גם במלאות שנתיים למבצע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 34 נגד – 60 נמנעים – 9 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 34 בעד, 60 נגד, תשעה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזורי – מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נמנע?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 46 בעד, 59 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הישיבה לפני, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, אישר הודעה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן, אתה מעוניין למסור הודעה אישית?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, במסגרת הדיון בהצעות האי-אמון עלה כאן חבר כנסת, מוטי יוגב, החזיק בידו פקודה של ראש אכ"א, שאני מחזיק, עם תמונות של שני ספרי תורה, של הרב גורן בשחרור הכותל ושל הרב אונסדורפר בהליכה לשבי ממוצב המזח במלחמת יום כיפור.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת יוגב, שהאשים אותי בשקר כשהפרעתי לו, טען שזו עדות לכך שהצבא מתנער מהיהדות שלו, חיבר את זה לענף תודעה יהודית ולעסקנים ולעלילות מעלילות שונות על צה"ל.

אלעזר שטרן: ניסיתי להתערב בדבריו ולומר לו שיאמר את האמת: בצה"ל יש ספרי תורה, לצה"ל מכניסים ספרי תורה.

אלעזר שטרן: ספרי תורה הם קדושים לצה"ל לא פחות מאשר לאף אחד אחר.

אלעזר שטרן: אלא מה?

אלעזר שטרן: במסגרת נוהל תרומות וביקורים, מה שנאסר שם זה לא הכנסת ספר תורה, אלא – אני אקריא את זה בדיוק: "– – – תתקיים העמקה ייעודית בנושא, ועד לסיכום המתכונת יוקפאו ביקורים אלה".

אלעזר שטרן: לא יוקפאו ספרי תורה.

אלעזר שטרן: אני שואל את מוטי יוגב ואת שר החינוך על יריות בתוך הנגמ"ש.

אלעזר שטרן: מה זה הנגמ"ש?

אלעזר שטרן: הנגמ"ש זה כיסאות הישיבה של השרים?

אלעזר שטרן: אותם צריך לאבטח?

אלעזר שטרן: או שהנגמ"ש זה צה"ל, זה מדינת ישראל, זה העם היהודי, זה היהדות?

אלעזר שטרן: במה אנחנו יורים?

אלעזר שטרן: האם לא מספיק שבא הרמטכ"ל ואומר בוועדת החוץ והביטחון לפני כולם שהאויב שהוא חושש ממנו יותר מכול הוא לא האויב מבחוץ, אלא האויב מבפנים?

אלעזר שטרן: האם לא מספיק שבא רמטכ"ל ואומר שפוליטיקאים על הגב של הצבא מקדמים אג'נדות?

אלעזר שטרן: האם אנחנו רוצים שהציבור בישראל, שרובו המוחלט יש לו כבוד לספרי תורה, יחשוב שבצה"ל אין כבוד לספרי תורה, שספרי תורה שייכים לקיצונים בתוך הבית היהודי?

אלעזר שטרן: שהם לא שייכים לנו, לכולם?

אלעזר שטרן: שהם לא קדושים בעיני כולם?

אלעזר שטרן: מה זאת הסתה אם לא לבוא לכאן ולהגיד מה ראש אכ"א הוציא, מה הוציא הרמטכ"ל, איך צה"ל מתנהג?

אלעזר שטרן: מה הוא רוצה שיחשוב הציבור שיש לו הערכה לספרי התורה?

אלעזר שטרן: מה הוא רוצה שאני אחשוב, שפתאום יש צה"ל אחר, שאין בו ספרי תורה?

אלעזר שטרן: כל מה שרצה ראש אכ"א להגיד כאן זה שיש גבולות לנוהל התרומות, שהשחית הרבה חלקות טובות, ובין שאר התרומות גם הטקסים של ספרי תורה של תורמים מבחוץ.

אלעזר שטרן: יש לזה נוהל.

אלעזר שטרן: אני קורא לחבר הכנסת יוגב לעלות לכאן ולבקש סליחה מצה"ל.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוגב ויתר על ההודעה?

יולי יואל אדלשטיין: ויתר על ההודעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להודעות הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה על החלטתה לשנות את חלוקת התפקידים בין שרים – דיון משולב.

יחיאל חיליק בר: ימסור את ההודעה השר יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: לאחריו – השר חיים כץ ימסור את ההודעה, ואז נעבור לדיון משולב ונצביע על ההודעה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, להלן ההודעות.

יריב לוין: ההודעה הראשונה: אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה לשנות את חלוקת התפקידים בין השרים כדלקמן: א.

יריב לוין: השר משה כחלון יכהן כשר הכלכלה והתעשייה, במקומו של ראש הממשלה, וזאת כנוסף לתפקידו של השר כחלון כשר האוצר; ב.

יריב לוין: השר זאב אלקין יכהן כשר להגנת הסביבה, במקומו של השר משה כחלון שמילא את התפקיד בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, וזאת כנוסף לתפקידו של השר אלקין כשר לירושלים ומורשת.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישורה של הכנסת להחלטה זו.

יריב לוין: ההודעה השנייה שאיננה מחייבת אישור, היא רק בבחינת הודעה: אני מתכבד להודיע לכנסת, כי הממשלה החליטה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את שטח הפעולה לשכת הפרסום הממשלתית ממשרד התקשורת למשרד התרבות והספורט.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 9(א)(11) ו־(ב) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להודיע על ההחלטה הנ"ל לכנסת.

גלעד ארדן: נימוקים?

יריב לוין: נימוקים אין, אלה הודעות בלבד.

יריב לוין: אחרי, אדוני היושב-ראש, תודה.

יריב לוין: אני אשיב בהמשך לשר כץ.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יעלה השר כץ למסור הודעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ואללה, חלום שהתגשם, יגעת ומצאת – תאמין.

חיים כץ: הנדון: העברת תחום התעסוקה ממשרד הכלכלה והתעשייה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: הממשלה החליטה – א.

חיים כץ: בהתאם לסמכות הממשלה לפי סעיף 31(ג) לחוק-יסוד: הממשלה, לחלק את משרד הכלכלה והתעשייה ולאחד את חלקו עם משרד הרווחה והשירותים החברתיים באופן הבא: תחום התעסוקה, כמפורט להלן, יעבור למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, אשר ייקרא: משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: בהתאם לפקודת פקידי הממשלה (שינוי תארים), 1940, תפורסם הודעה ברשומות שלפיה ישונה תוארו של שר הרווחה והשירותים החברתיים ל-שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: ב.

חיים כץ: בהתאם לסעיף 31(ד) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר ממשרד הכלכלה והתעשייה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים את שטחי הפעולה והיחידות כמפורט להלן, לרבות במחוזות: 1.

חיים כץ: לשכת המשנה למנכ"ל והממונה על התעסוקה הפועלת מכוח החלטת הממשלה 1995 מיום 15 ביולי 2010, לרבות הפעילות לקידום אוכלוסיות יעד בשוק העבודה, ובכלל זה קידום תעסוקת אנשים עם מוגבלות, חרדים, מיעוטים, 54 , יוצאי אתיופיה, צעירים בסיכון, הורים יחידים; 2.

חיים כץ: מינהל הבטיחות והבריאות התעסוקתי; 3.

חיים כץ: מינהל הסדרה ואכיפה; 4.

חיים כץ: אגף בכיר להכשרה מקצועית; 5.

חיים כץ: אגף בכיר למעונות יום ומשפחתונים; 6.

חיים כץ: היחידה ליחסי עבודה; 7.

חיים כץ: אגף רישוי והיחידה לרישום עיסוקים, ובכלל זה מועצת ההנדסה והאדריכלות, מועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים ומועצת מקצועות החשמל, ועדות האתיקה מכוח חוק המהנדסים והאדריכלים, התשי"ח–1958, וועדות משמעת מכוח חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, התשע"ג–2012; 8.

חיים כץ: נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה; 9.

חיים כץ: מכון הכשרה טכנולוגית; 10.

חיים כץ: כוח-אדם בשעת חירום; 11.

חיים כץ: הממונה על זכויות עובדים זרים; 12.

חיים כץ: ועדות ערר לפי חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה; 13.

חיים כץ: קמ"ט תעסוקה.

חיים כץ: כמו כן, תעבור לשר הרווחה והשירותים החברתיים האחריות שהייתה נתונה לשר הכלכלה והתעשייה לגופים שלהלן: 1.

חיים כץ: שירות התעסוקה; 2.

חיים כץ: המוסד לבטיחות וגיהות.

חיים כץ: ג.

חיים כץ: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר את הסמכויות הנתונות לשר הכלכלה והתעשייה לפי החוקים ברשימה שלהלן לשר הרווחה והשירותים החברתיים: 1.

חיים כץ: סעיף 5 לחוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה, התשנ"ג–1993, ככל שהוא נוגע לביצוע הוראות סעיף 2 לחוק זה; 2.

חיים כץ: חוק ארגון הפיקוח על העבודה, התשי"ד–1954; 3.

חיים כץ: פקודת הבטיחות בעבודה [נוסח חדש], התש"ל–1970; 4.

חיים כץ: חוק בית-הדין לעבודה, התשכ"ט–1969; 5.

חיים כץ: חוק הגז (בטיחות ורישוי), התשמ"ט–1989; 6.

חיים כץ: חוק דמי מחלה, התשל"ו–1976; 7.

חיים כץ: חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת בן־זוג), התשנ"ח–1998; 8.

חיים כץ: חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה), התשנ"ד–1993; 9.

חיים כץ: חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד), התשנ"ג–1993; 10.

חיים כץ: חוק דמי מחלה (היעדרות עקב היריון ולידה של בת-זוג), התש"ס–2000; 11.

חיים כץ: חוק הגנה על עובדים (חשיפת עבירות ופגיעה בטוהר המידות או במינהל התקין), התשנ"ז–1997; 12.

חיים כץ: חוק הגנת השכר, התשי"ח–1958; 13.

חיים כץ: חוק הודעה לעובד ולמועמד לעבודה (תנאי עבודה והליכי מיון וקבלה לעבודה), התשס"ב–2002; 14.

חיים כץ: חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות, התשס"א–2001; 15.

חיים כץ: חוק הסדרי משפט ומינהל [נוסח משולב], התש"ל–1970; 16.

חיים כץ: סעיף 33 לחוק יישום הסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו (הסדרים כלכליים והוראות שונות) (תיקוני חקיקה), התשנ"ה–1994; 17.

חיים כץ: חוק תוכנית החירום הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב והמדיניות הכלכלית לשנות הכספים 2002 ו-2003), התשס"ב–2002; 18.

חיים כץ: חוק הסכמים קיבוציים, התשי"ז–1957; 19.

חיים כץ: חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, התשנ"ו–1996; 20.

חיים כץ: חוק ההתגוננות האזרחית, התשי"א–1951; 21.

חיים כץ: חוק החברות, התשנ"ט–1999; 22.

חיים כץ: פקודת החברות [נוסח חדש], התשמ"ג–1983; 23.

חיים כץ: חוק חופשה שנתית, התשי"א–1951; 24.

חיים כץ: חוק חיילים משוחררים (החזרה לעבודה), התש"ט–1949; 25.

חיים כץ: חוק חומרי נפץ, התשי"ד–1954, למעט סעיף 9 לחוק האמור; 26.

חיים כץ: חוק החומרים המסוכנים, התשנ"ג–1993, למעט הסמכות שניתנה לשר התעשייה והמסחר בסעיף 13(2), בהתאם לנוסחו של החוק בעת חקיקתו; 27.

חיים כץ: חוק החניכות, התשי"ג–1953; 28.

חיים כץ: חוק יישום חוזה השלום בין מדינת ישראל לבין הממלכה הירדנית ההאשמית, התשנ"ה–1995; 29.

חיים כץ: חוק יישוב סכסוכי עבודה, התשי"ז–1957; 30.

חיים כץ: סעיף 24 לחוק כלי הירייה, התש"ט–1949; 31.

חיים כץ: חוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952; 32.

חיים כץ: חוק לימוד חובה, התש"ט–1949; 33.

חיים כץ: חוק המהנדסים והאדריכלים, התשי"ח–1958; 34.

חיים כץ: פקודת מחלקת העבודה, 1943; 35.

חיים כץ: חוק מידע גנטי, התשס"א–2000; 36.

חיים כץ: חוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח–1998; 37.

חיים כץ: חוק המרשם הפלילי ותקנות השבים, התשמ"א–1981; 38.

חיים כץ: חוק עבודת הנוער, התשי"ג–1953; 39.

חיים כץ: חוק עבודת נשים, התשי"ד–1954; 40.

חיים כץ: חוק עובדים זרים, התשנ"א–1991; 41.

חיים כץ: סעיף 51יב לחוק העונשין, התשל"ז–1977; 42.

חיים כץ: חוק פיצויי פיטורים, התשכ"ג–1963; 43.

חיים כץ: פקודת פשיטת רגל [נוסח חדש], התש"ם–1980; 44.

חיים כץ: פקודת הרוקחים [נוסח חדש], התשמ"א–1981, למעט הסמכות שניתנה לשר התעשייה והמסחר לפי סעיף 65(2) בהתאם לנוסחו של תיקון מס' 2 לחוק האמור; 45.

חיים כץ: הסמכויות שניתנו לשר העבודה לפי סעיפים 1(ד)(1), 5, 6(ב) ו-14 לחוק רישוי בעלי מלאכה, התשל"ז–1977, בהתאם לנוסחו של החוק בעת חקיקתו; 46.

חיים כץ: חוק רישוי עסקים, התשכ"ח–1968; 47.

חיים כץ: חוק רכישת מפעלים בידי עובדיהם (מקרים מיוחדים), התשמ"ז–1987, למעט סמכויות שניתנו לשר התעשייה והמסחר בהתאם לנוסחו של החוק בעת חקיקתו; 48.

חיים כץ: הסמכות לפי סעיף 16(א)(ח) לחוק הרשות הלאומית להסמכת מעבדות, התשנ"ז–1997; 49.

חיים כץ: חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח–1988; 50.

חיים כץ: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998; 51.

חיים כץ: חוק שירות המדינה (גמלאות) [נוסח משולב], התש"ל–1970; 52.

חיים כץ: חוק שירות התעסוקה, התשי"ט–1959; 53.

חיים כץ: חוק שירות עבודה בשעת חירום, התשכ"ז–1967; 54.

חיים כץ: חוק שירותי תיירות, התשל"ו–1976; 55.

חיים כץ: חוק שכר מינימום, התשמ"ז–1987; 56.

חיים כץ: חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, התשנ"ו–1996; 57.

חיים כץ: חוק שעות עבודה ומנוחה, התשי"א–1951; 58.

חיים כץ: פקודת התאונות ומחלות משלוח היד (הודעה), 1945; 59.

חיים כץ: סעיף 265(12) לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965; 60.

חיים כץ: חוק החשמל, התשי"ד–1954; 61.

חיים כץ: סעיף 10(א) לפקודת מס הכנסה [נוסח חדש]; 62.

חיים כץ: חוק הפיקוח על המעונות, התשכ"ה–1965; 63.

חיים כץ: חוק רישום קבלנים לעבודות הנדסה בנאיות, התשכ"ט–1969; 64.

חיים כץ: חוק הסדרי משפט ומינהל [נוסח משולב], התש"ל–1970; 65.

חיים כץ: חוק מס מקביל, התשל"ג–1973; 66.

חיים כץ: חוק הספנות (ימאים), התשל"ג–1973; 67.

חיים כץ: חוק סיוע למשפחות שבראשן הורה עצמאי, התשנ"ב–1992; 68.

חיים כץ: חוק הפסיכולוגים, התשל"ו–1977; 69.

חיים כץ: חוק הבטחת הכנסה, התשמ"א–1981; 70.

חיים כץ: חוק אזורים חופשיים לייצור בישראל, התשנ"ד–1994, למעט הסמכות שניתנה לשר התעשייה והמסחר לפי סעיף 5(א)(2) לנוסחו של החוק בעת חקיקתו; 71.

חיים כץ: חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995; 72.

חיים כץ: חוק ביטוח בריאות ממלכתי, התשנ"ד–1994; 73.

חיים כץ: חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, התשע"ג–2012; 74.

חיים כץ: חוק הצבת מכשירי החייאה, התשס"ח–2008; 75.

חיים כץ: חוק איסור אלימות בספורט, התשס"ח–2008; 76.

חיים כץ: חוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, התשע"ב–2011; 77.

חיים כץ: חוק לעידוד של שילוב וקידום של נשים בעבודה ושל התאמת מקומות עבודה לנשים, התשס"ח–2008; 78.

חיים כץ: חוק זכויות לאנשים עם מוגבלות המועסקים כמשתקמים (הוראת שעה), התשס"ז–2007; 79.

חיים כץ: חוק הגנה על עובדים בשעת חירום, התשס"ו–2006; 80.

חיים כץ: חוק הזכות לעבודה בישיבה, התשס"ז–2007 – – –

שלי יחימוביץ': – – –

חיים כץ: אומֵר לך משהו.

חיים כץ: 81.

חיים כץ: חוק איסור קבלת ביטחונות מעובד, התשע"ב–2012; 82.

חיים כץ: חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם, התשס"ב–2002; 83.

חיים כץ: חוק גיל פרישה, התשס"ד–2004; 84.

חיים כץ: חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני שירות בתחומי השמירה והניקיון בגופים ציבוריים, התשע"ג–2013; 85.

חיים כץ: סעיף 26(ג)(2) לחוק הגנה על בריאות הציבור (מזון), התשע"ו–2015; 86.

חיים כץ: חוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו–1986; 87.

חיים כץ: חוק זכויות הסטודנט, התשס"ז–2007; 88.

חיים כץ: חוק זכויות תלמידים עם לקות למידה במוסדות על-תיכוניים, התשס"ח–2008; 89.

חיים כץ: חוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953.

קארין אלהרר: השארת חוקים לשרים אחרים, או שהכול?

חיים כץ: כן כן, יש מספיק.

חיים כץ: את שלך נשאיר לאחרים.

נחמן שי: כדאי לך כל הדבר הזה וההקראה הארוכה הזאת – – –

שלי יחימוביץ': כן כן, צריכים לשמוע.

חיים כץ: ד.

חיים כץ: בהתאם לסעיף 47 לחוק הפיקוח על מצרכים ושירותים, התשי"ח–1957, לקבוע כי לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים תהיה נתונה הסמכות לבצע את החוק האמור ולהתקין תקנות לפיו, בעניין התקנת מעליות ומתן שירות למעליות.

חיים כץ: הממשלה מבקשת את אישורה של הכנסת להחלטות לפי סעיפים א' וג' לעיל, וזאת בהתאם לסעיפים 31(ב) ו-(ג) לחוק-יסוד: הממשלה.

חיים כץ: העברת שטחי הפעולה לפי סעיף ב' לעיל, וכן ההסמכה לפי סעיף ד' לעיל, ייכנסו לתוקף ביום שבו תאשר הכנסת את חלוקת משרד הכלכלה והתעשייה ואת העברת הסמכויות לפי סעיפים א' וג' לעיל.

חיים כץ: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, השר כץ.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לדיון משולב והצבעה.

יחיאל חיליק בר: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת.

קארין אלהרר: לא, רגע.

מיקי רוזנטל: לא, היא פה.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: מיקי, לפחות אותך שומעים.

יחיאל חיליק בר: מתנצל.

קארין אלהרר: זהו, ישר פוסלים?

יחיאל חיליק בר: לא, חיכיתי כמה שניות, לא ראיתי התרחשות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת – רגע, חיים כץ יצא?

קארין אלהרר: אה, הנה הוא.

קארין אלהרר: שלום, אדוני.

חיים כץ: שלום, איך את מרגישה?

קארין אלהרר: אני מצוין, איך אתה?

קארין אלהרר: תראו, אני אגיד לכם, כמו שיש בימי שני את מוסד האי-אמון, אני מציעה – גברתי מרכזת האופוזיציה חברת הכנסת מיכאלי – אני מציעה שכמו שיש את מוסד האי-אמון בימי שני, יש להוסיף מוסד נוסף: כל יום שני אנחנו נדון בהעברת סמכויות.

קארין אלהרר: שיהיה לנו.

מרב מיכאלי: זה כבר קורה.

מרב מיכאלי: אבל, חברת הכנסת אלהרר, זה כבר המצב.

חיים כץ: חכי.

מרב מיכאלי: תכף ישימו את זה בתקנון.

קארין אלהרר: לא, אבל בואו נעשה את זה מסודר, למה ככה להפתיע?

קארין אלהרר: כל יום שני להפתיע?

חיים כץ: את יודעת כמה זמן אנחנו עובדים על זה?

קארין אלהרר: כל יום שני להפתיע?

שלי יחימוביץ': אם זה לחיים כץ אני מוכנה.

קארין אלהרר: אוקיי, אז אני אומרת, תראו – אני אגיד לך, אדוני השר, אני רוצה לספר לך סיפור, בסדר?

קארין אלהרר: היום בבוקר ניהלתי דיון ביחד עם חבר הכנסת אלי אלאלוף על תאונות בענף הבנייה, תאונות עבודה.

קארין אלהרר: אנשים נהרגים כל יום בתאונות עבודה.

חיים כץ: יותר מדי אנשים.

קארין אלהרר: יותר מדי אנשים, נכון?

חיים כץ: כן.

קארין אלהרר: יש דוח רציני, של מבקר רציני, מבקר המדינה.

קארין אלהרר: עכשיו, מה קרה, אדוני?

קארין אלהרר: אני הכנתי את הדיון לבוקר, ואתמול בלילה – סליחה, אתמול בבוקר, כשהכנתי את הדיון, אתה יודע מי היה השר האחראי?

קארין אלהרר: שר הכלכלה.

קארין אלהרר: ואללה, אני באה היום בבוקר לדיון – – –

גלעד ארדן: רגע, אז הוא כבר – – – את הדיון?

קארין אלהרר: לא, התהפכו היוצרות וכולם הגיעו, השר ארדן.

קארין אלהרר: כולם הגיעו לדיון, היית מאמין?

קארין אלהרר: זה קורה לפעמים.

קארין אלהרר: עכשיו, לא ידעתי מה לעשות, רגע, פתאום השר השתנה.

קארין אלהרר: עכשיו אני אגיד לך, באמת – – –

חיים כץ: הוא לא השתנה, רק אחרי שתאשרי אותו הוא ישתנה.

חיים כץ: עד שאת לא מאשרת אותו הוא לא ישתנה בכלום.

קארין אלהרר: בסדר, השר כץ, תשמע, באמת, אין לי ספק שתעשה עבודה מצוינת, אין בלבי ספק.

קארין אלהרר: אבל – ופה ה"אבל" הגדול – למה אנחנו צריכים להתעסק עם הדבר הזה, באמת, עם משחק הכיסאות הזה, מי ייקח איזו סמכות, מתי זה יקרה, מתי זה יבוא – – –

חיים כץ: ככה זה בפוליטיקה.

קארין אלהרר: לא, אתה יודע מה, השר כץ, גם לפוליטיקה – אני אומרת את זה בשיא הרצינות עכשיו – גם לפוליטיקה צריכים להיות גבולות.

קארין אלהרר: בגבול הזה – – –

חיים כץ: רציתם שראש הממשלה יחלק את התיקים – הוא חילק.

קארין אלהרר: לא, איזה חילק?

קארין אלהרר: השר כץ, איזה חילק?

חיים כץ: הוא לא חילק?

קארין אלהרר: מה הוא חילק?

חיים כץ: את משרד הכלכלה?

קארין אלהרר: מה הוא חילק?

קארין אלהרר: מה הוא חילק?

קארין אלהרר: הוא לא חילק שום דבר באמת.

חיים כץ: מה, את משרד הכלכלה הוא לא חילק?

קארין אלהרר: בסדר, את משרד הכלכלה.

קארין אלהרר: משרד הכלכלה היה משרד אחד, פיצלו אותו לשניים – – –

חיים כץ: למה פיצלו אותו?

קארין אלהרר: למה פיצלו אותו?

חיים כץ: כי רצו לתת לאולמרט תפקיד יותר גדול.

חיים כץ: ואין סיבה שזה יקרה, והחזרנו עטרה ליושנה.

קארין אלהרר: תגיד לי, ומה אתה תגיד על משרד החוץ, שגם אותו פיצלו?

חיים כץ: לא יודע, אני מדבר רק על הכלכלה.

קארין אלהרר: בסדר, אבל זה מהלך – – –

חיים כץ: דברי אתי כלכלה.

קארין אלהרר: מהלך שהתחיל אי-אז בשנת 2009, ולא מפסיק.

קארין אלהרר: והממשלה הזאת, ברוך השם, כמו שאומרים, כל יום שני – סבב תיקים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

קארין אלהרר: כל יום שני – העברת סמכויות.

קארין אלהרר: כל יום שני.

קארין אלהרר: עכשיו, תראה, באמת אני אומרת – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

קארין אלהרר: – – אם ראש הממשלה היה על הדרך מחלק את משרד התקשורת, עוד לפחות היינו אומרים: נו, ניחא – – –

חיים כץ: אה, כלכלה לא מעניין אותך.

קארין אלהרר: לא – – –

חיים כץ: כלכלה לא מעניין, הבנתי.

קארין אלהרר: הכי מעניין כלכלה.

קארין אלהרר: אבל אני אגיד בשולי – – –

חיים כץ: – – –

קארין אלהרר: בשולי הדברים אני אגיד לך, השר כץ – מדברים – – –

גלעד ארדן: – – –

קארין אלהרר: אני יודעת, גלעד, אני יודעת.

קארין אלהרר: אני אגיד בשולי הדברים, באמת, אני חושבת ששנים כבר מדברים על מעונות-היום ועל הרצף החינוכי, ועכשיו אנחנו מעבירים את מעונות-היום – – –

חיים כץ: עכשיו הגיע הזמן לעשות.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, בוא ניתן לה לסיים.

קארין אלהרר: יכול להיות, יכול להיות.

קארין אלהרר: אבל עכשיו אנחנו מעבירים את מעונות-היום למשרד הרווחה.

קארין אלהרר: זה יהיה תחת הרווחה בסוף.

קארין אלהרר: זה מה שאנחנו רוצים במעונות-היום?

יחיאל חיליק בר: תודה.

חיים כץ: את רוצה שאני אענה לך?

קארין אלהרר: כן.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, תודה.

חיים כץ: 800 מיליון שקל ולא בנו כלום.

חיים כץ: עכשיו יתחילו לבנות מעונות.

קארין אלהרר: השר כץ, יש – – –?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת אלהרר, את שתי דקות אחרי הזמן שלך, תודה.

קארין אלהרר: שנייה.

קארין אלהרר: יש אגף בנייה במשרד הרווחה?

חיים כץ: במעונות נראה אם יבנו, נראה.

קארין אלהרר: טוב, עוד נראה.

חיים כץ: נראה.

חיים כץ: נראה אם הפיתוח – – –

יחיאל חיליק בר: תודה לשר ותודה לחברת הכנסת אלהרר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש להקפיד על הזמנים.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת בן ארי וחבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: אחריהם – חבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, השרים ארדן וכץ, חברי חברי הכנסת, אני משוכנע שחיים כץ יהיה שר עבודה מצוין; סוף כל סוף יאכפו פה בארץ את חוקי העבודה.

מיקי רוזנטל: אבל אתה תסלח לי, השר כץ, אני אדבר על עילוי אחר, לא עליך.

יחיאל חיליק בר: אני רק מודיע שאחרי מיקי אני סוגר את הרשימה, אז מי שרוצה – לגשת להירשם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מיקי רוזנטל: אני רוצה לדבר על שר שהוא עילוי אחר, בעצם שרה.

מיקי רוזנטל: אני מציע לכם לא לזלזל בשרת התרבות ולא להמעיט בערכה.

מיקי רוזנטל: יש רבים מאתנו שפשוט לא מבינים את גודל אישיותה ואת עומק תבונתה.

מיקי רוזנטל: אשת חיל, גדולת דור.

מיקי רוזנטל: ההתבטאות האלמותית שלה בישיבת הממשלה, שלפיה "מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו", תיכנס לכל ספרי ההיסטוריה ולכל אתרי האינטרנט שמצטטים את המשפטים החשובים שהשפיעו על האנושות מפיהם של גדולי עולם.

מיקי רוזנטל: לא יעזור לכל שונאיה ולא למתנכלים לה, שרת התרבות מירי רגב היא ענקית וכולם גמדים לידה.

מיקי רוזנטל: "מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו" יהפוך למשפט פיתגורס החדש; "מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו" יחלחל להיסטוריה האנושית ויהיה לאבן פינה במחשבת ישראל.

מיקי רוזנטל: חיבורו של הרמב"ם למשל, "משנה תורה", ייסוג לאחור אל מול "מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו".

מיקי רוזנטל: המשפט האלמותי הזה ישפיע על תושבי תבל אפילו יותר ממשפטו של גלילאו "אף-על-פי-כן נוע תנוע", או נאום ה-"I have a dream" של מרטין לותר קינג.

מיקי רוזנטל: הפנינים האלה של מירי רגב, כל אחד לחוד וקיבוצם ביחד, יהפכו לתמרור בתולדות הקיום האנושי.

מיקי רוזנטל: האמת היא שההיסטוריונים מתלבטים: היו לשרת התרבות כבר כמה וכמה אמרות שפר שהתחרו ב"דם, יזע ודמעות" של צ'רצ'יל, וההיסטוריונים של התרבות מיקמו את ה-cut the bullshit ליד אמירתו של ניל ארמסטרונג, "זה צעד קטן לאדם וצעד גדול לאנושות"; ואת אמירתה של שרת התרבות ש"הסודאנים הם סרטן בגוף שלנו" לצד משפטים פורצי דרך כמו "פועלי כל העולם התאחדו" של מרקס.

מיקי רוזנטל: אתם לא משערים לעצמכם אבל אפילו ועדת פרס נובל – פרס נובל – שוקלת לעטר את התעודות שהיא מעניקה לזוכים שלה במשפטי המחץ של מירי רגב.

מיקי רוזנטל: לצד "מה שווה התאגיד אם לא נשלוט בו", בוחנת הוועדה גם את "מירי רגב לא גנבת" ואת "קפוצי התחת", שאפשר להשוותם רק לקונפוציוס, למשל.

מיקי רוזנטל: בסופו של דבר, אנחנו פשוט בורים ועמי ארצות.

מיקי רוזנטל: רגב?

מיקי רוזנטל: היא היורשת של גנדי – לא גנדי שלנו, מהטמה גנדי.

מיקי רוזנטל: את חיבוקי השלום והאהבה שלה אנחנו מפרשים בטעות כניסיון של שרת התרבות לפגוע בממלכתיות הישראלית ולזרוע פה פירוד, בעם הזה.

מיקי רוזנטל: מדובר בגאונות של רגב, שאנחנו פשוט לא מצליחים להבין אותה.

מיקי רוזנטל: תורת היחסות הגדולה, לעומת זאת של איינשטיין, שהיא קטנה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

מיקי רוזנטל: – – כל אמירה נגד האיוולת של רגב נתפסת כמיזוגנית, וזה לא כך.

מיקי רוזנטל: אפשר באמת לסכם את פועלה במשפט מחץ אחד, של השרה רגב: כאשר השמש שוקעת, גם אנשים קטנים עושים צל גדול.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מירב בן ארי.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת שמולי וחבר הכנסת אילן גילאון.

יחיאל חיליק בר: שוב, אני מבקש להקפיד על הזמנים.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, לייבזון.

מירב בן ארי: אדוני השר, חבר הכנסת אחמד טיבי, ששינה את שם משפחתי ללייבזון, תודה.

אחמד טיבי: – – –

מירב בן ארי: אני רוצה לברך את שר האוצר על קבלת תיק שר הכלכלה והתעשייה.

מירב בן ארי: אני חושבת שהדרך לטפל ביוקר המחיה ובצמצום הפערים – – –

חיים כץ: זרקי גם עצם לעניים.

מירב בן ארי: רגע, חכה, לפי הסדר.

מירב בן ארי: – – – לטפל גם בצמצום הפערים בחברה הישראלית וגם ביוקר המחיה, אין ספק שזה באמצעות הכלים גם ממשרד הכלכלה וגם ממשרד האוצר.

מירב בן ארי: אבל לא רק הנושא של יוקר המחיה, אלא גם כל אותם דברים שאנחנו הרבה פעמים מקבלים אותם כמובן מאליו, כמו הייבוא, והתקינה, ובכלל, ההתעסקות של חברי לסיעה חבר הכנסת פולקמן בכל מה שקשור למכון התקנים – הלחימה שלך במונופול, ובאמת לבוא ולפתוח את השוק, היא יכולה עכשיו, באמצעות, כמובן, השילוב של כלכלה ואוצר, באמת לפרוץ את השוק הזה, וזה שוק ששנים שנים חסום – חסום לציבור, חסום לאזרחי ישראל בכלל.

מירב בן ארי: כמה קושי יש שם, בכל הנושא של תקנים.

מירב בן ארי: כמובן, הנושא של כל מה שקשור לעסקים קטנים, שגם זה נושא שלקחנו עלינו, במפלגת כולנו, לשחרר את הרגולציה, אם זה הרפורמה של רישוי עסקים, מניעת ריכוזיות.

מירב בן ארי: זאת אומרת, כל מי שמבין צעדים בסיסיים בכלכלה יודע שהדרך להתמודד, בעצם, עם יוקר המחיה במדינת ישראל היא משילוב, גם, של משרד האוצר ומשרד הכלכלה.

מירב בן ארי: אני רוצה גם לברך את השר חיים כץ על קבלת תיק התעסוקה.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה אחד התיקים הכי חשובים, ותוך כדי אני אגיד לך רק: אני רואה הרבה דברים אתך עין בעין, ואני רוצה רק לבקש ממך בקשה אחת:

מירב בן ארי: קח את בתי-הספר לכלכלה – קח אותם; קח את הנערים והנערות שם, אתה יודע שהם מאוד קרובים ללבי, הנושא של נערים ונערות בסיכון – ותעשה מהפכה שם, כי עם הבנה – שהמשק פספס ב-10–15 שנים – כמה חשוב החינוך הטכנולוגי, כמה הוא משמעותי – אבל למה דירגנו אותם כתלמידים סוג ב'?

מירב בן ארי: אני יודעת שיש לך הכוח, אז זו הבקשה היחידה שלי ממך: קח את התלמידים האלה, גם בגלל החשיבות של החינוך הטכנולוגי, אבל גם כי אתה מאמין, ובאת מהמקום הזה, ואתה בא – כי אתה יודע שהם העתיד, ומגיע להם עתיד טוב יותר.

מירב בן ארי: קח את בתי-הספר לכלכלה, תעשה אתם שינוי, ותעשה אתם מהפכה, ושיהיה לך בהצלחה – וגם לשר האוצר.

מירב בן ארי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שמולי – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, וחבר הכנסת פריג' אחריה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, יסופר על גדוד בגולני, שהמ"פ הגיע אחרי שבוע של אימונים מפרכים ואמר לחייליו: יש לי בשורה אחת טובה – אדוני – ובשורה אחת רעה; הבשורה הטובה – שביום רביעי אתם מחליפים גרביים, הבשורה הרעה – אתם מחליפים זה עם זה.

אילן גילאון: אני רוצה לעשות יוצא דופן – אני חושב שמשרד העבודה והרווחה, ותמיד נטיתי לעשות את הטעות הזאת, הוא דבר נכון, והוא בעתו, והוא תמיד היה צריך להיות כזה.

אילן גילאון: אבל מעבר לזה, רבותי, אתם ממשיכים את השיטה של התיקים בהפקדה.

אילן גילאון: ראש הממשלה, שתפקידו כל כך חשוב, אחז עד כה בשלושה תיקים, עכשיו שר האוצר התחיל לאסוף לעצמו את התיקים.

אילן גילאון: זאת אומרת, עיקרון – אדוני, לא הפעלת לי זמן.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

אילן גילאון: אני יכול לדבר שנים, אתה יודע.

אילן גילאון: אין לי בעיה, אבל זה בסדר.

אילן גילאון: ולכן אני אומר: ממה נפשך?

אילן גילאון: אין מקום יותר נמוך שאפשר היה להוריד אותנו.

אילן גילאון: עשית קודם, חברי מיקי רוזנטל, את השרה – מהו תאגיד אם לא נוכל לשלוט בו; מהי דיקטטורה אם אני לא יכול להיות הדיקטטור – אז לכן אני מעדיף את הדמוקרטיה, בינתיים, בעצם ככל שזה ניתן, ועוד אוסף של דברים שנאמרים בתוך הממשלה הזאת, שאני באמת, השר כץ, לא יודע מה הדבק שלה.

אילן גילאון: כאילו אמר שר האוצר, אדם לא מבוטל, שיש לצאת לחופשה לפני אשפוז.

אילן גילאון: אולי אדוני צריך לעשות ההפך, על-פי איך שהדברים נראים היום.

אילן גילאון: אין רמה אחת של בושה שלא הבאתם.

אילן גילאון: אבל יכול להיות שגם במקומותינו אין בושה יותר.

אילן גילאון: ביום רביעי חוגגים את יום השנה לז'בוטינסקי – מה לכם ולז'בוטינסקי?

אילן גילאון: ואת זה אומר לכם אדם שנמצא בצד השני של המתרס של ז'בוטינסקי באופן מוחלט – מה לכם ולז'בוטינסקי?

אילן גילאון: אז, אדוני היושב-ראש, אפשר להעביר סמכויות עד מחר; כל זמן שהציבור במדינת ישראל והמדינה כולה יהיו אמצעי לגחמות הפוליטיות ולמניירות האישיות שלכם, בהנהגה, לרצונות המאוד-מאוד אישיים שלכם, של ההישרדות, למעשה שום דבר לא יקרה.

אילן גילאון: עמד כאן השר לוין ומנה את אותם מהלכים שנעשו, הוא נתן דוגמה: היטבנו עם החיילים, והיטבנו עם אלה ועם אלה – הבור, אדוני היושב-ראש, איננו מתמלא מחולייתו; כאשר אנחנו מדברים על איך אנחנו הולכים לאזן את התקציב של סל הבריאות, צריך לחשוב קודם מה היה החוסר בו ומי גרם את החוסר הזה.

אילן גילאון: מאיפה אנחנו יוצאים, לאן אנחנו הולכים, ולכן – הסמכויות האלה אינן חשובות.

אילן גילאון: גימדתם את כל המשרדים באופן כללי.

אילן גילאון: המשרד להגנת הסביבה, שהייתה לו פעם יוקרה רבה, היום הוא משרד נסמך לירושלים בתור פיקדון פוליטי.

אילן גילאון: כך משרד הכלכלה, שאוחז אותו אדם שיש לו איזשהן תעסוקות מעבר לעניין הזה.

אילן גילאון: זה אולי מוכיח קבל עם ועדה מהי הרצינות שהממשלה הזאת משקיעה בתפקיד שלה, וגם באזרחי המדינה הזאת, שאינם, בעיני הממשלה, אלא אמצעים.

אילן גילאון: וחברים, הוויכוח איננו ויכוח אידיאולוגי בין מפלגות, איננו אסכולות פוליטיות, כפי שאפשר היה להתווכח עם ז'בוטינסקי, שאתם מעלים את זכרו ביום רביעי – הוא ויכוח בין בני-אדם שרואים בבני-אדם אחרים מטרות, לבני-אדם שמסתכלים על אנשים אחרים כאמצעים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אילן גילאון: ואתם ממשלה שבמאה אחוז – אמצעים.

אילן גילאון: אז לא משנה איזה סמכויות תעבירו – מי אתם אנחנו כבר יודעים.

אילן גילאון: ובאמת, אולי כדאי להחליף את היוצרות, אולי ללכת לחופשה לפני אשפוז, אולי לאשפוז לפני חופשה, ובכל מקרה, יכול להיות שהחופשה מגיעה דווקא לנו.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גילאון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חיים ילין, שהוצרח עם חברת הכנסת סלימאן – תודה על האדיבות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת פריג'.

חיים ילין: עאידה, ממש תודה.

חיים ילין: לפני שאתה מפעיל שעון, כבוד היושב-ראש, אני מבקש ממך, אני מוחה שלאורך כל הדרך שיש פה דיונים במליאה, ואנחנו רוצים להיות פה, יש ועדות והצבעות.

חיים ילין: עם כל הלחץ של הקואליציה, אי-אפשר ככה לנהל את המדינה.

חיים ילין: אחרי זה המליאה ריקה ואין שום משמעות למה שאנחנו פה אומרים.

עאידה תומא סלימאן: – – –

חיים ילין: אני מאוד רוצה ושותף במליאה.

חיים ילין: אני מבקש להעביר את זה לנשיאות.

יחיאל חיליק בר: זה מול ראשי הסיעות, זה לא הנשיאות.

יחיאל חיליק בר: ראשי הסיעות צריכים – – –

חיים ילין: לא, אבל מישהו אישר לוועדה.

חיים ילין: כבר פעם שלישית אני צריך להצביע על חוק כשיש פה דיונים, ואני מפסיד את ההצבעות.

יחיאל חיליק בר: אז גברתי תעביר ליושב-ראש הכנסת את הטרוניה המוצדקת.

עיסאווי פריג': – – –

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – – –

יחיאל חיליק בר: סליחה, אני מאפס לך את הזמן, ואני נותן לך שלוש דקות.

חיים ילין: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראו, אני כבר – סחרחורת, אין פה מה להסביר עכשיו על עוד פעם החילופין ועוד פעם סבב התיקים.

חיים ילין: שתי הערות: הזדמנות פז למדינת ישראל לבוא ולהעביר את מעונות-היום למשרד החינוך – מה עשו?

חיים ילין: לקחו את מעונות-היום ממשרד הכלכלה למשרד הרווחה.

חיים ילין: לא יעלה על הדעת דבר כזה.

חיים ילין: מה חושבים בממשלת ישראל?

חיים ילין: טובת הילדים?

חיים ילין: טובת העם?

חיים ילין: הרי זה לא שייך לשמאל וימין, לא לאופוזיציה ולא לקואליציה; מדובר על ניהול תקין, גם על הסכמים שנחתמו בין המפלגות, בין הסיעות, שבעצם די, משרד החינוך ייקח על עצמו את כל האחריות של מעונות-היום מגיל לידה עד גיל שלוש, שלא היו – סליחה, שלוש – כשבעצם בחקיקה האחרונה הכניסו את שלוש-ארבע למשרד החינוך.

חיים ילין: זו ההערה הראשונה.

חיים ילין: הערה שנייה: שר הכלכלה – אותו שר אוצר שבעצם אמר: "יש לי ניגוד אינטרסים במתווה הגז", לוקח עכשיו את משרד הכלכלה, אותו משרד שדרעי התפטר ממנו בגלל סעיף 51, ועכשיו הופ, לוליינות, קסם, שר האוצר לוקח עכשיו את משרד הכלכלה.

חיים ילין: עכשיו אין לו ניגוד עניינים, הוא יכול לטפל בגז, תביאו לו גם את הנפט, תביאו לו את כל מה שהוא רוצה, אין שום בעיה.

חיים ילין: תגידו, איך אנחנו נראים בפני העם?

חיים ילין: איך אנחנו כל הזמן מדברים על אמון העם בכנסת, בממשלת ישראל, ואנחנו במו-ידינו לוקחים את הדלי ובועטים?

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, נדמה לי מעל כל ספק שמה שקורה עכשיו בממשלת ישראל, שמה שאנחנו שומעים היום מממשלת ישראל, שמה שאנחנו שומעים משרי ממשלת ישראל אחד על השני, אחד נגד השני, רק מחליש אותנו ככנסת, כממשלה, כריבון, ומחליש את העם.

חיים ילין: כי הוא בא ומסתכל על כולם ואומר: הם אלה שמייצגים אותנו?

חיים ילין: צר לי.

חיים ילין: צר לי מאוד שכך נראית ממשלת ישראל, ואני אומר את זה בשיא הכנות.

חיים ילין: נדמה לי ששום ויכוח כבר לא יפתיע אף אחד שיושב פה ואף אחד שיושב גם באקווריום שם ומסתכל עלינו.

חיים ילין: אין כבר שום דבר שיכול להפתיע את העם הזה.

חיים ילין: הוא כבר מבין שיש פה מחלה שמחזיקה בכוח את כל הממשלה על הכיסא.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ילין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חברת הכנסת תומא סלימאן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, לפני כמה חודשים, אדוני היושב-ראש, עם סאגת העברת הסמכויות דיברנו וקראנו לראש הממשלה מכאן לשחרר, לשחרר, לא להיות מסי שמחזיק את כל הפונקציות.

עיסאווי פריג': לשחרר.

עיסאווי פריג': ואכן, הוא מתחיל לשחרר, אבל מתחיל לשחרר את זה לאט-לאט.

עיסאווי פריג': אנחנו רואים שהשר חיים כץ מקבל את התעסוקה, אלקין בעבר קיבל את ירושלים, ישראל כץ – מספר שתיים – קיבל את המודיעין, והחברים מחלקים להם, העיקר שיהיו מרוצים.

עיסאווי פריג': אני, ברשותכם, רוצה להתייחס לסוגיה, לתפקיד אחר, חבילה אחרת שעוברת בין החברים.

עיסאווי פריג': תקשיב, ידידי אילן, ישנה חבילה – – –

אילן גילאון: חשבתי שזאת השקית של הקנאביס שמצאו אולי – – –

עיסאווי פריג': מאיפה אתה מביא את הדברים?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

אילן גילאון: אני לא יודע, אבל אתה מדבר על חבילה – – –

עיסאווי פריג': יש תפקיד שעובר, שמו לשכת הפרסום הממשלתית, הלפ"מ.

עיסאווי פריג': הלפ"מ עובר לשרה מירי רגב.

אילן גילאון: נראה לי שאתה – – –

עיסאווי פריג': תקשיב טוב.

עיסאווי פריג': מה נודע?

עיסאווי פריג': בחודש שעבר מנכ"ל הלפ"מ מר גדי מרגלית סיים את תפקידו, אז הלפ"מ עכשיו בלי מנכ"ל.

עיסאווי פריג': ועכשיו צריך לתת סוכרייה לחברים, שיחלקו לליכודניקים, שנשלוט.

עיסאווי פריג': ואז, את מי בוחר היושב-ראש, ראש הממשלה?

עיסאווי פריג': בוחר בשרה מירי רגב.

עיסאווי פריג': פתאום זה עלה לנו, שהיא מקבלת את הלפ"מ.

עיסאווי פריג': אולם מה – – –

אילן גילאון: אפשר לקרוא לזה "לפ"מ פאטאל".

עיסאווי פריג': איך?

אילן גילאון: "לפ"מ פאטאל".

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': תראה מה קורה בלפ"מ עכשיו: השרה נכנסת, אין מנכ"ל, כי המנכ"ל סיים את תפקידו בחודש שעבר, יהיה מנכ"ל חדש, ויש את הבוחטות לחלק לחברים, לצ'פר אנשי תקשורת, לצ'פר עיתונאים.

עיסאווי פריג': ומי הממונה על הצ'יפורים האלו?

עיסאווי פריג': השרה מירי רגב.

עיסאווי פריג': תראה איזו סוכרייה קיבלה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים לשלוט, אנחנו רוצים שהליכודניקים ייהנו, שנעבוד על הפריימריז שלנו; וקיבלה את זה.

עיסאווי פריג': אז עם שלל התפקידים שאנחנו דנים בהם עכשיו, שכחנו את החשוב ביותר, שזה הלפ"מ.

עיסאווי פריג': וימים יגידו מה מחכה לנו במיליונים שנמצאים שם, ותהיה מעורבות בכל החלוקה התקציבית שם.

עיסאווי פריג': ובסוף, אדוני היושב-ראש, יש סוכרייה אחת שראש הממשלה מתעקש לא לשחרר: סוגיית התקשורת.

עיסאווי פריג': תיק התקשורת נשאר אצלו.

עיסאווי פריג': משחרר פה ושם, אבל התקשורת – זה שלי, אני אוהב תקשורת, אני רוצה.

עיסאווי פריג': למרות שהאבא שלדון נתן לו מתנה כל כך טובה, אבל יש לו תיאבון, הוא רוצה עוד תקשורת.

עיסאווי פריג': אני רוצה עוד לשלוט.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': אז בתיאבון.

עיסאווי פריג': ותזכרו, הלפ"מ על שלל התקציב שבו עבר לשרה מירי רגב, שיהיה לבריאות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אולי נקרא לשעה הזאת "שעת הלוליינות".

עליזה לביא: מעשה לוליין.

עליזה לביא: אנחנו ממש ככה רואים את האקרובטיקה שנעשית כאן בין משרדי הממשלה.

עליזה לביא: קרקס עשיתם לנו.

עליזה לביא: ממש קרקס בתוך כמה ימים.

עליזה לביא: ותסלחו לי אם פספסתי משהו, כי באמת איך אפשר שלא לפספס עם הקצב הזה של תרגילי הלוליינות שאתם פה ככה עושים בפנינו.

עליזה לביא: פתחתם תאגיד – אתם רוצים לסגור תאגיד; אתם מקימים ועדה בכנסת, מפזרים תיקים, מפזרים סמכויות לכל עבר; אתם מביאים הצעה לרמוס את העצמאות של ערוץ הכנסת – דווקא את ערוץ הכנסת שקצת מראה את פניה הטובים של כנסת ישראל, במיוחד נוכח ההתנהלות הנוראית הזאת של ממשלת ישראל.

עליזה לביא: לקחתם את תאגיד השידור החדש והפכתם אותו לכלי למשחק ומלחמת כותרות בין שרים בקואליציה.

עליזה לביא: תאמינו לי, אתם עושים לנו באמת את העבודה הנפלאה עם כל ההתלהמות שלכם אחד מול השני: החלטות לא ענייניות, דברי בלע ללא שיקולי דעת מקצועיים או סמכות; מעבירים עכשיו את הלפ"מ, את לשכת הפרסום הממשלתית, ממשרד ראש הממשלה למשרד התרבות – פצצה גדולה יותר מזה אתם לא יכולים להביא ביניכם לבין עצמכם.

עליזה לביא: אני רוצה לראות את השרים שיביאו לאישור של שרה בממשלת ישראל – שתאשר להם פרסום כזה או אחר; אני כבר רואה את החלק הבא של שעת הלוליינות הזאת.

עליזה לביא: לקחתם את אחד הנושאים הכי בוערים ורגישים, התעסוקה – ללא דיוני עומק, ללא בחינה, ללא הבנה באמת מול מה אנחנו עומדים עם עולם התעסוקה המשתנה.

עליזה לביא: צריכה להיות למדינת ישראל תוכנית, הבנה שכ-40% מהמקצועות ייעלמו לנו תוך ארבע שנים, חמש שנים.

עליזה לביא: אבל הכול פה ככה מיד ליד, מעשה לוליינות שכזה.

עליזה לביא: כל יומיים אתם זורקים פה משהו אחר, אין פה שום תוכנית והבנה על עולם התעסוקה המשתנה, איך צריך לעשות את זה נכון יותר.

עליזה לביא: אז מתי תטפלו בענייני המדינה?

עליזה לביא: מתי תבינו שצריך לקחת פה תהליכי עומק ואחריות באמת על מה שמצפה לנו?

עליזה לביא: אתם יודעים מה משותף לכל ההחלטות הנמהרות האלה?

עליזה לביא: אין בהן שום דבר ענייני; ממש שום דבר ענייני או מקצועי.

עליזה לביא: אתם לא נכנסים בכלל בעובי הקורה של המחלוקות, ושום דבר מכל מה שהזכרתי כרגע לא התקבל באופן ענייני.

עליזה לביא: הכול דילים, הכול ג'ובים, הכול יוקרה ושררה ומאבק שמלבה באמת את החוסר – או בעצם את גועל הנפש כלפי כל ההתנהלות הזאת.

עליזה לביא: אז אולי תרַצו כמה חברים שלכם במרכז הליכוד, אבל זו לא אחריות.

עליזה לביא: היום אתם בתפקיד שאתם צריכים לשרת את מדינת ישראל, את אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל כולה, אז למה אתם מתנהלים בצורה הנוראית הזאת?

עליזה לביא: זו ממש עליבות לשמה.

עליזה לביא: נושאים כבדים שעל הפרק – מעונות-היום – כמה שעות אנחנו מקדישים לנושא הזה של המעונות – להעביר את המעונות – –

יצחק וקנין: תודה.

עליזה לביא: – – למשרד הרווחה?

עליזה לביא: למה ועל מה?

עליזה לביא: איזה מין הבנה או חוסר התייחסות לאחד מהנושאים היותר-מורכבים, שהבנו כבר מזמן שצריך להעביר אותם למשרד החינוך, לעשות את זה נכון, כמו שמדינה יודעת לעשות – אז למשרד הרווחה?

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ולאחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, אני נמצאת באיזשהו קונפליקט, כי כל העברת תיק מהידיים של ראש הממשלה, העברת משרד מהידיים של ראש הממשלה לשר אחר, אמורה לשמח אותנו, אמורה להביא בשורה, כי בסופו של דבר יהיה שר שיתעניין אולי במשרד שלו; אולי יטרח להבין מה קורה במשרד הזה ומה עושים הפקידים, וישקיע ממרצו כדי לקבוע מדיניות ברורה של המשרד – דבר שראש הממשלה לא עושה במשרדים שתחת האחריות שלו; דבר שהפך למין בגידה ברורה ביותר באינטרסים של הציבור הרחב, שלצערי גם חלק גדול ממנו בחר בממשלה הזו.

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזו וראש הממשלה משחקים במשחקי כיסאות, מתחלפים ביניהם, נותנים לעצמם צ'ופרים.

עאידה תומא סלימאן: שר מושך לכיוון הזה – מושכים לו עוד משרד, נותנים לו לנהל אותו, ושר אחר אולי כועס קצת, אז מרצים אותו בזה שמעבירים אליו סמכויות נוספות ממשרד אחר.

עאידה תומא סלימאן: מה קורה שם?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה מפריע לחברתך מהסיעה.

אחמד טיבי: בכוונה.

יצחק וקנין: אתה דובר אחריה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי יכולה לעמוד פה ולהגיד לשר הרווחה חיים כץ – – –

תמר זנדברג: סליחה שאני מתפרצת, הערה לסדר.

תמר זנדברג: התור שלי לדבר יגיע עוד מעט, מאוד חשוב לי להשתתף בדיון.

תמר זנדברג: עכשיו מתחיל דיון עם הצבעות בוועדה.

תמר זנדברג: עכשיו.

תמר זנדברג: בואו תנחו אותנו מה לעשות, באמת.

יצחק וקנין: אני לא יודע.

יצחק וקנין: יכול להיות שיושב-ראש הכנסת – – –

תמר זנדברג: – – –

יצחק וקנין: סליחה, סליחה, תאמיני לי שאני אפתור לך את הבעיה בדקה אחת.

יצחק וקנין: אני מברר אם יושב-ראש הכנסת אכן אישר להם לקיים הצבעות בזמן שיש פה דיון.

יצחק וקנין: יכול להיות שהדיון הזה יתארך לפחות עוד שעה, לפי כמות הדוברים.

תמר זנדברג: יש פה תור לדוברים.

תמר זנדברג: אני, התור שלי – סליחה, אני מתנצלת, עאידה.

יצחק וקנין: אני – את כל הזמן אני אתן לעאידה, זה לא שייך.

יצחק וקנין: אבל תני לי לברר את הדברים, אני אחזיר לך תשובה.

עיסאווי פריג': וזה מתקיים בעקביות, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': שלושה שבועות, כל השבוע אנחנו לא משתתפים בכלל בדיון.

עאידה תומא סלימאן: זה חלק משבירת כל הכלים שמוכרים ומוסכמים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא רק זה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עאידה סלימאן, יש לך עוד דקה, אני מוסיף לך.

עאידה תומא סלימאן: הייתי יכולה לפנות לחבר הכנסת השר חיים כץ ולברך אותו על זה שמעבירים אליו את הסמכויות בתעסוקה, במיוחד לאחר דיון שהתקיים היום אצלי בוועדה לקידום מעמד האישה, על תעסוקת נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: לאף אחד לא היו תשובות ברורות למה למשל כל התקציבים שהוקצו לא נוצלו עד הסוף לעידוד תעסוקת נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: אפשר גם לדבר על זה שמעונות-היום כמעט על סף קריסה, המשפחתונים על סף קריסה, ואין שום תשובה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי יכולה לברך, אם לא הייתי בטוחה שהמעבר הזה גם כן ידחה את הטיפול האמיתי בכל הבעיות האלה.

עאידה תומא סלימאן: עד שפקידים יעברו למשרד החדש, עד שיעבירו את מסד הנתונים – עד מתי הממשלה הזו תמשיך לפגוע בעבודה סבירה שאמורה להתקיים בתוך המשרדים, רק מתוך אינטרסים אישיים ומתוך רצון של המשרדים, של השרים, לצבור עוד ועוד כוח ולאגור אותו?

עאידה תומא סלימאן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אחמד טיבי: היא אמרה לי שהיא תתנקם בי עכשיו.

יצחק וקנין: אני בטוח שאתה תסתדר אחר כך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפעמים דברים נוראיים מתרחשים והם לא באים לידי ביטוי בדעת הקהל או במדיה או בכנסת.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים ג'יבריל ג'רושי, בן 19, נורה ונהרג על-ידי המשטרה בתל-אביב.

אחמד טיבי: המשטרה הוציאה הודעה ואמרו שהיה לו אקדח.

אחמד טיבי: לא שהשתמש בו, אמרו: היה לו אקדח.

אחמד טיבי: אבל אני רוצה לומר לכם שג'יבריל ג'רושי נורה ארבעה כדורים בגב.

אחמד טיבי: בגב.

אחמד טיבי: מה המשמעות של ירי בגב?

אחמד טיבי: לא כדור אחד, לא שניים, לא שלושה – ארבעה כדורים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: עכשיו, יריתם בו, (אומר בערבית: יריתם ארבעה כדורים בגב שלו,) – יותר משעה נשאר שם ולא הגישו לו עזרה ראשונה כדי להציל את חייו, כמקובל בכל מקום.

אחמד טיבי: אגב, אנחנו מקבלים הרבה דיווחים שכך קורה גם בשטחים הכבושים: יורים באנשים, פצע קל בכתף, למשל – נפגע העורק, הפצוע נשאר, לא מקבל טיפול, והוא מת כתוצאה מהלם, משטף הדם.

אחמד טיבי: כך קרה גם במקרה הזה.

אחמד טיבי: לכן אני אתמול הייתי בג'ואריש, הייתי אצל המשפחה שלו, אני מכיר אותם באופן אישי, הם ידידים וחברים.

אחמד טיבי: האבא שלו היה בהלם, הוא אומר – אומרים לי, המשפחה: מילא ירו בו בגב, אבל להגיש עזרה רפואית כדי להציל את חייו, צריך או לא צריך?

אחמד טיבי: אפשר או אי-אפשר?

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: זה לא חמש דקות, לא רבע שעה – שעה, יותר משעה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי, היית ממ"ז ירושלים.

אחמד טיבי: לירות במישהו ארבעה כדורים בגב ושעה לא לתת לו טיפול רפואי, זה נקרא וידוא הריגה באמצעות אי-מתן סיוע רפואי מציל חיים.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

עליזה לביא: היא אמרה לך שהיא הולכת לוועדה.

יצחק וקנין: אם תחזור, אני אאפשר לה לדבר.

יצחק וקנין: זה מחווה למרצ, לא? שלוש דקות, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, להלן רשימה קצרה של מה שאושר כאן בשנה האחרונה.

מיקי לוי: אני מניח ששלוש הדקות לא יספיקו לי.

מיקי לוי: מינהל התכנון עבר ממשרד הפנים למשרד האוצר.

מיקי לוי: האחריות לשירות האזרחי-לאומי הועברה ממשרד ראש הממשלה למשרד החקלאות, כאילו הם מגדלים חסה בשטחים.

מיקי לוי: האחריות לגז הועברה למליאת הממשלה, ולאחר מכן, כשהתגלו קשיים נוספים, הועבר השר עצמו, השר דרעי, ממשרד הכלכלה למשרד הפנים.

מיקי לוי: החטיבה להתיישבות הועברה ממשרד הבינוי למשרד החקלאות.

מיקי לוי: אגב, משרד הבינוי חזר להיות משרד הבינוי והשיכון, ואני דווקא מברך על כך, אדוני.

מיקי לוי: האחריות להחלטה לאפשר או שלא לאפשר פתיחת עסק בשבת הועברה משר הפנים למליאת הממשלה, על כך נודע היום.

מיקי לוי: משרד החוץ פורק וחולק לכמה משרי הממשלה כתוספת לתיקים שקיבלו עם הרכבת הממשלה.

מיקי לוי: מינהל מקרקעי ישראל הועבר ממשרד הבינוי למשרד האוצר.

מיקי לוי: סגן שר הועבר גם הוא ממשרד הפנים למשרד ראש הממשלה, וכעת מועבר למשרד להגנת הסביבה.

מיקי לוי: תגידו, יש לו בכלל מקום לשבת במשרד להגנת הסביבה?

מיקי לוי: הרי זה משרד כזה קטנצ'יק, בקושי לשר יש עבודה.

מיקי לוי: וסגן שר הרווחה הועבר ממשרד הרווחה למשרד הפנים.

מיקי לוי: ומה נשאר ממשרד הכלכלה?

מיקי לוי: בתי-הספר המקצועיים הועברו לרווחה, מעונות היום הועברו למשרד הרווחה.

מיקי לוי: סמכויות שר הכלכלה והתעשייה הועברו מהשר דרעי לראש הממשלה בנימין נתניהו, נוסף על תפקידו כשר החוץ, שר התקשורת והשר לשיתוף פעולה אזורי, וממנו עובר עכשיו לשר כחלון.

מיקי לוי: אלא שבממשלה הזאת לא חשבתם שיעבור ככה משרד, אז גם את הכלכלה מפרקים, ודורשים מאתנו להעביר את תחום התעסוקה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

מיקי לוי: לצחי הנגבי הועברו הסמכויות הנתונות לשר התקשורת, אך לא המשרד עצמו, וגם זאת רק בעניינים הנוגעים לשאול אלוביץ ולחברות של קבוצת "בזק".

מיקי לוי: במקביל, הוא גם השר לענייני פרשיית יהודי תימן.

מיקי לוי: עם כל הכאב שהפרשייה הזאת גורמת לנו, והיא גורמת לצלקת, נשאלת השאלה, האם צריך שר לפרשת ילדי תימן?

מיקי לוי: את משרד הקליטה העבירו מהשר אלקין לסופה לנדבר, עכשיו מעבירים אליו את המשרד להגנת הסביבה.

מיקי לוי: הכול ג'ובים וג'ובים וג'ובים.

מיקי לוי: ככה, אדוני, אי-אפשר להמשיך.

מיקי לוי: אני מבין שאני לא אספיק להקריא את כל הרשימות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מיקי לוי: משפט אחרון.

מיקי לוי: מכל הברברת שמעתי הבוקר את דבריו של ד"ר כחלון, שביקש להוציא את הממשלה לחופשה לפני אשפוז.

מיקי לוי: אז אני חולק עליך, ד"ר כחלון; אכן, הממשלה הזאת צריכה אשפוז, אבל אף בית-חולים לא מוכן לקבל אותה, מכיוון שאין לבית-החולים תרופת פלא, ועל כן הממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אוסאמה סעדי – איננו.

באסל גטאס: – – –

יצחק וקנין: ואם נקבתי או לא נקבתי, הוא לא צריך להיות פה?

יצחק וקנין: הוא לא יודע את הסדר?

יצחק וקנין: ידידי, אתה לא חבר כנסת חדש, באסל גטאס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: חברי כנסת, שלא מהסיבה שהם נמצאים בוועדה כרגע, כמו תמר זנדברג, שלה אמרתי שכשהיא תגיע היא תדבר, חבר כנסת שלא יהיה אולם המליאה, לא אאפשר לו לדבר כשהוא יחזור.

יצחק וקנין: אם כשאקריא את שמו הוא לא יהיה נוכח, הוא לא ידבר.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אם יש שר, כבוד השר – אני לא יודע אם יש שר, אז נדבר למליאה, לכנסת.

קריאה: השר פה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד השר שישנו.

עבדאללה אבו מערוף: הקרקס ממשיך ומתמשך; שנה וכמה חודשים חלפו מאז הקמת הממשלה, שהייתה כל הזמן על חודו של קול, ועכשיו עוד כמה קולות נוספו, מכל מיני סיבות, שהן ברורות לכולנו.

עבדאללה אבו מערוף: עכשיו שוב יש החלפת תיקים, הוספת תיקים, העברות תיקים ממקום למקום.

עבדאללה אבו מערוף: זה מזכיר לי – לא יודע אם כולכם יודעים, אולי חברינו יודעים – המחזה, ההצגה הסאטירית, של ג'וואר א-טושה, שהיה המוכתר הגדול והיחיד והדיקטטור הגדול במדינה שלו, והחליף שרים בהחלפת הגבהים שלהם.

עבדאללה אבו מערוף: כל שנה, כל חודש, כל חודשיים, בהחלפת הגבהים שלהם.

עבדאללה אבו מערוף: את המחזה הזה אנו צופים וחיים בממשלה הזאת חודש-חודש, תקופה-תקופה, בכל מושב כמה פעמים.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד שר האוצר משה כחלון, שכמובן אני נותן לו כבוד, אבל לצערי הרב את המשימה שלו הוא לא יכול לקיים וליישם.

עבדאללה אבו מערוף: הדגל שלו, הדגל החברתי, שהוא דוגל בו כשר האוצר, ההבטחות להורדת מחירי הדירות, עדיין הכול דורך במקום, ולהפך, דווקא מחירי הדירות עולים.

עבדאללה אבו מערוף: אף-על-פי שיש ניגודי אינטרסים, אולי יש גם דברים משותפים בין משרד האוצר למשרד הכלכלה, אבל אני בטוח ששר האוצר לא יכול למצוא את הדברים המשותפים בין משרדו הנוכחי, משרד האוצר, למשרד הכלכלה, וזה יהיה לא לכאן ולא לכאן.

עבדאללה אבו מערוף: כאן חצי היריון ושם רבע היריון.

עבדאללה אבו מערוף: הוא לא יכול להחזיק לא באבטיח הזה ולא באבטיח השני.

עבדאללה אבו מערוף: כבר הזכיר הקולגה שלי, חבר הכנסת מיקי לוי, את כל ההחלפות שהיו במשך השנה, והיו עוד הרבה.

עבדאללה אבו מערוף: האם זה עשה יציבות כלשהי בממשלה?

עבדאללה אבו מערוף: האם ראינו איזו תקווה לאיזו מדיניות כלכלית טובה, מבשרת משהו?

עבדאללה אבו מערוף: אני לא חושב.

עבדאללה אבו מערוף: והממשלה בחבילה אחת באה להגיד לנו: בואו תדברו שלוש דקות על כל החלפה והחלפה.

עבדאללה אבו מערוף: בטח אין שלוש דקות לא לשר להגנת הסביבה אלקין – אי-אפשר לדבר.

עבדאללה אבו מערוף: גם, אולי, ההצעה האחרונה, הודעת הממשלה בדבר העברת תחום התעסוקה ממשרד הכלכלה והתעשייה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, יכול להיות שהיא אובייקטיבית, מאיפה אנחנו יודעים?

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר לדון בזה גם שתי דקות וגם שלוש דקות?

עבדאללה אבו מערוף: אי-אפשר לדון עליה.

עבדאללה אבו מערוף: החבילות האלה שמביאה הממשלה בצורה הזאת, החפוזה, הלא-אחראית, אומרות דורשני, ומן הראוי שהכנסת תחזיר לממשלה את ההצעות האלה, והממשלה תבוא אחרי הפגרה עם החלטות שהן נכונות ונבונות ונדון בהן בהתאם במליאת הכנסת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כיוון שכבר ברור לנו שהערב הזה יהיה מוקדש לענייני תרבות – אנחנו מדברים פה גם על פריד אל-אטרש וגם על קפקא, אז הרשו לי גם להצטרף לחגיגה.

קסניה סבטלובה: כל מה שקורה היום מזכיר לי יותר את המחזה של שייקספיר, דווקא, "מהומה על לא מאומה".

קסניה סבטלובה: המשחק הזה, של הכיסאות המוזיקליים שלכם, חברים, לא מצחיק את אף אחד; אתם לא בגיל הנכון לשחק במשחק הזה.

קסניה סבטלובה: אתם לא בגיל הנכון לשחק במשחקים שגורמים עוול גדול למדינה שלנו.

קסניה סבטלובה: כמה אפשר לדמיין שאם רק תעבירו את התיק הזה להוא ואת התיק הזה להיא, אתם תסדרו את העניינים ותצליחו בסופו של דבר כן לשרת היטב את האזרחים והאזרחיות במדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: זה לא יקרה.

קסניה סבטלובה: אתם ממשלה רעה, אתם ממשלה אכזרית, אתם ממשלה שלא דואגת לאזרחיה.

קסניה סבטלובה: אתם ממשלה אנטי-דמוקרטית.

קסניה סבטלובה: אתם ממשלה שמקדמת כל חקיקה בינתיים – כל חקיקה אנטי-דמוקרטית שיש, אתם כבר שם, אתם כבר מקדמים אותה.

קסניה סבטלובה: אז אני אומרת לכם עכשיו, הפסיקו נא את המשחק הזה, שלא מצחיק אף אחד, שלא משמח אף אחד, ופשוט עשו טובה למדינת ישראל ותתפטרו.

קסניה סבטלובה: תתפטרו, תגידו: אנחנו לא מסוגלים להתמודד עם הלחץ הזה.

קסניה סבטלובה: כמו שאמר השר משה כחלון, שנכון, הוא אמר דבר נכון, וכולנו מסכימים עם זה שנכון, באמת, זה לא רגע לפני אשפוז, זה שבריר שנייה לפני אשפוז, זה מה שקורה פה.

קסניה סבטלובה: בתחום של תרבות, בתחום של תקשורת, בתחום של הגנת הסביבה, אין פה תחום אחד שלא נפגע מהממשלה הרעה הזאת.

קסניה סבטלובה: אבל העניין הוא שכמו משה כחלון, שמדבר דברים יפים אבל אחרי זה לא מקיים אותם – נאה דורש נאה מקיים, כן, משה כחלון, או לא?

קסניה סבטלובה: אז ככה גם חברים אחרים בממשלה הזאת, שהם הרי אנשים טובים, בסך הכול, אבל הדברים הרעים מתרחשים בזכות זה שהאנשים הטובים שותקים, וזה מה שאתם עושים.

קסניה סבטלובה: אז אני פונה עכשיו לא לראש הממשלה בנימין נתניהו, אני פונה לאנשים הטובים, דווקא, בקואליציה הזאת, שהם לא האנשים שרוצים לעשות רע לדמוקרטיה של האנשים, שרוצים לפגוע בתאגיד השידור הציבורי, שהם רוצים לפגוע בחופים שלנו, שרוצים לפגוע בדמוקרטיה שלנו.

קסניה סבטלובה: לא, הם לא, הם – כל אחד לעצמו – אומרים: אני מגן על הדמוקרטיה, אני מגן על זכויות הלהט"בים, אני מגן על כך, ועל דא ועל הא, אבל בפועל כל זה מצטבר לרוע טהור, שאותו מסמלת ממשלת נתניהו; ממשלת נתניהו הכי קיצונית, הכי ימנית, הכי מטורפת שהייתה לנו פה אי-פעם.

קסניה סבטלובה: אנחנו רואים את זה עם הלחץ המטורף של הימים האחרונים: בואו נדחף כמה שיותר חקיקה שהיא חקיקה פוגעת, חקיקה פוגענית.

קסניה סבטלובה: כל חוק שמוצע, יש פה איזה סעיף תמיד – אפילו שזה נראה כמו משהו שמיטיב עם אזרחי ישראל, בסופו של דבר זה לא.

קסניה סבטלובה: וזה הטבע האמיתי של הממשלה הנוכחית.

קסניה סבטלובה: אז אני קוראת להתנגד להעברת הסמכויות, ואני קוראת לממשלה הזאת, לאנשים הטובים שבה: הרימו נא את קולכם, הפסיקו, תצאו מהמשחק, תצאו מהכיסאות המוזיקליים, תפנו אותם לאנשים אחרים, שכן ידעו לנהל את המדינה הזאת בצורה הרבה יותר טובה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש – יש לנו שר באולם, שרה?

דב חנין: שר?

יצחק וקנין: שר החינוך.

דב חנין: שר החינוך – מצטנע לו שם בפינה.

דב חנין: אדוני שר החינוך, אתה לא אמור לשבת לשולחן הממשלה?

דב חנין: זה בדרך כלל דבר ששרים גאים לעשות.

ענת ברקו: הוא יושב בנגמ"ש.

דב חנין: יושב בנגמ"ש.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי חברי הכנסת, בהצעה שהממשלה מביאה בפנינו יש שני דברים טובים.

דב חנין: קודם כול, יהיה בישראל שר להגנת הסביבה; אני מברך על זה.

דב חנין: אי-אפשר שהמשרד להגנת הסביבה יישאר יתום, אי-אפשר ששר האוצר ינהל את תיק הגנת הסביבה.

דב חנין: יש גבול לכל תעלול, אפילו בממשלת נתניהו.

דב חנין: אנחנו צריכים שר להגנת הסביבה, אנחנו צריכים שר להגנת הסביבה במשרה מלאה, וזה דבר טוב.

דב חנין: דבר טוב שני זה שנגמרת כהונתו של שר הכלכלה הגרוע ביותר בתולדות מדינת ישראל; האיש שידע לדאוג לטייקוני הגז, אבל אף פעם לא הקדיש רגע של מחשבה לעובדי הבניין שנהרגים בתאונות.

דב חנין: לא היה מוכן לענות כאן על שאילתות בנושא, לא היה מוכן להתייחס להצעות לסדר-היום בנושא, לא היה מוכן לענות לנו לא בעל-פה ולא בכתב, כי הוא, עמיתי חברי כנסת, לא מתעניין בחיים עצמם, כאשר אלה בסך הכול חיים של פועלי בניין.

דב חנין: אז טוב שפטרנו מעונשו של זה; מעונשו של שר כלכלה גרוע, שלא דאג לעובדים, לא דאג לתעסוקה, לא טיפל בתאונות עבודה, לא עסק במפוטרים, לא יצר פתרונות בשום תחום.

דב חנין: סליחה, חוץ מתחום אחד; לקדם את האינטרסים של טייקוני הגז, לקדם את האינטרסים של בעלי ההון – את זה נתניהו ידע ויודע לעשות, בזה הוא יודע להתמקד, לזה הוא יודע להקדיש תשומת לב, ולזה הוא יודע גם לעשות את מה שצריך כדי שזה יקודם ויעשה שינוי.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, צריך להגיד ביושר: מה שאמר היום שר האוצר זה סיכום מדויק של מצבה של הממשלה.

דב חנין: כדאי לציבור הישראלי שהממשלה הזאת תצא לחופשה לפני שהיא תילקח לאשפוז כפוי.

דב חנין: אני הייתי מציע, עמיתי חברי הכנסת, לא להסתפק בחופשה.

דב חנין: חופשה לממשלה הזאת כנראה לא תספיק.

דב חנין: אנחנו עוסקים פה בבעיות טרמינליות, ואני חושב שהמינימום שהממשלה יכולה להציע לציבור הישראלי זה פרישה מוקדמת מרצון.

דב חנין: הממשלה הזאת צריכה ללכת.

דב חנין: משחקי הכיסאות של החלפת תפקידים והחלפת מקומות בקטר הזה לא יועילו; הקטר הזה נוסע לכיוון בעייתי ומוטעה, והקטר הזה גורר אתו את החברה הישראלית כולה לאסון אחד גדול.

דב חנין: בהיעדר התקדמות לשלום תהיה כאן מלחמה; בהיעדר פתרונות של צדק חברתי, אנחנו נמשיך וניכשל במצוקות של דיור, של יוקר מחיה, של בעיות תעסוקה.

דב חנין: קשה לחיות בארץ הזאת – הממשלה הזאת צריכה ללכת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: ולאחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אדוני שר החינוך, אני רוצה להסכים עם חברי דב חנין ולעשות איזשהו ציון של סיום תפקידו של שר הכלכלה הגרוע בתולדות ישראל.

אראל מרגלית: בוא נחשוב למה: 60,000 עסקים קטנים ובינוניים נסגרו ב-12 החודשים האחרונים.

אראל מרגלית: שנת 2015 הייתה השנה הגרועה ביותר בתולדות התעשייה הישראלית: מפעלים נסגרו, ולפי התאחדות התעשיינים, לפי דוח שלהם, לא נפתח ולו מפעל אחד לרפואה ברחבי מדינת ישראל.

אראל מרגלית: הצמיחה במדינת ישראל היא היום אולי הצמיחה החלשה ביותר שידענו מאז המשבר הכלכלי העולמי של 2008.

אראל מרגלית: אומרים לנו שזה בגלל המצב של הכלכלה העולמית.

אראל מרגלית: שטויות.

אראל מרגלית: כשארצות-הברית צמחה ב-3% ברבעון הראשון, ברמה שנתית, ישראל צמחה ברמה של 0.8%, שזה פחות מהצמיחה הטבעית.

אראל מרגלית: בוא נגיד את האמת, בנימין נתניהו; אמרו עליך שהיית פעם שר אוצר טוב, בתקופה של אריאל שרון.

אראל מרגלית: בתקופה של אריאל שרון היה ראש ממשלה שדחף את הכלכלה קדימה, אתה היית כמו מנהל חשבונות, שדואג שלא יוציאו יותר ממה שמכניסים, וזה מה שאתה, ראש הממשלה – מנהל חשבונות רע.

אראל מרגלית: ובינתיים מדינת ישראל צריכה לא מנהל חשבונות, אלא הכלכלה הישראלית צריכה יזם, צריכה יוזמות, צריכה תחומים חדשים, צריכה – הגליל ונגב וירושלים ומרכז הארץ, והצעירים, והאוכלוסייה החרדית, והאוכלוסייה הערבית – כולם צריכים כיוון חדש, ואתה היית זה שמאט, זה ששופך מלח – או סוכר – בתוך המנוע, והמנוע נמצא בהאטה כלכלית חמורה.

אראל מרגלית: והדבר הגרוע ביותר – –

יצחק וקנין: שנגמר לך הזמן.

אראל מרגלית: – – זה ששר הכלכלה נמצא בחקירה, או בבדיקה, כמו שר החוץ, כמו שר התקשורת, וכמו ראש הממשלה – כולם נמצאים בבדיקה או חקירה.

אראל מרגלית: וכשנמצאים בבדיקה או חקירה כל השרים האלה, אז ראש הממשלה – כששר הכלכלה בחקירה, אז ראש הממשלה פונה להסתה, ואת זה צריך להפסיק, והממשלה הזאת צריכה לעבור הלאה.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, 30 שנה חווים בני העדה האתיופית אפליה, גזענות וקיפוח.

רויטל סויד: 30 שנה הם זועקים וקולם לא נשמע, עד שלפני כשנה קם גל מחאה, קם קול זעקה ששטף את כל הארץ, וזכינו לשמוע בקול גדול את התחושות הקשות של האפליה והגזענות שבני העדה חווים כל כך הרבה שנים.

רויטל סויד: אתמול הוגש דוח של מנכ"לית משרד המשפטים – ועדת פלמור, הגברת אמי פלמור – לוועדת שרים ולראש הממשלה.

רויטל סויד: דוח שסקר את הגזענות ואת האפליה שחוו בני העדה; דוח שיש בו ממצאים קשים מאוד לגבי הדרה בתעסוקה, הדרה בהשכלה גבוהה, הדרה במרחב החינוכי, שיטור יתר, אלימות של שוטרים, profiling; דוח שצריך להדליק נורה אדומה גדולה מאוד אצלנו בחברה.

רויטל סויד: אבל מעבר לדוח הזה, יש בתוכו 53 מסקנות; 53 מסקנות שנחלקות בעיקרון לתחום החינוכי, השר בנט, שנמצא פה – ואין לי ספק שאתה תיקח לתשומת לבך את כל המסקנות שמתייחסות לתחום שתחת אחריותך – ומסקנות שמתייחסות למשרד לביטחון פנים ולהתנהלות המשטרה.

רויטל סויד: בתחום החינוכי – הכשרת מורים.

רויטל סויד: הכשרת מורים להתמודד עם גזענות שלפעמים גם הם לוקים בה; הכשרה לדעת איך להתנהג עם אפליה ועם גזענות.

רויטל סויד: בגני-הילדים – בובות ילדים גם כהות עור – להטמיע את השוני כבר מהגיל הצעיר.

רויטל סויד: במשטרה חייבים להבין – לצערי שמעתי היום שהם דוחים מכול וכול את מסקנות הדוח הזה, אבל המשטרה חייבת להבין שעד היום הייתה שיטה שגרמה לכך שהיו הרבה יותר מעצרים והרבה יותר אלימות כלפי בני העדה האתיופית, הרבה מעבר לשיעורם באוכלוסייה, לאחוזם באוכלוסייה, והרבה מעבר למה שנדרש.

רויטל סויד: אז יש לנו היום אפשרות לתקן נזק ועוול של 30 שנה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

רויטל סויד: אסור שהדבר הזה יתמוסס.

רויטל סויד: אסור שהמשרדים לא יתייחסו אליו ברצינות.

רויטל סויד: הצטערתי מאוד לשמוע היום שהמשרד לביטחון פנים ומשטרת ישראל כבר דחו את האמור בדוח בכל מה שקשור אליהם.

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: אני מקווה ומאמינה ש-30 שנות אפליה וקיפוח יבואו לסיומן.

רויטל סויד: הדרך עוד ארוכה, אבל לפחות לאמץ את הדוח.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת באסל גטאס.

מיקי לוי: שמענו שיש מינוי חדש, אדוני.

מיקי לוי: סגן שר.

טלי פלוסקוב: מה רע?

טלי פלוסקוב: מה רע, מיקי?

מיקי לוי: בשביל מה זה טוב?

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מציע שהאופוזיציה תאתגר את הקואליציה היום, כולל אותך, היושב-ראש, ותעשה מבחן שבצדו פרס.

באסל גטאס: אם יתגלה שיש חבר קואליציה אחד שיכול לעמוד במבחן הזה, נציע לו קיזוז.

באסל גטאס: הפרס יהיה קיזוז.

באסל גטאס: והמבחן הוא, אם יצליחו בו, יכלול שאלות על הרכב הממשלה, מי השרים, איך חלוקת המשרדים, ויותר חשוב – חלוקת הסמכויות.

יצחק וקנין: אם אני אומר לך, אתה נותן לי קיזוז?

באסל גטאס: ואני מציע שתהיה שאלת בונוס שתזכה אתכם בפרס מיוחד מאוד, שזה יהיה קיזוז על חוק הליבה.

מיכל רוזין: אין קיזוזים בחוק הזה.

באסל גטאס: זה הפרס המיוחד.

באסל גטאס: אם מישהו יכול להגיד לי – –

יצחק וקנין: אתה יודע מה כתוב אצלנו?

באסל גטאס: – – איפה היום שוכן – – –

יצחק וקנין: תשמע מה כתוב.

יצחק וקנין: אצלנו כתוב: "רחמנא" – זה הקדוש-ברוך-הוא – "ליבא בעי" – רוצה את הלב של האדם, לא את הליבה.

באסל גטאס: השאלה המיוחדת הקשה: איפה ומי אחראי היום על יישום סעיף 50 של חוק ההגבלים העסקיים, שבזמנו הופקע מהשר דרעי – או היה אמור להיות אצל השר דרעי – כדי להגביל את חברות הגז?

באסל גטאס: מי שיענה על השאלות האלה, יקבל מאתנו קיזוז.

באסל גטאס: זה באמת מבחן מאתגר, כי הממשלה הזו, התזזיות שיש בה והנזילות בין המשרדים, בין השרים – משהו לא ייאמן.

באסל גטאס: ואני רציתי לדבר ולפנות אליכם, כל חברי הכנסת שיושבים כאן, להציע לכם ללכת לקרוא במוסף "הארץ" של יום שישי – היה מאמר של פרופסור אווה אילוז – מרוקאית; אני לא ידעתי שהיא מרוקאית.

אלי אלאלוף: מרוקאית אמיתית, ועוד מפאס.

באסל גטאס: כן.

באסל גטאס: על שהגיע הזמן לבחון את האמירה המפורסמת על הבנאליות של הרוע.

באסל גטאס: והיא סוקרת שם את התיאוריות החדשות, את הספרים החדשים בנושא.

באסל גטאס: המאמר הזה, אם אתם קוראים אותו – אני חושב שכל מי שנשארה בתוכו אפילו מידה מסוימת של הומניות צריך לרעוד רק מתיאור המצב שאליו הגיעה החברה הישראלית בעידוד הממשלה הזו.

באסל גטאס: ומה שהיה אתמול בישיבת הממשלה, על הפאשיזציה, על המידה של הקיצוניות, על שנאת האחר, על אי-קבלת האחר, והמשפט – ובזה אני מסיים כי אני אחזור למאמר הזה כנראה כמה פעמים הלילה.

ענת ברקו: – – –

באסל גטאס: היא אומרת שהקבוצה, קבוצת הרוב או הקבוצה המדכאת, אחד המאפיינים המרכזיים כשהיא מגיעה ל-level, למידה שישראל או חברת הרוב היהודי מתקרבת אליה – שמאבדים את האמפתיה לאחר.

באסל גטאס: האי-יכולת להזדהות עם האחר.

יצחק וקנין: תודה.

באסל גטאס: מה שסיפר טיבי על הבחור הזה, על עזיבתו עם ארבעה כדורים בלי סיוע רפואי – –

יצחק וקנין: אדוני, משפט אחרון.

באסל גטאס: – – בלי להרגיש אמפתיה כלפי הקורבן – זה אומר שאתם מגיעים לאותו level שחברות אחרות הגיעו אליו.

באסל גטאס: לא חייב שיהיה בתוך כל אחד נאצי קטן בשביל להיות חברה גזענית ומדכאת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

ענת ברקו: אתה מטיף לנו על אמפתיה?

ענת ברקו: איזו אמפתיה יש לך?

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התרגלנו כבר שמשרדי הממשלה וחלקים ואגפים ממשרדי ממשלה הפכו למעין אבני "לגו" במגרש המשחקים הפרטי של ראש הממשלה – ברצותו מרכיב וברצותו מפרק.

מנואל טרכטנברג: התרגלנו גם שהדבר היחיד שעומד מאחורי משחקי הרכבה אלו זה איזשהו שיקול פוליטי של ראש הממשלה – לרוב שיקול אישי, רגעי, לעתים שיקול עלום, נסתר אפילו מחבריו למפלגה ולממשלה.

מנואל טרכטנברג: התרגלנו.

מנואל טרכטנברג: אבל הפעם נרשם שיא חדש.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה לשאול את ראש הממשלה ואת שר הרווחה והשירותים החברתיים, האם נעשתה איזושהי עבודה מקדימה שמראה כי המעבר הזה של מעונות-היום ובתי-הספר המקצועיים למשרד הרווחה הוא מעבר רצוי, הגיוני, מועיל?

מנואל טרכטנברג: האם יש גורם מקצועי כלשהו במדינת ישראל שעומד מאחורי ההחלטה הזאת?

מנואל טרכטנברג: שתומך בכך?

מנואל טרכטנברג: האם נערך דיון מקצועי ציבורי על סוגיה כל כך חשובה זו?

מנואל טרכטנברג: התשובה היא: לא ולא, חד-משמעית.

מנואל טרכטנברג: אני רוצה להזכיר את מה שכתוב בעמוד הבית של משרד הרווחה על ייעוד המשרד.

מנואל טרכטנברג: כתוב כך: משרד הרווחה והשירותים החברתיים – ייעודו לעסוק באיתור, במניעה, בטיפול, בהגנה, בשיקום ובסיוע לכל אדם, משפחה וקהילה הנתונים במצבי משבר או מפאת מוגבלות, עוני והדרה חברתית, קשיי תפקוד, וכו' וכו' וכו'.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, האם כל ילדי ישראל בגילים שנה עד שלוש נתונים במשבר?

מנואל טרכטנברג: הם ילדי סעד?

מנואל טרכטנברג: חלילה.

מנואל טרכטנברג: האם כל התלמידים בבתי-הספר המקצועיים מתאימים להגדרה הזאת?

מנואל טרכטנברג: ודאי וודאי שלא.

מנואל טרכטנברג: זה שני עשורים שכל הגורמים הממלכתיים המקצועיים, כל הוועדות, כולל אלה שראש הממשלה הקים – הוועדה שאני עמדתי בראשה, ועדת אלאלוף, ועדת גרונר, המנכ"ל שלו כיום – כולם קבעו באופן חד-משמעי שמעונות-היום שייכים למשרד החינוך ואין בלתו.

מנואל טרכטנברג: ועכשיו, בהינף יד, מעבירים את זה למשרד הרווחה.

מנואל טרכטנברג: יש איזושהי הצדקה לכך?

מנואל טרכטנברג: מישהו נתן את הדעת?

מנואל טרכטנברג: אני פונה לחברי בקואליציה – כן, יש לכם ראש ממשלה שהוא כול יכול, אבל למה אתם לא שואלים את השאלה הזאת?

מנואל טרכטנברג: שמישהו יסביר מקצועית, עניינית, למה המעבר הזה, מעבר לעניין האישי, שראש הממשלה רוצה להיטיב עם שר – מוכשר ככל שיהיה – והוא רוצה להרע עם שר אחר משיקולים פוליטיים?

מנואל טרכטנברג: גם לציניות יש גבול.

מנואל טרכטנברג: גם לכוחנות, גם לשררה.

מנואל טרכטנברג: רבותי, אי-אפשר ככה.

מנואל טרכטנברג: אני קורא בכאב רב לראש הממשלה להתעשת ולהעביר את המעונות – –

יצחק וקנין: תודה.

מנואל טרכטנברג: – – למשרד החינוך, לרכז את כל האחריות לגיל הרך שם.

מנואל טרכטנברג: מוטב שעה אחת קודם.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: מזכירת סיעת העבודה, נא לשמור טיפה על השקט.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: אדוני שר החינוך, אם לא קשה לך, בוא תיכנס, אני רוצה שנדבר.

אלעזר שטרן: אתה צריך להיות בתוך המליאה.

נפתלי בנט: – – –

אלעזר שטרן: לא, לא, זו לא המליאה.

אלעזר שטרן: זה המקום של העוזרים והכול.

אלעזר שטרן: דוגרי, לא אכפת לי, שלוש דקות, אחרי זה אתה מבחינתי משוחרר.

נפתלי בנט: אני מקשיב.

אלעזר שטרן: שר החינוך, אל תבייש אותנו.

אלעזר שטרן: אנחנו חברי הכנסת, אופוזיציה, מה יש לנו לעשות?

אלעזר שטרן: בוא, אני רוצה לדבר על מונחים שאתה מבין, על הנגמ"ש.

אלעזר שטרן: בוא, בוא, בוא.

יצחק וקנין: הוא בתוך הנגמ"ש עכשיו.

ענת ברקו: אל תירה לו בנגמ"ש.

אלעזר שטרן: אני לא יכול לדבר ככה.

יצחק וקנין: לפי השיטה, הוא בנגמ"ש.

יצחק וקנין: אבל אדוני השר יואיל בטובו להיות עמנו, בתוך המליאה, אם זה אפשרי.

יצחק וקנין: אני חושב שאפשר להבין חמש דקות, עשר דקות, רבע שעה, אבל לא כל הזמן בתוך הנגמ"ש, כפי שאמרה חברת הכנסת ענת ברקו.

מיקי לוי: זה על הזמן שלך.

יצחק וקנין: אל תדאג, זמן אני אתן לו.

יצחק וקנין: עד תפילת ערבית הוא חייב.

מיקי לוי: יכול להיות, עליך אני סומך.

אלעזר שטרן: סליחה?

קריאה: הבעיה היא שהוא לא סופר אותך.

אלעזר שטרן: יכול להיות.

אלעזר שטרן: אני רוצה לדבר כשיש שר במליאה.

אלעזר שטרן: במקרה יצא שר החינוך.

אלעזר שטרן: אני לא מדבר.

יצחק וקנין: אתה יכול להישאר שלוש דקות בשקט.

אלעזר שטרן: אני לא חושב.

אלעזר שטרן: זאת מליאה?

יצחק וקנין: אדוני השר, אני מבקש שתיגש למקום שלך, או לכל מקום אחר במליאה, ולא למקום שהוא לא שלך.

יצחק וקנין: על-פי הנוהל, אתה צריך לשבת בתוך המליאה.

יצחק וקנין: אפשר חמש דקות לדָבָר דחוף, אבל לא לעשות את זה כנוהג שיושבים מחוץ למליאה.

אלעזר שטרן: כבוד שר החינוך, אני מתנצל, אני פשוט באמת רוצה לדבר אליך.

אלעזר שטרן: כיוון שהשתמשת בנימוקים של נגמ"ש – אתה ואני יודעים מתי נפגעים בתוך הנגמ"ש.

אלעזר שטרן: לנגמ"ש יש נהג, ולנגמ"ש יש מפקד, ולנגמ"ש יש מקלע ימין, ולנגמ"ש יש מקלע שמאל, ומהנגמ"ש יורדים להסתער כשמגיעים לקו הסתערות, ויורדים לבצע משימות כשהגעת לתחילת תנועה.

אלעזר שטרן: מתי יורים בתוך הנגמ"ש ונפגעים?

אלעזר שטרן: כשכולם יושבים בתוכו ספונים; כשמנוטרלים מבחוץ; כשלא יודעים מה קורה בחוץ; כשאין אומץ להוציא את הראש ולראות מה קורה בחוץ.

אלעזר שטרן: בנגמ"ש הזה, כשיורים בתוכו, נפגעים.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו מקבלים היום דברים שכבר אין לנו כוח לקרוא את זה, על כיסאות בתוך הנגמ"ש שלכם – איך השר הזה מחליף את השר הזה; אנחנו לא יודעים כבר מי הנהג.

אלעזר שטרן: דרך אגב, כשאין קשר פְּנים, משתמשים במושכות, כמו שמוליכים בהמות, סליחה על ההשוואה.

אלעזר שטרן: אז אני לא יודע אם יש קשר פנים, בגלל שלא נראה שמישהו מקשיב למישהו.

אלעזר שטרן: בגלל שכששרה אחת צריכה ללמד שרה אחרת שיעור בדמוקרטיה, אז איזה נגמ"ש זה?

אלעזר שטרן: לאן הנגמ"ש הזה נוסע?

אלעזר שטרן: שמישהו יעשה טובה ויוציא את הראש.

אלעזר שטרן: אולי תהיה זה אתה?

אלעזר שטרן: לא רק תחשבו על איך אנחנו יושבים במקומות הכי ממוגנים האלה; לא תריבו על המקום שבו גם ביקורת מבחוץ לא תפגע בכם, בגלל שכשיש ביקורת, אז שר מחליף שר, ועושים עוד סגן שר, וממנים עוד ועדה בכנסת.

אלעזר שטרן: והמדינה הזאת היא כולה סטטיסטים של איך הנגמ"ש הזה ייסע ויחגגו בתוכו.

אלעזר שטרן: אבל אם הוא היה נגמר בתוככם, אז בסדר.

אלעזר שטרן: אבל הנגמ"ש הזה הוא דורס.

אלעזר שטרן: הוא דורס לא אותנו, הוא דורס את מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: אנחנו מתביישים.

אלעזר שטרן: אנחנו עכשיו מאשרים מינויים של משחקים בתוך הנגמ"ש שלך, וכבר אנחנו שומעים שמחר יש עוד סגן שר במשרד ראש הממשלה מהמפלגה של שר האוצר, שאחראי על התקציב שלנו.

אלעזר שטרן: כאילו הוא לא יודע שגם סגן השר הזה יעלה עוד קצת.

אלעזר שטרן: כאילו הוא לא למד שיעור ראשון בכלכלה על חיכוכים מבניים, על מה זה עושה כשמחליפים מנהלים בכל כמה חודשים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אלעזר שטרן: אז בבקשה, תירו בתוך הנגמ"ש, אבל עד הסוף, כדי שיבוא לפה צוות אחר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: ואחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: תודה לך.

מיכל רוזין: איפה אלעזר?

מיכל רוזין: תמיד אני נהנית לשמוע את אלעזר.

מיכל רוזין: אני רק חייבת להודות שקצת קשה לי לשמוע את הביטויים של ירי בתוך הנגמ"ש וכל הביטויים המיליטריסטיים האלה כשאנחנו מדברים על הממשלה ועל היחסים בתוך הממשלה ומה שהממשלה עושה.

מיכל רוזין: אז אני רוצה להציע שיח שונה, שיח אולי מעט ילדותי יותר, אבל בואו נדבר על משחק הכיסאות, או יותר טוב – נדבר על "חבילה עוברת".

מיכל רוזין: אתם זוכרים את המשחק "חבילה עוברת", כשיושבים במעגל ומעבירים חבילה?

מיכל רוזין: הנה, חבר הכנסת אמיר אוחנה מחייך.

מיכל רוזין: מעבירים את החבילה מאחד לשני, כל אחד מוריד את העטיפה כשהחבילה מגיעה אליו ומגלה משימה חדשה.

מיכל רוזין: וכך הם השרים שלנו: החבילה עוברת מאחד לשני, הוא פותח – אנחנו היינו שכונה ברמת-גן, אז לא היו לנו עטיפות יקרות, היינו עוטפים בנייר עיתון – פותחים את נייר העיתון, ותמיד הידיים היו שחורות מהפיח, מהדיו – אבל זה לא מהדיו, זה מהנפט שעליו מדפיסים את העיתונים – ומעבירים, ואז כל אחד פותח, ויש משימה, או שאומרים "קיבלת הפתעה", או כל מיני דברים.

מיכל רוזין: ככה גם מתנהלת הממשלה – החבילה עוברת משר לשר, וכל שר פתאום פותח את העיתון בבוקר ומגלה שהנה, הוא השר להגנת הסביבה.

אמיר אוחנה: הכי מעליב זה כשהחבילה לא מגיעה אליך.

מיכל רוזין: בדיוק, זה הכי מבאס.

מיכל רוזין: אתה מחכה, מחכה, מחכה, מחכה, החבילה עוברת, עוברת, עוברת, ואז פתאום אומרים לזה שלפניך: דלג שלושה.

מיכל רוזין: ואז מדלגים עליך, ואתה לא קיבלת כלום.

מיכל רוזין: ואז עוד פעם, עוד פעם, עוד פעם סבב, עוד מגיע אליך כמעט, ואז לא.

מיכל רוזין: עכשיו אתה צריך למסור לילדה הכי יפה בכיתה, או לילדה הכי חכמה בכיתה – זה היום, כשאנחנו בעידן יותר שוויוני.

מיכל רוזין: אז "חבילה עוברת", זה המשחק של הממשלה הזאת.

מיכל רוזין: כל שר לא יודע אם מחר הוא יהיה במשרד שלו או לא, יקבל הפתעה – אולי נעימה, אולי קצת פחות נעימה, ידיחו אותו, יקבלו אותו, ישדרגו אותו.

מיכל רוזין: הנה, עכשיו אנחנו מגלים שסגן שר מקבל – טוב, הוא עשה עבודה טובה, כנראה, בהתחנפות לראש הממשלה, והוא מקבל תפקיד במשרד ראש הממשלה.

מיכל רוזין: כל אחד קם בבוקר, פותח את העיתון ומגלה – הרי ישב ראש הממשלה בשבוע שעבר בוועדה לביקורת המדינה ואמר: חכו, חכו, יש לי הפתעה בשבילכם, בשבוע הבא תגלו, וגם השרים יגלו, מה הם קיבלו בחבילה העוברת.

מיכל רוזין: אז הנה, גילינו, והנה הם קיבלו חבילה עוברת.

מיכל רוזין: האם אלה השרים שמתאימים?

מיכל רוזין: האם זה מה שנכון?

מיכל רוזין: האם המשחק הזה נכון למשרדי הממשלה?

יצחק וקנין: גם חבילת הדקות נגמרה.

מיכל רוזין: אני מסיימת.

מיכל רוזין: נכון למשרדי הממשלה, נכון לניהול תקין של המדינה, נכון לניהול יציב, למדיניות וממשל תקין?

מיכל רוזין: מדברים על יציבות שלטונית – זאת לא יציבות שלטונית.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

קריאה: איזה משחק עכשיו?

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, מיכל, יקירתי, אני פונה אליך, בנט, אף-על-פי שאתה עם האוזנייה.

מאיר כהן: יש לי הערכה למה שאתה עושה.

מאיר כהן: אמרתי לך את זה, וכאיש חינוך אני חושב שדברים טובים קורים במשרד שלך.

מאיר כהן: ובכל זאת, אני לא מבין למה אתם מוותרים על כך שמעונות היום יהיו סוף-סוף במשרד החינוך.

מאיר כהן: נפתלי, אתה מהנהן בראשך.

מאיר כהן: אני ציפיתי שאתה תעמוד על הרגליים האחוריות, כמו שידעת לעשות את זה במקומות אחרים.

מאיר כהן: הרי מה יותר נכון, אלי אלאלוף, ידידי הטוב, מורי ורבי – מה יותר טוב מאשר להגיד: זה הקו האדום שלנו; ממעונות יום ומדרדקים לא עושים פוליטיקה.

מאיר כהן: ולהתייצב בפני ראש הממשלה ולהגיד לו: כן, על זה מפרקים ממשלה – וזו שעת המבחן שלכם.

מאיר כהן: לא חלילה כי אני חושב שצריך לעשות פוליטיקה בגרוש, אבל יש קץ לציניות הזאת.

מאיר כהן: באמת, צריך לשים גבול לשערורייה הזאת.

מאיר כהן: וכחלון, איפה אתה?

מאיר כהן: איפה אתה?

מאיר כהן: אתה מרכיב חשוב בממשלה הזאת, אתה נותן שישחקו ככה הנערים בכזאת ציניות?

מאיר כהן: אתם לא מבינים שאנחנו מטיילים בחוץ, כמוני כמוכם, שומעים את רחשי לב הציבור, ולא משנה מה הם יצביעו, אבל משנה מה עכשיו – אנחנו חוטפים כי אנחנו חברי כנסת.

מאיר כהן: שואלים אותנו: מה, זה גן-הילדים?

מאיר כהן: אתם לא מתביישים?

מאיר כהן: כזאת ציניות, כזאת התקרנפות של אנשים טובים, מה קרה, ברגע שהגעתם לממשלה הכול מותר?

מאיר כהן: זו מדינה בתוך מדינה, מדינה של הסכמים קואליציוניים.

מאיר כהן: נכון שצריך לכבד הסכם, אבל לקדש הסכמים קואליציוניים גם כשהם פוגעים בתלמידים, גם כשהם פוגעים בנשים, גם כשהם פוגעים במיעוטים?

מאיר כהן: הפכנו את השיח לשיח אלים, שיח ציני.

מאיר כהן: בכל מקום שאליו אנחנו מגיעים שואלים אותנו: הזאת ממשלת היהודים?

מאיר כהן: הזאת ממשלת ישראל?

מאיר כהן: ואני קורא לכם, חברי: אל תתקרנפו, תהיו זהירים.

מאיר כהן: הייתי שר בממשלה, היינו חלק מהקואליציה, אבל ידענו לשים גבולות ולהגיד: כאן אנחנו לא טובלים את ידינו.

מאיר כהן: ואלי, אני פונה אליך, ולטלי, ולבנט, ולאנשים הטובים בקואליציה הזאת, ויש עוד: טלו קורה מבין עיניכם.

מאיר כהן: אל תיתנו לדבר הזה להמשיך.

מאיר כהן: אני קורא עכשיו טוקבקים, איזה התקפה על השרה גמליאל, אדוני היושב-ראש, התקפה חסרת תקדים, על זה שהשרה אמרה שיש נימה פאשיסטית בדברים.

מאיר כהן: אני מתבייש לקרוא את מה שכותבים.

מאיר כהן: אני מתבייש.

מאיר כהן: אתם יכולים לשים לזה סוף.

מאיר כהן: ואם לא לשים לזה סוף, אז להגיד לאנשים: חבריא, יש גבול.

מאיר כהן: אנחנו לא נטבול בשרצים האלה אתכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אני רץ, אני רץ.

יצחק וקנין: אתה יכול ללכת גם, ולא לרוץ.

נחמן שי: אני מתאמן בריצה.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, שלום, חברי חברי הכנסת, תראו, אין קרקס יותר משעשע מאשר ממשלת ישראל.

נחמן שי: אין.

נחמן שי: כל יום יש הפתעה – הליצנים עולים לזירה ומפתיעים אותנו בתרגילים חדשים.

נחמן שי: התרגיל האחרון נקרא "נתניהו מחלק את הממשלה שלו", "נתניהו מחלק סוכריות", "נתניהו מחלק את משרד החוץ".

נחמן שי: הוא עומד במרכז הזירה, השרים מתרוצצים לידו, עושים פוזות כאלה ואחרות, ואז, אם הן מוצאות חן בעיניו, הוא זורק להם איזה פתית קטן, איזה צ'ופר קטן, "פסק זמן", משהו אחר, העיקר שיהיה שמח בזירה, וכולם יהיו מרוצים.

נחמן שי: והמחול הזה נמשך; כל כמה שבועות אנחנו עומדים פה ורואים איך גוזרים תפקיד ממשרד אחד למשרד אחר, ממשרד שני למשרד שלישי, ממשרד רביעי למשרד חמישי.

נחמן שי: אני לא חושב שחיים כץ גמר לקרוא את כל הרשימה של הסמכויות שהוא מעביר עכשיו למשרדו.

נחמן שי: מה ההבדל בתקופה שחיים כץ יושב פה לתקופה של השר בנט במשרד הכלכלה?

נחמן שי: אני לא מבין, למה?

נחמן שי: כי השר בנט עבר, וכרגע אין שר, ואפשר לקחת ולקרוע את המשרד הזה לגזרים?

נחמן שי: מה, לא נשאר באמצע איזשהו משהו מהותי?

נחמן שי: מה התפקיד של המשרד?

נחמן שי: האם הוא משתלב בתפקידים אחרים?

נחמן שי: היסטורית היה עבודה ורווחה, וכבר זה לא שם.

נחמן שי: זה נחתך, וטוב שנחתך, אז עכשיו מחזירים את זה אחורה.

נחמן שי: זה ריקוד תימני – צעד אחד קדימה, שני צעדים לאחור.

נחמן שי: רק ביממה האחרונה שמענו עוד שתי המצאות מבית-מדרשו של נתניהו:

נחמן שי: לקחו את לשכת הפרסום הממשלתית, גוף מסוים שהיה במשרד ראש הממשלה, אבל השרה רגב לא קיבלה שום דבר, והיא כועסת – נתנו לה את לפ"מ, שיהיה לה.

נחמן שי: עכשיו נראה איך יתחלקו התקציבים; היא תיתן גזר, היא תיתן מכה פה, היא תחלק את זה לפי האהבות והשנאות שלה, שהן ברוך השם במידות גדולות.

נחמן שי: מה זה?

נחמן שי: מה זה הג'ונגל הזה?

נחמן שי: עכשיו יש עוד תפקיד אחד שכבר מתחילים – עוד תחום אחד – יש במשרד החוץ תחום שנקרא קשרי תרבות ומדע.

נחמן שי: תחום מסוים, מוגדר.

נחמן שי: אבל משרד החוץ הלוא פרוץ, הוא מופקר, אפשר לעשות בו מה שרוצים, כי אין לו שר; השר, קוראים לו נתניהו.

נחמן שי: אז לוקחים תחום מוגדר, שהיה 68 שנה בתוך משרד החוץ, והופ, מכפיפים אותו לשרה רגב.

נחמן שי: עוד פעם השרה רגב.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: רגב עוד לא מרוצה.

נחמן שי: לפ"מ לא סיפק את התיאבון.

נחמן שי: אז לוקחים את קשתו"ם, מכפיפים אותו אליה.

נחמן שי: למה?

נחמן שי: מה ההיגיון?

נחמן שי: הלוא הייתה איזושהי סיבה ש-68 שנה הוא היה שם.

נחמן שי: חברים, זה קרקס מוחלט.

נחמן שי: אין מה לעשות.

נחמן שי: אז יכול להיות שמנהל הקרקס נורא מרוצה, באים הרבה צופים – אני אומר לכם, יום אחד הצופים יזרקו לזירה פירות, תפוחים, עניינים, ויכסו אותה בזבל, כי ככה אי-אפשר להמשיך.

נחמן שי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת, ואחריה יעלה חבר הכנסת עפר שלח.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעות חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים ובהצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה) (תיקון – חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים); הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, וכן הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 25), התשע"ו–2016, וכן הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון מס' 22), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון מס' 22 – הוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון מס' 63), התשע"ו–2016, ולהסתייגויות ולבקשות רשות דיבור.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בעניין קובלנות שהוגשו בעקבות נאומה של חברת הכנסת חנין זועבי במליאת הכנסת בנושא הסכם הפיוס עם טורקיה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח – איננו; חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו; חברת הכנסת חנין זועבי – איננה; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חבר הכנסת אורן אסף חזן – איננו; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – איננה; חבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני מודיע מראש, כל חברי הכנסת שלא נכחו לא יוכלו לדבר.

עודד פורר: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: מי שהיה בוועדת הפנים יוכל לנאום, ואמרתי את זה – תמר זנדברג ועוד.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לנצל את הבמה גם כי יושב פה עכשיו שר החינוך נפתלי בנט, דווקא כדי לפנות אליך, אדוני השר, בקשר לפרסום שהיה לפני כשבוע ב"גלי צה"ל", של הכתב מיכאל האוזר, שלפיו נשאלו בבחינת הבגרות האחרונה באזרחות לגבי שתי דרכים אפשריות להתמודדות עם השסע הלאומי בישראל ועם המחלוקת בין ערבים ליהודים.

עודד פורר: בין התשובות שנחשבו כתשובות נכונות על-ידי משרד החינוך – כמובן היו תשובות שנעות בין קיום בחירות, היכולת לייצוג, אפליה מתקנת וכו', אבל הפעם ניתנו עוד שתי אפשרויות: האחת – זה חשוב שתקשיב, אדוני השר – הפיכת המדינה למדינת כל אזרחיה, והשנייה – ביטול מאפייניה היהודיים של המדינה.

עודד פורר: מי שענה אחת משתי התשובות האלה קיבל את מלוא הנקודות, הן הוגדרו כנכונות על-ידי המפקחת הראשית על מקצוע האזרחות, הגברת יעל גוראון, כך פורסם, ומי שענה שהפתרון הוא הפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה, ללא סממנים יהודיים, כלומר, ביטול זהותה של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית, קיבל את מלוא הנקודות.

עודד פורר: לפיכך, אדוני השר, אני באמת חושב שראוי להפנות את תשומת הלב של הגורמים המקצועיים.

עודד פורר: אין לי ספק שאתה חושב כמוני בעניין הזה.

עודד פורר: זה מסמך חשוב, שכדאי שיכירו אותו, בוודאי האחראים על מקצוע האזרחות, וזה מגילת העצמאות.

עודד פורר: הפסקה ה-11 במגילה קובעת: "לפיכך" – ואני מצטט – "נתכנסנו אנו, חברי מועצת העם, נציגי היישוב העברי והתנועה הציונית, ביום סיום המנדט הבריטי על ארץ-ישראל, ובתוקף זכותנו הטבעית וההיסטורית ועל יסוד החלטת עצרת האומות המאוחדות אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה יהודית בארץ-ישראל, היא מדינת ישראל".

עודד פורר: לא "מדינת כל אזרחיה", אפילו לא "יהודית ודמוקרטית", אבל בוודאי לא מדינה ששוללים ממנה את כל הסממנים היהודיים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – יעלה חבר הכנסת יעקב אשר.

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, שלוש דקות לרשותך.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים נכבדים, רשמת פרלמנטרית, חברותי וחברי, אני, אדוני היושב-ראש, ביקשתי לעלות ולדבר על העניין הזה ממקום אחד, ואני אומר את זה לך, השר חיים כץ: אם זה היה תלוי בי, לא הייתי מאשר את ההעברה הזאת, ואני אומר לך את זה בחברות מאוד מאוד גדולה, כמי שבא מיישוב שעולם ההסללה – חבר הכנסת אלאלוף – יודע מה זה.

איתן כבל: אני מכבד אותך, מעריך אותך, אני מחזיק ממך, אתה יודע את זה; זה לא אישי.

איתן כבל: אני חושב שזאת טעות מאוד מאוד גדולה – אני יודע שזה כבר אל-חזור – להעביר את כל הנושאים של בתי-הספר המקצועיים ואת כל הדברים האלה לרווחה.

איתן כבל: אני אסביר גם לך למה – – –

מיקי לוי: מעונות-היום.

איתן כבל: מעונות, כן.

מיקי לוי: מעונות-היום.

איתן כבל: אבל זה מעונות-היום, זה כל הדברים האלה.

חיים כץ: זה חוקי אכיפה.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: זו בדיוק הטעות.

איתן כבל: כי הנושא המרכזי הוא לא חוקי האכיפה.

איתן כבל: אנחנו רוצים את כל המקומות האלה – להוציא אותם מהמקום הזה.

איתן כבל: עוד פעם, משרד הרווחה, שהוא אחד המשרדים, מבחינתי, הכי חשובים – אבל אתה מייצר שוב, מכניס אותם לתוך סטיגמה: עוד פעם ילדי ההסללה, עוד פעם הילדים האלה שנמצאים תחת הרווחה.

איתן כבל: תעבור ממקום למקום ותשאל איזה סקטור מטופל, אדוני השר, על-ידי הרווחה – מי יגידו לך, חבר הכנסת אלאלוף?

חיים כץ: לצערי, 20% מאזרחי ישראל, 20% מאזרחי המדינה.

איתן כבל: אבל למה לקחת אותם ולהכניס אותם למשרד – – –

חיים כץ: אבל המעונות היו שם.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: זה לא משנה אם הם היו שם.

איתן כבל: הם לא צריכים לחזור לשם.

איתן כבל: המקום הטבעי שלהם הוא משרד החינוך, וצריך להגיד את זה.

איתן כבל: אני אומר לך, אם הייתה לי הזכות להחליט בעניין הזה, מעבר ליכולת שלי להצביע, כשהתוצאה ידועה – – –

חיים כץ: זו התוצאה.

איתן כבל: לא, חיים.

איתן כבל: אדוני השר, אני אומר את זה לך, אתה טועה.

איתן כבל: אני יודע שזאת עוצמה פוליטית, כוח נוסף, זה בסדר, אבל אני לא עליתי עכשיו לדבר על חלוקה פוליטית, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: באתי להגיד את הדבר הקטן שלי, שאין לי יכולת להשפיע בו בכלל, ואני אומר את זה לך.

איתן כבל: אתה תעשה את זה טוב, אין לי ספק; זה לא העניין.

איתן כבל: אני לא חושב שחס וחלילה תעשה את זה לא טוב, זה לא בא מהמקום האישי, או משהו שיכול לבוא ולומר מילה על היכולות שלך או להקטין את היכולות שלך.

איתן כבל: אבל החיים בנויים לפני הכול מתדמיות.

איתן כבל: ובעולם שבו אנחנו מתקיימים זה עוד הרבה יותר גדול מבתקופה כשאני הייתי ילד, חבר הכנסת אלאלוף.

איתן כבל: בעולם שמה שקובע זה הנראות, לאיפה אתה שייך ואיפה אתה גר, יותר מבכל תקופה אחרת, חברי וחברותי חברי הכנסת, כשאתה לוקח אנשים כאלה ואתה מכוון אותם למקום הזה אתה מייצר להם הסללה למקום שכולנו רצינו שהם לא יהיו שם.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ובכל מקרה, שיהיה בהצלחה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב אשר – איננו; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – איננו; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – איננה; חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו; חבר הכנסת יוסי יונה – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי אלאלוף, אחרון הדברים.

יצחק וקנין: אחריו – יסכם שר הרווחה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר הרווחה – עכשיו שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים– אני חבר קואליציה, אני אוהב את הקואליציה; אני חייב להגיד, והשר כץ יודע את זה, וכתבנו את זה בדוח העוני: המקום הטבעי של מערכות החינוך הוא במשרד החינוך.

אלי אלאלוף: כל מערכות החינוך: מעונות-היום, בתי-הספר המקצועיים.

אלי אלאלוף: כתבתי באופן אישי במיוחד מכתב לראש הממשלה לפני כמה ימים בנושא הזה, או אפילו שבועות.

אלי אלאלוף: המכללות הטכנולוגיות – הידע האדיר שיש במדינה בתחומים האלה – לצערי הוזנחו במשרד הכלכלה.

אלי אלאלוף: אדוני השר כץ, אני פונה במיוחד אליך.

חיים כץ: אני מקשיב לך בקשב רב.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד, הידע הרב שיש במדינה במערכות האלה שציינתי לפני שנייה, לצערי לא הגיעו למערכות האלה.

אלי אלאלוף: החולשה הכי גדולה של כל המערכות שציינתי זו החולשה הפדגוגית שלהן, הידע שלא הגיע אליהן, לא הועבר אליהן, וזה הפך לאחת הססמאות שאני שונא, אבל לצערי ככה זה נראה: "שירות עני לעני" – ומזה אנחנו צריכים להיזהר.

אלי אלאלוף: האוכלוסיות העניות חייבות לקבל את השירות הטוב ביותר, את השירות של העשירים ביותר, של המבוססים ביותר.

אלי אלאלוף: יש לך משרד גדול עכשיו, ציינת, ואני מאחל לך – ידוע לפחות יתרון אדיר יש לך על כולם, שאתה איש ביצוע, בסוף יהיו דברים.

אלי אלאלוף: אבל בואו תראו איזה סתירה: בדוח העוני כתוב בצורה מאוד מפורשת: הקמה של שירות של מועצה לגיל הרך עם העברת המעונות למשרד החינוך, באישור הממשלה.

אלי אלאלוף: באחת הישיבות הראשונות הממשלה אישרה שכל דוח העוני יצא לביצוע, וחלק ניכר ממנו – אני חייב בהפתעה – שם אתם מפריעים, בנגמ"ש, שם, שכבר לא חברי כנסת.

אלי אלאלוף: חברי, רועי ו-company, מה זה פה, חגיגה?

חיים כץ: אני מקשיב לך.

אלי אלאלוף: גם הם שיקשיבו, שיראו פעם.

אלי אלאלוף: ואני אומר, הדברים האלה, בהחלטה אחת הממשלה אישרה את אימוץ ההמלצות, ובהחלטה שנייה – שינתה אותן.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שיש לנו פה – יש לך בעצם, חיים – יש לך פה אתגר בלתי רגיל, כי המשרד שקיבלת זקוק להרבה הרבה שינויים ורפורמות, ועכשיו אתה מקבל משרד שהוא מפורק, תבין את זה.

יצחק וקנין: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אנחנו בוועדה, ואתה יודע את זה, עשינו הרבה מאוד עבודות על זה – אם זה בנושא של בנייה ותאונות עבודה בכלל, אם זה בכל האכיפה – אין אכיפה.

אלי אלאלוף: יש לך מערכות של – –

יצחק וקנין: תודה.

אלי אלאלוף: – – 17 מפקחים, כשצריך מינימום פי-עשרה מזה.

אלי אלאלוף: אז אני מאחל לך הצלחה.

אלי אלאלוף: תישאר עם ראש פתוח, כי יש צורך בהרבה שינויים, וכרגיל, נעמוד לרשותך.

אלי אלאלוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יצחק וקנין: כמו שהתחייבתי לחברת הכנסת תמר זנדברג, מי שהיה בוועדה – יוסי יונה, יעל כהן-פארן ותמר זנדברג – אני מאפשר לכם, כל אחד שלוש דקות.

יוסף ג'בארין: יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: גם אתה היית בוועדה?

יוסף ג'בארין: כן – – –

יצחק וקנין: אם היית בוועדה, אני התחייבתי; כל מי שהיה בוועדה יקבל את רשות הדיבור.

שלי יחימוביץ': אני הייתי בוועדה כשהוא היה יושב-ראש הוועדה.

יצחק וקנין: אני אאפשר לך לברך.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, האמת שרציתי לדבר על משהו אחר, אבל אני חייבת להגיד – אני חייבת להתריע כאן בפני הכנסת; אני יודעת שזה השבוע האחרון, אני יודעת שכולם לחוצים, אני יודעת שזה ניקוי שולחן ומנסים להספיק כמה שיותר, אבל כרגע נוצר מצב שבשעה הזאת, 20:20, ועדות כאן בכנסת עובדות, עם דיונים – לא דיונים בהצעות לסדר ודיוני סרק – דיונים עם הצבעות בחוקים שעכשיו עוברים בשנייה האחרונה, ועוד ככל הנראה יובאו למליאה מחר ומחרתיים – עכשיו, באותו זמן שכאן במליאה יש דיונים שהם לא דיוני סרק והם לא דיונים בהצעות לסדר, הם גם כן דיונים עם הצבעות בנושאים שחשובים לנו.

תמר זנדברג: עכשיו, תבינו את המצב שנוצר.

תמר זנדברג: אני אומרת – ואני מודה לך על שאפשרת לנו ושגילית רגישות למצב הזה.

יצחק וקנין: לא, אני התחייבתי.

יצחק וקנין: תמר, תמר, תמר – – –

תמר זנדברג: התחייבת, אני יודעת.

יצחק וקנין: תמר, יש מציאות, בימים האלה, שיש ועדות שמתכנסות ברגע שיש דיונים ארוכים.

יצחק וקנין: התחייבנו שכל חבר כנסת שרשום לדבר, ברגע שהוא בוועדה – יחזור – נאפשר.

יצחק וקנין: והנה, אני מאפשר.

יצחק וקנין: גם יוסף ג'בארין היה, אני מאפשר לו, וגם יוסי יונה, וגם יעל כהן-פארן – –

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אני משבחת אותך – –

יצחק וקנין: – – כך שמהבחינה הזאת אנחנו – – –

תמר זנדברג: – – ומודה לך על זה, אבל אני רוצה להציג בפניך את המצב שנוצר; אנחנו עכשיו יושבים בוועדה, ואז נוצר לחץ – חברי הכנסת אומרים: מה, בואו נתקזז, מה נעלה עכשיו ונרד עוד פעם.

תמר זנדברג: נוצר כאן מצב – הרי לא בכדי הכנסת החליטה שוועדות מתקיימות בזמן שלהן ומליאה מתקיימת בזמן שלה, במיוחד הצבעות.

תמר זנדברג: נוצר כאן מצב שבאמת, אתה יודע, הדיונים נקבעים מהיום להיום – –

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – בשעה 13:00 נקבע דיון לשעה 15:00, נציגי הציבור לא הספיקו להגיע.

תמר זנדברג: אנחנו מכבדים, גם אנחנו רוצים, יש גם חוקים שלנו שעולים בשבוע הזה, ואנחנו רוצים עוד להספיק, וכו', אבל נוצר כאן מצב שהכניעה לפרוצדורה גם מכרסמת במהות.

תמר זנדברג: אני אומרת לך שתיפול שגגה בשבוע הזה, וחוקים יצאו לא טובים, ודיונים לא ימצו את עצמם.

תמר זנדברג: אנחנו אחרי חצי שנה שדנו ודיברנו וכו', ואנחנו עכשיו מגיעים כשאנחנו מתזזים כאן בכל הבניין, דברים עוברים במחטף, דברים נקבעים מהרגע להרגע, ציבור לא יכול להגיע ולהציג את עמדתו, יש לחץ על חברי הכנסת להתקזז.

תמר זנדברג: זה נשמע לך הגיוני שאנחנו נתקזז להצבעה במליאה בשביל הצבעה בוועדה?

תמר זנדברג: הרי לא נשמע כדבר הזה.

תמר זנדברג: אז – אני באמת רציתי לדבר על משהו אחר, אבל אני באמת חושבת שראוי שהדברים האלה – ושהמסר גם יועבר, ושוב, אני מודה לך באופן אישי על ההתחשבות שהראית כאן, ובאמת התחייבת בפני כולם, אבל כעבודת הכנסת זה דבר שהוא לא תקין בצורה קיצונית, שחורגת מעבר ללחץ של שבוע אחרון.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסי יונה, שלוש דקות.

יצחק וקנין: אחריך – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אחריו.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השר חיים כץ, בוודאי, אתה איש שאהוד גם בשורות האופוזיציה, ואנחנו מחבבים אותך ואת פועלך, ומברכים אותך.

יוסי יונה: אז זוהי, אם כן, נקודת המוצא של הדיון.

יוסי יונה: אבל כהערה כללית לגבי השינויים הללו, אנחנו נמצאים, אדוני היושב-ראש, במצב שאנחנו כבר לא יודעים מי הוא השר ולאיזה תפקיד, מה הם התפקידים ומה הן הסמכויות שלו.

יוסי יונה: עבודת טלאים שהיא, כפי שאתה מן הסתם תהיה מוכן גם להסכים אתי, אינה נובעת מתוך איזשהו היגיון פרופסיונלי ביורוקרטי של תחומי עיסוק, אלא מכל מיני לחצים פוליטיים כאלה ואחרים, שלמעשה פוגעים באופן מאוד מאוד מהותי, הייתי אומר, אדוני היושב-ראש, בתפקודה של הממשלה.

יוסי יונה: אנחנו עוד אולי נופתע לגלות בימים הבאים ש-מי יודע, תחום השגרירויות בחוץ-לארץ יהיה בתחום של משרד החינוך, ואולי החינוך המקצועי יועבר מסמכותו של השר חיים כץ ויינתן לשר החקלאות – הדברים הללו הם בלתי הגיוניים.

יוסי יונה: עכשיו, יש לי הערה אחת לגבי הנושא הספציפי הזה.

יוסי יונה: גם הנושא של הקייטנות, וגם הנושא של החינוך המקצועי, אני חושב שהדברים הללו הם חלק אינטגרלי מהתהליך החינוכי, ממערכת החינוך, ואני מצר על כך שהם בעצם מועברים למשרד.

יוסי יונה: ושוב, לא בגלל הנאמנות ולא בגלל האמון שיש לי בשר הספציפי הזה, אלא מבחינה עניינית; קייטנות זה לא תחום שבו אנחנו רוצים להבטיח שהנשים תלכנה לעבודה, עד כמה שהערך הזה חשוב – סליחה, פעוטונים.

יוסי יונה: הדברים הללו חשובים מנקודת מבט חינוכית.

יוסי יונה: זו פעולה חינוכית, ומן הראוי שהיא תהיה בתחום של משרד החינוך עצמו, ואותו דבר אני אומר ביחס לחינוך המקצועי.

יוסי יונה: אני בדעה שזה חייב להיות חלק ממשרד החינוך וחלק אינטגרלי מהפעילות שלו, וההעברות האלה, שאנחנו כבר, כפי שאמרתי, ואני חושב רובכם כאן מסכימים אתי, ההעברות האלה ממשרד אחד למשנהו לא נעשות על-פי היגיון צרוף, אלא על-פי אילוצים פוליטיים מזדמנים.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב-ראש.

יוסף ג'בארין: חברי חברי הכנסת, בענייני תעסוקה, היום קיימה הוועדה לקידום מעמד האישה דיון על תעסוקת נשים ערביות בישראל – אקדמאיות ערביות בישראל בעיקר.

יוסף ג'בארין: הנתון שמלווה אותנו בכל השנים האחרונות סביב תעסוקה של נשים ערביות הוא ששיעור הנשים הערביות המועסקות אינו עולה על 32% מכלל הנשים הערביות בישראל, זאת אומרת, מכל עשר נשים ערביות, רק שלוש הן בשוק העבודה.

יוסף ג'בארין: נכון, חברת הכנסת עאידה תומא?

יוסף ג'בארין: מכל שלוש נשים ערביות, המצב כיום הוא שרק שלוש נשים מועסקות.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יוסף ג'בארין: וכאשר אני מסתכל על היעד הממשלתי שנקבע לקידום התעסוקה בקרב נשים ערביות, מסתבר שאין לנו ממשלה כל כך שאפתנית במישור הזה של תעסוקת נשים ערביות.

יוסף ג'בארין: היעד מדבר על הגעה ל-41%, ו-41% ב-2020.

יוסף ג'בארין: הנתון הזה, האמת היא, מעניין, 41%.

יוסף ג'בארין: למה 41 ולא 42?

יוסף ג'בארין: למה לא 43 – אני לא יודע, אבל ככה, 41%, בעוד ארבע שנים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת שגם לפי היעד הממשלתי, גם אם יושג היעד הזה, אחרי ארבע-חמש שנים, ב-2020, אנחנו נישאר עם נתון קשה של היקף תעסוקה בקרב נשים ערביות שרק ארבע נשים מתוך כל עשר נשים ערביות יהיו מועסקות.

חיים כץ: ראיתי את זה היום.

חיים כץ: נתנו לי סקירה במשרד, והבעיה הכי גדולה היא נשים ערביות.

יוסף ג'בארין: הבעיה הכי גדולה, שמצריכה את הטיפול הכי גדול ואת תשומת הלב הכי גדולה ואת התקציבים הכי גדולים.

חיים כץ: את זה ראיתי היום בסקירה.

חיים כץ: צ'ק – זה בלט.

חיים כץ: ואחרי זה – גברים חרדים.

יוסף ג'בארין: גם נכון.

יוסף ג'בארין: השאלה עכשיו היא מה עושים עם זה.

יוסף ג'בארין: אני אומר לך שהבעיה הראשונה שקיימת היא היעד – יעד של 41% לעוד ארבע שנים זה כמעט לא להתקדם, זה להישאר תקועים באותו מקום.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שהרבה מהטענות שמושמעות בנושא הזה של תעסוקת נשים ערביות זה כאילו שיש חסמים תרבותיים, וכאן התשובה שלנו מאוד ברורה: תסתכלו מה קורה במדינות הערביות.

יוסף ג'בארין: לפי הנתונים שיש לנו, בהרבה מדינות ערביות שיעור התעסוקה הוא הרבה הרבה הרבה יותר גדול מבישראל, לרבות במדינה כמו איראן, שאולי אתם חושבים ששם החסמים התרבותיים רק יחסמו את שוק העבודה בקרב נשים.

יוסף ג'בארין: אז מה שזה אומר, היות שנשים ערביות במדינות אחרות כן משתלבות בשוק העבודה, אין שום סיבה שנשים ערביות בישראל לא ישתלבו – לא ב-40%, אלא בהיקפים של 70% ו-80%.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברות וחברי הכנסת, מה קורה בממשלה?

יעל כהן-פארן: מה קורה?

יעל כהן-פארן: שר האוצר מציע שתצאו לחופשה או תתאשפזו – מה לקחתם בסוף השבוע?

יעל כהן-פארן: תראו, מה עוד אפשר לומר על אמירה כזאת?

יעל כהן-פארן: אבל באותה נשימה הוא גם לוקח על עצמו עוד תיק, כאילו לא די בכאב הראש שיש לו עכשיו מהתקציב הדו-שנתי, ועוד נצביע על החוק בהמשך הלילה, והוא צריך עוד כאב ראש.

יעל כהן-פארן: אבל לפחות עכשיו הוא לא צריך לעשות את עצמו שהוא השר להגנת הסביבה, שזה אחד המשרדים שסבל הכי הרבה בחודשים האחרונים, שלמעשה בפועל תפקד, אפשר לומר, בלי שר.

יעל כהן-פארן: הדבר החשוב שאני רוצה לומר מעל הבמה הזאת הוא לשר החדש, שאולי לא נמצא כרגע במליאה – אני ממש פונה אליך, מר אלקין – השר אלקין: תיקח את המשרד להגנת הסביבה כמשימת חייך – אוה, אתה פה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: יש כל כך הרבה מה לעשות שם, צריך כל כך הרבה לעשות בתחום הזה.

יעל כהן-פארן: תשמע, אלה לא עניינים של מותרות, אלה לא עניינים – – –

זאב אלקין: – – –

יצחק וקנין: אני חושב שהמשרד זכה בשר טוב.

יעל כהן-פארן: קורא לי קריאות ביניים?

יעל כהן-פארן: איזה כבוד.

יעל כהן-פארן: יש כל כך הרבה מה לעשות שם – – –

יצחק וקנין: יעל, את צריכה לברך את – – –

יעל כהן-פארן: אני מברכת.

זאב אלקין: אני שואל אם אתם בעד – – –?

יעל כהן-פארן: אני חושבת שכולנו באופוזיציה נצביע נגד.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לפנות מהבמה הזאת – שתיקח את זה כמשימת חייך כשתהיה שם.

יעל כהן-פארן: זה לא עניין של מותרות; לא יהיה לנו זמן להתעסק בסביבה כשנסיים את המלחמות, כשיהיו לנו פה פחות פערים חברתיים; זה עניין של הצלת חיים, פשוט מאוד.

יעל כהן-פארן: מפרץ-חיפה קורא לך, השר אלקין, קורא לך שתעשה בו סדר, שתכריח את המפעלים המזהמים לזהם פחות – אבל באמת לזהם פחות, לא בכאילו; שתביא את הפקידים של המשרד שלך להבין מה תפקידם ולמלא אותו בצורה הטובה ביותר.

יעל כהן-פארן: אזור חדרה ופרדס-חנה קורא לך, משווע שתציל אותם מתחנת-הכוח הפחמית, שיכולה וצריכה לצאת לגמלאות, ואולי דווקא פה, זה שאתה ושר האנרגיה שטייניץ נמצאים באותה מפלגה, אולי תצליחו להגיע לאיזושהי הסכמה, מה שלא קרה עד עכשיו.

יעל כהן-פארן: אולי העובדה ששני השרים באים מאותה מפלגה, ושהיא מפלגתו של ראש הממשלה, תעזור פה לעניין הזה, כי באמת תחנת-הכוח בחדרה – ובדקות אלה הסתיימה הפגנה מאוד מאוד גדולה של מאות תושבים, הורים וילדים, שמבינים שהפחם הזה עושה להם רע בחיים ומוריד את איכות החיים שלהם והבריאות שלהם ושל הילדים שלהם.

יעל כהן-פארן: יש עוד רשימה ארוכה: להגן על חופי הים, להגן על השטחים הפתוחים, להגן על הים עצמו, לטפל בפסולת, לטהר קרקעות מזוהמות, שיקום נחלים, מניעת מפגעים, כמובן זיהום אוויר.

יעל כהן-פארן: זאת רק רשימה חלקית של כל האתגרים שעומדים בפניך, ואני קוראת לך לעמוד בהם באומץ.

יעל כהן-פארן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר חיים כץ.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להיפרד בשמחה ובהקלה משר הכלכלה היוצא בנימין נתניהו ולקבל בברכה ובשמחה את שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים יחד הנכנס חיים כץ.

שלי יחימוביץ': בין כל הררי הציניות שאפיינו את החזקת התיקים המופרזת של ראש הממשלה נתניהו, דובר פחות על העובדה שתחום העבודה הופקד בידיו, אותו תחום שאמור לעסוק בשכר המינימום, בעובדי קבלן, בעבודה מאורגנת, בעובדים שעובדים עבודה שעתית, באלה שקמים בבוקר ועד לילה עובדים קשה ונשארים עניים כל ימי חייהם.

שלי יחימוביץ': על התחום הזה היה מופקד בנימין נתניהו, האדם שבעיניו עבודה מאורגנת היא שם נרדף לקללה; האדם שקרא לעובדים סוציאליים, לאחיות, למורים: "האיש השמן" – להם הוא קרא "האיש השמן"; האדם שאין לו מושג בכלל שחצי מהעובדים – חצי מהעובדים, לא ממקבלי הקצבאות – מרוויחים פחות מ-6,200 שקלים בחודש; האדם שבשבילו שכר מינימום זה ארוחה אחת במסעדה, ויכול להיות שאני נדיבה מדי.

שלי יחימוביץ': ועל כן, בתוך כל שלל הדברים הרעים והמסוכנים שקורים לנו, אני כל כך שמחה, אדוני השר חיים כץ, שאתה מקבל לידיך את תחום העבודה.

שלי יחימוביץ': אין ראוי ממך, אין מתאים ממך.

שלי יחימוביץ': אני לא יודעת – יש כאן רבים שמכירים את עבודתך המצוינת, ולא בכדי כבר נאמר לפני – לא זוכרת מי אמר – שאתה פופולרי גם באופוזיציה.

חיים כץ: יוסי יונה.

שלי יחימוביץ': יוסי יונה חברי אמר את זה.

שלי יחימוביץ': אבל במקרה שלך, אני לא יודעת אם מספיק אנשים יודעים עד כמה אתה בקי בעולם העבודה, בחוקי העבודה, בעולם הפנסיוני; כמה מאות חוקים חוקקו בוועדת העבודה והרווחה כשעמדת בראשה; על כושר הביצוע שלך, על המחויבות האידיאולוגית שלך לעובד קשה-היום.

שלי יחימוביץ': אני בטוחה שבמשרד הזה תעשה דברים גדולים בעבור העובדים.

שלי יחימוביץ': אני כבר לא יכולה לחכות, באמת.

שלי יחימוביץ': אני גם יודעת שאצלך זה לא מהפה ולחוץ, אלא הכול גם מיתרגם למעשים.

שלי יחימוביץ': ואני מברכת את העובדים במדינת ישראל על כך שאתה מופקד עכשיו על גורלם.

שלי יחימוביץ': בהצלחה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שלי, אם הייתי יכול, היית עולה במקומי וחוזרת על כל הסופרלטיבים.

חיים כץ: שמעתי פה גם את מנואל טרכטנברג וגם את אלי אלאלוף על דוח העוני.

חיים כץ: היום ישבתי ישיבה ראשונה עם מנכ"ל משרד הכלכלה ועם המנכ"לית וראיתי מה נעשה בתחום המעונות – 800 מיליון שקל מונחים, אין בנייה.

חיים כץ: משרד החינוך, משרד הכלכלה, משרד העבודה – מה זה משנה?

חיים כץ: אין בנייה.

חיים כץ: השנה יפתחו 19 מעונות, 75 ילדים במעון.

חיים כץ: 800 מיליון.

אלי אלאלוף: זה מתוך 1.2 מיליארד.

חיים כץ: אתה מבין מה אתה אומר?

חיים כץ: במקום לבוא ולהגיד: ואללה, חיים, אתה יש לך יכולת ביצוע?

חיים כץ: אין penalties, אין קנסות לקבלנים, כל הרשאה שלא מתבצעת – מתבטלת.

חיים כץ: למה שיבנו?

חיים כץ: איך יבנו?

חיים כץ: זה צריך להיות קודם כול במקום שתיעשה בנייה, אחר כך תעביר את זה לאן שאתה רוצה.

חיים כץ: היום אין מה להעביר, מה אתה מעביר?

חיים כץ: אין מעונות.

אלי אלאלוף: למה לא העבירו – – –?

חיים כץ: אני לא יודע, למה אתה שואל אותי – למה אתה שואל אותי למה לא בנו?

חיים כץ: באתי היום, פעם ראשונה, ישבתי, הציגו לי את המצגות, שאלתי: מה אתם עושים עם הכסף?

חיים כץ: איזה קנסות יש לקבלנים?

חיים כץ: כמה אתם בונים השנה?

חיים כץ: איך אתם מעלים את שכר המטפלות?

חיים כץ: איך אתה יודע שאתה נותן כסף והמטפלת מקבלת אותו?

חיים כץ: איך הבקרה שלך?

חיים כץ: שמע, אני חושב שבטח לשנתיים-שלוש הקרובות, המקום הכי טוב שלהן צריך להיות במשרד העבודה, כי שם יהיה ביצוע, כי שם יבנו.

חיים כץ: ואחר כך תבוא, תגיד: זה לא משרד החינוך, הם לא מחנכים, בנו – אתה יודע מה?

חיים כץ: המשרד גדול, ויש כל כך הרבה עבודה, ואם אבין שזה לא צריך להיות שם, אז זה לא יהיה שם.

חיים כץ: אני לא נאחז בקרנות המזבח.

חיים כץ: אותו דבר החינוך המקצועי.

חיים כץ: אני חושב שאתה טועה, בחינוך המקצועי.

חיים כץ: אולי אתה לא טועה במעונות, אני חושב שאתה טועה בחינוך המקצועי – גם אם הוועדה החליטה ככה.

חיים כץ: אני בא מהתעשייה האווירית, ויש שם בית-ספר עם כ-600 תלמידים, ואני רואה מה קורה עם התלמידים האלה.

חיים כץ: התלמידים האלה, בבית-הספר הזה, כמו בבית-הספר בקמ"ג, יוצאים עם מקצוע ועם משכורת הרבה יותר גבוהה משכר המינימום, עם עבודה לחיים, עם שירות צבאי במקצוע – הם רוכשים מקצוע.

חיים כץ: כולם לא התקבלו למערכת החינוך.

חיים כץ: אני מבין שמערכת החינוך רוצה מצוינות, וזה בסדר, וחמש יחידות מתמטיקה וחמש יחידות באנגלית.

חיים כץ: אבל לא כולם בשלים לזה.

חיים כץ: וגם זה, הנה, אני אומר לך – הנה, אני שמח שנכנס השר בנט.

חיים כץ: ואללה, אני הולך להקים ועדה מקצועית, ואם יחליטו שהמקום שלהם במערכת החינוך, הם יהיו במערכת החינוך.

חיים כץ: שמעת, בנט?

חיים כץ: אם יחליטו – לא, עזוב, לא מחיאות כפיים – אם יחליטו, אני לא – בשורה התחתונה, אנחנו באנו, פה, כל אחד, גם באופוזיציה, גם בקואליציה, לנסות לשפר את איכות החיים של אזרחי מדינת ישראל.

חיים כץ: אז האופוזיציה יכולה להגיד לנו ככה, ואנחנו נגיד להם אחרת, אבל בשורה התחתונה זה המצב.

חיים כץ: ואם אני מסתכל על האכיפה, ואני יודע שלפני יומיים נפלו מבניינים חמישה אנשים, והיום נפל בן-אדם – זה נורמלי?

חיים כץ: מישהו שלל פעם לקבלן רישיון?

חיים כץ: למה שייפלו מפיגומים?

חיים כץ: חמישה ביום?

חיים כץ: זה נורמלי?

חיים כץ: לא, זה לא נורמלי.

חיים כץ: וזה ש-70% מעובדי מדינת ישראל העובדים במגזר הציבורי מקבלים השלמה לשכר מינימום, זה נורמלי?

חיים כץ: שאחרי 40 שנה הם יוצאים לפנסיה ב-4,000 שקל, זה נורמלי?

חיים כץ: הוא נכנס לעבוד בחצי משכר מינימום, או ב-80% משכר מינימום, ועם השנים הוא מקבל השלמה וההשלמה יורדת, ובסוף הוא מגיע לשכר מינימום.

חיים כץ: זה בסדר, שבן-אדם נכנס למעגל העבודה ואין לו תקווה?

חיים כץ: שהוא יודע שהוא יגיע מקסימום לשכר מינימום?

יוסי יונה: אז מה עושים, השר?

חיים כץ: צריך לקבוע את שכר המינימום כדרגה תחילית, ואז בן-אדם ידע שהוא לא עני לעשר שנים.

חיים כץ: הוא לא עני לעשר שנים, הוא מתחיל בשכר מינימום.

חיים כץ: אני חושב שזה מהלך שההסתדרות הייתה צריכה לשים בראש מעייניה בהסכם השכר.

חיים כץ: מה הסרט הזה, שאתה מקבל השלמה לשכר מינימום של 1,000 שקל, או 1,800 שקל?

חיים כץ: תשמע, אני בא מהמשרד שלי, ואני מסתכל מה קורה אצל עובדי המדינה; אתה נכנס לעובדי המדינה, נכנס במתח דרגות 14–16 או 15–17.

חיים כץ: הבסיס הפנסיוני – 3,000 שקל.

חיים כץ: 3,000 שקל.

חיים כץ: ואז הוא עובד, הוא מקבל שלוש דרגות – יוסי יונה, בשבילך – הוא מקבל שלוש דרגות בחמש שנים, ועד גיל 67 אין לו שום אופציית קידום.

חיים כץ: וגם אי-אפשר לפטר אותו, כי הוא מקובע, מסמר בלי ראש.

חיים כץ: איזה אינסנטיב יש לו לעבוד?

חיים כץ: איזה אינסנטיב יש לו לעבוד?

חיים כץ: מה התמרוצים שלו?

חיים כץ: אין לו תמרוצים.

חיים כץ: אין.

חיים כץ: וזה דבר שצריך לגעת בו; צריך לקבוע את שכר המינימום כשכר מינימום.

חיים כץ: צריך לפקח – אתה יודע מה?

חיים כץ: היום הסתכלתי, ואמרו לי: מה אתה רוצה להוריד?

חיים כץ: והסתכלתי על פנסיה לעצמאים.

חיים כץ: אמרתי: תשאירו.

חיים כץ: פיקציה.

חיים כץ: מה עושה עצמאי?

חיים כץ: מרוויח 10,000 שקל, ישים 2,000 שקל לחודש – מאיפה הוא יביא את ה-20%?

חיים כץ: אני לא יודע – ישים 2,000 שקל לחודש, 25,000 לשנה, 250 לעשר שנים, מיליון – ל-40 שנה.

חיים כץ: תלך על מקדם 250, תקבל 4,000 שקל.

חיים כץ: על מה?

חיים כץ: בשביל להגיד שיש פנסיה לעצמאים?

חיים כץ: כשהוא שם היום הכול בנטו?

חיים כץ: זה נכון לעשות?

חיים כץ: זה נכון לעשות?

חיים כץ: פנסיית חובה במשק זה נכון לעשות?

חיים כץ: לא.

חיים כץ: כי – מי אין לו פנסיה?

חיים כץ: עובדים שעובדים בעבודה עתירת עבודה.

חיים כץ: מה קורה אתם?

חיים כץ: אין להם מס.

חיים כץ: לוקחים מהם 5% מ-5,000 שקל – 250 שקל, כשאין לו לגמור את החודש.

חיים כץ: אין לו.

חיים כץ: הוא חוסך את ה-250, הוא חוסך את זה – –

יוסי יונה: מה יצא לו בסוף מזה?

חיים כץ: – – ובסוף לא נותנים לו הבטחת הכנסה.

חיים כץ: הולכים, דופקים אותו פעמיים, פעם בהתחלה ופעם בסוף.

חיים כץ: אבל איך זה ייראה, שאנחנו נבוא ונגיד: אנחנו לא רוצים פנסיית חובה במשק, כי אין בזה תוחלת, כי אין בזה כלום, שום דבר לאף אחד.

חיים כץ: נהפוך הוא.

חיים כץ: כשעשו את פנסיית החובה במשק, אני חוקקתי חוק לעוד 25 שנה, שאלה שיקבלו את פנסיית החובה לא יאבדו את ההטבות שיש להבטחת הכנסה: הנחה בעירייה, הנחה בתרופות, הנחה בתחבורה הציבורית – אני חוקקתי חוק.

חיים כץ: אני לא יודע כמה חברי כנסת פה חוקקו חוק ל-25 שנה קדימה, שהתחולה שלו – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יש יותר מדי רעש באולם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; השרה שקד; חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רויטל סויד, עברת לקואליציה?

חיים כץ: אתה מבין?

חיים כץ: אני לא יודע.

חיים כץ: אני לא יודע כמה חברי כנסת חוקקו חוק כשהם מסתכלים ואומרים: ההשפעה שלו תהיה בעוד 25 שנה.

חיים כץ: זה נראה סביר?

חיים כץ: תראה איפה אני מסתכל ואומר: הם הולכים לפנסיית חובה, דופקים את אלה שעובדים בעבודה עתירת עבודה – אלה שעובדים בהיי-טק יש להם.

חיים כץ: אין כבר ביטוח מנהלים, פעם היה גם ביטוח מנהלים, עצרו את ביטוח המנהלים.

חיים כץ: ותאר לך שאני צריך לקבל החלטה, שאני אומר: אין פנסיה לעצמאים.

חיים כץ: ואללה, עד שאסביר לכולם, עד שאסביר לכולם הם ישתגעו.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו מייד עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: נא לשבת במקומותיכם.

יצחק וקנין: השרה שקד.

חיים כץ: אתה מבין איפה אני חי?

יוסי יונה: אני מקשיב לך, אדוני השר, באמת.

אילן גילאון: תסביר לכולם – – –

דוד ביטן: חיים.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: אז יחד עם זה, יוסי, אמרת שיש הרבה חברי אופוזיציה שאוהבים את המהלך.

חיים כץ: אני מקווה שלפחות נראה כמה מחברי האופוזיציה תומכים במהלך.

חיים כץ: לא כולם, אבל כמה.

חיים כץ: כמה שיתמכו, כי אני חושב שהמהלך הזה הוא מהלך נכון.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

יצחק וקנין: תודה לשר חיים כץ.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, אני אגיד את סדר ההצבעה.

יצחק וקנין: נצביע על סעיפים א' וב', גם אקריא אותם.

חיים כץ: ג', ד' – ד'.

יצחק וקנין: אדוני, אל תדאג, מה שצריך להצביע, נצביע בהתאם לסדר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא שבו במקומותיכם.

יצחק וקנין: הודעת הממשלה, בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה, על החלטתה לשנות את חלוקת התפקידים בין שרים כדלקמן: א.

יצחק וקנין: השר משה כחלון יכהן כשר הכלכלה והתעשייה במקומו של ראש הממשלה, וזאת בנוסף לתפקידו של השר כחלון כשר האוצר; ב.

יצחק וקנין: השר זאב אלקין יכהן כשר להגנת הסביבה, במקומו של השר משה כחלון, שמילא את התפקיד בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, וזאת בנוסף לתפקידו של השר אלקין כשר לירושלים ומורשת.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד הודעת הממשלה – 56 נגד – 42 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על שינויים בחלוקת התפקידים בממשלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 בעד, 42 מתנגדים, אחד נמנע.

יצחק וקנין: אם כן, אם כן, הודעת הממשלה בסעיפים א' וב' אושרה על-ידי הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לסעיף 6 בהודעת הממשלה בדבר העברת תחום התעסוקה ממשרד הכלכלה והתעשייה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק וקנין: מי בעד, חברי הכנסת?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הממשלה – 56 נגד – 40 נמנעים – 3 הודעת הממשלה על שינוי בחלוקת התפקידים בממשלה ועל העברת סמכויות הנתונות לשר הכלכלה והתעשייה לשר הרווחה והשירותים החברתיים נתקבלה.

יצחק וקנין: 56 בעד, 40 מתנגדים, שלושה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הודעת הממשלה בדבר העברת תחום התעסוקה ממשרד הכלכלה והתעשייה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים נתקבלה.

יצחק וקנין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1074); נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 109), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

יצחק וקנין: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים איילת שקד.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

יצחק וקנין: רק דקה, גברתי השרה.

יצחק וקנין: דקה אחת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, כל רשימת הדוברים שונתה בהתאם להסכמה, שכנראה ישנה, בין הקואליציה לאופוזיציה.

יצחק וקנין: אם כן, אני רק אומר, ראשון הדוברים – איימן עודה, שלוש דקות, אחרי שהשרה תסיים להציג את הצעת החוק.

איילת שקד: – – הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס׳ 109), התשע"ו–2016, שהוגשה על-ידי שר האוצר ועל-ידי, מבקשת לתקן את פרק האכיפה והעונשין בחוק התכנון והבנייה, וכן את חוק העבירות המינהליות, באופן שיביא להגברת האכיפה בעבירות תכנון ובנייה.

איילת שקד: עבירות על חוק התכנון והבנייה הן בין העבירות הנפוצות ביותר, ומבוצעות בידי כל מגזרי האוכלוסייה ובכל שכבותיה.

איילת שקד: בתי-המשפט התבטאו לא פעם כי מדובר במכת מדינה, שיש להילחם בה ולמגר אותה.

איילת שקד: שותפים לכך גורמים רבים: היעדר מידע זמין ועדכני על עבירות בנייה, אי-העמדה לדין, התמשכות ההליכים, ענישה מקלה, היעדר אכיפה ביחס לביצוע צווי ההריסה הכלולים בגזרי-הדין ומשך הזמן הנדרש להוצאתם לפועל של פסקי-דין הכוללים צווי הריסה.

איילת שקד: כל אלה גורמים לפגיעה קשה בהרתעה, הן של העבריינים עצמם והן של האחרים הלומדים ורואים לנגד עיניהם כיצד יוצא חוטא נשכר והבנייה הבלתי-חוקית משתלמת לעבריין.

איילת שקד: לאור כל אלו, מונה צוות בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה – אזרחי, ארז קמיניץ, לבחינת ההתמודדות עם עבירות תכנון ובנייה.

איילת שקד: בהתאם להמלצות הצוות, גובשה הצעת החוק שמובאת בפניכם היום.

איילת שקד: השר יריב לוין, אתה רואה – הבטחתי לך שנעביר את זה בקריאה הראשונה.

איילת שקד: משרד המשפטים עובד מהר.

איילת שקד: נדבך מרכזי בהצעת החוק הוא עדכון ההוראות העונשיות והגברת הסנקציות שניתן להטיל על עברייני תכנון ובנייה, בעיקר בדרך של החמרת הענישה והחמרה ניכרת של הענישה הכלכלית.

איילת שקד: זאת, היות שמניע מרכזי בביצוע עבירות בנייה הוא הרווח הכלכלי שניתן להפיק מכך.

איילת שקד: במסגרת זאת, הצעת החוק כוללת גם תיקון לחוק העבירות המינהליות, אשר יאפשר להטיל קנסות מינהליים על עבירות תכנון ובנייה, ללא צורך בניהול הליך פלילי.

איילת שקד: בנוסף, מבקשת הצעת החוק לעדכן ולייעל את הכלים המאפשרים סילוק של הבנייה הבלתי-חוקית והפסקת השימושים האסורים, הן בדרך של טיוב הליך הוצאת צווים מינהליים ושיפוטיים, הן בדרך של הענקת סמכויות לרשויות האכיפה לבצע צווים בעצמן והן בדרך של צמצום האפשרות להותיר על כנה בנייה בלתי חוקית ושימושים אסורים למשך פרקי זמן ארוכים.

איילת שקד: בנוסף, מבהירה הצעת החוק את סמכויות היחידה הארצית לאכיפת דיני התכנון והבנייה במשרד האוצר והפקחים מטעמה לבצע פיקוח ואכיפה בכלל מרחבי התכנון בארץ, להעניק לה סמכות בקרה על עבודת האכיפה של הוועדות המקומיות, ובמקרים מסוימים אף סמכות להיכנס בנעלי ועדות מקומיות שאינן מבצעות אכיפה אפקטיבית.

איילת שקד: כמו כן, מוצע לאפשר לרשות מקומית שהיא חלק מוועדה מרחבית ומסוגלת לנהל מערכת אכיפה יעילה לקבל את סמכויות האכיפה של הוועדה המרחבית כדי לבצע אכיפה יעילה בתחומה.

איילת שקד: אני סבורה כי יש ביכולתה של הצעת החוק להביא לשינוי מציאות אשר יאפשר להביא לאכיפה יעילה בתחום עבירות תכנון ובנייה מחד, ולהביא לידי מימוש את התכנון המיטבי כפי שהוכרע על-ידי מוסדות התכנון מאידך.

איילת שקד: הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק – –

יצחק וקנין: תודה לשרת המשפטים.

יצחק וקנין: כן, גברתי השרה?

איילת שקד: – – ולהעביר אותה לוועדת החוקה.

איילת שקד: נראה לי, לא?

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה, גברתי השרה.

יצחק וקנין: אני מודה לשרה איילת שקד, שרת המשפטים.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה – שלוש דקות, חבר הכנסת מסעוד גנאים – שלוש דקות, אחריו.

יצחק וקנין: נא לאפשר לחבר הכנסת איימן עודה להגיע לדוכן.

יצחק וקנין: אדוני, חבר הכנסת איימן עודה, שלוש דקות לרשותך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, גברתי שרת המשפטים איילת שקד, חשוב לי שתשמעי אותי, בבקשה.

איימן עודה: טוב, יש שתי גישות: יש גישה אזרחית דמוקרטית ויש גישה לעומתית, גזענית, לא מחפשת הסכמה, פשרה, לא מנסה להבין בשום פנים ואופן, וזוהי הגישה של הממשלה.

איימן עודה: גברתי שרת המשפטים, חשוב לי שתשמעי מה אנחנו מציעים.

איימן עודה: גברתי, ישנם 50,000 בתים לא מורשים בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אנחנו מציעים כך – המדינה הורסת בית כל שלושה חודשים בערך, ואנחנו בונים 30 בתים לא מורשים כל חודש בערך.

איימן עודה: אם נמשיך כך, אפילו אם תהרסו 30 בתים, 40 בתים, 50, 60, 70 בתים – המצב יישאר על כנו.

איימן עודה: כך לא פותרים בעיה.

איימן עודה: אז מה אני מציע לך?

איימן עודה: מה הצענו לשרים?

איימן עודה: מה הצענו לראש הממשלה?

איימן עודה: שהמדינה תחליט על הקפאת הריסה במשך שנתיים, ואנחנו נקיים כינוסים בכל היישובים הערביים, אנחנו יחד עם ראשי מועצות מקומיות נבקש מהם לא לבנות ללא רישיון במשך שנתיים.

איימן עודה: אני חושב שהגישה הזו היא גישה של win-win situation, היא גישה טובה לכולם.

איימן עודה: ותוך השנתיים הללו מקדמים תוכניות מתאר ולגליזציה לכל הבתים הלא-מורשים, כי כולם מבינים מאיפה הבעיה: הבעיה היא שהמדינה בנתה 700 יישובים חדשים משנת 1948 עד עכשיו, כולם ליהודים, ואפס לערבים; המדינה הפקיעה את האדמות שלנו, במיוחד בשנות ה-50 וה-60, ולא אישרה תוכניות מתאר במשך 20 שנה.

איימן עודה: היה פה שר פנים, אלי ישי, שאמר: אני מטעמים אידיאולוגיים לא מאשר תוכניות מתאר ליישובים ערביים.

איימן עודה: אז נוצרה בעיה אובייקטיבית.

איימן עודה: לא עבירה כתוצאה מעבריינות, אלא פשוט מאוד אנשים מחפשים קורת גג.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איימן עודה: אבל הממשלה הולכת בגישה לעומתית, בגישת אנטי, שלא תיטיב עם אף אחד.

איימן עודה: אני מסכם, אדוני היושב-ראש.

איימן עודה: חברי חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, אנחנו צריכים ללמוד ברצינות, לבקש מאנשים שיעשו מרי אזרחי, כלומר לא ישלמו את הקנסות, ואנחנו נהיה מוכנים לשלם את המחיר.

איימן עודה: כן, לא לשלם את הקנסות, אפילו שייכנסו לבתי-סוהר.

איימן עודה: זו הזמרת פיירוז שאמרה – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איימן עודה: – – (אומר בערבית ומתרגם:) אין בתי-סוהר שיכולים לכלול את כל האנשים.

איימן עודה: כנראה אנחנו צריכים להתמודד בצורה הזאת.

איימן עודה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: אני מקדים אותך ברשימה של הדוברים על מנת שתוכל להחליף אותי.

יצחק וקנין: שלוש דקות, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי הרב, הצעת החוק שהיום מוצגת בכנסת הולכת הפוך למטרתה של המדינה ולמחויבות שלה לאזרחיה.

מסעוד גנאים: מדינה תחילה צריכה לדאוג שאזרחיה אכן לא יעברו על החוק, ויבנו ויחיו לפי החוק.

מסעוד גנאים: אבל המדינה גם צריכה להתחשב בצרכים של האוכלוסייה ושל התושבים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, יש תחומים שיש בהם שקרים ויש בהם אגדות ויש בהם הגזמה.

מסעוד גנאים: התחום הראשון זה – כאילו כל הערבים בונים ללא היתר, הם כאילו חיים במערב הפרוע ואין חוק.

מסעוד גנאים: השקר השני הוא בתחום הארנונה.

מסעוד גנאים: סגן שר במדינת ישראל אמר לכלי התקשורת שהערבים משלמים, כולם, בממוצע, רק 10% מהארנונה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני מתערב אתו, אני מאתגר אותו שילך למשרד הפנים ושם יבדוק.

מסעוד גנאים: שיעור הגבייה ברוב העיריות והמועצות הערביות הוא יותר מ-80%.

מסעוד גנאים: היינו לפני שבוע ברהט ושאלנו את ראש עיריית רהט: כמה אתה גובה ארנונה?

מסעוד גנאים: – את סייד טלאל אלקרינאוי.

מסעוד גנאים: הוא אמר: 90%.

מסעוד גנאים: תלכו ותבדקו.

מסעוד גנאים: גם בקשר לבתים שהם ללא היתר או עם צווי הריסה יש ניפוח.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, מדינה שהיא לא מזדרזת, לא אפילו נהנית להרוס לאנשים ולהגיד שהתושבים הערבים, בתיהם, עשרות אלפים, נבנים בלי היתר – מדינה צריכה ליהנות כאשר היא אומרת: אני סיפקתי לתושבים את כל מה שהם צריכים – אדמות, קרקעות לבנות ולתכנן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אנחנו אמרנו הרבה בקשר לעניין של ההצעות שלנו לקראת פתרון שיכיל את הבעיה הזו, אבל, לצערי הרב, הממשלה עד עכשיו מסרבת להצעה שלנו, שהיא תקפיא את ההריסות לשנה וחצי וראשי הרשויות הערביות יתחייבו שהם לא מרשים לבנות מחוץ לתחומי המתאר ותוך כדי נפתור את הבעיה.

מסעוד גנאים: למה אף אחד לא מדבר על הבנייה הבלתי-חוקית ביישובים היהודיים?

מסעוד גנאים: שם הממדים הם גבוהים ורחבים, והאחוזים גבוהים מאוד.

מסעוד גנאים: למה אתם רוצים לצייר את הערבי כאילו הערבי הוא פורע חוק?

מסעוד גנאים: הערבי רוצה צדק, רוצה שוויון, רוצה מדינה שתכיר בצרכים שלו.

מסעוד גנאים: 20% מתושבי המדינה, יש להם רק 2% אדמות.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לך, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יש ויכוח מתמיד בינינו לבין הממשלה ובדעת הקהל ובתקשורת.

אחמד טיבי: והשאלה שמופנית אלינו תמיד: למה הערבים בונים ללא – אתם בונים ללא רישיון.

אחמד טיבי: כל אחד מאתנו, מוטחת בפניו האשמה כבדה: למה אתם בונים בלי רישיון?

אחמד טיבי: ואז התשובה היא כל כך פשוטה: כי פשוט לא נותנים רישיונות בנייה.

אחמד טיבי: למה לא נותנים?

אחמד טיבי: כי אין תוכניות מתאר שעונות על הצרכים של פיתוח והתפתחות חברה, גם באופן עתידי – כי גם הערבים יש להם ריבוי טבעי ואופק של התפתחות: מעבר לכביש, מעבר לגבול הדרומי, הצפוני, למעלה, למטה, אחורה, קדימה; יש צרכים לצעירים, לזוגות צעירים, גם כשהמדינה לא בונה להם במשך עשרות שנים.

אחמד טיבי: ואז הצטבר מספר עצום, עשרות-אלפי בתים שנבנו ללא היתר, אבל נבנו על קרקע פרטית.

אחמד טיבי: אני מדבר על הבתים שהם על קרקע פרטית, שרובם המוחץ בתוך תוכניות המתאר.

אחמד טיבי: באנו כבר שנים עם הצעה – אדוני היושב-ראש, אני אמרתי לך את זה לפני כמה שנים; אמרנו אז לראש הממשלה אולמרט ואמרנו לראש הממשלה נתניהו אחד על אחד, ואמרנו לו כשארבעתנו נפגשנו עם ראש הממשלה: בוא נקפיא את ההריסות, ומנקודת האפס ראשי הרשויות, חברי הכנסת, ראשי הציבור, מובילים חברתיים – כולנו נפעל כדי לפתוח דף חדש.

אחמד טיבי: צריך אמנה בין הממשלה לבין הציבור הערבי והנהגתו בנושא התכנון ובנייה, לא צריך חוק כזה.

אחמד טיבי: מה זה החוק הזה?

אחמד טיבי: אמרו: טוב, נתנו לכם כסף מסוים בתוכניות המתאר – זה גזר – ועכשיו ניתן לכם מקל.

אחמד טיבי: ככה בדיוק אמרו.

אחמד טיבי: ראש הממשלה אמר את זה, אלקין אמר את זה, יריב לוין אמר את זה.

אחמד טיבי: תגיד, מה, אתה מנהל בית-ספר ואנחנו תלמידים?

אחמד טיבי: אנחנו אזרחים, יש לנו צרכים, לציבור שלנו, למשפחות שלנו, ליישובים שלנו.

אחמד טיבי: בטייבה, באום-אלפחם, בגליל, בנגב, לא רוצים לבנות ללא היתר.

אחמד טיבי: רוצים לבנות עם היתר.

אחמד טיבי: תאפשרו לנו.

אחמד טיבי: אני, כל קדנציה, אדוני היושב-ראש, מציג הצעת חוק לבניית עיר ערבית חדשה.

אחמד טיבי: חלוקה שוויונית של קרקע, כדי שאפשר יהיה לבנות עיר.

אחמד טיבי: כל פעם הממשלה מחדש דוחה את הצעתי.

אחמד טיבי: אז איך זה משתלב עם הפנייה הנרגשת, עם הצהרת האהבה והקילוסין של ראש הממשלה לערבים?

אחמד טיבי: איך, איך זה?

אחמד טיבי: תן לי הסבר.

אחמד טיבי: אתה יודע מה?

אחמד טיבי: אני מעדיף את דברי המתק האלה על ה"נוהרים", בטוח שאנחנו מעדיפים את זה, אבל (אומר בערבית: אבל אנחנו רוצים יתרה.

אחמד טיבי: צ'ק ריק ללא יתרה,) אין כסף בחשבון הזה, אין כסף בבנק.

יצחק וקנין: גם אין זמן, נגמר.

אחמד טיבי: אז מתחילים מחדש, אדוני היושב-ראש, מתחילים לספור מחדש.

אחמד טיבי: לכן, חבר הכנסת טלב אבו עראר, גם בנגב, עשרות אלפים ביישובים לא מוכרים.

אחמד טיבי: איפה יש יישובים לא מוכרים?

אחמד טיבי: רק בישראל.

אחמד טיבי: אנשים רוצים לגור עם תשתיות, עם שירותים אלמנטריים, אמפיריים, כדי לחיות באופן שוויוני.

אחמד טיבי: כמו שאמר השר בנט, הערבים לא נוהרים, הערבים אזרחים, הם הולכים לקלפיות.

אחמד טיבי: אי-אפשר לשמוע את דותן, ראש מועצת גליל תחתון, אומר שהוא לא רוצה שהערבים ייכנסו לבריכות.

אחמד טיבי: וואלכ, תתרגם את זה לגרמנית, זה יישמע הרבה יותר אותנטי, הרבה יותר מפחיד, גם כלפי ערבים, גם כלפי יהודים.

אחמד טיבי: ולכן הגיעה העת – – –

יצחק וקנין: אדוני, אם אפשר לסכם.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש ועדת האתיקה בזמנך החופשי, הגיעה העת לצקת תוכן להבטחות המתקתקות.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: להבדיל מאחרים, אתה, יש לך תשע דקות, כיוון שהוא מקבל את ארבע הדקות של מיכל רוזין, שוויתרה לו.

יצחק וקנין: הוא יקבל תשע דקות דיבור.

יצחק וקנין: יש לו חמש שלו ועוד ארבע.

יעקב מרגי: עיסאווי, רק אל תצעק עלינו.

עיסאווי פריג': אני לא צועק, אני רק אציין עובדות.

יצחק וקנין: לאחר עיסאווי – יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: אחרי עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות – אני מבין שנופל בחלקי שטיבי ישב – – –

יצחק וקנין: גם תשע דקות, גם שני יושבי-ראש, מה עוד אתה רוצה?

עיסאווי פריג': אז אני מבקש לאפס – סליחה, אדוני היושב-ראש, רק הזמן, לא על חשבוני, אדוני.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מההתחלה ומחדש.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: מהתחלה ומחדש.

עיסאווי פריג': בסדר.

עיסאווי פריג': ) אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, (אומר בערבית: אבו עאדל, תהיה בריא.

עיסאווי פריג': תישאר אתי.

עיסאווי פריג': אין אף אחד בתור, זה לא צריך להטריד אותך.

עיסאווי פריג': ) חברים, לפני כחודש נתקבלה החלטת ממשלה 1559 עם בשורה, והיטיבו לפני להגיד שזה צ'ק, נכון לעכשיו, ללא כיסוי.

עיסאווי פריג': והשמועות מתרוצצות – אם זה 10 מיליארד תמיכה במגזר הערבי, 12, 14, 15 – בינתיים לא ראינו כלום.

עיסאווי פריג': הכסף עוד לא התחיל לנהור.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': עוד לא נוהר.

עיסאווי פריג': כשאתה רואה את הסכומים האלה, אתה חושב לעצמך שהמגזר הערבי הולך להיות הסביון של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אתה שומע 15 מיליארד, הולך להיות – וואי, כמה כסף נותנים להם.

עיסאווי פריג': הסביון.

עיסאווי פריג': בינתיים, בתמורה למשפט הזה של ראש הממשלה, החברה הערבית צריכה לתת מקדמה, לשלם.

עיסאווי פריג': אז מה קורה?

עיסאווי פריג': אני רוצה להגיד את זה ושהשר בנט גם יקשיב.

עיסאווי פריג': השר, תהיה אתנו, באמת.

עיסאווי פריג': עזוב עבודה, תהיה אתנו.

עיסאווי פריג': אתה שר החינוך – – –

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': אתה שר החינוך של כלל מדינת ישראל, ונכון לעכשיו אתה וראש הממשלה ביחד.

עיסאווי פריג': לך תדע בעוד חודש מה יקרה, אז בוא נתמקד.

עיסאווי פריג': אי-אפשר לדעת.

עיסאווי פריג': המחנה הציוני – – –

אחמד טיבי: אדוני השר, אם אתה רוצה לענות בדיוק לחלק הזה של הדברים, אתה רשאי.

עיסאווי פריג': המחנה הציוני מתחמם בינתיים על הקווים.

עיסאווי פריג': אני – – –

נפתלי בנט: נורא חם שם.

עמר בר-לב: – – –

עיסאווי פריג': לא, אני רואה אתכם מתחממים – – –

עמר בר-לב: אתה רואה אותי מתחמם, עיסאווי?

מיקי רוזנטל: – – –

עיסאווי פריג': תנו לי, עכשיו אני מדבר.

יואל חסון: מה אתה מקשקש?

יואל חסון: מה זה הקשקוש הזה?

יואל חסון: אתה מתעסק אתנו עכשיו?

עיסאווי פריג': זה קשקוש?

עיסאווי פריג': זה כואב לכם, האמת כואבת.

עיסאווי פריג': אני תמיד נותן בראש כדי לעורר אתכם, שלא תעשו את הסקילה.

עיסאווי פריג': אני מעורר אותך.

עיסאווי פריג': אל תתחמם.

יואל חסון: האמת לא כואבת.

יואל חסון: אל תעורר אותי, אני לא צריך שום הטבה.

יואל חסון: אתה לא קובע סטנדרטים.

עיסאווי פריג': עכשיו תן לי לחזור לשר.

עיסאווי פריג': אתה רואה – – –

יואל חסון: באמת תחזור לשר.

עיסאווי פריג': תראה, כבוד השר, זה חשוב, הדיון הזה.

עיסאווי פריג': חברים, החלטה 1559, עכשיו הצעת החוק תשלום המקדמה מונחת כאן.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, אני שואל אותך, אדוני השר: אין אחד שמעודד בנייה בלתי חוקית.

עיסאווי פריג': אף חבר כנסת כאן, אף חבר כנסת באולם הזה; ואני הראשון, אני נגד בנייה בלתי חוקית, נגד עבירות על החוק.

עיסאווי פריג': אנחנו אנשים שומרי חוק.

עיסאווי פריג': אנחנו אנשים שומרי חוק.

עיסאווי פריג': אבל תראה מה אתה עושה, מה אתם עושים, והשרה איילת שקד – אתם, לאורך עשרות שנים יש מדיניות של ממשלה כלפי היישובים הערביים.

עיסאווי פריג': יש ליקוי תכנוני שהוא חלק ממדיניות, והמדיניות הזו, שגרמה למצב שאנשים רוצים לגור – עכשיו האזרח צריך לשלם את המחיר של המדיניות הממשלתית שמתעלמת באופן עקבי מצורכי אזרחיה.

עיסאווי פריג': יש לה מחויבות לתת תכנון לאזרחיה – היא מתעלמת; אז עכשיו אתה, האזרח, אחרי עשרות שנים, אנחנו נעניש אותך.

עיסאווי פריג': למה נעניש אותך?

עיסאווי פריג': כי הממשלות לא תכננו טוב.

עיסאווי פריג': עכשיו, בימים אלו, עשרות ומאות בתים קיבלו צווי הריסה.

עיסאווי פריג': חלק מהבתים האלה – ואני מעלה את זה כשאלה לכל החברים – חלק ניכר מהבתים האלה נמצאים בתוך היישובים, בתוך היישובים, וחלקם הגדול אמורים להיות חלק מתוכנית המתאר העתידית שאו-טו-טו הולכת להיות מאושרת ביישובים הערביים.

עיסאווי פריג': תראה מה אתם מציעים להם; אתם אומרים להם: תהרוס את הבית, תשלם את הקנס, בעוד כמה חודשים זה יהיה שטח בתוך תוכנית המתאר, לך תבנה אותו מחדש.

עיסאווי פריג': על איזה היגיון אנחנו מדברים?

עיסאווי פריג': על איזה היגיון אנחנו מדברים?

עיסאווי פריג': שכחנו שאנחנו מדברים על זכות בסיסית, קורת גג, שהיא זכות חוקתית?

עיסאווי פריג': או שכשמדובר באוכלוסייה הערבית, היחס אליה שונה?

עיסאווי פריג': היחס אליה שונה.

עיסאווי פריג': הרי עמדו לפני כאן ואמרו: אפשר להסדיר את הכול בהבנה.

עיסאווי פריג': למה אתם מביאים את זה בחקיקה רק באלמנטים שליליים שמדברים לאוכלוסייה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני רוצה שאתם תבואו לכאן ותגידו: טעינו כלפי אזרחינו הערבים, אזרחי מדינת ישראל, אנחנו רוצים לתקן את העוול הזה, ותתקנו את זה אפילו בחקיקה חיובית.

עיסאווי פריג': מה אתם עושים?

עיסאווי פריג': מה אתם עושים?

עיסאווי פריג': עוד לא נתתם כלום ואתם רוצים לקחת.

עיסאווי פריג': אז לאורך כל ההתנהלות שלכם, אם זה ברמה התכנונית הלקויה, אם זה ברמת ההתעלמות העקבית מאזרחי המדינה, עכשיו אתם באים לתת עוד פטיש בראש, כי לפני שמחליטים צריכים לשאול את עצמנו איך אני עושה את זה.

עיסאווי פריג': כשאני קראתי את תזכיר החוק, חברים, אני שאלתי את עצמי כמה שאלות: מתכון החמרת ענישה, מתכון יותר אכיפה, מתכון הגבלת סמכות בית-משפט – תראו את הדברים שאתם משתמשים בהם: יותר קנסות, יותר אכיפה, יותר ענישה והגבלת בית-משפט.

עיסאווי פריג': אפילו אם אתה אזרח, מגיע לך לערער על עונש מסוים; בית-המשפט יש לו הגבלה, הוא לא יכול לתת לך.

עיסאווי פריג': כל ארבעת המרכיבים האלה, שמתם את זה בחקיקה, למרות שהמצב העכשווי, הקיים, מאפשר לכל גורמי החוק לאכוף ולעצור בנייה בלתי חוקית.

עיסאווי פריג': אבל הליקוי שלכם, אתם רוצים לזרוק על האזרח הפשוט – יאללה, נסבול, קדימה.

עיסאווי פריג': ניקח ממנו אפילו את הזכות ללכת לבית-משפט.

עיסאווי פריג': חברים, המצב במגזר הערבי צועק לשמים.

עיסאווי פריג': אדוני השר, אתם לפני כחודשיים-שלושה, כשאישרתם את תוכנית 1559, הייתה כותרת שאמרה: מאמצי הממשלה ליצירת פתרונות דיור למגזר הערבי.

עיסאווי פריג': אתם קיבלתם החלטה שמטרתה למצוא פתרונות דיור למגזר הערבי.

עיסאווי פריג': זאת ההחלטה שקיבלתם.

עיסאווי פריג': בשיטה שאתם נוהגים, זה לא מציאת פתרונות למגזר הערבי; זה עוד הכבדה, עוד סנקציות ועוד רמיסת אזרחי המדינה שאתם מחויבים, מחויבים, לתת להם את השירות.

עיסאווי פריג': אתם פועלים בניגוד מוחלט, בניגוד מוחלט למה שאתם מחליטים.

עיסאווי פריג': אם אתם התחייבתם והחלטתם לאשר תוכנית שתביא לפתרון מצוקת הדיור במגזר הערבי, אדוני, זאת לא הדרך.

עיסאווי פריג': זאת לא הדרך.

עיסאווי פריג': את רוב המצוקה במגזר הערבי אתם יצרתם, ואתם צריכים לנהל את הפתרון הזה בשיטה אחרת.

עיסאווי פריג': ויש אוזן קשבת בכל הרבדים בחברה, הן מהמועצה, הן מראשי הרשויות וכל ראשי המגזר הערבי.

עיסאווי פריג': יש כוונות טובות לשיתוף פעולה כדי למצוא פתרון אמיתי.

עיסאווי פריג': אז אנא מכם, אנא מכם, אל תגררו אותנו למצב שלא רוצים להיות בו, מצב לא טוב לנו ולא טוב לכם, וחשוב לחשוב שנית.

עיסאווי פריג': הצעת החוק הזאת תבוא לקריאה שנייה ושלישית, וזה לא מאוחר.

עיסאווי פריג': לשם כך, חברים, אין מקום להצעת חוק.

עיסאווי פריג': זו הצעת חוק שבאה מתוך רצון פופוליסטי כדי לאזן את הכוונה הטובה, כביכול, שהייתה לממשלה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: אל-נאאב ג'מאל זחאלקה, תפאדל.

קריאה: ובעדין?

אחמד טיבי: ובעדין – אל-נאאב איתן ברושי.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, ההצעה – – –

אחמד טיבי: נא לפזר את ההפגנה בפינה.

אחמד טיבי: ניסן סלומינסקי, שלי יחימוביץ, בני בגין.

אחמד טיבי: תודה רבה.

זוהיר בהלול: זכות ההפגנה והמחאה – – –

אחמד טיבי: בפינה.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק שלפנינו איננה פותרת שום בעיה, אלא יוצרת בעיות חדשות.

ג'מאל זחאלקה: ישנה בעיה של בתים שלא קיבלו רישיון, והצעת החוק אינה מטפלת בזאת, אינה מספקת פתרונות.

ג'מאל זחאלקה: היא מענישה אנשים שנאלצו לבנות את בתיהם ללא קבלת רישיון בגלל מצוקת קרקע לדיור, בגלל שאין פרויקטים של דיור, אין פתרונות דיור ביישובים הערביים, ובגלל שאין תוכניות מתאר המאפשרות בנייה ברישיון.

ג'מאל זחאלקה: אלה הן הסיבות.

ג'מאל זחאלקה: כמעט כל הבנייה ביישובים הערביים היא בנייה אישית מתוך מצוקת מגורים, לא למטרת רווח כלכלי, לא מניפולציה של הרשויות כדי להרוויח יותר, לא בנייה כדי להשכיר, לא בנייה כדי לבנות מפעלים או כל מיני דברים.

ג'מאל זחאלקה: פשוט לאנשים אין איפה לגור, ובונים את הבית.

ג'מאל זחאלקה: הצעת החוק היא כל כך ברוטלית, שאינה עושה שום הבחנה בין אדם שבונה בית מתוך מצוקה אישית לבין אחר שבונה מתוך תאוות בצע.

ג'מאל זחאלקה: היא אפילו נותנת הנחות לתאבי בצע.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה בנית בית או בנית בניין תוך מרמה, תוך שוחד, תוך שחיתות, לא מענישים אותך על הבנייה, מענישים אותך על העבירות הפליליות.

ג'מאל זחאלקה: כאן נבנה בית בצורה לא חוקית, בוא נגיד ככה, לא על-פי החוק הקיים, וכאן נבנה בית אותו הדבר – פה מענישים את האדם העני, את האדם, את עמך.

ג'מאל זחאלקה: ואת האליטות, את בעלי ההון שעושים שחיתות לא מענישים.

ג'מאל זחאלקה: משאירים, לא הורסים בית שנבנה במרמה ובשחיתות, לא מטילים עונש על הבנייה הלא-חוקית.

ג'מאל זחאלקה: זה מחוסר כל היגיון, ואין פה שום שוויון.

ג'מאל זחאלקה: למה?

ג'מאל זחאלקה: צריך להגיד את זה על השולחן: הערבים, בדרך כלל הבנייה הלא-חוקית ביישובים הערביים היא בגלל מצוקה אישית.

ג'מאל זחאלקה: אין איפה לגור.

ג'מאל זחאלקה: והרוב המכריע של הבנייה הלא-חוקית ביישובים היהודיים היא מתוך תאוות בצע.

אחמד טיבי: תודה רבה.

ג'מאל זחאלקה: אנשים, מתוך מניעים כלכליים – ובמקום שכאן יענישו יותר, מענישים את האדם שמנסה למצוא מגורים.

ג'מאל זחאלקה: זכות המגורים וזכות הבית והזכות לקורת גג היא מעל לכל החוקים, זה אפילו נכתב אצל חמורבי לפני 3,000 שנה.

אחמד טיבי: שוכראן, יא נאאב ג'מאל זחאלקה.

אחמד טיבי: נאאב ברושי – לא נמצא.

עיסאווי פריג': הגזמת.

עיסאווי פריג': אני רואה ברשימה, כולם חברי כנסת ערבים.

אחמד טיבי: אלה שהבתים שלהם ייהרסו אם החוק יתקבל.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אחמד טיבי: אנתי בזבט תלת דקאאק.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, יכול להיות שרבים מחברי הכנסת לא שמו לב שבשבוע שעבר לא הייתי בכנסת.

עאידה תומא סלימאן: הייתי בביקור בדרום-אפריקה, שם נפגשנו עם אנשים שכיהנו כשרים, וגם עם שר האוצר של מדינת דרום-אפריקה.

עאידה תומא סלימאן: ובנימה של התנצלות כזו, עם זה שהוא קצת מתבייש במה שהוא אומר, הוא הודיע לנו שלא הספיקו מאז שנפל שלטון האפרטהייד בדרום-אפריקה לבנות בתים, דיור ציבורי לאזרחים, יותר מאשר 3.5 מיליון בתים.

עאידה תומא סלימאן: הוא הרגיש שהם לא עשו מספיק.

עאידה תומא סלימאן: הם רק בנו 3.5 מיליון בתים שניתנו מהמדינה לאזרחי המדינה שקופחו שנים רבות בגלל משטר האפרטהייד.

עאידה תומא סלימאן: יש ממשלות כאלה שמרגישות את האחריות שלהן לעתיד ולזכויות של האזרחים שלהן.

עאידה תומא סלימאן: כאשר במדינה פה הממשלה לא רק שלא רוצה לסייע, לא רק שהמדינה לא רוצה לתת מהאדמות שהופקעו בעבר מהאוכלוסייה הערבית, אלא גם רוצה ומתכננת, ומתפארת שרת המשפטים שמשרד המשפטים פועל במהירות רבה וביעילות רבה כדי להוציא את החוק הדרקוני הזה בנושא, תחת הכותרת היפה של תכנון ובנייה – והיה צריך לקרוא לזה "חוק ההריסה" במקום "התכנון והבנייה".

עאידה תומא סלימאן: זה קשה לדבר לעצמי, תאמינו לי.

אחמד טיבי: אל-נאאב סלומינסקי, זו פעם שנייה-שלישית שאני קורא אותך.

אחמד טיבי: אני לא קורא אותך לסדר.

זוהיר בהלול: למה?

זוהיר בהלול: הזדמנות, הזדמנות – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אני לא רוצה לנקום.

אחמד טיבי: )

זוהיר בהלול: תדיח אותו.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לנקום.

עאידה תומא סלימאן: אצלנו במדינה משרד המשפטים פועל ביעילות כדי ליישם את היוזמה גם של ראש הממשלה וגם של שרים בתוך הממשלה הזו, שקשה להם לראות שהאוכלוסייה הערבית כן רוצה לבנות וכן רוצה להתקדם וכן רוצה לחיות, והיא לא פורעת חוק כמו שמנסים לתאר אותה.

עאידה תומא סלימאן: ומקבילים את הנושא של התוכנית הכלכלית, שעד היום הזה מנסים להבין אותה ולעכל מה באמת נמצא בתוך התוכנית הזו, מתנים את הכול בנושא של הריסת בתים.

עאידה תומא סלימאן: ומקדמים חוק במהירות שיא כדי לאכוף את העניין של הריסת הבתים.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, כנראה, לצערי, החוק הזה, נילחם בו, אבל יעבור.

עאידה תומא סלימאן: אבל אל תעלו שוב על הדוכן הזה ותגידו שאנחנו מסיתים את האוכלוסייה שלנו.

עאידה תומא סלימאן: כאשר תתחילו להרוס בתים – אתם צריכים לשקול את זה טוב מאוד, כי אף אחד, אף אחד לא רוצה לראות את הבית שלו נהרס מול העיניים.

עאידה תומא סלימאן: בעצם מי שמסית את האוכלוסייה הזו נגד הממשלה זה מה שעושה הממשלה עצמה גם מבחינת החוקים שהיא מחוקקת וגם מבחינת המדיניות שהיא מובילה, ואומרת לאזרחים הערבים שהם לא רצויים בתוך המדינה כאזרחים שווים.

אחמד טיבי: יעתיכ אל-עאפיה, אוח'ת עאידה.

אחמד טיבי: אל-נאאב א-שיח' עבד אל חכים חאג' יחיא.

זהבה גלאון: יש מצב שלקחת לי את המטען?

אחמד טיבי: סליחה?

זהבה גלאון: אם יש מצב שלקחת לי את המטען.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: אני דוחה בשאט נפש את האמירה הזאת.

אחמד טיבי: לא לקחתי לך שום מטען.

זהבה גלאון: היחיד שיש לו את החוצפה לעשות את זה – – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: – – –

אחמד טיבי: תבדקי אצל יוסף ג'בארין או אוסאמה.

אחמד טיבי: תפאדל, שיח'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה בא עם הכותרת "החמרת ענישה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש החמרת ענישה למטרה מסוימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה אתה מחמיר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אתה רוצה להשיג מטרה מסוימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה המטרה שממשלה רוצה להשיג מהחמרת הענישה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו הרתעה או שזו נקמה, או שיש אנשים בממשלה שהם סדיסטים, נהנים מסבל של אנשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להבין מה המטרה של החמרת הענישה: אם המטרה שלא יבנו ללא היתר, אז אפשר לאשר תוכניות מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל למה לא מאשרים תוכניות מתאר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי תוכנית מתאר זה לא רק בנייה, זו תוכנית כלכלית, חברתית, תעסוקתית, אזורי תעשייה, חינוכית, וגם בנייה לבתי מגורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי תוכנית מתאר זה לא רק איפה לבנות מגורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יהיו תוכניות מתאר, אז המדינה תהיה גם חייבת לבנות בתי-ספר, להקים כבישים, להקים מבני ציבור, ואת זה היא לא רוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה לא רוצה את זה, לכן היא לא מאשרת, והכי קל והכי פשוט לבוא ולהגיד: אתם עבריינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות שמדינה שלא מאשרת תוכניות מתאר לאזרחיה ונוהגת בהם כאויבים – התוכנית הזו היא לנהוג בערבים כאויבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה הקודמת, עם אותו ראש ממשלה, חלק רב מאותם שרים שהיו באותה ממשלה קודמת, הקימה את "צוות 120 הימים" כדי לבדוק ולחקור את מצוקת המגורים של האוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המסקנה שלהם הייתה ברורה: המדינה כשלה בניהול הפרויקט הזה של תכנון ובנייה באוכלוסייה הערבית כי היא לא אישרה תוכניות מתאר, לא הרחיבה תחומי שיפוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במקום לבוא ולפתור את הבעיות, היא באה כדי להעניש וכדי להרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם היום יש מצוקת מגורים, מצוקת שיכון לאוכלוסייה הערבית, אז מה זה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאם הורסים, אז מחמירים את המצוקה הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אוכלוסייה, שלפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה יותר מ-52% ממנה מתחת לקו העוני – אתם חושבים שכל כך פשוט לבנות בית אצל אוכלוסייה עם האחוזים הגבוהים האלה מתחת לקו העוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם יהרסו, הריסת בתים היא הריסת חיים, היא הריסת העתיד של הילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא בעיות פסיכולוגיות לכל העתיד; היא הרגשה של "שונאים אותי", "לא רוצים אותי", ואז יכול להיות שגם תהיה תגובה בהתאם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבנייה ללא היתר היא לא תחביב שלנו אלא הכרח המציאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה לא מאשרת תוכניות, אז זה לא מקום אחד, עיר אחת, יישוב אחד, שיש לו את המצוקה; הבעיה היא שזו מצוקה של כל האוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרו לי בשיחות, אפילו עם חברי כנסת: אצלנו אתה יכול להיות בצפון ולמצוא דירה בדרום או במרכז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז התשובה שלי הייתה: אין יישוב ערבי שיש בו היצע קרקע לבנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המצוקה היא בכל מקום – ואין ברירה, כי אנחנו לא נהגר, נישאר פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: דב חנין.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו נולדה בחטא, והיא תייצר הרבה הרבה חטאים אתה.

דב חנין: היא נולדה בחטא, אדוני היושב-ראש, מכיוון שראש הממשלה רצה לקדם מקל גדול כדי להכשיל את התוכניות שגובשו אצלו בממשלה על-ידי צוותים מקצועיים, לטפל בבעיות של מצוקה של הציבור הערבי, וכדי להכשיל את המהלכים האלה, שהיו מעורבים בהם גם אנשים ממשרד האוצר וממשרדים אחרים.

דב חנין: ראש הממשלה רצה לסנדל כל החלטה שתעשה משהו לטובת הציבור הערבי באמצעות מקל גדול שיכה בציבור הערבי במלוא העוצמה ובמלוא הכוח.

דב חנין: ככה נולד החוק הזה.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, לא ייתן שום פתרון למצוקה של אנשים שבונים באופן בלתי חוקי ושלא בהיתר.

דב חנין: צריך להגיד בצורה ברורה: אין אף בן-אדם בעולם שרוצה לחיות בבית בלתי חוקי.

דב חנין: איך אומרים האנגלים?

דב חנין: ביתו של אדם הוא מבצרו.

דב חנין: כל אדם רוצה לחיות בבית שהוא חוקי והוא מסודר.

דב חנין: איך קורה שאנשים בונים ללא היתר?

דב חנין: קורה שאנשים בונים ללא היתר כי אי-אפשר לבנות עם היתר.

דב חנין: כאשר אין תוכניות מתאר מאושרות, כאשר יש מחסור בקרקעות, אנשים נדחפים למציאות שהיא מציאות לא טובה, לא רצויה, של בנייה ללא היתר.

דב חנין: עם זה הממשלה הזאת, כדרכה, רוצה להתמודד בדרך היחידה שהיא יודעת, וזה בכוח.

דב חנין: אמרתי, החוק הזה עוד ייצר עוד הרבה חטאים אתו, ואני אתן לכם כמה דוגמאות.

דב חנין: דוגמה אחת היא של עבירת השימוש במבנה הבלתי-חוקי.

דב חנין: לא רק הבנייה אסורה אלא גם השימוש בבנייה האסורה, גם הוא אסור.

דב חנין: עם זה יש, אדוני היושב-ראש, סכנה של ענישה רטרואקטיבית, של פגיעה באנשים על מעשים שנעשו עוד לפני שהחוק נכנס לתוקף.

דב חנין: יש כאן הרחבה של האחריות.

דב חנין: יש הענשה של אנשים שאין להם שום נגיעה למעשה ואין ביכולתם להשפיע עליו או למנוע אותו.

דב חנין: למשל, כל אחד מהשותפים בקרקע בעת ביצוע העבירה.

דב חנין: יש בחוק מנגנונים מינהליים ומשפטיים מאוד מאוד קיצוניים.

דב חנין: יש פה פגיעה מאוד קשה באנשים שעושים עבירה של בנייה בלתי חוקית כדי ליצור מגורים להם ולמשפחתם, אבל אין את אותה חומרה ביחס לבעלי הון שבונים בהיקפים גדולים כדי ליצור רווחים.

דב חנין: המנגנונים שיש כאן בחוק הזה להרוס בית של בן-אדם – הממשלה לא מפעילה אותם כדי להרוס את "הולילנד" שפוגע באינטרס הציבורי ומישהו הרוויח מזה הרבה מאוד כסף.

אחמד טיבי: הכניס ראש ממשלה לכלא.

דב חנין: אכן.

דב חנין: יש פה החמרה קשה של העונשים.

דב חנין: יש פה באמת שורה ארוכה של הפרות של עקרונות יסוד של משפט.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, החוק הזה הוא חוק שצריך להתנגד לו לא רק מכיוון שהוא לא נותן פתרון לסוגיה של בנייה שלא בהיתר – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

דב חנין: – – החוק הזה צריך להתנגד לו מכיוון שהוא חוק של מלחמה נגד אזרחים באמצעים בלתי מותרים, בלתי מוסריים ובלתי חוקתיים.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: סלאם עליכום.

אחמד טיבי: ועליכום אל-סלאם, כיף אל-חאל, אבו חדייפה?

נפתלי בנט: – – –

אחמד טיבי: "כיף אל-חאל" – אתה אמור לדעת – "מה שלומך".

אחמד טיבי: אמר לי "א-סלאם עליכום", אמרתי לו "כיף אל-חאל".

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר – –

אחמד טיבי: עדיין, אגב, לא נאמר שום משפט חתרני כאן על הבמה.

אחמד טיבי: בבקשה, אני אוסיף לך.

טלב אבו עראר: – – חברי חברי הכנסת, החוק הזה בא להחמיר בענישה נגד תושבים, נגד אזרחי מדינת ישראל הערבים שבונים ללא היתר, ככה אני שומע, או רואה, או קורא.

טלב אבו עראר: אני חושב שאנשים או תושבים שבונים ביישוביהם בתים לא בונים בשביל הכיף אלא בשביל הצורך.

אחמד טיבי: בשביל החיים.

טלב אבו עראר: לצערי, בנגב, מכובדי השר, הורסים בתים שהם מלפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: איך אפשר לבקש מאזרח כזה, שיש לו בית מלפני קום המדינה, לקבל עליו היתר, כשהמדינה מתנגדת לכך?

טלב אבו עראר: אולי אני אוכל מעל דוכן זה לחשוף מטרה, אל-דוקטור באסל, מטרה שאליה חותרת הממשלה הזו או המדינה בכלל.

טלב אבו עראר: אם אתם זוכרים את השר שמיר בכנסת שעברה – – –

אחמד טיבי: יאיר שמיר.

טלב אבו עראר: יאיר שמיר, שאמר שצריך לצמצם את הילודה, כי כאן נשקפת סכנה דמוגרפית.

טלב אבו עראר: איך אפשר לצמצם דרך הריסת בתים?

טלב אבו עראר: הרי כל צעיר שרוצה להתחתן ולהקים משפחה, כשהוא יודע מראש שאם יבנה בית הורסים לו אותו, אז הוא לא יחשוב על זה ואז ידחה את זה, ובכך השגנו את המטרה לצמצם את הילודה או את הריבוי.

טלב אבו עראר: מכובדי, אני לא יודע באיזו מדינה דמוקרטית אפשר לדאוג לכלבים לבתים.

טלב אבו עראר: אולי מכובדי השר בנט לא יודע מה שמתרחש בנגב, שם בונים חוות יחיד.

טלב אבו עראר: שם בחווה הזאת מגדלים כלבים, יא ד"ר טיבי.

אחמד טיבי: ואללה?

טלב אבו עראר: מגדלים כלבים.

טלב אבו עראר: הבדואים הם בני-אדם.

אחמד טיבי: אחלה בני-אדם.

טלב אבו עראר: בני-אדם.

טלב אבו עראר: למי שלא יודע, הבדואים הערבים הישראלים שגרים שם הם בני-אדם, זכאים לבית.

טלב אבו עראר: ולכן להרוס, להרוס, להרוס – לא הגיע הזמן שבאמת תפסיקו עם זה?

אחמד טיבי: לבנות.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, בזה אני מסיים.

טלב אבו עראר: פנינו לא פעם, אני וד"ר טיבי ואחרים גם מהסיעה משותפת – מכובדי השר, שים לב למשפט הזה – פנינו לראש הממשלה להקפיא את הריסת הבתים, וגם לכמה שרים משרי הליכוד.

טלב אבו עראר: אתה יודע איזו תשובה קיבלנו?

טלב אבו עראר: יש לנו בעיה עם הבית היהודי.

טלב אבו עראר: האם זה נכון?

טלב אבו עראר: אתה יכול לענות לי?

נפתלי בנט: אין לי מושג.

טלב אבו עראר: שאין לו בעיה להקפיא ולבוא למשא-ומתן עם האוכלוסייה שם, אבל הבית היהודי מונע ממנו.

טלב אבו עראר: אתה, מכובדי השר, יושב-ראש הבית היהודי.

טלב אבו עראר: אתה יכול להקפיא את ההריסה לשנה או שנתיים ותנהל משא-ומתן?

טלב אבו עראר: האוכלוסייה הבדואית שם לא באה נגד המדינה, לא מהווה סכנה ביטחונית.

טלב אבו עראר: האנשים רוצים לחיות.

טלב אבו עראר: אבל גם לחיילים, דיר באלכ, מכובדי השר, הורסים בתים שם.

טלב אבו עראר: לקצינים בצבא גם הורסים בתים שם.

טלב אבו עראר: הכוונה כאן לבדואים ערבים, לא ליהודים – הורסים להם בתים.

טלב אבו עראר: לכן אני מבקש לא לפעול על-פי ההלכה אצל היהודים או אצל העם היהודי – בזה אני מסיים; אני מודה בכך שבאמת הארכתי, אבל כשפעם למדנו משפטים, לקחו אותנו לשווייץ.

טלב אבו עראר: אז עשינו קבוצות-קבוצות, יהודים וערבים, ומה אמר אחד הרבנים?

טלב אבו עראר: כשאני דיברתי על זה שאין שוויון במדינה הזאת בין יהודים לערבים, מה הוא אמר?

טלב אבו עראר: אוי ואבוי אם אתה חושב כך.

טלב אבו עראר: השר בנט יגיד לי אם זה נכון לפי התורה או לא.

טלב אבו עראר: ככה כתוב אצלנו בתורה: אסור להשוות בין גוי ליהודי.

טלב אבו עראר: באמת זה נכון?

טלב אבו עראר: אני לא ידעתי, רק אז.

טלב אבו עראר: שמעת על זה, טיבי?

אחמד טיבי: אללה שומע את כל מילותיך.

טלב אבו עראר: מוזר, למה?

טלב אבו עראר: מה, היהודי בן-אדם וגם הערבי בן-אדם.

טלב אבו עראר: למה אסור להשוות ביניהם, ובמיוחד שהם אזרחי המדינה?

טלב אבו עראר: מוזר.

טלב אבו עראר: תודה.

אחמד טיבי: אללה ייתן לך כוח, יא אבו חדייפה.

אחמד טיבי: יוסף ג'בארין, בן אום-אלפחם.

אחמד טיבי: אל-נאאב אל-פחמאווי יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוסף ג'בארין: האמת היא שאני מסתכל, ויש רוב דובר ערבית במליאה.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שמצב הדברים שצריך להיות, שבמצב כזה אפשר לעבור לערבית.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

אחמד טיבי: מי בעד הקמת מדינה פלסטינית?

יוסף ג'בארין: זה יעבור.

יוסף ג'בארין: אבל מה לעשות שאין תרגום לערבית, אז נחזור לשפת הרוב הדומיננטית.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בתקופה האחרונה דנו בחקיקה רבה שהיא חקיקה אנטי-דמוקרטית, חקיקה גזענית, אבל יכול להיות שהחוק שאנחנו דנים בו היום הוא בהחלט אחד החוקים אולי הכי מסוכנים מבחינת מעמדו של הציבור הערבי והאיום עליו, כי החוק הזה בא לפגוע בזכות הכי בסיסית של האזרחים הערבים, וזו פשוט הזכות לקורת גג.

יוסף ג'בארין: כאשר החוק הזה מבקש להעניש את האזרחים הערבים מבלי שיסוד מרכזי בתפיסת הענישה מתקיים כאן, הוא אומר שהאנשים האלה אשמים.

יוסף ג'בארין: הרי אם אתה רוצה להעניש אזרח אתה צריך קודם כול לתת לו אפשרות להקים את הבית שלו באופן באמת מסודר, לפי תוכנית שהמדינה מספקת.

יוסף ג'בארין: אם הוא לא הולך לפי תנאי אותן תוכניות, אז אפשר להעניש אותו.

יוסף ג'בארין: אבל החוק הזה פשוט הופך עולמות; החוק הזה בא להעניש את האזרחים הערבים על לא עוול בכפם.

יוסף ג'בארין: למה?

יוסף ג'בארין: כי המדינה עצמה היא זאת שהתרשלה בכך שלא סיפקה להם את תוכניות המתאר הבסיסיות שדרושות להתפתחותם של היישובים הערביים, תוכניות המתאר שיכולות לאפשר בנייה מוסדרת.

יוסף ג'בארין: ואני בעניין הזה נזכר אולי במקרה המאוד-בוער בימים הללו, שחברי בכנסת מכירים אותו טוב מאוד.

יוסף ג'בארין: היושב-ראש חבר הכנסת אחמד טיבי, גם ביקרנו באוהל המחאה שליד בית של משפחת עבד אלגני באום-אלפחם.

יוסף ג'בארין: ולמה אני מזכיר את זה?

יוסף ג'בארין: כי אנחנו מדברים על בית שמתגוררות בו יותר מ-20 נפשות – אנשים מבוגרים, ילדים, אנשים עם מוגבלויות.

יוסף ג'בארין: מה שקורה, שבאזור הבית הזה כבר יש תוכנית מתאר שנערכה על-ידי ועדת היגוי שבה היו שותפים נציגי משרדי הממשלה השונים.

יוסף ג'בארין: אותה תוכנית מתאר שעברה את הוועדה המקומית לתכנון ובנייה, ועכשיו היא בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, כוללת את הבית הזה בתחום המגורים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת שזה עניין של זמן עד שיהיה אפשר להוציא היתרי בנייה עבור האזור שבו נמצא הבית.

יוסף ג'בארין: זה עניין של זמן – חצי שנה, שנה, שנה וחצי – ולמרות זאת המדינה מתעקשת להרוס את הבית הזה.

יוסף ג'בארין: ועכשיו מביאים לנו את החקיקה הזאת, שככל הנראה תבוא עוד לפני שאנחנו יוצאים לפגרה, כדי גם להגביר את היכולת לפגוע במשפחות האלה.

יוסף ג'בארין: אני אומר שכלל בסיסי הוא שאין מענישים לפני שמזהירים.

יוסף ג'בארין: כאן, לא רק שלא מזהירים, כאן לא נתנו פשוט את הבסיס העיקרי כדי שאנשים יוכלו באמת לקבל היתרי בנייה ולא לעבור על החוק.

יוסף ג'בארין: זהו חוק שבא להעניש אנשים על לא עוול בכפם, חוק שהופך שיעור ניכר מהאזרחים הערבים, הופך אותם לעבריינים בעל-כורחם.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אולי התיאור הטוב ביותר שבא לשקף אותו החוק הזה, הוא שיש לנו, אדוני השר, ממשלה שאישיותה הקולקטיבית, וגם אישיות ראש הממשלה היא סכיזופרנית – גם גזענות וגם סכיזופרניה.

באסל גטאס: תראה מה קורה עם ראש הממשלה, שמצד אחד לא מפסיק להסית, ופתאום הוא מפרסם סרט וידיאו – לא יודעים עד היום מה הביא אותו ברגע הזה לעשות את זה – שהוא כביכול מתנצל.

באסל גטאס: העניין של חוק התכנון והבנייה – אדוני השר, אתה היית שותף בממשלה הקודמת לקראת סוף הכהונה, וחשוב להזכיר את זה – להקמת שני צוותים:

באסל גטאס: צוות שנקרא "צוות 120 הימים", שהיה אמור לדון ולהביא המלצות בעניין משבר הדיור ומצוקת הדיור בחברה הערבית, וצוות האכיפה.

באסל גטאס: "צוות 120 הימים" עשה דוח אדיר, הטיל את כל האחריות לנושא הבנייה הלא-חוקית על כתפי הממשלות.

באסל גטאס: הוא אמר את זה, לא באסל גטאס, לא חברי הכנסת הערבים; צוות ממשלתי בראשות הממונה על אגף התקציבים במשרד האוצר.

באסל גטאס: והוא אמר שניתן לפתור את הבעיה של מרבית הבתים שנבנו ללא היתר, והגדיר מושג שנקרא "היתכנות תכנונית" – איפה שיש היתכנות תכנונית ניתן לפתור את הבעיה.

באסל גטאס: פתאום הצוות של האכיפה בראשות קמיניץ מביא הצעות, כאילו לא קיים דוח "צוות 120 הימים", שעניינן רק הגברת האכיפה, ושיולידו את החוק הזה – שהוא תולדה של אגף השרים שרצו בעצם לתקוע גלגל בנושא התוכנית הכלכלית.

באסל גטאס: מה הדוח הזה אומר?

באסל גטאס: ופה יש טעות, יש זיוף, יש ניסיון כאילו להגיד שערבים בונים ללא היתר, כפי שאמר את זה נתניהו בנאום דיזנגוף, יש מדינה בתוך מדינה – אין אכיפה, אין הריסת בתים, אין בתי-משפט.

באסל גטאס: אדוני השר, אני אגלה לך שבעניין הענישה כאילו, איילת שקד אומרת, צריך להגביר באופן מיוחד את הענישה הכלכלית.

באסל גטאס: אני אומר לך, המדינה רק עושה כסף מהבנייה הבלתי-חוקית.

באסל גטאס: אפילו יש לנו הזכות לחשוד שהמדינה מעוניינת מסיבות כלכליות בהמשך הבנייה ללא היתר, כי היא מרוויחה כסף, מרוויחים כסף.

באסל גטאס: אני מביא לכם דוגמאות על קנסות שהגיעו למאות-אלפי שקלים: בבית-ג'ן – אני מסיים – נשפטו אנשים בגובה של 250,000 ו-300,000 ואפילו חצי מיליון שקל קנסות על בנייה ללא היתר.

באסל גטאס: אז החוק הזה לא פותר את הבעיה, הוא גם לא יגרום לאנשים לא להמשיך לבנות אם המצב התכנוני הקיים יימשך.

אחמד טיבי: שוכראן, אל-נאאב באסל גטאס.

אחמד טיבי: אבן עראבה אל-באר, אל-נאאב אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אתה יכול לומר את דבריך מהמיקרופון מהצד.

אחמד טיבי: אני שמעתי אותו, אבל אני מאפשר לו לומר את הדברים מהצד.

אוסאמה סעדי: סייד אל-ראיס – – –

אחמד טיבי: הוא שאל – – –

אוסאמה סעדי: אז אני אגיד: "סייד אל-ראיס" זה "אדוני היושב-ראש".

אחמד טיבי: הוא שאל אם יש שלטון ערבי בכנסת – זה מה ששאל?

אוסאמה סעדי: כן, כן.

קריאה: ערבי.

אחמד טיבי: אה, שלטון ערבי.

זהבה גלאון: ככה זה נראה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, שרת המשפטים הציגה את הצעת החוק המסוכנת הזאת, ואני חושב שרוב חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, לא יודעים מה זו אחריות קפידה, מה זה המושג הזה.

אוסאמה סעדי: אם תשאל פה ותעשה סקר, אפילו חברי עבדאללה אבו מערוף שאל אותי מה זה, הוא לא מבין מה זה.

זהבה גלאון: – – –

אוסאמה סעדי: אז משמעות המושג הזה היא שמספיק להוכיח את היסוד העובדתי של העבירה, ולא צריך להוכיח את היסוד הנפשי.

אוסאמה סעדי: זאת אומרת, מספיק שהתביעה תוכיח את היסוד העובדתי, שהנאשם בנה את הבית ללא היתר, אז לא מסתכלים על יסוד נפשי, לא מסתכלים על הנסיבות, זו כבר, אדוני היושב-ראש, עבירה; ועכשיו רוצים להנהיג זאת בעניין של עבירות הבנייה ללא היתר.

אוסאמה סעדי: דבר שני, אני אומר לכם, יש כלל במשפטים – ד"ר ג'בארין – שאומר, שבית-המשפט העליון הכיר בדרישה שהציבור לא יכול לעמוד בה.

אוסאמה סעדי: יש כלל כזה שאם אתה גוזר גזירה שהציבור לא יכול לעמוד בה, אז אסור לחוקק את זה.

אוסאמה סעדי: אני הלכתי ובדקתי, כבוד השר, וגם בתורה, זה גם בתורה, ב"משנה תורה", בספר שופטים, הלכות ממרים – תתקן אותי, כבוד השר – הלכות ממרים, פרק ב': לעולם אין גוזרים גזירה על הציבור אלא אם כן רוב הציבור יכולים לעמוד בה.

אוסאמה סעדי: עכשיו מביאים כאן

אוסאמה סעדי: הצעת חוק שמראש יודעים שהציבור הערבי לא יכול לעמוד בה, כי 50,000, 40,000, 60,000 בכל היישובים הערביים, בגליל, במשולש, בנגב, בערבים המעורבות – אין תוכניות מתאר, אין הרחבה של שטחי בנייה.

אוסאמה סעדי: אין אישור של תוכניות מתאר במשך עשרות שנים, ולכן אי-אפשר להוציא היתר בנייה.

אוסאמה סעדי: אז מה אתם רוצים מאתנו, מהציבור הערבי – איפה יגור?

אוסאמה סעדי: הוא חייב לבנות, הוא חייב לגור, מדובר בחיים של הציבור הערבי.

אוסאמה סעדי: ולכן, במקום שהממשלה תבוא ותסדיר את הנושא הזה ותאשר תוכניות מתאר ותרחיב שטחי שיפוט ותאמץ ותיישם את המלצות "צוות 120 הימים", תראה, אדוני היושב-ראש, מביאים את החוק הזה; כבר רוצים צעדים מינהליים וענישה וקנסות ומאסר, אבל עוד לא התחילו ליישם את המלצות "צוות 120 הימים".

אוסאמה סעדי: הטבעי הוא שהיו מתחילים ביישום המלצות "צוות 120 הימים", היו מאשרים תוכניות מתאר, היו מרחיבים שטחי שיפוט, ואז אומרים: אם אתם לא עומדים בזה, אז אנחנו נתחיל לאכוף.

אוסאמה סעדי: ולכן, מוטב לממשלה, אדוני היושב-ראש, שתמשוך את הצעת החוק הזאת.

אחמד טיבי: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: חבר הכנסת דוקטור עבדאללה אבו מערוף, בן ירכא האהובה, ואחריו – זוהיר בהלול העכואי.

אחמד טיבי: ) תפאדל.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר נפתלי בנט, מטרת הצעת החוק כפי שצוינה בתזכיר החוק היא להגביר את ההתמודדות עם עבירות הבנייה ולשדרג את יכולת אכיפת דיני התכנון והבנייה על-ידי המדינה והוועדות המקומיות.

עבדאללה אבו מערוף: זה תזכיר החוק, ככה בגדול אפשר לדבר על החוק שעות ושעות, על כל ההיסטוריה מ-1948 ועד עכשיו, על הבנייה ועל הכול.

עבדאללה אבו מערוף: כאילו עד עכשיו המדינה, הממשלה, לא עשתה אכיפה לעניין של הבנייה.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, המושג של בנייה לא חוקית, אנחנו ואני אישית מסרב לו, ואפילו ראשי הרשויות המקומיות וועד הרשויות המקומיות הערביות מסרב לו.

עבדאללה אבו מערוף: זו בנייה לא מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: זה המובן של הבנייה, בנייה לא מוסדרת, ואנחנו מסרבים למושג בנייה לא חוקית.

עבדאללה אבו מערוף: אלפי השקלים, מאות-אלפי השקלים, מאסרים, עבודות שירות – האזרחים הערבים סובלים יום-יום מהעניין הזה.

עבדאללה אבו מערוף: ומספיק ללכת לבית-משפט שדן בענייני תכנון ובנייה ולראות את הסבל ואת האכזריות של פסקי-הדין.

עבדאללה אבו מערוף: זה פסק-דין בכל זאת, או החלטה של בית-משפט; אני לא אתנגד לזה ולא אדבר על זה עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: זה בית-משפט שקבע, אבל בכל זאת אלה פסקי-דין שהם אכזריים מאוד כלפי אזרח פשוט שרצה רק לבנות את הבית שלו.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, שוב אני אומר, בהקשר הזה, מיהו העבריין?

עבדאללה אבו מערוף: מי שלא נתן את הרשות, את האישור לאזרח הפשוט שיבנה את ביתו.

עבדאללה אבו מערוף: מי זה?

עבדאללה אבו מערוף: הוועדות המקומיות והמדינה.

עבדאללה אבו מערוף: המדיניות של הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה שעשתה הפקעות מרובות ורבות וממושכות של אדמות האזרחים הערבים הלגיטימיים, שיש להם טאבו – לכל אחד מאתנו עשו הפקעות.

עבדאללה אבו מערוף: אני עכשיו, למשל, אין לי בית.

עבדאללה אבו מערוף: אם לא היו מפקיעים את האדמות שלי, של אבא שלי המנוח, הייתי יכול עכשיו לבנות.

עבדאללה אבו מערוף: ומרחיבים תוכנית מתאר?

עבדאללה אבו מערוף: לא.

עבדאללה אבו מערוף: כמה תוכניות הופקדו?

עבדאללה אבו מערוף: לא מרחיבים תוכניות מתאר.

עבדאללה אבו מערוף: מי? יש לנו מקצועיות, יש מהנדסים.

עבדאללה אבו מערוף: מי מסרב?

עבדאללה אבו מערוף: המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: אז היא העבריין.

עבדאללה אבו מערוף: המדינה היא העבריין במצב הזה, ולכן המדינה צריכה לעשות חשבון נפש עם עצמה ולא עם האזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: הקדימו אותי עמיתי חברי הכנסת מהרשימה המשותפת שדיברו על כל ההיבטים של החוק הזה ולמה הוא בא ובאיזה הקשר הוא בא.

עבדאללה אבו מערוף: דיברו על "צוות 120 הימים", על חוק התכנון והבנייה שחוקק ב-19 בנובמבר 2015 עם חוק ההסדרים והתקציב.

עבדאללה אבו מערוף: למרות כל המינוסים שלו, אנחנו לא התנגדנו; דווקא בירכנו על זה שהוא נותן אולי אופק, איזושהי התחלה של דרך לעשות סדר ולסדר.

עבדאללה אבו מערוף: ואנחנו בעד עניין התכנון והבנייה בכל הבנייה הלא-מוסדרת אצל האוכלוסייה הערבית.

אחמד טיבי: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: עוד חצי דקה.

עבדאללה אבו מערוף: הצורה והדרך שבה ועדת הכנסת אישרה היום להביא את החוק למליאה, ללא חובת הנחה – מה שאנחנו דנים בו – הייתה חפוזה, לא דמוקרטית, והייתה ללא סיבה בכלל, שאכן הממשלה תדרוש מוועדת הכנסת להביא את החוק.

עבדאללה אבו מערוף: לא הבנו מה הדחיפות הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה יביא עוד הרס וחורבן על האזרחים הערבים; החוק הזה ירמוס את אחד המ"מים המפורסמים – מחסה; החוק הזה ירמוס אלפי משפחות ערביות מבחינה כלכלית, חברתית וגם נפשית; החוק הזה הוא חוק ענישה קולקטיבית, ענישה של הרבה אנשים חפים מפשע; החוק הזה מסווג את הבנייה ללא היתר כעבירה של אחריות קפידה.

עבדאללה אבו מערוף: כבר דיברו על זה, חברי אוסאמה סעדי.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק לא מוצדק אלא זה נוגד את כל יסודות הדמוקרטיה ורומס את הזכויות הבסיסיות של האדם לדיור ולמחסה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

אחמד טיבי: שש דקות.

אחמד טיבי: בבקשה.

זוהיר בהלול: כנסת נכבדה, אדוני היושב-ראש, אמש בשעת ליל היתמר עשן סמיך מעל לעירי עכו.

זוהיר בהלול: טלפונים בהולים הולידו את האמת הצורמנית שמסגד אל-ג'זאר עולה באש.

זוהיר בהלול: הלהבות הדאיגו את לבותינו, כמובן, ולא רק אנחנו, העכואים, אלא כל המדינה.

אחמד טיבי: בכל מקום.

זוהיר בהלול: והתפללנו, אדוני היושב-ראש וכבוד השר נפתלי בנט, שאין ידו של אדם במעל.

זוהיר בהלול: והתפללנו, כמובן, שזה יהיה עניין טכני.

זוהיר בהלול: ואז הסתבר שזה היה קצר חשמלי שהוליד את השרפה שגרמה לנזקים חמורים באחד המסגדים היותר-ידועים בעולם המוסלמי, מסגד אל-ג'זאר בעכו.

זוהיר בהלול: בעת שכוחות כיבוי האש של ישראל הגיעו לאתר המוסלמי בעכו, התוודענו למציאות המאוד-מפעימה את הלבבות, מיקי לוי, שאנשי כיבוי האש של האזור אינם מפרידים בין דתות, והם עשו את מלאכתם נאמנה.

זוהיר בהלול: הגעתי לשם וראיתי במו-עיני את עבודות הכיבוי ללא רבב.

זוהיר בהלול: בעוד האנשים עוזרים לכוחות כיבוי האש, האתרים בישראל המשיכו לפעול, ובעיקר קבוצת ווטסאפ שחברים בה האנשים של כיבוי אש זבולון.

זוהיר בהלול: מה מסתבר?

זוהיר בהלול: מסתבר שעורך דף הפייסבוק 0404, אחד מהאתרים היותר-פופולריים בישראל – אתר ימני גזעני מאין כמותו, אתר שיש בו לייקים בשיעור של כמעט חצי מיליון, האתר הזה מלבלב וקורם עור וגידים תוך כדי מתן במה די אולטימטיבית לימין הישראלי, ומי שמותקף זה בעצם אנשי השמאל והערבים – מה מתברר?

זוהיר בהלול: שאותו עורך בקבוצת הווטסאפ, שחברים בו, באותו אתר, אנשי כיבוי אש שרק ממש דקות ספורות לפני כן כמעט בחירוף נפש ניסו להציל את המסגד מאובדן או מאבדון, האיש הזה כותב:

זוהיר בהלול: ביום שעיתונאים ישתוקקו למידע על שרפה בבית-כנסת כמו על שרפה במסגד, נדע שהמשיח הגיע.

זוהיר בהלול: הבניין הזה הוא שמייצר את הגזענות במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אתם, שרוצים להכפיף את הציבור הערבי לחוקי התכנון והבנייה בצורה דורסנית, אתם בעצם מלבלבים את השיח הימני הגזעני, ההדרתי, הלא-חמלתי.

זוהיר בהלול: עד עכשיו אותו עורך עדיין לא פוטר.

זוהיר בהלול: עד עכשיו אותו ראש מערך כיבוי בזבולון לא התנער מדבריו של העורך, העורך המיתולוגי של דף הפייסבוק 0404.

זוהיר בהלול: במילים אחרות, נתנו הכשר – כמו שאומרים הדתיים היהודיים במקומותינו – נתנו הכשר לאותו איש להסית נגד עיתונאים שניסו בסך הכול לברר מה עלה בגורלו של מסגד אל-ג'זאר, רחמנא ליצלן.

זוהיר בהלול: כמו שאתם היהודים, ובצד, חרדים כאשר האנטישמיות באירופה גורמת לעתים לשרפות בבתי כנסת, גם לבי נקרע ואינני מבין עד היכן אנחנו מגיעים לאשפתות בעניין השיח הלאומני והמסית בישראל.

זוהיר בהלול: שים לב, אדוני היושב-ראש, רק לפני כמה ימים מוטי דותן לכלך על הערבים שאינם תרבותיים כדי להשתמש בבריכה בישראל.

זוהיר בהלול: שבוע לפני כן, אני מזכירך, והרי הזיכרון שלך מלבלב, ראש הממשלה בסרטון מלא הזיות – סרטון הפטה-מורגנה שלו – בעצם כמעט כמעט לגלג על המציאות של חיים משותפים במדינה, למרות שלאנשים תמימים זה נראה כאילו שהוא מתנצל.

זוהיר בהלול: אבל הוא מתנשא.

זוהיר בהלול: לפני כן סמוטריץ, שמגלם את הסמוטריצ'יזם בכנסת ישראל, לא רצה שרעייתו תשהה בבית-יולדות עם נשים ואימהות ערביות.

זוהיר בהלול: והכנסת הזו מיילדת את חוק ההדחה, מיילדת את חוק העמותות, והיום מיילדת את חוק התכנון והבנייה.

זוהיר בהלול: כאילו שהתחביב של ערבים לבנות באופן לא מוסדר.

זוהיר בהלול: אמרו קודמי, והם היו רהוטים ואקספרסיביים: אנחנו רוצים לחיות בצלם אנוש במדינה.

זוהיר בהלול: לא הייתה ברירה אלא לבנות בנייה בלתי מוסדרת.

זוהיר בהלול: ולכן, אם האמרה הזו נכונה, שביתו של אדם הוא מקדשו, אז אתם עד היום מלקקים את הפצעים על חורבנם של שני בתי-מקדש – לנו לא מותר לבכות מראש על בית שייהרס?

זוהיר בהלול: זה בית-מקדשו של אדם.

זוהיר בהלול: אני קורא לכנסת ישראל לחזור לשפיות, לחזור לנורמטיביות אנושית, ולא להרוס בתים של ערבים.

זוהיר בהלול: ועכשיו, בסיפה של דברי אני אומר משהו סנסציוני: אני לא רוצה שיהרסו את בתיהם של אלה ששרפו את משפחת דוואבשה.

זוהיר בהלול: אני מתנגד לשרפת בתיהם של היהודים ששרפו את ביתה של משפחת דוואבשה, כי אני לא רוצה שייהרסו בתים בישראל.

זוהיר בהלול: אני לא רוצה שיהרסו בתים של ערבים, כמו שאני מתנגד להריסתם של בתי יהודים שהם גם מחבלים וגם רוצחים.

זוהיר בהלול: כי מדינת ישראל – –

יהודה גליק: – – –

זוהיר בהלול: – – היא חמלתית, מדינת ישראל אמורה להיות חמלתית, העם היהודי הוא חמלתי.

זוהיר בהלול: אל תהרסו בתים.

זוהיר בהלול: אל תהרסו את מרקמי החיים.

זוהיר בהלול: תנו לנו לחיות בצלם אנוש.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: השרה איילת שקד מסכמת את הדיון.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, השבוע דובר הרבה על איזון בתקשורת.

איילת שקד: דובר הרבה על איזון בתקשורת.

איילת שקד: גם אני וגם חברי – אני בטוחה שיש קונסנזוס כאן, בבית הזה – חושבים שהתקשורת צריכה להיות מאוזנת, להכיל את כל המגוון של אזרחי מדינת ישראל, ובטח ובטח השידור הציבורי.

איילת שקד: את המאמר המכונן שאני עומדת לקרוא כתב חברי הטוב אורי אורבך, זיכרונו לברכה.

איילת שקד: הוא כתב את זה ב-1987.

איילת שקד: זה פורסם בכתב העת "נקודה", וזה חולל סוג של מהפכה, מהפכה שממשיכה להתרחש גם היום, שהרבה אנשים מהציבור הדתי – בשבילך, השר אקוניס, המפד"לניקים – נכנסים לתקשורת ומשתלבים בה.

איילת שקד: ואת המאמר הזה אני רוצה להקדיש לציבור החרדי, חבר הכנסת גפני.

איילת שקד: אני חושבת שהציבור החרדי יכול גם הוא להיכנס ולהשתלב בתקשורת.

איילת שקד: ואם אורי אורבך, זיכרונו לברכה, היה עומד כאן היום, הוא היה עושה את זה הרבה יותר טוב ממני, אז מה שלי נשאר זה רק להקריא את מה שהוא כתב.

איילת שקד: קוראים לזה "הטובים לתקשורת", וכמו שאמרתי, אני מקדישה את זה לציבור החרדי.

איילת שקד: "שמיניסט יקר, הר"מ שלך בישיבה התיכונית בטח קורא לתקשורת בשם 'תשקורת', וזה במקרה בטוב.

איילת שקד: 'עלמא דשקרא', הוא חוזר בכל הזדמנות, ו'לא חשוב מה יאמרו השדרנים, חשוב מה יעשו היהודים'.

איילת שקד: אחר כך הוא מצטט את ה'שפת אמת'.

איילת שקד: במידה מסוימת, הר"מ שלך צודק.

איילת שקד: אבל צר לי לעקוף סמכות – הר"מ צודק, אבל הדעות שלו לטווח ארוך הן אסון.

איילת שקד: מדי שעה אנו משלמים בריבית דריבית את ההתנתקות והנתק שבין הציבור שלנו לעולם התקשורת" – זה ב-1987.

איילת שקד: "הדעות הלאומיות והנכונות יוצאות וידיהן על ראשן בכל הרשתות ובכל השעות.

איילת שקד: הזמן היחידי של ביטוי פחות או יותר אובייקטיבי לדעותינו ב'קול ישראל' הוא בין השעה 1:00 אחרי חצות ל-6:00 בבוקר – צפצוף ארוך וצורמני.

איילת שקד: ב'גלי צה"ל', אף זה לא.

איילת שקד: האזינו פעם ל'ציפורי לילה'.

איילת שקד: יש לא מעט שרים וח"כים שמתקשרים כל בוקר לכתב שלהם כדי לשאול אותו: מה דעתי היום?

איילת שקד: והשדרן בן ה-20, או העיתונאי בן ה-25, מספר לשר מה דעתו של כבודו" – – –

טלב אבו עראר: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, מותר לשרה לדבר בכל נושא שהיא רוצה.

איילת שקד: בואו תקשיבו, תיהנו קצת.

איילת שקד: – – – "וכבודו אומר לאומה את דעתו, והשדרן משדר את דעתם, של כבוד השר ושל השדרן.

איילת שקד: "

אחמד טיבי: ללא הגבלה בכל נושא.

איילת שקד: "זהו המצב.

איילת שקד: משום כך לא חשוב כל כך מיהו השר, אלא חשוב מיהו השדר.

איילת שקד: בדרך כלל זה כלי ריק אבל די אינטליגנטי, שעולמו הרוחני רחוק כמטחווי קשת מכל מה שאתה, חברי השמיניסט, מאמין ומחונך על ברכיו.

איילת שקד: אין סיבה אפוא שאנשים כמוך, שהחינוך שלהם טוב יותר, שהם מלאכים, יחסית, בתורה, שיודעים מה זה קידוש, שבת וכשרות, לא יהיו אלה שיושבים מול המיקרופון.

איילת שקד: שצעירים כמוך ישרבבו את הערות הביניים שלהם בתוך דברי הח"כ, ושאתה תראיין, בכבוד ראוי, רב ראשי וכל אדם אחר.

איילת שקד: "אין שום סיבה שחברים כמוך, שהספיקו להתמלא כבר במשהו, לא יהיו עורכי ומגישי תוכניות, אלו שקובעים מי יוזמן ומי לא, מי יישאל ומה יישאל.

איילת שקד: בימית שולם המחיר.

איילת שקד: הלוואי שהיו לנו שם שדרים עם הדעות הנכונות.

איילת שקד: הם לא היו שואלים כל היום את הח"כים הלאומיים: 'האם אתם לא מרגישים שאתם מחסום לשלום?', או: 'מה תעשו עם כל כך הרבה פיצויים?

איילת שקד: ' אם היו שניים-שלושה דתיים יותר ציוניים ופחות ציניים, הם היו מחציפים לשאול את שר הביטחון: 'אדוני, אתה לא מרגיש בושה לעקור יישובים פורחים בארץ-ישראל?', או: 'כיצד אתה מסביר את העובדה שאנו עוקרים עשרות יישובים פורחים בשביל פיסת נייר שערכה מפוקפק?

איילת שקד: ' אבל לא היה לנו שדרן שם.

איילת שקד: בהתנתקות כבר היו לנו שדרנים, אומנם מעט, אבל היו.

איילת שקד: "אין אנו מעמידים במבוכה שר משטרה בשאלה כמו 'מדוע תחת אחריותך יהודי אינו יכול להסתובב בלי פחד בירושלים, בעוד שערבים מרגישים בטוחים ברחובותינו?

איילת שקד: ' אם השרים כבר מגמגמים, מוטב שיגמגמו אל מול השאלות שלנו, ושיתפתלו מול החצופים שיודעים לשאול, ושלא רק 'נואיבה' וה'דייר סטרייט' בראש מעייניהם.

איילת שקד: "אבל הרב שלך בטוח שהוא צודק, 'ביטול תורה' – הוא קוטף את אוזנך, והולך לקרוא את העיתון שלו.

איילת שקד: 'את הכישרון אתה חייב לנתב לאפיקים נכונים, הקדוש-ברוך-הוא נתן לך כישרון כדי שתכתוב חידושי תורה, כדי שתברר סוגיות הלכתיות, לא בשביל לכתוב חיבורים ילדותיים או עיתוני בית-ספר מלאי ליצנות'.

איילת שקד: לבי אתך, שביעיסט או שמיניסט, שמתעסק בחרדת קודש בעיתון בית-הספר ותולה שם מאמר עוקצני נגד המנהל וצוות בלשיו, המכונים מדריכים.

איילת שקד: עם אנשים שיודעים ומוכנים לזעוק נגד עוולות, להביע את דעתם בכישרון ראוי, עם אלה אפשר יהיה לעשות משהו במדינה הזאת כשיסתיימו הלימודים ויתחילו החיים.

איילת שקד: המכתב הזה הוא, אם כן, אליך, פוחח מוכשר, או שמיניסט עם מעט כישרון; אתה שיודע מה קורה מסביבך, ולא מאלו שתוקעים אצבעות באוזניים כשאומרים להם 'אמרו בטלוויזיה' וזועקים: 'אוי, אוי, עיתונאים, אין להם חלק לעולם הבא'.

איילת שקד: הפנייה הזו היא אליך, אם אתה עם מעט ביטחון עצמי, מספיק סבלני בשביל לסבול, מספיק חזק ומאוזן כדי לא להישחק, ודי נבון כדי להסכים עם הדברים הכתובים פה.

איילת שקד: "הגיע רגע של אמת.

איילת שקד: בעצם, הוא הגיע מזמן, אבל אנחנו היינו בדיוק באמצע סוגיה חשובה.

איילת שקד: הטובים לתקשורת.

איילת שקד: כל בחור וטוב לנשק הכתיבה.

איילת שקד: יש לאתר בדחיפות ובבהילות כל כישרון צעיר ולטפח אותו, להכניס לו לראש עוד בכיתה ט' שהוא טוב ומוכשר ויכול" – – –

אחמד טיבי: השר אקוניס, נא לשבת.

אחמד טיבי: המאמר מופנה אליך.

אחמד טיבי: דברי השרה הופנו אליך במיוחד.

איילת שקד: גם אליך.

אחמד טיבי: תקשיב.

איילת שקד: – – – "להכניס לו לראש עוד בכיתה ט' שהוא טוב ומוכשר ויכול ללמד בני יהודה קסת.

איילת שקד: להפסיק לקשקש כל היום לוגריתמים ואמפרים, ולתת צ'אנס לחבר'ה כישרוניים לפתח את כישרונם.

איילת שקד: אחרת השוקת השבורה שלנו תישבר ותלך ותיטחן עד דק, ורווח והצלה לא יעמדו ליהודים משום מקום אחר.

איילת שקד: "עט לעשות – עם ישראל זקוק לאנשים שיהיו לו לפה.

איילת שקד: ואיננו מדברים עכשיו על מנהיגים שחסרונם גם הוא זועק.

איילת שקד: אני מתכוון לכאלו שמסוגלים לבטא יפה עמדות נכונות.

איילת שקד: כלים להעברת המסר, אבל כלים מחזיקי ברכה, כלים שלובים בערכים של מוסר אמיתי ועם אוריינטציה יהודית.

איילת שקד: הפוטנציאל של החבר'ה בציבור הלאומי הוא אחר" – ואני מוסיפה כאן, גם בציבור החרדי – "אבל בתחום זה יש עדיין איזה רגש נחיתות ופחד במה.

איילת שקד: זה נכון מאוד שהעשייה האמיתית היא הדבר החשוב ביותר.

איילת שקד: הוכחנו זאת בהתיישבות, בעלייה, בביטחון ובחינוך.

איילת שקד: במיוחד בחינוך.

איילת שקד: "בלי הדברים האלה לא צריך כותבים ומשדרים.

איילת שקד: אבל חייבים להכיר בעובדה שערכים אלו נפגעים מאוד בגלל היעדר נושאי הרעיון ומפיציו לרשות הרבים.

איילת שקד: ולכן, בלי בושה, אני מעז לקרוא לך, צעיר, בוגר ישיבה תיכונית" – ובוגר ישיבה חרדית – "לנסות להתקבל ל'גלי צה"ל'.

איילת שקד: תהיה אומנם ג'ובניק, אבל השפעתך על הנעשה בארץ תהיה לא פחות, ואולי גם יותר, משל הצנחן ומהחי"רניק סגול-הכומתה.

איילת שקד: אני יוצא מתוך הנחה שאם יבואו לבחינות קבלה ב'גלי צה"ל' 50, 100 בחורים ובחורות, צעירים דתיים ומוכשרים, שניים-שלושה יצליחו להשתרבב.

איילת שקד: במשך זמן, אחד מהם ילמד איך לשאול את השאלות הנכונות ומה לא לשדר, ולו משום השיקול הזניח ששידור מסוים עלול להזיק לעם ישראל, נקודה.

איילת שקד: "ללכת לתקשורת היום פירושו אצל צעיר דתי להיות חלוץ, להפוך את אדמת הבור והבורים הזו, לנכש קוצים ולשתול ורדים.

איילת שקד: לשבת מול מיקרופון זה חשוב היום כמו שפעם היה חשוב לייבש ביצה, למרות קרקורי הצפרדעים.

איילת שקד: "אולי זה נשמע פתטי – 'עט לעשות!' – ויותר משזו פנייה אליך, שמיניסט יקר ושביעיסט החושב על עתידו, זוהי פנייה למחנכים אשר רואים את השרפה.

איילת שקד: בצד החינוך הטוב לערכים וללימוד תורה, צריך להחדיר את המודעות לכך שהעשייה התקשורתית הנה כחומר ביד היוצר.

איילת שקד: היא יכולה להיות כלי חינוכי, או חלילה אנטי-חינוכי אדיר, תלוי ידו של מי לוחצת על המתג.

איילת שקד: "אני מודע גם מודע לבעייתיות באיגרת הדחופה הזו.

איילת שקד: היא מתעלמת מהקשיים ומהחסרונות בעולם התקשורת.

איילת שקד: פה ושם הגזמתי, אך בעיקר המעטתי בעולם כוחו של המיקרופון והעט.

איילת שקד: אולי הפחתתי בחשיבותם של תחומי עשייה אחרים, אבל אין לי ספק שהשברים, כמו ההצלחות, בחברה הישראלית – כולם נגעו-נשקו בתקשורת לגווניה, ושם לא היינו, ואם נמשיך להיעדר משום אנינותנו, ניקיון-כפינו וצחות-בשרנו, הרי שנוסיף לראות בבניין פלסטין, בערכים נשחקים, במדינה מתפוררת, ואל תגיד 'לא ידעתי' ואל תאמר 'לא שמעתי', כי אתה יודע למה.

איילת שקד: " אני קוראת מכאן לציבור החרדי: תקשיבו לאורי אורבך, זיכרונו לברכה, ותשתלבו בתקשורת.

איילת שקד: אתם מספיק מוכשרים, אתם מספיק חכמים, יש לכם גם הרבה כלי תקשורת מגזריים.

איילת שקד: תצטרפו לתקשורת הכללית, כי היום אני יודעת לספר לאורי אורבך, זיכרונו לברכה, ששומע אותנו, שבקורס של "גלי צה"ל" לא היו שניים-שלושה דתיים, היו תשעה דתיים וגם אחד חרדי.

איילת שקד: אז הנה, אפשר גם יותר.

איילת שקד: קדימה, תגידו את זה לציבור שלכם.

איילת שקד: חבר הכנסת אריה דרעי, הנאום הזה היה בשבילך.

איילת שקד: הקראתי את הנאום של אורי אורבך, זיכרונו לברכה, "הטובים לתקשורת", ואמרתי לציבור החרדי: תקראו את הנאום הזה ותשתלבו בתקשורת הכללית.

אחמד טיבי: איילת, זהבה רוצה לשאול אותך שאלה.

זהבה גלאון: גברתי השרה, אז מה אתם תומכים בביטול לימודי ליבה אם את רוצה לעודד את החרדים להצטרף לתקשורת – – –

איילת שקד: אנחנו ממש לא תומכים בזה.

זהבה גלאון: – – –

איילת שקד: חבר הכנסת אריה דרעי, תודיע את זה לציבור.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אם מישהו מהשרים של הליכוד, רבותי, שהשרה איילת שקד הפנתה את הנאום אליהם, למשל השר אקוניס – היא הפנתה את הנאום לשר אקוניס בתחילת דבריה, ובסופו לשר דרעי.

אחמד טיבי: לפי התקנון מותר לכם לעלות חמש דקות.

אחמד טיבי: בשם הממשלה, אתה רוצה, אקוניס?

אחמד טיבי: השר המקשר, אתה רוצה לענות לשרה שקד?

אחמד טיבי: תגיד שאתה לא רוצה.

אחמד טיבי: אם לא רוצים, אז אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 60 נגד – 21 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 109), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 60, נגד – 21, נמנע אחד.

אחמד טיבי: השרה גמליאל – לפרוטוקול – בעד.

אחמד טיבי: ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה, ולכן היא עוברת להמשך דיון ולהכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הפנים.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן אומר ועדת רפורמות.

אחמד טיבי: התקנון אומר ועדת הפנים.

דוד אמסלם: לוועדת הפנים.

אחמד טיבי: אז אנחנו נעביר את זה – – –

דוד אמסלם: לוועדת הפנים.

דוד ביטן: נפלה ההחלטה – – –

אחמד טיבי: האם הגעתם להסכמה, אדוני היושב-ראש?

דוד ביטן: – – – ועדת הכנסת.

אחמד טיבי: פנים?

אחמד טיבי: אוקיי.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

אחמד טיבי: עבדאללה, עבדאללה, (אומר בערבית: תן להם לריב,) תן להם לריב, מה אתה – – – יש הצעה של ועדת הפנים – –

יואב קיש: ועדת הכנסת.

אחמד טיבי: – – ויש רפורמות.

אחמד טיבי: זוכה מן ההפקר חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הכנסת.

אחמד טיבי: המתח בשיאו.

אחמד טיבי: רבותי, הודעה ליושב ראש ועדת הכנסת.

אחמד טיבי: בבקשה, יואב.

): הודעה קצרה.

): אדוני היושב-ראש, שרים, שרות, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות האלה, מטעם סיעת הליכוד: בוועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור – במקום חברת הכנסת שרן השכל יכהן חבר הכנסת דוד ביטן.

): תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: [מס' מ/1018; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 10679; נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' והוראת שעה 107), לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

אחמד טיבי: יציג את החוק חבר הכנסת דוד אמסלם.

אחמד טיבי: אתם רוצים הפסקה, רבותי בקואליציה?

אחמד טיבי: חבר הכנסת דוד אמסלם, אתה יושב-ראש ועדת הפנים, בוא להציג את החוק, בבקשה.

דוד אמסלם: – – –

אחמד טיבי: תשאל אותו.

אחמד טיבי: אתם לא באותו מחנה בליכוד, ביטן?

דוד אמסלם: בליכוד אין מחנות.

אחמד טיבי: אין מחנות.

דוד אמסלם: הוא אמר שהוא רוצה כל פעם מחנה אחר.

אחמד טיבי: מכובדי יושב-ראש ועדת הפנים, בבקשה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת לתקן את חוק התכנון והבנייה ולקבוע מסלול תכנוני מהיר ופשוט יותר למיזמים להקמת מתקני אכסון מלונאיים.

דוד אמסלם: קיצור הליכי התכנון למיזמים שכאלה יביא עמו תנופת פיתוח והשקעה בענף התיירות ויאפשר פיתוח משמעותי של תשתיות התיירות, בכלל זה תוספת ניכרת של חדרי מלון לענף התיירות.

אחמד טיבי: השר דרעי, נא לשבת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ביטן, נא לשבת.

דוד אמסלם: לשם כך מוצע להסמיך את שר התיירות להכריז על מיזם הכולל מתקני אכסון מלונאיים או על תשתית תחבורה כתשתית תיירות אשר תיחשב לתשתית לאומית ותידון – –

אחמד טיבי: אלי כהן, נא לשבת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מזוז, סגן השר.

דוד אמסלם: – – במסגרת הוועדה לתשתיות לאומיות.

דוד אמסלם: מוצע כי המיזמים אשר ייכללו במסגרת ההכרזה של שר התיירות יהיו ארבעה סוגי מיזמים בעלי היקף נרחב, שיש הצדקה לדון בהם במסגרת הוועדה לתשתיות לאומיות, הן מיזמים להקמת מתקני אכסון מלונאיים והן מיזם להקמת תשתית תחבורה שיש בה כדי לשמש גורם משיכה תיירותי ולתרום תרומה של ממש לתיירות באזור.

דוד אמסלם: האפשרות לדון במיזמים אלה במסגרת הוועדה לתשתיות לאומיות תאפשר, בין השאר, תכנון של רשת מלונאות.

דוד אמסלם: אם בעבר נדרש מי שביקש להקים רשת של בתי-מלון או מוטלים ברחבי הארץ לפנות לוועדה בכל עיר או מחוז שבהם היה מעוניין, בהתאם להצעה תתאפשר בהליך תכנוני אחד ובמסגרת דיונים בוועדה אחת בלבד הקמה של כמה בתי-מלון של רשת בפריסה גיאוגרפית רחבה בכל הארץ.

דוד אמסלם: אני מאמין שאפשרות זו תמשוך רשתות בין-לאומיות ותעודד בניית מלונות בהיקפים ניכרים, שלא נראו, לצערי, בארץ בשנים האחרונות.

דוד אמסלם: יחד עם זאת, על מנת לשמור על אינטרסים ציבוריים רחבים ולהגן על הסביבה החופית ועל השטחים הפתוחים, דרשה הוועדה כי במסגרת ההכרזה לא ייכללו שטחים הנמצאים בסביבה החופית, אלא אם כן הם בתחום רשות עירונית.

דוד אמסלם: כמו כן דרשה הוועדה כי לא ייכלל במסגרת ההכרזה שטח המוקף מכל עבריו בשטח פתוח.

דוד אמסלם: בכך מאזנת ההצעה בין הרצון בקידום התכנון של מיזמים מלונאיים לרצון המשותף לכולנו לשמירה על השטחים הפתוחים ועל שטחי החוף החשובים כל כך לכולנו.

דוד אמסלם: חסם נוסף שמונע היום הקמת בתי-מלון הוא נושא הכדאיות הכלכלית.

דוד אמסלם: במטרה להתמודד עם חסם זה מוצע לאפשר, בהוראת שעה לשנתיים, תוספת שטחי בנייה למגורים במגרשים המיועדים למלונאות.

דוד אמסלם: אפשרות זו תסייע בהסרת החסם של האי-כדאיות הכלכלית בהקמת מיזמי תיירות.

דוד אמסלם: כמו כן, עירוב שימושים של מלונאות ומגורים במבנה מלונאי מקובל בעולם, ומשתלב עם המאמצים הניכרים שלנו להרחיב את היצע הדיור.

דוד אמסלם: עם זאת, אני רוצה להבהיר כי הסמכות לתוספת שטחי הבנייה למגורים מוגבלת בכמה תנאים.

דוד אמסלם: ראשית, אחרי שהוועדה דנה בסוגיה זו ארוכות, ואף החזרתי את הנושא לדיון נוסף בוועדה, קבעה הוועדה כי התוספת לא תתאפשר בתחום חוף הים, זאת אומרת, ב-100 המטרים הקרובים לקו החוף לא תתאפשר תוספת מגורים.

דוד אמסלם: התוספת הזאת גם לא תתאפשר בסביבה החופית – ב-300 המטרים הקרובים לחוף, במגרשים הנמצאים בקו הבינוי הראשון מול הים או לפניו.

דוד אמסלם: שנית, הסמכות לאשר תוספת שטחים למגורים תהיה נתונה רק לוועדות מקומיות עצמאיות, אשר הוסמכו על-ידי שר הפנים; שלישית, מימוש הבנייה למגורים יותנה במימוש השטחים המיועדים למלונאות, כך שלא ייווצר מצב שבו מקדמים רק את הבנייה למגורים ולא את הבנייה למלונאות; רביעית, תוספת שטחי הבנייה למגורים תתאפשר רק ברשויות עירוניות; חמישית, שיעור תוספת השטח שתשמש למגורים לא יעלה על 20% מהשטח הכולל המותר לבנייה.

דוד אמסלם: לעניין בניין שטרם החלה בנייתו ולעניין בניין קיים, תתאפשר תוספת שטח למגורים רק בתנאי שההרחבה כוללת 50 יחידות אירוח לפחות, ושיעור תוספת השטח שתשמש למגורים כאמור לא יעלה על 20% מתוספת הבנייה.

דוד אמסלם: כפי שאתם רואים, הוועדה הציבה תנאים והגבלות רבים בפני הוועדות המקומית העצמאיות שקיבלו את הסמכות, ובכך היא שומרת על החופים ומבטיחה כי הסמכות שניתנה לוועדות המקומיות העצמאיות אכן תשיג את מטרתה ותגדיל את היצע יחידות האירוח במדינת ישראל.

דוד אמסלם: דבר נוסף, על-פי הצעת החוק כפי שהונחה על שולחן הוועדה, הסמכות לאשר תוספת שטחי בנייה למגורים הייתה נתונה רק לוועדות מקומיות עצמאיות.

דוד אמסלם: הוועדה עמדה על כך שיינתן פתרון לזירוז הליכי התכנון והגדלת הכדאיות הכלכלית גם לעניין רשויות שאין להן ועדות מקומיות עצמאיות, ועל כן, לשמחתי, בנוסח שמונח לפניכם היום מוצע לקבוע, בהוראת שעה לשנתיים, כי תוקם בכל מחוז ועדת משנה בהרכב מצומצם, אשר יהיה בסמכותה לדון בתוכניות בתחום רשות עירונית שייעודן העיקרי הוא למלונאות.

דוד אמסלם: החלטתה של ועדת המשנה בתוכנית זו תהיה סופית, ולא יתאפשר דיון נוסף במליאת הוועדה המחוזית.

דוד אמסלם: הסדר זה יאפשר, כאמור, את קידומן המהיר של תוכניות לתיירות גם ברשויות שאין להן ועדה מקומית עצמאית.

דוד אמסלם: עוד מוצע כי בתקופת הוראת השעה, הוועדה לשמירת הסביבה החופית תוכל לדון ולאשר תוכנית לתיירות שנדונה בוועדה המחוזית או תוכנית של ועדה מקומית עצמאית שדנה בתוספת שטח למגורים במגרש המיועד למלונאות, גם אם נדרש בה אישור המועצה הארצית.

דוד אמסלם: על הוועדה לציין זאת במפורש בהחלטתה, ועל החלטה זו יהיה ניתן להגיש ערר למועצה הארצית לתכנון ובנייה.

דוד אמסלם: אני מאמין שהצעת החוק תסייע מאוד בקידום ענף המלונאות בישראל.

דוד אמסלם: ההצעה תגדיל את היצע חדרי האירוח במידה ניכרת ותמשוך משקיעים מחו"ל, ובכך תוביל לעליית מספר התיירים המגיעים לארץ, תגדיל את מספר המועסקים בענף התיירות ותסייע להורדת יוקר המחיה בישראל על-ידי הורדת המחיר שמשלם כל אזרח ישראלי כאשר הוא יוצא לנופש בארץ.

דוד אמסלם: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מהכנסת לדחותן ולאשר את הצעת החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

דוד אמסלם: זה הזמן למסור תודות, או שאחרי זה אני עולה שוב?

אחמד טיבי: אחרי שזה עובר – –

דוד אמסלם: אחרי הצבעה?

אחמד טיבי: – – בשנייה ובשלישית.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לדיון.

אחמד טיבי: יש הסתייגויות, רבותי.

אחמד טיבי: ראשונת המסתייגים והמסתייגות – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברות וחברי הכנסת – חשבתי שיש לי רבע שעה.

אחמד טיבי: 12 דקות.

יעל כהן-פארן: טוב.

יעל כהן-פארן: תראו, הצעת החוק שמונחת לפנינו היום אמורה להגדיל את מלאי חדרי המלונות ודירות הנופש לטובת כלל אזרחי ישראל, תיירים שיבואו לפה, להוזיל את המחירים וכו'.

יעל כהן-פארן: אבל נשאלת השאלה, האם באמת היא תעשה את זאת?

יעל כהן-פארן: ואני רוצה לחלוק על היוזמים שלה, ובפרט על השר לוין ויו"ר הוועדה שדיבר כאן לפני.

יעל כהן-פארן: לפני שאני אגיע להתייחסות ולהסתייגויות שלנו, אני רוצה לתת קצת את הרקע לכל ההתנגדות הציבורית המאוד-קשה שהייתה בשבועות האחרונים לאותה הצעת חוק.

יעל כהן-פארן: הסיפור מתחיל לפני הרבה שנים, בשנות ה-90, כשההגנות על חופי הים של ישראל היו מאוד רעועות, ונשענו על תוכנית מתאר ארצית, תמ"א 13, תוכנית מתאר שהיו בה, בואו נאמר, כמה וכמה לקונות, פרצות, חורים, תקראו לזה איך שתרצו.

יעל כהן-פארן: סליחה, היושב-ראש, אני מרגישה שלא רק שלא מקשיבים, גם עושים הרבה מאוד רעש.

יעל כהן-פארן: מי שלא רוצה, שיצא החוצה.

יעל כהן-פארן: אני פשוט ממש לא שומעת את עצמי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סויד.

אחמד טיבי: השר ארדן.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר – – –

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: תמשיכי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר נבנו כמה מבנים על החוף ונבנו כמה מרינות ליד החוף, שהוציאו משלוותם ציבור די רחב במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: אני מדברת על סוף שנות ה-90, אני מדברת על בניינים כמו "מגדלי חוף הכרמל" בכניסה הדרומית לחיפה, פשוט בניין שחוסם – כל מי שמגיע לחיפה מדרום בוודאי מכיר אותו, מצד שמאל לכביש החוף – חוסם את הים, חוסם את כל הנוף לים לכל מי שגר בסביבה.

יעל כהן-פארן: אולי אם אתה גר על ההר למעלה תראה קצת ים.

יעל כהן-פארן: ומגדל שני – פרויקט "סי אנד סאן".

יעל כהן-פארן: "סי אנד סאן", כשהוא נבנה, היו שם מרפסות פרטיות של אנשים, שהגיעו עד 60 מטר מקו המים.

יעל כהן-פארן: אגב, אותן מרפסות, בצו בית-משפט, נהרסו בסופו של דבר – –

מיקי רוזנטל: בגללי.

יעל כהן-פארן: – – אבל כשהוקם אותו מגדל, כשהוקם אותו מתחם, הוא תפס ממש שטח חוף, ניכס אותו בצורה ברוטלית, בצורה כוחנית, לדיירי הבניין.

יעל כהן-פארן: שני הפרויקטים האלה עוררו כמה פעילים, שהפכו להיות ארגונים שהפכו להיות ציבור מאוד רחב מאחורי התנגדות גורפת לבנייה מסוג כזה על חופי ישראל.

יעל כהן-פארן: המרינות, מרינה הרצליה, מרינה אשקלון – היו מתוכננות עוד כמה וכמה מרינות והן לא יצאו לפועל.

יעל כהן-פארן: אתם יודעים למה?

יעל כהן-פארן: בגלל שכשנבנו אותן מרינות – ונבנו המרינות, אנחנו צריכים לומר את זה בצורה ברורה וחלקה – אותן מרינות הוקמו כדי לאפשר את הפיתוח לידן, כי באין מרינה לא יכלו לבנות על קו החוף.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר את מרינה הרצליה, כמו שאתם מכירים אותה, בנו על קו המים, ואפילו בתוך קו המים מגדל אחד.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אותם בניינים, אותם מגדלים במרינה הרצליה היו מכונים מה שנקרא "מלון דירות".

יעל כהן-פארן: מה זה מלון דירות?

יעל כהן-פארן: מלון דירות אמור להיות מין מלונית שאתה יכול לשכור בה דירה, נכון?

יעל כהן-פארן: אז לא, אז זו בעצם הייתה בדיוק אותה לקונה בחוק – שלא היה מוגדר מה זה מלון דירות.

יעל כהן-פארן: אז קראו למלון מלון דירות ואז אפשרו את הקמתו במסגרת התמ"א המאוד-מחוררת שהייתה, אפשרו את הקמתו על קו המים, ואז מכרו את הדירות כדירות נופש לטווח ארוך, לתמיד.

יעל כהן-פארן: ואותה לקונה – ואני מדברת אתכם על סוף שנות ה-90, לפני קרוב ל-20 שנה – אותה לקונה נעצרה בבית-המשפט, בבג"ץ מאוד מפורסם של החברה להגנת הטבע עם "אדם, טבע ודין", שעצרו את כל הנושא של דירות הנופש.

יעל כהן-פארן: ובעצם באותו בג"ץ הוכרע שלא יהיו יותר דירות נופש שהן לא להשכרה.

יעל כהן-פארן: אפשר גם להשכרה של כמה חודשים, אבל להשכרה של חלק מהשנה.

יעל כהן-פארן: המלון חייב להיות מושכר, ולא בבעלות קבועה של אותם דיירים, של אותם אנשים – והאמינו לי, זו לא אני, ואני מניחה שגם רובכם לא היו יכולים לקנות דירה במרינה הרצליה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אותו בג"ץ, אותו בג"ץ עצר את כל דירות הנופש הבאות ואת כל המרינות הבאות, כי אף אחד לא רצה לקנות במיליונים דירה על הים שצריך לאפשר להשכיר אותה חצי שנה מתוך שנה.

יעל כהן-פארן: זאת אומרת, בכלל, מי רוצה דבר כזה?

יעל כהן-פארן: וזה עצר ומנע בנייה מסיבית שהייתה מתוכננת עוד, ועשרות תוכניות, רבותי, שקיימות משנות ה-80 ומשנות ה-90 לא יצאו לפועל.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אחרי מאבקים ממושכים בבתי-משפט, הבינו כאן, בבית הזה, המחוקקים של אותם זמנים, של תחילת שנות האלפיים, שצריך לחוקק פה חוק.

יעל כהן-פארן: ומשנת 1999 עד 2004 – לקח חמש שנים, ושתיים או שלוש כנסות, אני לא זוכרת – אבל מ-1999 הייתה הצעת חוק להגנה על חופי הים התיכון, הצעת חוק פרטית; אחריה היא הפכה להיות הצעת חוק ממשלתית בשנת 2002, אם אני לא טועה, 2003, ועברה כהצעת חוק ממשלתית – הצעת חוק הגנה על חופי הים התיכון – סליחה, הגנה על הסביבה החופית, לא רק חופי הים התיכון, כל הסביבה החופית, המכונה חוק החופים.

יעל כהן-פארן: היא מגינה על רצועת החוף מקו הים וגם קצת לתוך הים, ועד קו 300 המטר מקו הים, והיא מבוססת על הטענה שהסביבה הזאת היא סביבה ייחודית והיא סביבה שצריך להגן עליה, ויש פה שני היבטים להגנה עליה: האחד הוא ההיבט הפיזי-סביבתי האקולוגי, הגנה על הסביבה הטבעית, והשני – בעיני הוא אפילו חשוב יותר – לשמור על אותו אזור, על אותו חוף, לטובת כלל אזרחי ישראל ולטובת הציבור הרחב, ולמנוע את הפיכתו למתחם בנוי, למתחמים שהכניסה אליהם מגודרת, למתחמים שהם לעשירים בלבד.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, חוק החופים הגדיר שבנייה עד קו 100 מטר מהים אינה מותרת בכלל, מקו 100 מטר ועד 300 מטר תותר רק בנייה למלונאות – וכאן נכנס החוק שלנו.

יעל כהן-פארן: החוק החדש למעשה מאפשר, בניגוד למה שנקבע בחקיקה שעברה ב-2004 בבית הזה ומבלי לבטל את החקיקה הקודמת, שבקו שבין 100 ו-300 מטר, עם ההגבלות שהוצגו כאן, אבל בקו הזה שבתוכו מוגדרת הסביבה החופית כסביבה רגישה, כסביבה שצריך לשמור עליה, כסביבה שצריך להגן עליה וכסביבה שצריך לשמור את הנגישות הציבורית שלה, היום יהיה אפשר להקים – נכון, לא בקו ראשון לים, כי תודה שהקואליציה הסכימה להכניס את ההסתייגות הזאת – אבל בכל קו אחר מאחוריו אפשר יהיה להקים מלון עם דירות.

יעל כהן-פארן: עכשיו תראו, אני רוצה לומר את זה בצורה מאוד פשוטה: מלון עם דירות זה פתח – חלקכם אולי מכירים יותר וחלקכם פחות איך עובדות ועדות התכנון, אבל בואו נאמר את האמת שוועדות תכנון הן לא תמיד הדבר שמתנהל בצורה הכי תקינה והכי ישרה.

יעל כהן-פארן: ואני קוראת לסעיף הזה שמאפשר את המגורים בתוך המלונות: פרצה קוראת למושחת.

יעל כהן-פארן: אני כבר רואה הרבה מאוד יזמים שיגיעו ויגדירו את זה – עכשיו זה יהיה 20%, על הים, מאחורי הקו הראשון אבל בגובה פי-חמישה מהקו הראשון – וידאגו לכך שלאט-לאט יתירו להם גם יותר מה-20%, כי זו דרכן של ועדות התכנון, בפרט המקומיות.

יעל כהן-פארן: וכל עוד הדבר יהיה תלוי בוועדות המקומיות, יהיה אפשר לראות כאן הרבה מאוד מלונות דירות, מלונות עם דירות, דירות עם מלונות, ואולי רק דירות.

יעל כהן-פארן: ובכל הדירות האלה ובכל מלונות הדירות האלה, כנראה לא אני ולא אתם נוכל לרכוש דירה במיליונים רבים של שקלים, ומי שייהנה מהם ומהנוף לים ומהנגישות הקרובה לים ומהקרבה המיידית לחוף כמעט פרטי לפעמים יהיו באמת שועי הארץ וכל מי שכנראה הממשלה הזאת רוצה לדאוג לטובתו.

יעל כהן-פארן: לכן אני קוראת לכם, לכולם כאן, להצביע נגד החוק; לקבל את ההסתייגויות שמבקשות לקבוע – למשל, ההסתייגות שהגשתי רק על התוספת שהוספה היום בצהריים, היא לא לאפשר את התוספת של 20% למגורים בכל הסביבה החופית, בכל הסביבה החופית שהיא הסביבה שהוגדרה על-ידי חוק החופים כסביבה שלא ייבנו בה בתים למגורים אלא רק בתי-מלון.

יעל כהן-פארן: ואני חייבת לומר בדקה האחרונה שנשארה לי משהו על ההליך – על ההליך של התחושה, לפחות שלי, של ההתנהלות שהייתה לקראת ההצבעה כאן היום.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שלפני שבוע הוסרה ההצעה מסדר-היום, נקבע דיון לוועדה ביום שלישי בבוקר, בוטלה הוועדה בשנייה האחרונה, מאז לא שמענו דבר.

יעל כהן-פארן: אני, כנציגת האופוזיציה להתדיינות מול הקואליציה, לא שמעתי דבר מנציגי הקואליציה, מיושב-ראש הקואליציה.

יעל כהן-פארן: לא ידעתי, היא לא הייתה על סדר-היום עד הבוקר, לא היה אמור להיות דיון במליאה, לא הייתה אמורה להיות הצבעה.

יעל כהן-פארן: לפתע פתאום בשעה 12:45 אנחנו מקבלים הודעה שהדיון מתקיים, שההצעה עולה היום למליאה, ובשעה 15:00 תתקיים ישיבת ועדת הפנים בנושא התיקון לחוק.

יעל כהן-פארן: עכשיו, שימו לב, אף אחד מארגוני הסביבה ומהציבור המאוד-רחב שיש לו מה לומר בנוגע לתיקון הזה ובנוגע לחוק הזה – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: – – לא יכול היה לנכוח בדיון – יש לי עשר שניות – לא יכול היה להגיע לדיון, בוודאי לא בהתראה כזאת קצרה.

יעל כהן-פארן: הדיון היום הוא מחטף.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: גם בגלל מצוקת הזמן שהייתה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני שר התיירות, עמיתי חברי הכנסת, לפני שאני אתייחס לחוק לגופו, אני רוצה לומר כמה מילים על ההליך ועל הוויכוח שהיה סביב החוק.

אחמד טיבי: תפאדל.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, החוק הזה עורר ויכוח קשה, אבל אני חושב שחשוב לומר שהוויכוח הזה איננו ויכוח אישי.

דב חנין: אני לא חשבתי ואני גם לא חושב שמי שקידם את החוק הזה עשה את זה מתוך כוונה להרוס את הסביבה או לפגוע באינטרסים ציבוריים.

דב חנין: אני לא מטשטש את הוויכוח שקיים, אבל אני חושב שחשוב לנהל אותו בצורה עניינית, מדויקת, מחודדת, בלי להיסחף ולהיגרר למקומות שהם לא מועילים לדיון ולא מועילים לנושא שעליו אנחנו דנים.

דב חנין: על מה אנחנו מתווכחים, על מה הוויכוח כאן?

דב חנין: הוויכוח מתחיל מהמוסד הזה שנקרא ות"ל.

דב חנין: הוועדה לתשתיות לאומיות זה ערוץ עוקף מערכת תכנון.

דב חנין: הוא נוסד בהתחלה כי הסבירו לנו שמה לעשות, יש דברים נורא דחופים – תשתיות לאומיות, עניינים של חשמל, מים.

דב חנין: אם לא נקדם את זה, אם לא ניתן לזה ערוץ מהיר וייחודי, אנחנו נתקע את זה במערכת התכנון הרגילה ונישאר בלי חשמל, בלי מים, בלי תשתיות בסיסיות ביותר.

דב חנין: אני חייב לומר, אדוני היושב-ראש, שמתחילת הדרך ראיתי בערוץ הזה ערוץ בעייתי, ערוץ מסוכן.

דב חנין: גם מים וגם חשמל צריך לקדם במסגרת מערכת התכנון; אם יש צורך לייעל דברים במערכת התכנון – בואו נייעל אותם; אם צריך שמערכת התכנון תימנע מעיכובים מיותרים – בואו נימנע מעיכובים מיותרים, גם כשמדובר בתשתית גדולה וגם כשמדובר בסגירת מרפסת לאזרח הקטן.

דב חנין: אבל מה שקורה בחוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, זה שאנחנו רואים כאן הרחבה של המושג "תשתית לאומית".

דב חנין: למשל, על-פי החוק הזה גם מלונות יהיו מעתה תשתית לאומית ויוכלו גם הם להיכנס למסלול עוקף מערכת התכנון הזה שנקרא הוות"ל.

דב חנין: אני חושב שפריצת המסגרת הזאת היא מסוכנת, היא בעייתית, והיא גם לא תסתיים בנקודה הזו.

דב חנין: היום יש לנו שר תיירות נמרץ שמעוניין לקדם מלונות, מחר יהיה שר נמרץ בתחום אחר וגם הוא ירצה, באופן לגיטימי מבחינתו, לקדם את התחום שהוא אחראי לו.

דב חנין: בדרך הזאת, עמיתי חברי הכנסת, נחסל לחלוטין את מערכת התכנון הרגילה.

דב חנין: אנחנו נישאר עם מצב שיהיו לנו שני ערוצים תכנוניים: ערוץ אחד של תכנון מהיר ומועדף לכל מיני דברים שהם יקרים למערכת; וערוץ שני לא יעיל, תוקע, אטי, שהוא יהיה הערוץ שבו אזרחי ישראל לא יקבלו את השירות שמגיע להם.

דב חנין: לא זה הכיוון שאנחנו צריכים ללכת בו.

דב חנין: אנחנו צריכים ללכת בכיוון של מערכת תכנון אחת, יעילה, טובה, אבל לא מבחינה בין ערוצים שונים למטרות השונות.

דב חנין: מזה התחיל הוויכוח.

דב חנין: הוויכוח התפתח לנושאים אחרים.

דב חנין: הוזכר כאן הוויכוח על החופים ועל ההגנה על החופים.

דב חנין: ההגנה על החופים שהכנסת חוקקה, עמיתי חברי הכנסת, זו אחת ההגנות הסביבתיות החשובות ביותר שהושגו במאבק של שנים רבות.

דב חנין: ובחוק הזה, במנגנונים שהוצעו, נוצרו פרצות מדאיגות ומסוכנות בהגנה על החופים.

דב חנין: פרצה אחת עסקה ביכולת להקים מתחמים מלונאיים בשטחים של החופים; פרצה שנייה, שנראתה לנו אפילו יותר מסוכנת, נגעה לאפשרות להעמיס על המתחמים המלונאיים האלה גם שימושי מגורים.

דב חנין: וכאן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חששנו מפרצה בעלת משמעות היסטורית.

דב חנין: המאבק נגד דירות היוקרה על החופים הוא מאבק מרכזי ביותר מבחינת החשיבה הסביבתית, מבחינת התפיסה למי שייכים החופים ומפני מי אנחנו צריכים להגן על החופים שלנו.

דב חנין: ויכוח נוסף, עמיתי חברי הכנסת, היה על השאלה של הגנה על השטחים הפתוחים, כי החוק מייצר מנגנונים שמאפשרים בנייה חוץ-תכנונית, חוץ-מערכת תכנון רגילה, חוץ-קונבנציונלית, למתחמים מלונאיים, באופן שעלול היה לסכן שטחים פתוחים, כולל שטחים רגישים מבחינה סביבתית.

דב חנין: המטרה של החוק היא לעודד את המלונאות בישראל.

דב חנין: אנחנו בעד לעודד את המלונאות בישראל, אנחנו בעד שיהיו בישראל יותר מלונות, אם כי אני חייב לומר שלפי הנתונים הרשמיים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, במדינת ישראל לא חסרים חדרי מלונות.

דב חנין: אני מסתכל על הנתונים הרשמיים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה: תפוסת המלונות בינואר–מאי 2016 הייתה 59%; אם אנחנו ניקח את ינואר–מאי 2015 המספר הוא מאוד דומה – 58%.

דב חנין: זאת אומרת, המלונות הקיימים אינם ממצים את התפוסה שלהם, יש הרבה חדרים פנויים במלונות.

דב חנין: אגב, יש לי פה הנתונים של הפריסה הארצית, ואנחנו יכולים לראות שחדרים ריקים בבתי-מלון קיימים בישראל יש כמעט בכל מחוזות הארץ.

דב חנין: אז הבעיה של המלונאות בישראל, עמיתי חברי הכנסת, לפי הנתונים לפחות, איננה של מחסור בבתי-מלון.

דב חנין: יש בעיה, בהחלט יש בעיה, של מחירים גבוהים מדי בבתי-מלון בישראל, ועם הבעיה הזו צריך להתמודד.

דב חנין: כדי להתמודד אתה צריך לראות מה הם הדברים שמייקרים את עלויות המלונות בישראל.

דב חנין: יש, אדוני השר, ואתה בוודאי יודע את זה, עלויות נוספות שאנחנו משיתים על בתי-מלון בישראל, למשל סביב הסדרי כשרות, דבר שלא מחייב בתי-מלון בעולם, אבל בתי-מלון בישראל צריכים לעשות אותו.

דב חנין: גם כאן יש מקום לחשוב על הסדרים גמישים שמאפשרים לבית-מלון אולי בצורה חלקית לקיים כשרות, בחלק מהמתקנים שלו, עבור חלק מהקהל, כדי לאפשר לבתי-מלון לחסוך בעלויות האלה כאשר הם לא נדרשים באמת לעמוד בהם באופן מלא.

דב חנין: יש בעיות נוספות שבגללן המדינה חייבת לתת סיוע לענף המלונאות.

דב חנין: למשל, העובדה שבישראל, בגלל המצב המדיני והביטחוני, אנחנו מדי פעם נמצאים במצבים שבהם פורצת מלחמה או פורץ עימות צבאי כזה או אחר, ומבחינת מערכת המלונאות – בוודאי כשאנחנו מדברים על תיירות חוץ, אבל גם תיירות פנים – הדברים האלה הם כמובן אסון.

דב חנין: אני לחלוטין מצדד בזה שבמצב כזה המדינה תיקח על עצמה את האחריות ותייצר מנגנוני שיפוי שמאפשרים לענף המלונאות לא לקחת את כל הסיכונים הלאה על עצמו ועל שכמו אלא תאפשר לענף הזה סיוע, גיבוי, שיפוי, על מצבים שלא המלונאים ולא בעלי בתי-המלון הם אלה שיוצרים אותם.

דב חנין: כך שאפשר למצוא פתרונות למצוקות של המלונות ושל המלונאים, והפתרונות האלה לא צריכים לבוא על חשבון הכרסום על ההגנות הסביבתיות המשמעותיות שיש לנו.

דב חנין: לכן, סביב החוק הזה היו בוועדה, וגם סביב הוועדה, ויכוחים מאוד קשים, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אנחנו נצביע נגד החוק מתוך כל השיקולים שאני הצגתי כאן, אבל אני רוצה גם להגיד ביושר שבמהלך הדיונים האלה היו התקדמויות.

דב חנין: אני לא רוצה פה לחלק את הציונים; אין לי היכולת, גם לא המעמד ולא הזכות לחלק ציונים לאף אחד, אבל אני כן רוצה לציין לחיוב, מנקודת הראות שלי, את הנכונות ליצור דיאלוג ולקיים דיאלוג כדי לצמצם את הפגיעות.

דב חנין: למשל, המנגנונים שבסופו של דבר סוכמו בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, בהסכמת הממשלה, על כך שלא נאפשר את אותם ערוצים של שילוב מגורים במלונות במסגרת הסביבה החופית.

דב חנין: אני חושב שזה הישג משמעותי, ואני רוצה לברך על כך.

דב חנין: אני רוצה לברך על כך.

דב חנין: אני יודע שבוויכוח על החוק הזה יש הרבה מאוד – כולנו יצאנו מהוויכוחים האלה לעתים בתחושות קשות, אבל עם כל התחושות הקשות, אני חושב שצריך גם להתייחס לדברים, להתקדמויות ולפתרונות שכן הושגו, פתרונות שלא מכסים את כל שטח המחלוקת הגדול שהיה בינינו, אבל כן, במידה מסוימת, מצמצמים את הפגיעות שהחוק היה עלול ליצור.

דב חנין: אסכם ואומר, גברתי היושבת-ראש:

דב חנין: אני הייתי מעדיף שאנחנו לא נגיע למצב הזה של הדיון, כפי שאנחנו מקיימים אותו כרגע, על החוק; אני הייתי מעדיף שאנחנו נחשוב על פתרונות אחרים למלונות בישראל.

דב חנין: עדיין, החוק כפי שהובא לכנסת והחוק כפי שהוא מגיע היום למליאה, יש ביניהם שינויים.

דב חנין: על השינויים האלה אני מברך.

דב חנין: יש בהם התקדמות מסוימת, אני חושב שההתקדמות הזאת מבטאת, עם כל הוויכוחים שהיו, גם את התחושה שאנחנו לא רוצים ביחד, ככנסת, לייצר נזקים חסרי תקדים לסביבה בישראל.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

טלי פלוסקוב: 15 דקות לרשותך – יותר נכון: עד 15 דקות לרשותך.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה לך, אדוני השר, כבוד השר, חברי וחברותי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה דווקא להתחיל בברכות, דב, כי אני כל כך חששתי, כולנו כל כך חששנו מהחוק הזה, ואני מוקירה ומכירה תודה לך, אדוני השר יריב לוין, על כך שאתה מביא לכאן חוק, שכמו שאמרת – דרך אגב, בקריאה הראשונה, בחילופי הדברים, באת ושאלת: ואם אוריד את הבנייה למגורים על החוף, מה יהיה?

יעל גרמן: ועשית את זה, והורדת את זה.

יעל גרמן: ועל כך אני מכירה לך תודה.

יעל גרמן: אבל יחד אתך, אני חייבת לומר, מוכרחים להודות לדוד ביטן הנמרץ, הבלתי-נלאה והנפלא.

יעל גרמן: אז חבל שהוא לא פה לשמוע, ואני בטוחה שיהיו כאלה שיאמרו לו.

יעל גרמן: וגם כמובן לשר האוצר משה כחלון, שעמד על כך שכל הנושאים האלה ייכנסו.

יעל גרמן: ועוד גורם, שהיה מאוד דומיננטי בכך שבסופו של דבר אנחנו מגיעים לחוק שלא יאנוס את החוּפּים שלנו: "אדם, טבע ודין".

יעל גרמן: "אדם, טבע ודין", שבאמת עושים פעולה נהדרת בשמירה על החוּפּים, ובכלל בשמירה על איכות הסביבה שלנו והגנת הסביבה שלנו, היו כאן מאוד פעילים מאחורי הקלעים, לא בפרונט.

יעל גרמן: וכולנו ביחד מביאים לפה חוק – לא מושלם, אם אנחנו היינו עושים אותו אולי היינו עושים אותו אחרת, אבל הוא לפחות מציל את חוף הים מבנייה למגורים.

יעל גרמן: ואני רוצה לומר לך, אדוני השר, מדוע כל כך נלחמנו על החוק.

יעל גרמן: המחשבה וההכרה בחשיבות – אומרים לי פה חופים ולא חוּפּים.

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: "חופים הם לפעמים".

יעל גרמן: "חופים הם לפעמים".

יעל גרמן: אדוני השר, אני רוצה לומר לך שהרעיון של שמירה על החופים, שמירה על המים, שמירה על האוויר, הוא רעיון מקדמת דנא, עוד מזמן הרומאים.

יעל גרמן: כבר בחוק היוסטיניאני דיברו על כך שצריך לשמור על האוויר, על המים ועל החוף, על החופים.

יעל גרמן: כבר אז.

יעל גרמן: ומאז ועד היום בכל החוקים בכל העולם מדברים על כך שיש לשמור על החופים, על חוף הים, מבנייה, ויש לשמור אותם לטובת הציבור.

יעל גרמן: אני רוצה גם להביא לידיעת כולם, אני לא חושבת שיש רבים שיודעים את זה, שבסך הכול יש לנו במדינת ישראל לכל אדם 2.5 ס"מ חוף.

יעל גרמן: זה מה שיש לנו בממוצע.

יעל גרמן: יש לנו 197 ק"מ, מתוכם 47 ק"מ מנוצלים למתקנים צבאיים, עוד 100 ק"מ יש בהם בנייה, שפספסנו את הרכבת ובנו בהם, ומה שנותר זה 2.5 ס"מ לכל תושב שרוצה לבוא לחוף הים, שמגיע לו שחוף הים יהיה באמת משוחרר וחופשי, מפני שזה משאב ציבורי שחייב לעמוד לטובת כולם.

יעל גרמן: ואכן המדינה השכילה, ונתנה לנו את המשאב הזה ללא תמורה, וחייבה את כולם, את כל הרשויות, לפתוח את החופים ולא לגבות כסף.

יעל גרמן: אז אי-אפשר מצד אחד לבוא ולהכיר בחשיבות החוף, לבוא ולהכיר בכך שזה משאב ציבורי שהולך ונכחד, ומן הצד השני לבוא עם חוקים שמסוגלים לבנות למגורים.

יעל גרמן: זה תרתי דסתרי.

יעל גרמן: ואני שוב חוזרת, אני שמחה שזה לא כך.

יעל גרמן: אני רוצה לקרוא את הבג"ץ, אחד הבג"צים, ומה אמר, אם אני לא טועה, השופט ברק, אבל תנו לי לראות – כן, דברי הנשיא ברק – מה הוא אמר:

יעל גרמן: האדם הוא חלק מסביבתו.

יעל גרמן: הוא מקיים עם סביבתו יחסי גומלין.

יעל גרמן: הוא משפיע על סביבתו והוא מושפע ממנה.

יעל גרמן: הקרקע, המים והאוויר הם היסודות לקיום האנושי ובמסגרתם מנהלים הפרט והחברה את כל מעגל החיים.

יעל גרמן: הם הבסיס לקיום הפיזי, הם הבסיס לקיום הרוחני.

יעל גרמן: איכות החיים נקבעת על-פי איכות הסביבה.

יעל גרמן: אם לא נשמור על הסביבה, הסביבה לא תשמור עלינו.

יעל גרמן: מכאן החשיבות הרבה לכל פרט ופרט בחברה ובכלל בשמירה על איכותה של הסביבה שבה מתנהלים חיינו.

יעל גרמן: ואחד הערכים החברתיים הראויים להגנה הוא זה של שמירה על משאבי הטבע, שזה החוף.

יעל גרמן: ובגלל שאכן השכלתם ואתם שומרים, והוספתם את הפסקה הכל-כך חשובה שאומרת: במגרשים הנמצאים בקו הבינוי הראשון מול הים או לפניו, ובתחום חוף הים כהגדרתו בתוספת השנייה, לא תתאפשר בנייה למגורים – לכן לא אוכל להצביע נגד.

יריב לוין: אז אני לא רוצה שתטעי.

יריב לוין: זה לא נכון.

יריב לוין: תתאפשר בנייה למגורים.

יריב לוין: אני לא יודע אם את קוראת את החוק נכון.

יריב לוין: ההחרגה הזו היא החרגה שנוגעת רק לעניין סמכות הוועדה המקומית או העצמאית.

יריב לוין: היא לא רלוונטית לסמכויות שיש ממילא לוועדות מחוזיות היום.

יריב לוין: ולכן לבוא ולומר מעל הדוכן שלא תהיה בנייה למגורים, נקודה, זה לא נכון.

יריב לוין: זה פשוט לא נכון, צר לי.

יריב לוין: אפשר לומר את זה 200 פעם, וזה פשוט לא נכון.

יעל גרמן: אדוני השר, אני מבינה שזאת הייתה ההתחייבות – – –

יריב לוין: אתם יכולים להצביע איך שאתם רוצים.

יעל גרמן: אני מבינה שזאת הייתה ההתחייבות – –

יריב לוין: אל תטעו את הציבור.

יעל גרמן: – – וגם התנאי של השר כחלון, שיהיה ברור שב-100 המטר הראשונים אין בנייה למגורים.

יעל גרמן: אתה אומר לי עכשיו שתהיה בנייה למגורים?

יריב לוין: אני יודע מה כתוב בחוק.

יריב לוין: החוק אומר את הדבר הפשוט הבא: שהסעיף שמדבר על הסמכת הוועדה המקומית לטובת העניין הזה לא יחול במקומות שתיארת קודם.

יריב לוין: הוא לא משנה את המצב התכנוני שקיים היום בלי החוק.

יריב לוין: ולכן אמרתי לכם כל הזמן, שאתם גם לא קוראים את החוק וגם מטעים את הציבור.

יריב לוין: המצב התכנוני הקיים היום, בלי החוק, הוא מצב שבאופן תיאורטי מאפשר את זה.

יריב לוין: והחסם כנגד העניין הזה הוא הוולחו"ף שיש היום, והיה בחוק לכל אורך הדרך.

יריב לוין: ולכן כל הסיפור הזה שעשיתם הוא סערה בכוס מים על דבר שלא היה ולא נברא.

יריב לוין: וזאת האמת הפשוטה.

יעל גרמן: אוקיי.

יעל גרמן: אז אשיב לך, מכיוון שעוד נותרו לי דקות, וגם יתווספו לי על דבריך.

יריב לוין: תצביעו איך שאתם רוצים.

יעל גרמן: המצב שקיים היום לא מאפשר בנייה למגורים בחוף.

יריב לוין: לא נכון.

יריב לוין: לא נכון.

יעל גרמן: לא הייתה אפילו תוכנית אחת שהובאה לוולחו"ף ודרשה בנייה למגורים ואושרה.

יריב לוין: יכול להיות.

יריב לוין: יכול להיות.

יעל גרמן: אין דבר כזה.

יריב לוין: נכון, וגם עכשיו לא יהיה – – –

יעל גרמן: עכשיו לא יהיה בגלל שהוספנו את שני הסעיפים האלה.

יריב לוין: לא בגללכם.

יריב לוין: מה זה שייך?

יריב לוין: הוולחו"ף היה מקודם.

יעל גרמן: אם היה – אז תרשה לי, תרשה לי לחלוק על דבריך.

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן, את לא קוראת את החוק נכון.

יריב לוין: מה לעשות.

יעל גרמן: בחוק המקורי – אני לא יודעת מה יש לעשות, עובדה שנעשה, ומה שנעשה הוא טוב.

יעל גרמן: אבל אם – – –

יריב לוין: מה שנעשה הוא אמירות שאין להן שום משמעות, זה מה שנעשה.

יריב לוין: בואו, תגידו את האמת.

יריב לוין: קיבלתם הצהרה דקלרטיבית, שהיא אפילו מטעה את הציבור.

יריב לוין: ואני אומר לך, מתוך אחריות לציבור: אל תציגו את החוק בצורה לא נכונה.

יריב לוין: הכי קל היה לי להגיד לך: נכון, אין בנייה למגורים, הכול בסדר.

יעל גרמן: אדוני השר – – –

יריב לוין: זה לא נכון, פשוט לא נכון, מה לעשות.

יעל גרמן: אוקיי, אז תרשה לי לחלוק עליך.

יעל גרמן: ואני חושבת שזה מאוד נכון.

יעל גרמן: ובחוק שהיה התאפשרו 20% בנייה למגורים – –

יריב לוין: נכון.

יעל גרמן: – – בכל המקומות שיש בהם בתי-מלון.

יעל גרמן: החוק היום מבחין בין אפשרות לבנייה למלונות לבין אפשרות לבנייה למגורים.

יריב לוין: לא נכון.

יריב לוין: אני אומר לך, חברת הכנסת גרמן, זה לא נכון אבל.

יעל גרמן: טוב, אני לא – תיתני לי אחר כך.

יריב לוין: אבל אני לא רוצה שתטעי, זה פשוט לא נכון.

יעל גרמן: ניתן לו לדבר, ותסתכלי על הזמן, ותיתני לי את ההשלמה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, אין בעיה, תוסיפי לה זמן, מגיע לה.

יריב לוין: אני לא רוצה להפריע לה.

יריב לוין: אני רק אומר לך: אני לא רוצה שאחר כך יבואו אלייך בטענות, ויגידו לך: איך תמכת, או איך אמרת כך וכך?

יריב לוין: אני אומר לך, האמיני לי, אין לי עניין להטעות אותך.

יריב לוין: זה פשוט לא נכון, זה לא נכון.

יעל גרמן: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, בוא ניתן לגברת יעל גרמן לסיים את דבריה.

יעל גרמן: אז עכשיו – אדוני, אולי ננהל את השיחה, את הדו-שיח, את הוויכוח הזה לאחר מכן – –

טלי פלוסקוב: בטח תהיה לך אפשרות גם להשיב בסוף, לסכם.

יעל גרמן: – – אבל כרגע אומר כיצד אני רואה את החוק, כיצד אני מבינה את החוק.

יעל גרמן: ואני יכולה לומר לך שעסקתי בחוק הזה במשך 15 שנים.

יעל גרמן: ובמשך 15 שנים ניסיתי למנוע מיזמים, שבאו ואמרו שהם בונים למלונאות ולנופש, ולמעשה בנו למגורים.

יעל גרמן: באתי וניסיתי למנוע זאת.

יעל גרמן: ושוב ושוב בתי-המשפט באו וחיזקו את דעת כל ועדות התכנון, וגם הדעה של הוועדה המחוזית שלנו, שאין לבנות למגורים.

יעל גרמן: אז עד היום לא נתנו לבנות למגורים.

יעל גרמן: אם החוק הזה היה עובר כפי שאתה העברת אותו בפעם הראשונה, אם לא היו מכניסים את שני הסייגים שקראתי לפני רגע, ועדות התכנון היו מונחות על-ידי חוק שאומר שבכל מקום שבו יש מלונאות, שבו יש תב"ע למלונאות, שבו ניתן לבנות למלונאות על חוף הים, בסביבה עירונית – לא בסביבה אחרת, בסביבה עירונית – ניתן לבנות למגורים.

יעל גרמן: זו הייתה פריצה שלא הייתה כמוה במשך כל שנות קיומה של מדינת ישראל.

יעל גרמן: כל שנות קיומה של מדינת ישראל אף ועדה מחוזית, אף מועצה ארצית, אף ועדה מקומית ואף בית-משפט לא התיר בנייה למגורים על חוף הים – במסגרת הסביבה החופית, או 100 מטר.

יעל גרמן: והחוק הזה היה בא והיה אומר במפורש: מותר לבנות 20% למגורים בסביבה החופית באותם מקומות שבהם מותרת תיירות.

יעל גרמן: זו הייתה הפריצה, זה היה תקדים שאי-אפשר היה לחיות אתו.

יעל גרמן: היום, כאשר לאחר שאומרים שמותר לבנות 20% למגורים, באים ואומרים את אותו סעיף שאני אמרתי, ואני אקריא אותו שוב – – –

יריב לוין: את מתייחסת רק לוועדה המקומית – – –

יעל גרמן: סליחה, אתה מדבר על כל סעיף 6 – –

יריב לוין: נו, ומה זה סעיף 6?

יעל גרמן: – – אתה מדבר על כל המגרשים המיועדים למלונאות, שיחולו בנוסף להוראות של פסקת משנה.

יעל גרמן: כל המגרשים האלה, לא ניתן יהיה לבנות בהם למגורים בקו הבניין הראשון מול הים.

יעל גרמן: וזה שהדברים יישארו כפי שהם, אתה אומר – יש לנו ולחו"ף, והוא יגן לנו על החוף, וגם הוועדות המחוזיות לא יכולות, הן לא מעל הוולחו"ף; ואם יישאר המצב כפי שהוא, אנחנו נדאג לכך שלא תהיה בנייה על החוף.

יעל גרמן: אבל בנוסף לבנייה על החוף יש פה עוד נושא שהזכיר חברי דב חנין.

יעל גרמן: החוק הזה בא, ולראשונה הוא שם כתשתית לאומית מיזמים פרטיים ומסחריים.

יעל גרמן: זה דבר שלא היה כדוגמתו מאז ומעולם.

יעל גרמן: תשתית לאומית זה דבר שיש לו איזשהו היבט ותרומה ציבורית.

יעל גרמן: לא יעלה על הדעת שהוועדה לתשתיות לאומיות תדון בתשתיות לאומיות שלמעשה הן יזמות פרטית בעלת אפקט ומשמעות מסחרית.

יעל גרמן: היום זה מלונאות ומחר, כתוב בחוק, זה כל נושא שקשור למלונאות, ואני רוצה לקרוא לכם את זה כדי שיהיה ברור על מה הולכים להצביע: בלי לגרוע מהוראות סעיף 76 בתוכנית לתשתית תיירות הכוללת הוראות המאפשרות הקמת מתקן אכסון מלונאי, ניתן לכלול הוראות להקמה של אתר, תשתית או בניין נלווים למתקן אכסון מלונאי בסמיכות גיאוגרפית כדי לשמש גורם משיכה תיירותי.

יעל גרמן: חברים יקרים, יש בחוק הזה אפשרות להביא לוועדה לתשתיות לאומית מחר קניון מסחרי.

יעל גרמן: אפשר להביא כל אתר שיש בו אטרקציה, אפשר להביא גם קזינו, דרך אגב.

יעל גרמן: אז אין לנו עדיין חוק לקזינו, אבל אם יהיה חוק לקזינו, חברים, פה יש אפשרות להביא קזינו ולהכריז על קזינו כתשתית לאומית.

יעל גרמן: החוק הזה אומר את זה במפורש, וזה אחד התקדימים שאני מאוד מצטערת שלא הצלחנו לעצור.

יעל גרמן: אבל כיוון שחוק לקזינו עדיין אין לנו, ואני מקווה שלא יהיה, אז יכול להיות שהאפשרות הזו תישאר תיאורטית, והממשלה תשכיל שלא לאפשר קזינו.

יעל גרמן: לעומת זה, החופים שלנו מאוד יקרים, ואני מאוד מקווה שבתוספת שאני קראתי אנחנו מחזירים את המצב לכך שלא תתאפשר בנייה למגורים על חוף הים, וחוף הים יישאר כראוי מיועד אך ורק לציבור, פתוח לציבור גם מבחינה פיזית וגם מבחינת המראה והנוף הנשקף מבתי-המלון.

יעל גרמן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: לזוהיר בהלול יש עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני, לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

זוהיר בהלול: הייתי צריך את "מורה נבוכים" של הרמב"ם כדי להבין אם יעל בעד החוק או נגד החוק.

זוהיר בהלול: אז למזלי הרב הגנבתי שאלה באוזנה והבנתי שבעקבות ההבהרות וההערות של שר התיירות, אז יעל גרמן, גברתי היקרה, חברת הכנסת המצטיינת, את נגד החוק הזה.

זוהיר בהלול: אדוני שר התיירות, יש כאן מקרה קלאסי של התנגשות בין שאיפתך לפתח את ענף המלונאות בישראל ולהפוך את ישראל למדינה מתוירת יותר – אגב, אחת מהאכזבות הכי גדולות של המדינה הזו היא העובדה שהיא לא מנוצלת באמצעות אתריה, ההיסטוריה שלה, חוף הים המקסים שלה, הפסיפס האנושי שלה, האתרים שבתוכה, הגיוון שבקרבה – היא לא הפכה למדינה מתוירת כיאה למדינות מתוירות בעולם, וזו אכזבה אדירה.

זוהיר בהלול: לכן אני אומר, מר יריב לוין, האיש היקר, שאני חושב שאתה עובד ללא לאות כדי לפתח את ה"אני מאמין" שלך – אז, אדוני, שר התיירות, מקרה קלאסי של התנגשות בין שאיפתך לפתח את ענף התיירות לבין העובדה שאנחנו צריכים לשמר את חופי הים בישראל.

זוהיר בהלול: חופי הים בישראל – החוף בישראל הוא משאב.

זוהיר בהלול: אגב, למה משאב ולא משאבּ ?

זוהיר בהלול: משאבֹּים, אומרים משאבּים.

זוהיר בהלול: אבל למה כשאני מחזיר את המשאבּים ליחיד, זה הופך למשאב?

זוהיר בהלול: – כי אין בשפה העברית באות האחרונה דגש.

זוהיר בהלול: זה ההבדל בין משאבּים עם דגש בבי"ת לבין משאב ללא דגש.

שלי יחימוביץ': כמו שבערבית אין פ"א.

זוהיר בהלול: בערבית הפ"א היא נחלתה של הגברת ברקו שלא נמצאת פה.

שלי יחימוביץ': כל אחד והחסר שלו.

זוהיר בהלול: אולי נעשה study case שאני אהפוך את כל הבי"ת לפ"א ואת כל הפ"א לבי"ת?

זוהיר בהלול: הנה, אפילו אני מתבלבל.

זוהיר בהלול: ואז הייתי אומר – אני מתפלפל.

זוהיר בהלול: אז הנה, יש לי מילה נכונה גם בעברית.

זוהיר בהלול: גם אם אני מנסה לטעות אני לא ממש טועה.

עמר בר-לב: בעברית, מתבלבל ומתפלפל זה כמעט אותו הדבר.

זוהיר בהלול: ללא ספק, נכון.

זוהיר בהלול: נכון.

זוהיר בהלול: בקונטקסט זה אותו הדבר.

שלי יחימוביץ': אתה בא ללמד עברית את זוהיר?

שלי יחימוביץ': נו, באמת.

זוהיר בהלול: עמר, אתה מצביא או אתה בלשן?

זוהיר בהלול: אני רוצה להבין.

איתן כבל: כל אחד יעסוק בתחום שלו.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': בלשן כבר יש לנו.

זוהיר בהלול: אז הארץ הזו היא של כולנו, וחופי הים, באמת – חופי הים זה אחד הקסמים, זה קסם בלתי רגיל של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ואני אשתף אותך, אדוני שר התיירות, באחד המכאובים שלי.

זוהיר בהלול: כאשר איימן עודה – אתה הרי בחיפה, ואתה גם משקיף ממעל, מהיכן שאתה מתגורר, על החוף המקסים וגם על המפרץ המדהים שנגלה לנגד עיניך, וגם של עכו, שנמצאת – עכו, חצי אי – ואתה גם מרחיק לכת ורואה גם את חופי לבנון, אז אני חושב שאחד מהמכאובים הגדולים שלי היה כאשר בחיפה נבנה בזמנו מלון אנכי – אני לא רוצה לומר את שמו כי השם שלו משתנה חדשות לבקרים, כי בתי-מלון זה עניין של בעלויות, ואני אינני יודע מה שמו של המלון כיום – והמלון הזה היה כמפלצת בין בני אנוש בחיפה, שהתגוררו בקרבת מקום, ואלה שהתגוררו במורד הר-הכרמל.

זוהיר בהלול: מדוע אני מדבר על הכרמל?

זוהיר בהלול: מכיוון שנולדתי הרי בחיפה, על הכרמל.

עודד פורר: אם אתה חיפאי – למה – – – שכונת בת-גלים – – –?

זוהיר בהלול: תשמע, אין לי תשובות לכל דבר, אבל רק אני רוצה לומר לך, עודד, שהמלון הזה, כאשר הוא נבנה בצורה האנכית והמפלצתית, הוא הפך לאיום ונורא בעיני החיפאים, מכיוון שהוא חטא בשני חטאים, עודד.

זוהיר בהלול: הוא חטא בשני חטאים: המלון הזה היה מאוד סמוך לחוף הים, לדעתי – פחות מ-100 מטרים, כפי שהחוק אומר היום באופן מפורש, אבל מצד שני הוא גם העלה את הטמפרטורה בחיפה.

זוהיר בהלול: הבריזה מהחוף אל האנשים שהתגוררו בסמיכות למקום הזה – הטמפרטורה עלתה, לדעתי, ב-2–3 מעלות, אולי במעלה או שתיים.

זוהיר בהלול: כלומר, זה היה מפגע תברואתי, ואני מדבר, אף שאינני מומחה לחלוטין – אני לא יעל פארן, שהיא מומחית, או דב חנין, שהוא מבין בעניינים האלה.

זוהיר בהלול: אבל אנחנו בני אנוש, ויש לנו בגולגולתנו קצת אינטליגנציה, ואנחנו מבינים שבית-מלון שנבנה – ורוב בתי-המלון שנבנים בישראל הם אנכיים, מפלצתיים, הם מונעים מהבריזה הטבעית לסבר את האוזן, ללטף את הגוף ולהפוך את השהייה סמוך לחוף הים לשהייה מענגת, וזה לא קורה.

מירב בן ארי: אמרת "בריזה", ולא הבנתי מה אמרת.

מירב בן ארי: הרי אני מקשיבה לך, ואמרת "בריזה".

זוהיר בהלול: בריזה, בריזה.

מירב בן ארי: בריזה.

זוהיר בהלול: כן, בריזה, אבל במלרע.

זוהיר בהלול: מה הבעיה?

זוהיר בהלול: למה זה צריך להיות מלעיל ולא מלרע?

מירב בן ארי: בריזה זה של – – –

זוהיר בהלול: למה זה צריך להיות במלעיל ולא במלרע?

מירב בן ארי: זה נראה לי בריזה אשכנזית, מה שאמרת.

זוהיר בהלול: אני לא יודע, אני חושב שצריך לבדוק באבן-שושן את העניין הזה.

זוהיר בהלול: אני חושב שזה במלרע ולא במלעיל, זה בריזה ולא בריזה.

איתן כבל: בריזה זה כבר לעוף על המילה בריזה.

זוהיר בהלול: אוקיי, הנה הבלשן הידוע.

זוהיר בהלול: אני מאוד שמח שאני מסעיר את המוח שלכם בשעת לילה שכזאת – –

מירב בן ארי: אנחנו לא יכולים לא להקשיב לך.

זוהיר בהלול: – – אבל אם תבדקו בגוגל אז אני מאוד אשמח לקבל תשובה, מירב בן ארי, ואני אתקן את המעוות אם טעיתי.

זוהיר בהלול: הרי אין אדם שהוא חסין מטעויות.

מירב בן ארי: אתה בלתי תקין בעברית.

מירב בן ארי: כי כל העברית שלך היא – אי-אפשר, אתה מבין?

מירב בן ארי: בגלל זה אנחנו מקשיבים לך, אתה מבין?

מירב בן ארי: לכן כשאתה עושה טעויות, זה לא הגיוני.

זוהיר בהלול: לא בטוח עדיין שיש טעות.

זוהיר בהלול: אולי לכאורה אני טועה, אבל תבדקי את זה, לא בטוח שאני טעיתי.

מירב בן ארי: אני מייד בודקת.

שלי יחימוביץ': – – –

זוהיר בהלול: אז אמרתי לך, תבדקי אם זה במלרע או במלעיל, מה הבעיה?

זוהיר בהלול: הנה התשובה.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שבסוף הנאום שלך נקבל תשובה מחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

זוהיר בהלול: אבל זה כמעט חסר תקדים שכולם מתערבים בצורה, ככה, סקרנית ומעניינת.

זוהיר בהלול: על כל פנים, אדוני שר התיירות, אני חושב שאנחנו מדברים על חטא, ואנחנו לא צריכים להוסיף 20% בתי-מגורים בחזקתם ובבעלותם של הבעלים של בתי-מלון.

זוהיר בהלול: אני חושב שאנחנו הורסים את אחד מהקסמים הכי בולטים בטבע הישראלי, ואני חושב שאנחנו משרתים באמצעות החוק הזה, על אף התיקונים שמסברים את האוזן פחות או יותר, אנחנו משרתים את האליטיסטים, אולי את הטייקונים, ואנחנו מעלים את הרווחים שלהם, וזה בא על חשבון השמורה.

זוהיר בהלול: לדעתי, חוף זה שמורת טבע, ואנחנו מחויבים לה ללא כל קשר בין ימין לבין שמאל, בין מזרחים לבין אשכנזים, כפי שהחברה הישראלית מנהלת באופן מרתק אבל גם מוזר מלחמת תרבויות.

זוהיר בהלול: כאן מדובר על משאב אנושי, שמדינת ישראל אמורה לשמר אותו עד לנצח-נצחים.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת מרב מיכאלי, אחרונת הדוברים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, לרשותך תשע דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: תראו, החוק הזה התחיל מכוונה טובה ונגמר במאבק גדול, ואני רוצה טיפה להסביר גם את הכוונה הטובה וגם את המאבק הגדול.

תמר זנדברג: הכוונה הטובה: בא שר התיירות – ובאמת, אני חייבת כאן להגיד, השר יריב לוין, אחד השרים באמת הישרים, ההגונים, שאף אחד לא מטיל ספק ביושר כוונותיו ובמקצועיות ובמסירות שלו לנושא – ורצה להקל על המלונאות בישראל.

תמר זנדברג: בא, הסתכל, בחן, אמר: לא נבנים מלונות, חסרים בתי-מלון, אחת הבעיות היא בעיית בניית המלונות.

תמר זנדברג: כאן נציין במאמר מוסגר גם בעיות אחרות, כמו המצב הגיאו-פוליטי, המצב הביטחוני, שפוגעות בתיירות, אבל נשים אותן בצד, זה בטח לא ב-scope כרגע של השר ותחום המשרד המקצועי שלו.

תמר זנדברג: ורצה להקל על בניית המלונות.

תמר זנדברג: ואנחנו כחברי אופוזיציה – אני יכולה באמת לדבר בשם כמה וכמה חברי אופוזיציה שהיו שותפים בדיונים האלה – באנו וככה הידקנו פה והידקנו שם, ופחות או יותר, בגדול, בהרבה מהניסוחים של החוק הכנסנו הגנות, אבל הבנו את הצורך והגענו לאיזשהו משהו משותף.

תמר זנדברג: אבל, וזה "אבל" מאוד מאוד גדול – וכאן אני מגיעה למאבק הגדול – החוק הזה בא לעשות דבר אחד מאוד מאוד חריף ושגוי, שאי-אפשר להסכים לו גם במחיר של הכוונה הטובה של המלונאות, וזה שהחוק הזה לוקח אותנו אחורה שנים אם לא עשרות שנים בהגנה על החופים, הגנה שהושגה בשורה של מאבקים, שאם זה היה לקוח מדימוי אחר, הייתי אומרת: בדם וביזע ובדמעות של הרבה פעילים והרבה ארגונים והרבה אנשים מסורים לאורך השנים.

תמר זנדברג: זה עלה לנו בהרבה טעויות, ואת הפילים הלבנים, את המצבות הלבנות האלה אנחנו רואים היום לאורך חופי ישראל, החל מ"מגדלי חוף הכרמל", דרך מרינה הרצליה, שיושבת כאן חברת הכנסת גרמן, לשעבר ראשת העירייה, דרך "סי אנד סאן" ודרך חוף פלמחים ועוד הרבה מאוד מאבקים על החופים, שחלקם מתנהלים בימים אלו, כמו באשדוד, כמו בנהריה, כמו בחוף-הקשתות קיסריה, חוף אכזיב.

תמר זנדברג: שורה של מאבקים על דמותו של החוף במדינת ישראל.

תמר זנדברג: עכשיו, מדינת ישראל, מדינה קטנה, התברכה באחד הנכסים, משאבי הטבע הציבוריים החשובים והיקרים ביותר שיש לה, פרוסים לאורך רצועת חוף יפה, נדירה בעולם – כדאי להגיד את זה, אני לא יודעת איפה בעולם אפשר למצוא חופים, רצועות כל כך ארוכות וכל כך יפות ומרגשות, שמוקדשות, הרבה מהן, לתיירות – תיירות חוץ, לתיירים שבאים, ולתיירות פנים, לישראלים ולישראליות שבאים לנופש, לבילוי בשבת, בחגים, בחופשות ובמלונות.

תמר זנדברג: אבל האפשרות לשלב מגורים בתוך המלונאות על החוף, בסביבה החופית, היא עוול ופשע שייזכרו לדורות, ושלא תהיה ממנה חזרה.

תמר זנדברג: אני אומרת כאן – –

יעל גרמן: נמנע.

תמר זנדברג: – – כל בניין חדש כזה הוא – חברת הכנסת גרמן, אנחנו הצלנו מה שאפשר היה, אבל אני לא הייתי מגדירה את זה "נמנע", אני באמת לא הייתי מגדירה את זה "נמנע".

תמר זנדברג: עשינו מה שאפשר, הגנו על הקו הראשון, באמת, עשינו מה שאפשר, תוך גם – אני חייבת כאן להגיד: גם, באמת, השר לוין, גם השר כחלון ומפלגת כולנו, למרות הוויכוחים שהיו ביניהם – הנה, אנחנו כאופוזיציה נפרגן לשניהם על מה שכן הצלחנו להשיג.

תמר זנדברג: אבל אני לא הייתי קוראת לזה "נמנע".

תמר זנדברג: אני חושבת שהלכנו בשנים האחרונות ובעשורים האחרונים דרך מאוד ארוכה בהבנה של מה משמעות החופים ומה משמעות ההגנה על החופים ומה המשמעות ההרסנית של בנייה על החופים.

תמר זנדברג: ובאמת זה הושג דרך החול ודרך הרגליים בים, בשמורות, בחופים הפתוחים שהם לא שמורות טבע אלא הם "סתם" לבילוי וכו'.

תמר זנדברג: ואנחנו כאן פתחנו פתח בעייתי מאוד, שאני חושבת שהפגיעה שלו קשה הרבה יותר מאשר התועלת למלונאות ומאשר מה שהצלחנו להציל מזה.

תמר זנדברג: והצלחנו.

תמר זנדברג: הצלחנו במאבקים, וזה באמת מקום גם לפרגן לך ולהודות לך על המאבק שהובלת בהקשר הזה.

יעל גרמן: – – –

תמר זנדברג: נכון, בסדר, כולנו, כל אחד מאתנו, ובמיוחד – את נמצאת כאן, ואני רוצה להודות לך.

תמר זנדברג: תראו, אני רוצה לסיום להגיד שאני באמת רוצה להקדיש את המאבק הזה – אני מסתכלת קצת אחורה, ואני מסתכלת על עדי לוסטיג, שיצאה עם הרסטות לחוף פלמחים לפני כמה שנים, ובאמת בגופה עצרה בולדוזרים שבאו לבנות שם כפר-נופש, ורק ממש לאחרונה דווח שאחרי באמת שנים של מאבק החוף הזה ניצל.

תמר זנדברג: ולפעילים של ארגון "מגמה ירוקה", שהוצאו היום על-ידי סדרנים מהוועדה אחרי כינוס הישיבה, לרבות ההצבעה – שהתנהלו שם במחטף – ולפעילים מכל שאר הארגונים: מ"אדם, טבע ודין", ומ"צלול", ומהחברה להגנת הטבע, ולכל הארגונים והפעילים שבאמת עמדו קודם כול על החשיבות של החופים, ולאחר מכן על המאבק הזה כמאבק סביבתי.

תמר זנדברג: אני רוצה להקדיש את ההצבעה שלנו נגד לכל אותם מאבקים ציבוריים ואזרחיים, שלצערי נפגעים פה קצת היום, אבל אין לי שום ספק שבטווח הארוך חשיבותם מוכרת, תוכר ולא תסולא בפז, גם למה שהשגנו היום וגם למה שעוד יושג.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון שר התיירות – השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, ראשית, גברתי, אני חושב שזה אך סמלי שאת, כיושבת-ראש שדולת התיירות, מנהלת כאן את הישיבה הזאת.

יריב לוין: אני גם מוכרח לומר שבדרך כלל, כאשר אתה מסכם, אתה עושה את זה כדי למשוך את הזמן עד שיגיעו כולם ויגייסו ויביאו את האנשים להצבעה.

טלי פלוסקוב: צודק.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שבמקרה הזה יש לי כל כך הרבה מה להגיד, שמבחינתי הגיוס יכול לקחת זמן, זה בסדר, ואני חושב שראוי ונכון שסוף-סוף, אחרי – אני מוכרח לומר – מסכת ארוכה של דמגוגיה ושקרים בוטים ומבישים שנשמעו סביב החוק הזה, תיאמר כאן האמת כפי שהיא.

יריב לוין: ראשית, אני רוצה לומר בצורה הברורה ביותר: רבותי, במדינת ישראל נבנו 3,000 חדרי מלון חדשים בעשור האחרון; סטגנציה מוחלטת.

יריב לוין: אי-אפשר לבנות כאן מלונות.

יריב לוין: לבנות מלון נדרשות עשר שנים, לפעמים 12 שנה, ביורוקרטיה בלתי נסבלת שנמשכת שנים ארוכות.

יריב לוין: אין כמעט כדאיות כלכלית לבניית מלונות, בין היתר בגלל העיכובים האלה.

יריב לוין: בנקים מסרבים לתת אשראי; אי-אפשר היום לקבל אשראי כשאתה רוצה להקים מלון.

יריב לוין: ואז אני שומע פה, כמו שתיאר כאן חבר הכנסת דב חנין, פתאום איזו מציאות אוטופית כזאת: המלונות בכלל ריקים והחדרים ממתינים רק שיאכלסו אותם.

יריב לוין: רבותי, מחירי הנופש בישראל הם מחירים גבוהים, בלתי סבירים, כפי שלא קיים כמעט באף מקום בעולם.

יריב לוין: והדבר הזה נובע מכך שבתקופות הביקוש המלונות מלאים עד אפס מקום, ולכן עושים איזה ממוצע שממנו עולה – אתה לוקח את חודש פברואר, שבו אנשים כמעט לא באים, ומחבר אותו עם התוצאה של יולי ואוגוסט, ומגיע לאיזה מין תוצאה כזאת שמראה כאילו החדרים ריקים – רבותי, לא תצליחו לעבוד על הציבור בישראל, כי אנשים הולכים למלונות ומשלמים את הכסף והם יודעים כמה זה עולה.

יריב לוין: והם יודעים שאי-אפשר להשיג חדרים, או שאולי אפשר, כי מעלים את המחירים לשמים.

יריב לוין: ואז, כשאנחנו רוצים לשווק את ישראל בחו"ל, אנחנו אומרים לתיירים: תשמעו, תטוסו בטיסת low cost ב-100 דולר ותשלמו 1,000 שקל ללילה למלון.

יריב לוין: מי יבוא ככה?

יריב לוין: אי-אפשר לשווק את זה ואין שום סיכוי שהדבר הזה יצליח.

יריב לוין: אני אגיד לכם יותר מזה: במדינת ישראל, בגלל המצב הזה, עוד יש כדאיות כלכלית מסוימת להקים מלון של חמישה כוכבים, כי ההכנסות הן גבוהות, המחיר לחדר ללילה הוא עצום.

יריב לוין: אבל לכו תנסו למצוא פה מוטלים, תחפשו הוסטלים, תחפשו מלונות של שלושה כוכבים או של שני כוכבים, כפי שתמצאו בכל מקום בעולם במספרים עצומים.

יריב לוין: אין פה, לא תמצאו.

יריב לוין: אפשרויות האכסון העממיות האלה לא קיימות או כמעט שלא קיימות, מפני שאין שום כדאיות כלכלית להקים אותן במצב הזה.

יריב לוין: עכשיו, זה לא שאני הגעתי לפני שנה למשרד התיירות והחלטתי עכשיו לשנות סדרי עולם.

יריב לוין: הסתכלתי מה קרה פה 30 שנה, 20 שנה, בעשר השנים האחרונות, בחמש השנים האחרונות.

יריב לוין: היו הרבה מאוד שרי תיירות, הם בטח רצו שיבנו פה מלונות לא פחות ממני.

יריב לוין: עובדה שזה לא הצליח בכל הניסיונות שנעשו.

יריב לוין: וכאשר אתה יושב ואתה בודק ואתה רואה שיש מאות מגרשים למלונאות, מתוכננים, שמוחזקים בידי אנשים שלא בונים כי יותר טוב להם להחזיק את המגרש מאשר לבנות בו, ואתה הולך ושואל: מה יגרום לכם לבנות?

יריב לוין: התשובות הן תשובות מאוד פשוטות: 1.

יריב לוין: שהליכי התכנון והבנייה יהיו מהירים ולא ייקחו שנים אחרי שנים עם עיכובים בלתי נסבלים; 2.

יריב לוין: אם אנחנו רוצים להביא לכאן רשתות בתי-מלון, מה שלא קיים בעולם בכלל – בעולם כולו אנחנו רואים רשתות, רק לארץ הן לא מגיעות.

יריב לוין: אתם יודעים למה?

יריב לוין: אני אסביר לכם: בגלל שאומרים למי שרוצה להקים רשת של חמישה בתי-מלון: תלך לוועדה המקומית בירושלים, ייקח לך 12 שנה.

יריב לוין: תלך לחיפה, ייקח עשר שנים.

יריב לוין: תלך למקום אחר, ייקח 13 שנה.

יריב לוין: אחר כך באים ואומרים לו, בכל ועדה – בוועדה הזאת יגידו לך: תעשה ככה, ובוועדה השנייה: תעשה הפוך.

יריב לוין: בסופו של דבר, אף רשת ואף גורם שעיניו בראשו לא ייכנס לתהליך הזה בצורה הזאת.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לכם יותר מזה:

יריב לוין: אנחנו עושים בחוק הזה כמה דברים שהם באמת חסרי תקדים.

יריב לוין: הראשון, סוף-כל-סוף, אחרי כל השנים האלה שכולם מדברים פה גבוהה-גבוהה על התיירות, פעם ראשונה מכירים בתיירות כתשתית לאומית.

יריב לוין: זה הישג היסטורי.

יריב לוין: הישג היסטורי שאתם מתנגדים לו בכל הכוח, כמו שתיאר פה קודם חבר הכנסת חנין.

יריב לוין: אנחנו מקימים ועדה לתשתיות לאומית לתיירות, אנחנו מבטיחים את זה שמי שרוצה להקים רשת יוכל להביא את כל המלונות לוועדה אחת, לסיים את זה בהליך תכנוני מסודר אבל מהיר, בהליך תכנוני מדוקדק אבל בלי ביורוקרטיה מיותרת, ויוכל להקים פה רשת של בתי-מלון, או לאשר הקמה גם של מלונות בודדים, גדולים, בהליך שהוא הליך מהיר.

יריב לוין: שנית, אנחנו עושים עוד דבר חשוב, אנחנו מאפשרים בוועדה הזאת גם הקמה של תשתיות שונות שנדרשות לצורכי תיירות, ובראשן תשתיות תחבורה; גם זה דבר חיוני, שאי-אפשר לעשות אותו ואי-אפשר לקדם אותו, שנים על גבי שנים כל פעולה הכי פשוטה שרוצים לבצע.

יריב לוין: הדבר השלישי שאנחנו עושים, וגם הוא מאוד חשוב: אנחנו מקימים ועדות משנה לענייני תיירות בוועדות המחוזיות, ואנחנו מרחיבים את הסמכויות של ועדות מקומיות עצמאיות כדי שתוכלנה לקדם פרויקטים במהירות – וכן, גם, במקרים מתאימים, לתת אפשרות לבנות 20% למגורים, כדי שהפרויקט יהיה כלכלי, כדי שאפשר יהיה לקבל אשראי, כדי שסוף-סוף אנחנו נראה כאן בנייה.

יריב לוין: התוצאה של כל התהליך הזה היא תוצאה מאוד פשוטה: בנייה של אלפי חדרי מלון באופן מיידי, דגש על הקמה של מלונות עממיים – ואנחנו גם אישרנו בממשלה, במקביל, מתן מענקים של 33% למי שיקים מלונות עממיים.

יריב לוין: ואז, כאשר יהיה היצע הרבה יותר גדול, גם מבחינת סוג הלינה וגם מבחינת מספר החדרים, תהיה תחרות, ויקרה מה שקורה תמיד כשיש תחרות: המחירים סוף-כל-סוף ירדו, גם לנו הישראלים וגם, כמובן, לתיירים מחו"ל.

יריב לוין: עכשיו תראו, רבותי, אני מוכרח להגיד לכם: העברתי בשש שנותי כחבר כנסת, לפני שהתמניתי לשר, 78 חוקים בקריאה שנייה ושלישית; 40 בכנסת השמונה-עשרה, 38 בכנסת התשע-עשרה.

יריב לוין: לא נתקלתי אף פעם בהתנהגות כפי שנתקלתי בה בקידום תהליכי החקיקה בחוק הזה.

יריב לוין: הטעיית הציבור, כשמדובר בחלק מהגורמים המכנים את עצמם "ירוקים", בריונות לשמה, התנהגות שבינה לבין דיון ענייני לא היה דבר וחצי דבר.

יריב לוין: אני אמרתי, כאשר הבאתי את החוק לקריאה ראשונה, ואמרתי עוד כאשר הכנתי את החוק – ויעיד כאן חבר הכנסת דב חנין, שצלצלתי אליו מיוזמתי וביקשתי ממנו:

יריב לוין: בוא תראה מה אנחנו עושים עוד בשלב הכנת התסקיר ותעיר לי את הערותיך.

יריב לוין: לא היה ולא הייתה כוונה, והיה ברור מראש שאנחנו לא נעשה שום דבר שיכול לגרום פגיעה סביבתית, וגם לא צריך לעשות.

יריב לוין: הוצאנו – באנו ועברנו על הנוסחים.

יריב לוין: הוצאנו החוצה את כל השטחים הפתוחים.

יריב לוין: שמעתי כאן אמירות, כולל היום בוועדת הפנים: מה יהיה עם עמק ססגון, מה יקרה עם חוף פלמחים?

יריב לוין: מהיום הראשון הם לא היו בחוק הזה בכלל.

יריב לוין: כל הסביבה החופית הפתוחה בכלל לא נמצאת בו.

יריב לוין: לא רק זה, גם השטחים הפתוחים לא נמצאים.

יריב לוין: גם על יערות הכרמל ודומיהם שמעתי שאלות.

יריב לוין: אגב, כל הדברים האלה קמו לפני זמני, לפני החוק, על-פי המצב הקיים היום, לא על-פי השינויים שאנחנו עושים כאן.

יריב לוין: אחר כך הלכה הדמגוגיה עוד צעד, כאשר התברר שהעניין הזה אין בו כלום, ואז הייתה המצאה חדשה.

יריב לוין: רחמנא ליצלן, חברנו יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דוד אמסלם אמר דבר סופר-הגיוני, אמר: תראו, יש בן-אדם שיש לו מלון של 100 חדרים והוא רוצה עכשיו לבנות עוד 500; יש בן-אדם אחר שהחזיק את המגרש ריק ורוצה לבנות 200 חדרים.

יריב לוין: למה נעניש את זה של ה-100 חדרים, ונגיד לו: על ה-500 חדרים שתבנה לא תקבל כלום, וזה שבונה רק 200 חדרים יקבל?

יריב לוין: מה ההיגיון, רק אלוהים יודע.

יריב לוין: אז נכון, עשה תיקון.

יריב לוין: תיקון נכון, מוצדק, שאמר: נתייחס לכל הבנייה החדשה, כל מי שמרחיב – נתייחס רק לחלק שהוא מרחיב, לא לכל המלון.

יריב לוין: רק החלק שהוא מרחיב, עליו ניתן את תוספת הבנייה למגורים.

יריב לוין: צעקות עד לב השמים.

יריב לוין: אגב, שמעתי פה את הנאומים, שכחו מזה בכלל, חבר הכנסת אמסלם, כבר בדרך.

יריב לוין: כן.

יריב לוין: כל כך רציני זה היה, כל כך מדאיג.

יריב לוין: עכשיו מצאו דבר חדש, המצאה חדשה: אנחנו ניתן לבנות על החופים דירות לעשירים.

יריב לוין: איזה סיפורי סבתא.

יריב לוין: אז בוא אני אגלה לציבור כולו את האמת.

יריב לוין: גם היום, על-פי החקיקה הקיימת, לכאורה אין שום בעיה לבנות – לא דירות למגורים על החופים; אפשר לקחת את כל המלונות הקיימים ולהפוך אותם למגורים.

יריב לוין: שום בעיה.

יריב לוין: על-פי החוקים הקיימים.

יריב לוין: לא צריך לשנות כלום.

יריב לוין: אלא מה?

יעל גרמן: מתי בפעם האחרונה – – –

יריב לוין: אלא מה, אלא מה?

יריב לוין: חבר הכנסת גרמן, רגע.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: רגע, אבל תני לי להשלים.

יעל גרמן: 30 שנה זה לא היה – – –

יריב לוין: אני אסביר לך.

יריב לוין: אני אומר לך, אני אעזור לקרוא את החוק.

יריב לוין: הגיע הזמן.

יריב לוין: אולי לפני הקריאה השנייה והשלישית סוף-סוף נקרא את החוק.

יעל גרמן: – – – שאתה צריך לקרוא את החוק – –

יריב לוין: עד הסוף, כמו שהוא באמת כתוב.

יעל גרמן: – – כי אתה לא מבין אותו.

יריב לוין: אני – טוב, אני לא מבין.

יריב לוין: בסדר גמור.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך – לא מבין.

יעל גרמן: אתה יודע שהשינוי שנעשה – – –

יריב לוין: אני אסביר לך, חבל.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: תאמיני לי, חברת הכנסת גרמן, אם הייתם רוצים לעשות שינוי שהיה פוגע לי במהות של החוק לא הייתי נותן.

יריב לוין: תאמיני לי.

יריב לוין: עכשיו, אני אסביר לך.

יריב לוין: אלא מה?

יריב לוין: יש מנגנון שהוקם בדיוק לצורך הדבר הזה שנקרא ולחו"ף, ועדה מיוחדת שאליה מגיעות תוכניות שהן באזור חוף הים.

יריב לוין: והוולחו"ף עושה את עבודתו ועושה את מה שצריך לעשות, וימשיך לעשות את מה שצריך לעשות.

יריב לוין: והוא החסם.

יריב לוין: לא חקיקה ולא שום דבר אחר, אלא הוא חסם שבא ובודק כל דבר לגופו, ובאמת עושה עבודה טובה ושומר לנו על החופים.

יריב לוין: כאשר החוק הזה נדון במליאה – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: רגע.

יריב לוין: כאשר החוק הזה נדון – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: כאשר החוק הזה – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גרמן, אין מה לעשות, זו האמת.

יעל גרמן: לא, לא.

יעל גרמן: אבל תרשה לי להעיר לך.

יריב לוין: כשחוק נדון בהכנה לקריאה השנייה והשלישית – –

יעל גרמן: הוולחו"ף עושה מה – – – אומר – – –

יריב לוין: – – עלתה הצעה, חברת הכנסת גרמן, עלתה הצעה – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: טוב, מאה אחוז, עכשיו תני לי לסיים.

יריב לוין: – – – עלתה הצעה שאומרת – – –

יעל גרמן: על זה דיברתי.

יריב לוין: – – – עלתה הצעה לבטל את הסמכות של הוולחו"ף, אגב, לא ממני, באה בכלל מגורמים אחרים.

יריב לוין: תאמינו או לא – לא, לא, לא רק אתה – תאמינו או לא, מגורמים שכפופים היום לשר האוצר, שלא תהיינה אי-הבנות.

יריב לוין: נציגיו שלו, לא שלי.

יריב לוין: אני לא הסכמתי.

יריב לוין: אמרתי: לא יהיה, כי זו לא הכוונה ואין בזה גם צורך.

יריב לוין: ולכן, החוק כפי שהיה וכפי שהוא לא משנה כלום, שום דבר, בהגנה שיש על הסביבה החופית.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: עכשיו, קרה – – –

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: – – – קרה, חברי חבר הכנסת אמסלם, דבר אחר.

יעל גרמן: – – – לא מבינים את החוק – – –

יריב לוין: עכשיו היה צריך לרדת מהעצים.

יריב לוין: חיפשו איך עושים כאילו.

יריב לוין: הנה, אני אומר לכם, ארגוני הסביבה למיניהם ואנשים שבאמת, באופן אמיתי, ויש כאלה, שבאמת חשבו שעושים כאן איזו פגיעה, הנה, אני אומר לכם, עובדים עליכם בעיניים.

יריב לוין: חיפשו להמציא פתרון.

יריב לוין: כאילו.

יריב לוין: מה הפתרון?

יריב לוין: מה הפתרון?

יריב לוין: אנחנו נכניס פסקה – –

יעל גרמן: אדוני השר, אתה מטעה.

יריב לוין: – – שתגיד שאי-אפשר להחיל את המגורים באזורים מסוימים באזורי החוף.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: רק, חברת הכנסת גרמן, שכחו רק דבר אחד, להסתכל איפה הפסקה הזאת נמצאת בחקיקה.

יעל גרמן: – – – אין בסיס – – –

יריב לוין: והיא נמצאת, מה לעשות, בחקיקה, חברת הכנסת גרמן, כמו שאני מספר לך, כי את כנראה לא יודעת, היא נמצאת בחקיקה בסעיף שמסמיך את הוועדה המקומית העצמאית.

יריב לוין: אבל מה לעשות, חברת הכנסת גרמן, אם תלכי לחוק כמו שהוא היום ותראי מה נמצא בסמכות הוועדה המחוזית, את תגלי בדיוק את מה שאמרתי לך קודם:

יריב לוין: שגם לפי החוק הקיים וגם לפי החוק כמו שנצביע עליו עכשיו אין שום שינוי, אנחנו באותו מצב, לכאורה אפשר לבנות הכול.

יעל גרמן: אתה טועה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש – – –

יריב לוין: מעשית – לא, לא, אני מוכרח לומר, גברתי היושבת-ראש, זו לא הערה אישית על חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: הוא הזכיר את שמי – – –

יריב לוין: זה ויכוח בינינו על פרשנות החוק.

יעל גרמן: זכותי, זכותי.

יריב לוין: זה לא דבר שעל-פי התקנון – –

יעל גרמן: אני מבקשת לעלות.

יריב לוין: – – יש בו הצדקה לאפשר לה להשיב.

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: זה עדיין שיקול דעתי, ואני – – –

יריב לוין: ואני מבקש מחברת הכנסת גרמן גם את התקנון לקרוא כמו שהוא ולא בדרכים אחרות.

יריב לוין: לא אמרתי פה שום דבר שיש בו פגיעה אישית בך או עלבון אישי.

יעל גרמן: – – –

יריב לוין: יש פה רק ויכוח על הבנת החוק.

יריב לוין: זה הכול.

יריב לוין: ויכוח על הבנת החוק לא נופל בגדר הסמכות הזו בתקנון.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל – – – עשוי להעליב.

יעל גרמן: אני רוצה – – –

יריב לוין: את יכולה לרצות.

יריב לוין: יש סדרי דיון, ומה לעשות שאני מסכם ולא את.

יריב לוין: מה אפשר לעשות, אלה סדרי הדיון.

יריב לוין: לכן, חברת הכנסת גרמן, בשורה התחתונה, וכל אלה שצעקו ודיברו, המצב היום הוא בדיוק המצב שהיה קודם בעניין החופים, אין שום שינוי ואין שום הבדל.

יריב לוין: עכשיו, אני מוכרח לומר עוד כמה דברים, ככל שיושב-ראש הקואליציה ירשה לי.

יריב לוין: חברת הכנסת זנדברג אמרה: הצלחנו להציל.

יריב לוין: אני חושב שזה פשוט לא נכון.

יריב לוין: לא היה דבר שביקשת, שעלה באופן ענייני והיה נכון לתקן אותו ולא תיקנו.

יריב לוין: מההתחלה, עוד לפני שהחוק הוגש, אחרי הקריאה הראשונה.

יריב לוין: לכן לא היה צריך להציל פה שום דבר.

יריב לוין: כל דבר שהיה צריך לתקן תוקן בהסכמה מלאה, ברצון מלא.

יריב לוין: אגב, רוב התיקונים הם בכלל תיקונים שאנחנו יזמנו, שעלו כתוצאה מדיון.

יריב לוין: בשביל זה יש דיונים בוועדות.

יריב לוין: אבל לא היו פה כאלה שרצו לפגוע וכאלה שבאו להציל, זה ממש לא היה המצב.

יריב לוין: עכשיו, אומר לנו חבר הכנסת דב חנין, יש לו פתרון: אנחנו נבטל את הכשרות במלונות, בזה נפתור את הבעיה.

יריב לוין: אז מה לעשות, חבר הכנסת חנין, שהמלונות מקיימים כשרות לא מפני שהם התקרבו לדת, אלא מםני שהדרישה של הציבור היא שתהיה כשרות.

יריב לוין: ולכן, מלון שאין לו כשרות, ויש כאלה, בנוי אך ורק על תיירי חו"ל, כי ישראלים כמעט שלא מגיעים אליו.

יריב לוין: לכן, מי שחושב שאפשר לבטל את הכשרות במלונות ובזה להוזיל את מחיריו – זה פשוט זריית חול בעיני הציבור, דבר שלא יקרה ואין לו שום סיכוי.

יריב לוין: אבל אני אגיד לך יותר מזה, גם אם נעשה את זה, אז נוריד אולי ב-1% את המחיר; המחיר שלנו גבוה במאות אחוזים, לפעמים, מהמחירים במקומות אחרים בעולם.

אלי בן-דהן: שקל ליום.

יריב לוין: 1% לא יפתור, לא יעלה ולא יוריד שום דבר.

יריב לוין: אני אגיד לך עוד דבר, וזה בכלל, אני מוכרח לומר, לא רק לך אלא לרבים מחברי לאופוזיציה.

יריב לוין: כמה הצעות חוק הגשתם – אני מציע שאולי תשבו אחר כך בבית עם עצמכם, ותסתכלו ככה באתר הכנסת – כמה הצעות חוק הגשתם: לחלק דברים ולתת דברים, להעלות את קצבת הנכים, להקטין את מספר הילדים בכיתות, להוסיף מכשור לבתי-החולים.

יריב לוין: הנה, רק עכשיו בנאום שלך: לחלק רשתות ביטחון למלונות – דבר שעשינו, אגב; עשינו, אבל הוא לא מספיק.

קריאה: – – –

יריב לוין: הוא לא מספיק.

יריב לוין: אבל כדי שתהיה אפשרות לחלק, צריך שיהיה כסף לחלק.

יריב לוין: ובשביל כסף צריך תעשייה, וצריך תיירות, שתכניס כסף, וצריך מלונות במחירים סבירים, וצריך שייבנו מלונות, ותהיה כאן תעסוקה.

יריב לוין: אני אומר לכם שהחוק הזה ייצור שינוי היסטורי במפת התיירות כאן, יביא אותנו למקום אחר.

יריב לוין: על אף ולמרות כל הדמגוגיה וכל ההפרעות – אנחנו נעביר את החוק, ואנחנו ניצור בישראל תעשיית תיירות אמיתית.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר התיירות חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעות כעת, יש פה הסתייגויות, לכן אני מבקשת מכולם לשבת.

טלי פלוסקוב: טוב, רבותי, לסעיף 1 לא הוגשו הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 50 נגד – 41 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: 50 חברי כנסת בעד, 41 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 1 התקבל בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים להסתייגויות לסעיף 2.

טלי פלוסקוב: כדי להסיר הסתייגויות – נא להפעיל מיקרופון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: גברתי, בשם האופוזיציה אנחנו מבקשים להסיר את ההסתייגויות עד הסתייגות 8.

דב חנין: להצביע על הסתייגות 8.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים, אם כך, על סעיף 2 כנוסח הוועדה, כי הוסרו כל ההסתייגויות לסעיף 2.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על סעיפים 2, 3 ו-4 בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 2–4 – 50 נגד – 42 נמנעים – אין סעיפים 2–4 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 50 חברי כנסת בעד, 42 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 2, 3 ו-4 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 5 הוסרו הסתייגויות מס' 4, 5, 6 ו-7, לכן נצביע על הסתייגות מס' 8 של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת; של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת מרצ; של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני, ושל חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד הסתייגות מס' 8?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 5 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 41 חברי כנסת, 51 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 8 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות מס' 9.

דב חנין: אנחנו מבקשים להוריד את ההסתייגויות עד הסתייגות מס' 14 ולהצביע על הסתייגות 14.

טלי פלוסקוב: הסתייגויות מס' 9, 10, 11, 12 ו-13 הוסרו, אנחנו עדיין בסעיף 5, וכעת נצביע על הסתייגות מס' 14.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד הסתייגות מס' 14?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 41 נגד – 51 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 5 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 41, נגד – 51, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 14 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: אדוני, חבר הכנסת דב חנין, מה עם 15 ו-16?

טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני, לפני שאנחנו עוברים ל-15 ו-16, האם ב-14 זה כולל חלופין?

דב חנין: כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז מה קורה?

טלי פלוסקוב: איך אנחנו ממשיכים?

דב חנין: גברתי, אנחנו במצב מיוחד כרגע.

דב חנין: יש לנו למעשה שני נוסחים, לפנינו, ואנחנו צריכים כרגע להפסיק להתייחס – אלא אם כן המזכירות תנחה אותנו אחרת – להפסיק להתייחס לבסיס העיקרי, ולעבור לנוסח החדש כדי להמשיך לעבוד אתו – –

טלי פלוסקוב: עדיין לא.

דב חנין: – – כי אנחנו מסירים את ההסתייגויות שלנו לסעיף 5, ואנחנו מגיעים לסעיף 6, וסעיף 6 החדש הוא בכלל לא בנוסח הזה, אלא בנוסח הזה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 5 כל ההסתייגויות הוסרו?

דב חנין: כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אם כן, אני מבקשת להצביע, בקריאה שנייה, על סעיף 5, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד סעיף 5, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 43 נמנעים – אין סעיף 5, כהצעת הוועדה, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 50 חברי כנסת, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 5 עבר בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: לאחר סעיף 5 יש הסתייגויות, מצביעים?

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: כן, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: גברתי, אנחנו צריכים לקבל הנחיה לגבי ההצבעה, כי זה מצב חסר תקדים בכנסת.

טלי פלוסקוב: בדיוק.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נעבור לסעיף 6.

דב חנין: אם גברתי עוברת לסעיף 6, אז אנחנו עוברים לנוסח השני, ואנחנו רוצים להצביע בנוסח השני על הסתייגות מס' 2.

טלי פלוסקוב: כעת, כדי לעבור להסתייגויות בנוסח ב', אנחנו חייבים, אם תחליטו, להצביע על ההסתייגויות לנוסח א', אלא אם כן אתם מורידים את כל ההסתייגויות.

דב חנין: בנוסח א' – אם גברתי נשארת עם נוסח א', אנחנו מבקשים להצביע על הסתייגות 24, לסעיף 7.

טלי פלוסקוב: אוקיי, זה אומר שהסתייגויות מס' 20, 21, 22 – – –

יריב לוין: גם 19.

טלי פלוסקוב: 19 כבר מאחורינו.

טלי פלוסקוב: שוב אני חוזרת: הוסרו כרגע הסתייגויות מס' 20, 21, 22 ו-23, כולל לחלופין.

טלי פלוסקוב: על 24 אתם מבקשים להצביע?

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אנחנו כרגע נצביע על הסתייגות מס' 24 לסעיף 6 בנוסח א'.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 43 נגד – 49 נמנעים – אין ההסתייגות (24) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 בנוסח א' לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 43, 49 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 24 לסעיף 6 לא אושרה, בנוסח א'.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים, על-פי בקשתו של חבר הכנסת דב חנין, על הסתייגות לסעיף 6 בנוסח ב'.

טלי פלוסקוב: נכון, אדוני?

דב חנין: כן, גברתי.

דב חנין: אנחנו מבקשים להצביע רק על הסתייגות 2 בנוסח ב'.

טלי פלוסקוב: אוקיי, זה אומר שהסתייגויות מס' 1 ו-3 הוסרו, ולכן כעת אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 2 לסעיף 6 בנוסח ב'.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 43 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 בנוסח ב' לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 43 חברי כנסת, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: זה אומר שהסתייגות מס' 2 לסעיף 6 בנוסח ב' לא אושרה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו יכולים להצביע על סעיף 6 לנספח ב' כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על סעיף 6 בנוסח א' של הוועדה, לרבות העניינים האמורים בנוסח ב', בשינויים המודגשים, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 43 נמנעים – אין סעיף 6, כהצעת הוועדה, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 50 חברי כנסת, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 6 כנוסח א' של הוועדה, לרבות העניינים האמורים בנוסח ב', בשינויים המודגשים, אושר כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים לסעיף 7.

טלי פלוסקוב: בסעיף 7 אנחנו מצביעים, חבר הכנסת דב חנין, על הסתייגות מס' 25.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 25 לסעיף 7.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 43 נגד – 50 נמנעים – אין ההסתייגות (25) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת המחנה הציוני וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 7 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 43 חברי כנסת, 50 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות 25 לסעיף 7 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על סעיף 7 כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד סעיף 7 כנוסח הוועדה?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 17 בעד סעיף 7, כהצעת הוועדה – 50 נגד – 43 נמנעים – אין סעיף 7, כהצעת הוועדה, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 50 חברי כנסת, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 7 אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: תמה הקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: לכן כעת אנחנו נעבור להצבעה בקריאה שלישית על חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, בנוסח א', בנוסח ב', כהצעת הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 18 בעד החוק – 50 נגד – 42 נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 50 חברי כנסת, 42 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, אושרה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: הבנתי ששר התיירות חבר הכנסת יריב לוין מבקש להתייחס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני רק רוצה לומר תודה, בראש ובראשונה לחברי חבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים, שבאמת עמד בגאון אל מול כל ההתקפות וההשמצות והשלים את חקיקת החוק יחד עם הצוות המצוין של הוועדה: לאה קריכלי, מנהלת הוועדה, תומר רוזנר, היועץ המשפטי, ועורכת-הדין רוני טיסר.

יריב לוין: באמת, תודה רבה לכולם.

יריב לוין: תודה ענקית ליושב-ראש הקואליציה, חברי דוד ביטן, שגם הוא לא חסך מאמץ, פישר ועזר.

יריב לוין: זאת הזדמנות לומר תודה לכל הצוות שמסייע לנו כאן בעבודה, בראשותה של עליזה, ובעבודה הקשה שעשתה דנית אמיתי, בעניין הזה; למנכ"ל משרדי אמיר הלוי, ליועץ המשפטי שלנו, עובד קדמי, וכמובן לסמנכ"ל מינהל פיתוח תשתיות והשקעות, דורון אהרון, שעמד מאחורי החוק.

יריב לוין: תודה גדולה לאנשי מינהל התכנון, ובפרט לבינת שוורץ, שבאמת באמת עשו כאן עבודה מקצועית, לאנשי משרד המשפטים, שגם הם סייעו לנו רבות, בראשם ארז קמיניץ וכרמית יוליס.

יריב לוין: כמובן לצוות הלשכה שלי, ללילך שלי, מיכל גרסטלר, איתמר דוננפלד, אריק שפטר, גיא אילון, עידו צפריר, מורן מימון, מאיה טל, דנה בן יהודה, עומר חרמון, פנינה אילסון, עדי קשי, שירה פרוקופץ, ואחרון-אחרון, היועץ המקצועי שלי, ליאור פרבר, שעשה כאן באמת את הבלתי-יאומן, לא ויתר, עבד באמת ימים ולילות על החוק הזה.

יריב לוין: אפילו דודי כבר סולח לו על כל ההטרדות והפניות.

יריב לוין: באמת, ליאור, תודה ענקית, אני חושב שיש לך חלק ענק בכך שהחוק הזה אושר היום.

יריב לוין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שיושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם רוצה לברך – בבקשה, אדוני.

דוד אמסלם: קודם כול, אדוני השר, אני רוצה לברך אותך על החוק הזה, על הרעיון, על היוזמה.

דוד אמסלם: באמת, סוף-סוף שר לוקח אחריות למשרד שלו, יוצא מהקופסה, בחשיבה, ובאמת מוביל חוק שלטעמי, אם יש צ'אנס, מה שנקרא, שנקדם את הסיפור הזה, לדעתי אחד הסיכויים זה באמצעות החוק שאתה הצעת.

דוד אמסלם: מובן שכמו שאתה ציינת, היו מספיק אנשים שרצו לעצור את החוק, כי לא מעניין אותם לא תיירות, לא מלונאות ולא בינוי, ולא אכפת להם גם שהמדינה תוציא מיליארדי שקלים כדי לתמוך בזה, העיקר לא לתת זכויות אוויר למעלה, שלא עולות לנו שום דבר – אנחנו מרוויחים גם בתים וגם מלונות.

דוד אמסלם: מה שהרגיז אותי הכי הרבה זה הדמגוגיה שלהם, שאנחנו מוכרים את הדירות לעשירים; אני אמרתי, באמת, בדקתי וטרחתי ודקדקתי בנושא, והסתבר לי, באמת, כפי שאמרתי בפעם הקודמת, לא מצאתי עני בעל בית-מלון, מה לעשות, רק עשירים בונים בתי-מלון, במדינת ישראל וכנראה גם בעולם.

דוד אמסלם: אז באמת, שאפו על הרעיון, על החוק ועל הנחישות.

דוד אמסלם: בהזדמנות זאת אני רוצה להודות לצוות של הוועדה שלי, ללאה קריכלי, לתומר רוזנר, שבאמת שיגענו אותו בכל הסיפור הזה, לכל העוזרים שלי, לעוזרים של השר, באמת, לכל מי שבעצם טרח, לחלק מהאנשים האלה הייתה גם עוגמת נפש בכל התהליך הזה, אז באמת אני מצטער באופן אישי וגם מבקש סליחה ממי שפגענו בו בדרך.

דוד אמסלם: באמת אני חושב שהחוק הזה טוב למדינת ישראל.

דוד אמסלם: תודה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, ביקשת כמה דקות.

טלי פלוסקוב: אני רוצה פה להבהיר: לא כל פעם שמזכירים את השם של חבר כנסת שנמצא באולם צריך לחזור לדוכן לדבר.

טלי פלוסקוב: רק אם חס וחלילה פגעו בכם.

טלי פלוסקוב: כאן, בעיני, זאת לא הייתה פגיעה, ובכל זאת אני נותנת לך להתייחס, אבל בקצרה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יעל גרמן: אדוני השר – אני לא יודעת אם הוא נמצא כאן – צר לי שאדוני השר לא מבין את השינוי המהותי שחל בחוק בעקבות התוספת הקטנה שאנחנו הוספנו.

יעל גרמן: בחוק המקורי צוין במפורש שתהיה אפשרות להוסיף עוד 20% בנייה למגורים על חוף הים.

יעל גרמן: ברגע שכתוב דבר כזה, כל ועדות התכנון היו מתיישרות לפי החוק.

יעל גרמן: זה שהוועדות המחוזיות, הוולחו"ף, זה שהוועדות המחוזיות, זה שהמועצה הארצית לא מאשרת מגורים על חוף הים, זה בגלל החוק הקיים.

יעל גרמן: אם חס וחלילה החוק שרצו להביא היה מגיע, הרי הייתה מהפכה, והוולחו"ף היה יכול לאשר בנייה על החוף.

יעל גרמן: אדוני השר, כדאי שתדע זאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1055; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 15190; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: כרגע יש קצת שינוי בסדר ההצעות לכן כרגע אנחנו נדון בהצעת חוק הדרכונים (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: להצעת החוק הזאת לא הוגשו הסתייגויות, ויש בקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: אם לא מדברים, נגיע ישר להצבעה.

דוד אמסלם: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הדרכונים (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: סעיף 5 לחוק הדרכונים קובע כי תעודת מעבר תינתן לתקופה של שנתיים לכל היותר, וכי אפשר להאריך תקופה זו בשנתיים נוספות, ולאחר מכן בשנה נוספת, כלומר בתקופה מצטברת של עד חמש שנים.

דוד אמסלם: כדי למנוע אי-נוחות לציבור, בזבוז משאבים ועומס בלשכות רשות האוכלוסין וההגירה, מוצע לקבוע כי תקופת תוקפה של תעודת מעבר תהיה, ככלל, חמש שנים, ולהסמיך את שר הפנים לקבוע תקופה קצרה יותר לעניין תעודת מעבר מסוימת או סוג מסוים של תעודת מעבר.

דוד אמסלם: בקיצור, לחסל או לצמצם את הביורוקרטיה.

דוד אמסלם: נוסף על כך, מוצע להוסיף לחוק הוראה הקובעת כי מי שניתן לו מסמך נסיעה חייב לנקוט אמצעי זהירות לשם שמירה עליו ולשם מניעת שימוש לרעה בו.

דוד אמסלם: הוראה דומה קיימת בחוק מרשם האוכלוסין לעניין שמירה על תעודת הזהות.

דוד אמסלם: לבסוף, מוצע לקבוע כי מסמך נסיעה שאבד יהיה בטל כבר עם מסירת ההצהרה בדבר האובדן או הגנבה, בלא תלות בהנפקת מסמך נסיעה חדש, כפי שהמצב היום.

דוד אמסלם: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגות.

דוד אמסלם: לכן אבקש כי הכנסת תתמוך בה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, אין הסתייגויות להצעת החוק הזאת, והוסרו בקשות רשות דיבור, לכן אנחנו נגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכולם לשבת.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, נא לשבת.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק הדרכונים (תיקון מס' 7) בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–4 – 65 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 65 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הדרכונים עברה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: כעת נעבור להצבעה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד הצעת חוק הדרכונים (תיקון מס' 7) בקריאה שלישית?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 67 נגד – אין נמנעים – אין חוק הדרכונים (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 67 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הדרכונים (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חבר הכנסת רוברט אילטוב מבקש להוסיף אותו כתומך בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1078); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לסעיף 9 בסדר-היום: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק השר יריב לוין, בשם שר התקשורת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: להצעה זו יש לנו הצעה שהוצמדה, של חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן, חבר הכנסת נחמן שי, יהיו גם לך שלוש דקות להציג את ההצעה שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, ביום ט"ו באב התשע"ד, 11 באוגוסט 2014, פורסם חוק השידור הציבורי הישראלי, התשע"ד–2014.

יריב לוין: עניינו של החוק בהקמת תאגיד השידור הציבורי הישראלי, שיחליף את פעולתה של רשות השידור, הפועלת מכוח חוק רשות השידור, התשכ"ה–1965.

יריב לוין: בהתאם לקבוע בסעיף 92 לחוק, יום תחילתו של החוק נקבע ליום כ"ז באלול התשע"ו, 30 בספטמבר 2016, והוא המועד שבו היו אמורים להתחיל שידורי תאגיד השידור הישראלי ולהסתיים שידורי רשות השידור.

יריב לוין: ואולם, נוכח החשש מהתמשכות הליכי הקמת התאגיד והיערכותו לתחילת השידורים, מוצע בהצעת חוק זו לקבוע מועד חדש כיום תחילת החוק – יום ד' באייר התשע"ז, 30 באפריל 2017.

יריב לוין: עם זאת, מוצע לקבוע כי שר התקשורת ושר האוצר רשאים להקדים את המועד האמור למועד שלא יקדם מיום ג' בטבת התשע"ז, 1 בינואר 2017, לפי שיקול דעתם או לאחר קבלת הודעה מנומקת ממועצת התאגיד כי התאגיד ערוך להתחיל בשידורים מבחינת יכולת טכנית והנדסית ולוח שידורים בר-ביצוע.

יריב לוין: כמו כן מוצע בהצעת חוק זו להתאים את תקציב התאגיד ורשות השידור לדחיית יום התחילה ליום 30 באפריל 2017, וכן לאפשרות הקדמתו החל ביום 1 בינואר 2017.

יריב לוין: נוסף על כך מוצע להוסיף סעיף לחוק שעניינו פינוי מתחם רשות השידור בתל-אביב, מתחם שרונה, עד יום ג' בטבת התשע"ז, 1 בינואר 2017.

יריב לוין: נוסף על כך, בישיבת הממשלה שהתקיימה ביום ראשון האחרון, כ"ה בתמוז התשע"ו, 31 ביולי 2016, הוחלט כי במסגרת הדיונים בוועדת הכלכלה בהצעת חוק זו, יתווספו להצעת החוק שלוש הוראות, בנושאים האלה: ראשית, כי תחילת עיקרם של שידורי התאגיד מירושלים תהיה לא יאוחר מיום י"ח בסיוון התשע"ח, 1 ביוני 2018.

יריב לוין: שנית, כי מתחם רשות השידור בירושלים, אשר ממוקם ברוממה, יפונה עד ליום ד' באייר התשע"ז, 30 באפריל 2017.

יריב לוין: שלישית, כי יתווספו הוראות הקשורות למימון רשות השידור החל בינואר 2017.

יריב לוין: אציין כי בישיבת ועדת הכנסת שנערכה הבוקר קיבלה הצעת החוק פטור מחובת הנחה, ובהתאם לכך היא עולה כעת להצבעה בקריאה ראשונה.

יריב לוין: בשם הממשלה אבקש, כמובן, את תמיכת הכנסת בהצעת החוק.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3252/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כעת חבר הכנסת נחמן שי – יש לנו הצעה שהוצמדה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד שלוש דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, כבר פעם שלישית אני מביא הצעת חוק שנועדה להאריך את חייה של רשות השידור, כל פעם בשל העובדה שהממשלה הזאת קובעת תאריכים לא ריאליים.

נחמן שי: התאריכים האלה יוצרים רק נזק, הם מחבלים אפילו בתהליך הסגירה וההיערכות מחדש, וזה בדיוק מה שהם נועדו לעשות, הם נועדו להטיל פחד ויראה על השדרנים והשדרניות, על הגורמים המשדרים ברשות השידור, רדיו וטלוויזיה, וכבר ליצור את אותו מחנק שיאפשר לממשלה להתעלל בעובדים ולהשפיע על תוכן השידורים – לא היה לי לרגע ספק בכך.

נחמן שי: עכשיו קבעו כמובן גם הפעם תאריך לא ריאלי, ולכן הגשתי את הצעת החוק הזאת, שנועדה לתת לתאגיד עוד כמה חודשים.

נחמן שי: במפתיע, גם הממשלה כיוונה לאותה תקופת זמן, מה שמאפשר היום לתאגיד בעצם עוד תשעה חודשים – שלושה בסטוק, ועוד שישה שמצטרפים עכשיו.

נחמן שי: אני לא אהבתי מלכתחילה את כל הרעיון של לפרק את רשות השידור כדי להרכיב איזה פאזל חדש, חשבתי שזאת תהיה בכייה לדורות.

נחמן שי: זה מסתמן, זה מסתמן, אנחנו עוד נראה איך זה יתפתח.

נחמן שי: אבל כל מה שקורה עכשיו, כולל הדיונים המבישים שהתנהלו אתמול בממשלת ישראל, שאין לה שום דבר לעסוק בו בימים האלה חוץ מהשאלה כמה כיפות יש בין העובדים שגויסו, האם זה נכון שיש שש כיפות סרוגות ואין אף כיפה שחורה, בשלב הזה, או אולי עד מחר בבוקר כבר יהיו שתיים שחורות ועוד אחת סרוגה, וכדומה.

נחמן שי: זה מה שמעניין את שרי ממשלת ישראל בשלב הזה.

נחמן שי: אז נראה מה יהיה.

נחמן שי: אני רוצה מפה לומר למנהלים של התאגיד הזה, ליושב-ראש של המועצה, ולמועצה עצמה, ולמנכ"ל, שאל ייחת לבם, ולא יחרדו ואל יחששו, אנחנו נעמוד לצדם ואנחנו נסייע להם כדי לנהל תהליך מקצועי ונקי, כפי שצריך להיות כדי להקים תאגיד שידור שידע למלא את מטרותיו הציבוריות.

נחמן שי: הרבה מאוד זמן השקענו בעבודת ההכנה כדי להוציא את התאגיד הזה לדרך.

נחמן שי: יושבת פה קארין אלהרר, ואחר כך זה בדיונים אצל איתן כבל, אנחנו משקיעים בזה.

נחמן שי: גם אם נגזר דינה של רשות השידור ללכת בדרכה, התאגיד שיקום במקומה חייב להיות קודם כול ומעל הכול שירות ציבורי.

נחמן שי: לכן ההצעה שלי אומרת, ניתן לתאגיד הזה עוד תשעה חודשים מהיום, אני מקווה שבתוך התקופה הזאת הוא יוכל לקום.

נחמן שי: אם הוא יהיה מוכן מוקדם, יתייצבו מנהליו ויגידו: אנחנו מוכנים.

נחמן שי: אם לא, גם לטובת העובדים שם, שהיום נשארו ברשות, תשעה חודשים הם תקופה חשובה, ובתוכה גם ייפתרו הבעיות האישיות הקשות-מאוד שהפירוק נתקל בהן, ואני לא אחשוף אותן, אבל באמת טרגדיות גדולות מתרחשות בימים האלה, שנוגעות לעובדי רשות השידור.

נחמן שי: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איתן כבל – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: חמש דקות לרשותך.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, רשמות פרלמנטריות, שרים שנמצאים פה באולם, אני מאוד מקווה, גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, שמחר אנחנו באמת נסיים את הסאגה הבלתי-נגמרת הזאת של התאגיד הישראלי החדש, תאגיד השידור הציבורי הישראלי החדש.

איתן כבל: אני באמת מקווה שכך, כי אנחנו נמצאים במצב שרשות השידור בעצם כבר סיימה את תפקידה, ומי שסובל יותר מכול, בימים אלה, אלה העובדים.

איתן כבל: העובדים בעיקר ברשות השידור, אלה שעדיין מרגישים, גברתי, בין שמים לארץ, ממש כך, וכל יום שאנחנו לא יודעים לומר להם מה יהיה העתיד שלהם רק יוצר עבורם מצב קשה לאין שיעור מהמצב שבו הם נמצאים.

איתן כבל: אני מאוד מקווה – בעיקר מתוך הקואליציה, הממשלה היא זו שמביאה את התיקון – ואני מקווה שמחר, בעזרת השם, בוועדת הכלכלה אנחנו נצליח להביא לסיום את כל התהליך, להביא את זה לקריאה שנייה ושלישית בהקדם, ובעצם נאפשר לתאגיד לצאת לדרך.

איתן כבל: אני באמת מקווה מאוד שמחר כולם יתגייסו לעניין הזה; וגם, אני יודע שיש חברים, כמו דודי אמסלם ואחרים, ככה לפחות נאמר לי, שרוצים מחר להביא הצעה מנוגדת להצעה שהוסכמה בתוך הממשלה על-ידי השר אלקין.

קריאה: – – –

איתן כבל: לא, אין ויכוח על זה.

דוד אמסלם: אתה בעד שזה יהיה בירושלים?

איתן כבל: כן.

דוד אמסלם: ולא משנה מה?

איתן כבל: אני רוצה שזה יהיה מירושלים, אבל אני תומך – – –

דוד אמסלם: מירושלים, נקודה?

איתן כבל: לא לא, אני בעד.

דוד אמסלם: למה "לא לא"?

איתן כבל: אני אסביר לך, דודי, בעניין הזה.

דוד אמסלם: כשאתה מתחיל להסביר לי אני מבין שיש בעיה.

איתן כבל: לא לא, אין בעיה, דודי, הרי העניין הזה של – דודי, אם אתה מדבר על "לאלתר", המשמעות היא פשוט שאין לך כוונה ורצון כן שהעסק יצא לדרך.

דוד אמסלם: ככה אתה חושב?

איתן כבל: כי יש הסכמה.

דוד אמסלם: דרך אגב, החוק התחיל ככה.

איתן כבל: לא לא – – –

דוד אמסלם: תקרא את החוק – – –

איתן כבל: לא לא, אני יודע, אני לא מתווכח.

דוד אמסלם: עזוב את ליכט שהמציא לנו משהו.

איתן כבל: אתה צודק.

דוד אמסלם: הלך, הוציא חוות דעת שאין לי מושג מאיפה הוא הביא אותה.

איתן כבל: אדוני, אני באמת – – –

דוד אמסלם: הפך לנו את החוק ב-180 מעלות, כי הוא עורך-דין, ואתה עכשיו הולך אתו?

איתן כבל: לא, ממש אני לא מתווכח אתך, דודי.

איתן כבל: יודע להגיד לך – – –

דוד אמסלם: – – – של אנשים שהשתלטו לנו על המדינה בעסק הזה?

איתן כבל: השר זאב אלקין יודע – – –

דוד אמסלם: יש כנסת, והם בזים לכנסת.

איתן כבל: לא, זה לא – זה לא מהמקום הזה.

דוד אמסלם: אל תגיד לי "לא מהמקום".

דוד אמסלם: אתה מכיר את החוק.

מיקי רוזנטל: למה אתה עונה לו?

מיקי רוזנטל: הוא עושה לך – – –

איתן כבל: לא לא, אני רוצה שגם הוא יהיה – – –

מיקי רוזנטל: תקשיב, זה לא אפס או 100.

מיקי רוזנטל: מי שרוצה 100 רוצה לסגור את החוק.

מיקי רוזנטל: אתם רוצים – – –

איתן כבל: מיקי, מיקי, דודי בא ממקום טוב, דודי בא ממקום טוב – דודי, דודי, דודי, הם רכשו עכשיו בניין ב-100 מיליון שקל בירושלים.

איתן כבל: עזוב, רכשו, כבר שילמו עליו.

נחמן שי: לקח להם שנתיים.

איתן כבל: זה לא משנה, נכון, אבל עדיין ההסכמה הייתה, עם השר אלקין, שהוביל את המאבק, שעד 1 ביוני – אני מסיים, גברתי – עד 1 ביוני 18', רוב הפעילות שלהם תהיה פה.

דוד אמסלם: – – – בעומק או בגובה?

איתן כבל: אני אומר את זה לך, דודי.

איתן כבל: יש לזה, דודי, משמעות.

דוד אמסלם: הם – – – מהכנסת, עושים מה שהם רוצים.

איתן כבל: דודי, חברי – באמת דודי חברי – יש לזה משמעות אחת; אם לא נתפשר – וצודק בעניין הזה מיקי, אין כאן 100 או אפס.

דוד אמסלם: על ירושלים לא מתפשרים.

דוד אמסלם: איתן, על ירושלים לא מתפשרים.

דוד אמסלם: ככה ערוץ 2 עזב את ירושלים.

איתן כבל: לא לא, אבל זה לא דומה.

איתן כבל: לא דומה.

דוד אמסלם: – – –

איתן כבל: כיוון שאני תומך בעמדתך העקרונית – אבל אני חושב שצריך כאן לתת את המנעד הנכון, ואני אומר לך, רוב פעילותה היא בירושלים, ולא נקלקל את זה על זה.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

זאב אלקין: אני רוצה לענות – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, מטעם הממשלה ורוצה להביע עמדה?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: השר אלקין מבקש להתייחס.

טלי פלוסקוב: לא, אדוני, אתה לא יכול.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: השר כן יכול להתייחס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: חברי חברי הכנסת, בהמשך לדברים של חבר הכנסת כבל, וחילופי הדברים שהיו כאן, ברצוני להבהיר את הסוגיה הזאת, מה עמדת הממשלה בנושא של ירושלים.

זאב אלקין: צודק לחלוטין חבר הכנסת אמסלם בכך שכוונת המחוקק, כשנחקק החוק, הייתה מאוד מאוד ברורה.

דוד אמסלם: ומה קרה?

זאב אלקין: שנייה, תן לי.

זאב אלקין: דודי, תן לי, תן לי.

קארין אלהרר: מה שנוח לכם – כוונת המחוקק.

קארין אלהרר: מה שלא נוח – לא כוונת המחוקק.

קארין אלהרר: פתאום נוח לכם ירושלים, זה חשוב.

קארין אלהרר: כל היתר – לא.

קארין אלהרר: כל היתר – לא.

זאב אלקין: קארין, תני לי.

זאב אלקין: על מה את מתווכחת אתי, תגידי?

קארין אלהרר: מה אתה נותן יד לזה?

זאב אלקין: קארין, הרי את אפילו לא יודעת – – –

טלי פלוסקוב: את הדוברת הבאה, אז – תנו בבקשה לשר להתייחס, ואחר כך – – –

זאב אלקין: את אפילו לא יודעת אם יש בינינו ויכוח, כי אולי תגלי עכשיו שאין בינינו ויכוח, אז חבל שתתווכחי אתי.

קארין אלהרר: נראה מה תצביע.

זאב אלקין: אני חוזר ואומר שצודק חבר הכנסת אמסלם, שכשהובילה הממשלה את החוק, וכשבא השר שאז היה אחראי לחקיקה, השר גלעד ארדן – אגב, זאת יוזמה שלו – והכניס לחוק הזה את העניין שעיקר שידוריו של התאגיד צריך להיות מירושלים, הוא התכוון לדבר מאוד מאוד פשוט, שכשהתאגיד החדש פותח את שידוריו, עיקרם ייפתחו מירושלים.

דוד אמסלם: זה מה שמבין – – –

זאב אלקין: זאת המשמעות הפשוטה.

דוד אמסלם: לא צריך להיות עורך-דין – – –

זאב אלקין: זאת המשמעות הפשוטה והטבעית.

דוד אמסלם: ומה ליכט הבין?

זאב אלקין: שנייה, דודי, שנייה – ולכך התכוון ללא ספק המחוקק, וזה מה שהיה צריך לקרות.

זאב אלקין: התאגיד מראש היה צריך להיערך לכך שהוא יפתח בירושלים, מיומו הראשון, את עיקר שידוריו.

זאב אלקין: מה זה עיקר?

זאב אלקין: 51%.

זאב אלקין: מה זה בדיוק אומר?

זאב אלקין: אפשר להתווכח, כן?

זאב אלקין: אבל רק בגבולות האלה היה צריך להיות ויכוח.

זאב אלקין: החליט התאגיד שאין מקום מתאים בירושלים.

זאב אלקין: אני חושב שטעה.

זאב אלקין: הנה, אני אומר לכם.

זאב אלקין: אנחנו כמשרד לירושלים ביקשנו מהרל"י לעבוד מולם, למצוא להם פתרונות.

זאב אלקין: נמצא בניין בהר-חוצבים.

דוד אמסלם: – – – רשימה של בניינים.

זאב אלקין: נמצא הבניין בהר-חוצבים.

זאב אלקין: למה אני מתעכב על הבניין הזה בהר-חוצבים?

זאב אלקין: כי הם כמעט חתמו אתו הסכם.

זאב אלקין: אי-אפשר להגיד שאין משהו שמתאים להיות במצב כמעט חתימת הסכם סופי עם מקום מסוים.

זאב אלקין: אם רוצים לחתום עם מקום מסוים, מן הסתם יש סבירות מאוד גדולה שהוא מתאים.

זאב אלקין: הגיע כמעט עד לשלב החתימה, בסוף החליט התאגיד שלא נוח לו, ויצא מן העסקה.

דוד אמסלם: ומה?

דוד אמסלם: ומה?

דוד אמסלם: איך ליכט – – –

זאב אלקין: מה שאפשר לתאגיד הזה לצאת מהעסקה הזאת ולקבל החלטה שהוא לא בירושלים, זה פרשנות יוצרת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

זאב אלקין: אני אמרתי בדיון בנושא הזה בממשלה השבוע, שהלוואי עלי אותה פרשנות יוצרת בהמון סוגיות אחרות שעל סדר-יומנו.

נחמן שי: עמונה.

דוד אמסלם: – – – את הפרשנות, שיגידו אנשים.

דוד אמסלם: אולי הם ימותו מצחוק.

זאב אלקין: אני אחלוק עם הבית מה הפרשנות.

זאב אלקין: בחוק כתוב "עיקר שידוריו מירושלים".

זאב אלקין: החליט המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ש"עיקר שידוריו" זה לא רק במשמעות המרחב, אלא גם במשמעות הזמן.

זאב אלקין: קרי, אם תאגיד שנתיים לא בירושלים ואחר כך 50 שנה בירושלים, אז עיקר שידוריו – –

דוד אמסלם: – – –

זאב אלקין: – – עיקר שידוריו מירושלים.

זאב אלקין: אני חייב להגיד, הלוואי שהיועץ המשפטי לממשלה והמשנה יהיו תמיד כאלה יצירתיים כשצריך לפתור בעיה.

נחמן שי: שיתחילו בעמונה, שיתחילו בעמונה.

זאב אלקין: אני למדתי מזה שכשרוצים – אפשר.

דוד אמסלם: אני למדתי מזה שיש אנשים שעושים מה שהם רוצים.

דוד אמסלם: – – –

זאב אלקין: אני חושב שלכל בר-דעת ברור שהפרשנות הזאת מותחת את החוק הרבה מעבר לאיזושהי פרשנות סבירה, אבל מה לעשות שאנחנו חיים במציאות שמי שקובע את העמדה הרשמית של המדינה זה היועץ המשפטי לממשלה ומשניו.

דוד אמסלם: אגב, גם הוא כפוף לחוק.

זאב אלקין: היועץ המשפטי לממשלה גיבה לחלוטין, לצערי, את העמדה הזאת.

זאב אלקין: ניסינו לשכנע אותו, לא הצלחנו.

זאב אלקין: עכשיו, במציאות הזאת, החשש שאני ראיתי מול עיני הוא מאוד פשוט; כרגע חוות הדעת של אבי ליכט מאפשרת לתאגיד לסטות עד אמצע שנת 2018, כי זה מה שהתאגיד אומר, שעד אמצע שנת 2018 הוא יודע להסתדר בירושלים.

זאב אלקין: אבל כולנו אזרחי מדינת ישראל, וכולנו יודעים איך זה עובד.

דוד אמסלם: דרך אגב, רק שנייה, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: רק שנייה, השר.

דוד אמסלם: הוא התכוון שמרחב הזמן מגיע עד 2018?

זאב אלקין: הוא כרגע כך כתב.

דוד אמסלם: עד 2018?

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: יצא לו בקוביות 18?

זאב אלקין: כי התאגיד ביקש ממנו שנתיים.

דוד אמסלם: זה מרחב הזמן.

דוד אמסלם: מרחב הזמן הגיע ל-2018.

זאב אלקין: דודי, תן לי לסיים.

זאב אלקין: אין לי ספק שאם החוק לא ישונה, אפשר בעוד שנה וחצי לבוא ולפי אותו עיקרון להגיד: עוד שנתיים.

זאב אלקין: כי גם ארבע שנים זה פחות מ-50 שנה ופחות מ-100 שנה וכו'.

רחל עזריה: אין סיכוי שזה יעבור לירושלים.

זאב אלקין: ולכן – רגע – ולכן כשהנושא עלה לדיון בממשלה, נושא ההארכה, אני ביקשתי להכניס תיקון, והתיקון הזה משמעותו לא לאפשר יותר את הפרשנות היוצרת של אבי ליכט.

זאב אלקין: בהתחלה אני ביקשתי – אני רוצה לשתף את חברי הכנסת, כי ידונו בזה בכנסת, חשוב שתדעו – להכניס תיקון מאוד פשוט, שמתחילת פעולת התאגיד – זאת הייתה בקשתי המקורית – מתחילת פעולת התאגיד הוא ישדר מירושלים.

זאב אלקין: בדיון בממשלה קם משרד התקשורת ובשם התאגיד אמר – עמדת התאגיד, כן?

זאב אלקין: אין לי דרך – כמו שהבנתם, עמדתי היא שונה, אבל – עמדת התאגיד, שהם לא ידעו להיפתח לא ב-1 בינואר ולא באפריל בירושלים.

זאב אלקין: לכן, אם הסעיף ייכנס כנוסח הצעתי, המשמעות היא שהתאגיד לא ייפתח בלוחות הזמנים המקוריים.

זאב אלקין: אני חולק על התפיסה הזאת.

דוד אמסלם: מתי הם יכולים לפתוח בירושלים?

זאב אלקין: שנייה.

זאב אלקין: אני חולק על התפיסה הזאת, אבל היות שבממשלה היה רוב ברור לכך, שסבר שפתיחת התאגיד גוברת על כל הנושאים האחרים – אגב, לדעתי גם בכנסת.

זאב אלקין: אני בעמדה אחרת, אבל אני מעריך שזה גם המצב בכנסת.

רחל עזריה: אבל ממתי שמים אחד מול השני?

זאב אלקין: שנייה, תנו לי לסיים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אדוני השר, לפני שאתה ממשיך, מכיוון שאתה אחרי ששר הציג את החוק, ואתה השני מטעם הממשלה, יש לך רק חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אומנם אתה באמת מדבר לעניין, וכולנו רוצים לדעת, אבל עדיין.

זאב אלקין: אוקיי, אז אני מסיים.

דוד אמסלם: אני אתן לו מחמש הדקות שלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: אני הצעתי לשרים, אמרתי: אם לא עובר חוק ההארכה, אם הוא נופל, לא יהיה לו רוב, מה קורה?

זאב אלקין: הם יפתחו באוקטובר לא בירושלים, ובעוד שנתיים גם לא יהיו בירושלים, כי הבניין לא יהיה מוכן גם בעוד שנתיים.

דוד אמסלם: ככה מנהלים מדינה, כבוד השר?

דוד אמסלם: ככה מנהלים מדינה?

זאב אלקין: ולכן ביקשתי מהממשלה, כדי לנעול את הפרשנות היוצרת של אבי ליכט, לקבל החלטה.

זאב אלקין: הם אומרים שב-1 ביוני 18' הם יכולים להיות בירושלים?

זאב אלקין: שייכתב בחוק: "עיקר השידורים מירושלים, לא יאוחר מ-1 ביוני 18'".

זאב אלקין: מה זה עושה?

זאב אלקין: זה מבטיח לכולנו שלפחות ב-1 ביוני 18' כבר לא תהיה הפרשנות היוצרת הזאת, אין אופציה, זה לא קיים.

זאב אלקין: מבחינה משפטית – חוות הדעת של היועץ המשפטי לממשלה – שבמצב כזה הם חייבים עד התאריך הנקוב לעבור לירושלים, אין פה מקום למשחקים.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

זאב אלקין: ולכן אני אבקש מהכנסת לאמץ את התיקון הזה, כי אם לא, והחוק לא יחוקק, גם בעוד שלוש שנים ובעוד ארבע שנים – אם התאגיד ייפתח בכלל – הוא לא יהיה בירושלים.

זאב אלקין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אלקין.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים ברשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

קארין אלהרר: תודה רבה, תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, תראו, אני באמת מתפלאת על הדיון שהיה כאן.

קארין אלהרר: השר אלקין, שדיבר על מרב הזמן, ירושלים, לא ירושלים – על מה אתם מדברים?

קארין אלהרר: באמת, על מה אתם מדברים?

קארין אלהרר: אתם אולי לא הבנתם שאין שום כוונה לפתוח את התאגיד הזה, לא ב-2016, לא ב-2017, ולא בכלל.

קארין אלהרר: תראו, השר אלקין, חברי דודי אמסלם, אתה לא היית כאן בכנסת הקודמת, אבל אני יודעת לספר לך, שהיה חוק שהצביעו עליו בממשלה, והצביעו עליו בכנסת, והעבירו אותו, ויש הדבר הזה שקוראים לו כוונת המחוקק.

קארין אלהרר: חברי אמסלם, כוונת המחוקק הייתה שהתאגיד כבר היה צריך לפעול.

קארין אלהרר: מזמן.

קארין אלהרר: מזמן הוא היה צריך לפעול.

קארין אלהרר: אבל לא, ראש הממשלה סופר כיפות, הוא סופר אנשים – מי עושה דברו, מי נותן לו כתבות מפרגנות, ומי לא.

קארין אלהרר: וראו זה פלא, אתמול, בישיבת הממשלה, פתאום הוא שינה את דעתו – רשת ב' היא מאוזנת דווקא.

קארין אלהרר: נכון?

קארין אלהרר: מעניין מה קרה.

קארין אלהרר: כמה כתבות – – –

איילת נחמיאס ורבין: השלב הבא – "גלי צה"ל" יהיה מאוזן.

קארין אלהרר: כן, אולי גם ליברמן ישנה את דעתו ויזמן לשיחה אחרת את ירון דקל.

קארין אלהרר: תראו, אני באמת אומרת לכם, אני איבדתי אמון בתיקונים האלה, והתיקון הבא שמגיע, בעצם התיקון שידונו בו מחר אצל איתן כבל, אומר את הדבר הבא: אנחנו ניתן ארכה עד אפריל, אבל אם התאגיד ירגיש שהוא יכול להפעיל את עצמו קודם, אין בעיה.

קארין אלהרר: אבל קודם תבוא אלינו, לוועדת הבירורים אצל שר התקשורת – שכאמור, לא רוצה את התאגיד הזה – ושר האוצר.

קארין אלהרר: אם יש כוונה, אם באמת באמת יש כוונה לפתוח את התאגיד בזמן המוכנות שלו, כשהוא יהיה מוכן, למה זה צריך לעבור את הוועדה הנוספת?

קארין אלהרר: הרי זה חיסכון בכסף; למה צריך עוד אישור משר התקשורת?

קארין אלהרר: כדי שהוא יחליט – הוא יבדוק מה מצב הכתבות המפרגנות; היו מספיק כאלה?

קארין אלהרר: לא מספיק?

קארין אלהרר: האם אני רוצה שהם יהיו יותר על הברכיים?

קארין אלהרר: אולי ניתן להם טיפה לעמוד?

קארין אלהרר: ואז נתחיל לספור – האם הכתבים יפים בעיני?

קארין אלהרר: האם הכתבות שלהם נראות לי?

קארין אלהרר: זה בדיוק מה שמתכוונים לעשות.

קארין אלהרר: אני, לאורך כל התיקונים שהוצעו, הצבעתי בעד, מתוך החשש הזה, שהתאגיד לא יקום.

קארין אלהרר: אבל אני מיציתי.

קארין אלהרר: מיציתי, כי אני הבנתי – נפל לי האסימון – שר התקשורת – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

קארין אלהרר: – – שבאמת עושה הכול, כולל הכול, כדי להישאר שר התקשורת – לא רוצה את התאגיד הזה.

קארין אלהרר: והגדילה לומר השרה רגב – ואני מצטטת: מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

קארין אלהרר: השר צריך לשלוט – מה, נעמיד כסף ואז הם ישדרו מה-הם-רוצים?

קארין אלהרר: הכסף הוא לא שלכם מחשבון הבנק; הכסף הוא של הציבור, והשידור הוא של הציבור, גם אם זה לא מוצא חן בעיניכם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שש דקות לרשותך.

אילן גילאון: תודה, גברתי, חברות וחברים, אופס, לא לילד הזה פיללתם.

אילן גילאון: אני חשבתי שהוא בכלל נולד בחטא, ומלכתחילה לא כך היה צריך להיוולד השידור הציבורי בישראל, אבל אתם פתאום – ומה שיפה אצלכם זה העדינות והדיבור המרומז: למה לנו תאגיד אם אנחנו לא יכולים לשלוט בו?

אילן גילאון: למה לנו דיקטטורה אם אני לא יכול הדיקטטור?

אילן גילאון: וזה יפה, גברתי, משום שכאן דובר על עצמאות השידור הציבורי, יעני, מדברים ככה, ועושים ככה.

אילן גילאון: BBC אמרו לי.

אילן גילאון: BBC, what is going on?.

אילן גילאון: תסתכל מה קרה לך.

אילן גילאון: אופס.

אילן גילאון: תקלה פתאום.

אילן גילאון: מה זאת אומרת?

אילן גילאון: הרי את השידור הציבורי במדינת ישראל, גברתי, צריך להרכיב על-פי המפתח המפלגתי של הקואליציה.

אילן גילאון: בכלל, אם אין מקום שהוא יהיה בירושלים, אולי אפשר להעביר את הכנסת למודיעין או למקום אחר?

אילן גילאון: גם זה היה יכול ללכת.

אילן גילאון: אז יש לי רעיון, גברתי.

אילן גילאון: או, טוב שאתה בא.

אילן גילאון: אני מציע שחבר הכנסת דוד ביטן יהיה מנכ"ל משותף, המפרק והמרכיב של השידור הציבורי, והוא ידאג לכך שהעיתונאים כולם, כל אנשי התקשורת, וגם הטכנאים, יהיו כפי ייצוג המפלגות בתוך הקואליציה, סבבה?

אילן גילאון: הרי אתם מביאים פה תיקון לחוק כדי לשנות את התאריך, לא מעניין אתכם איזה הרכב יהיה לזה – אם זוהי רשות, או תאגיד או יצור כלאיים אחר.

אילן גילאון: גם הזמן, עד שלא תשלימו את המלאכה שלכם כדי להשתלט פנימה, אתם הרי לא תנוחו.

אילן גילאון: גברתי, מה זה להיות עיתונאי ליכודניק?

אילן גילאון: אני לא מבין – אתה קודם כול ליכודניק ואחר כך הולך לקורס עיתונאים, או קודם עיתונאי ואז הליכוד מגייס אותך?

אילן גילאון: והכיפות הסרוגות, והאנשים האחרים.

אילן גילאון: אבל מה, מה שיפה זה הדיבור המרומז, אף אחד לא מבין למה באמת מתכוונים.

אילן גילאון: אז אם ההצעה שלי יכולה להתקבל, אולי זה יכול לפתור חלק מהבעיה, באמת, אבל אני רוצה להגיד לכם שבזמן שאתם מתנכללים, בדיבורים שלכם, יש 1,200 עובדים של הרשות הקיימת, שחלקם הגדול חיים על תרופות בימים האלה, כי אין להם שום ודאות מה קורה אתם.

אילן גילאון: יש עוד 200 אנשים שגייסתם, חלקם עזבו עבודות, הם לא יודעים מה מתרחש אתם, מה הולך להיות אתם.

אילן גילאון: ויש היוצרים, שהבטחתם הבטחות, הבטחות תקציביות – הם לא יודעים מה הולך לקרות עם התקציב שלהם.

אילן גילאון: כל האנשים האלה סובלים בזמן שאתם מתנכללים, כי אתם צריכים לא שידור ציבורי; אתם צריכים שידור מפלגתי.

אילן גילאון: אתם צריכים כלי תעמולה.

אילן גילאון: לפני כמה ימים, גברתי, הייתה תוכנית בטלוויזיה על דוד בן-גוריון.

אילן גילאון: כמובן, להבדיל אלף אלפי הבדלות, דוד בן-גוריון תמיד הקפיד להחזיק בידיים שלו תיק – את תיק הביטחון.

אילן גילאון: ראש הממשלה שלנו תמיד מחזיק תיק, ומתעקש עליו – זה תיק התקשורת, וזה אולי עושה בדיוק את ההבדל, גברתי.

אילן גילאון: ואני רוצה להגיד לך שלשרה מירי רגב, שאחרי ההתעקשות שלה, וההפסד הגדול, שהיא אינה יכולה לשלוט ברשות השידור כפי שהיא הייתה רוצה לשלוט במקומות אחרים, ניתן לה הלפ"מ, ואני מציע, גברתי, שמאז שהלפ"מ עבר לשרה מירי רגב, לקרוא לזה "לפ"מ פטאל", בצרפתית הפירוש הוא אישה הורסת, או משהו כזה; אולי זה ממש קולע ואולי זה ממחיש את האווירה שבה הדברים האלה מתרחשים.

אילן גילאון: אנחנו, גברתי, לא נוכל לתמוך בחוק הזה, ואני מוטרד מה תהיה הרשות הבאה, חבר הכנסת כהן, שמישהו שיפרק אותה כדי להרכיב מחדש את מרכז הליכוד ואת מרכזי שאר המפלגות שמייצגות כאן את הקואליציה, בשם חופש הביטוי, בשם חופש השידור.

אילן גילאון: ולכן, המרצע יצא מהשק, האמת שהוא היה גלוי לאורך כל הדרך, כי – אמרתי – ביתר תחכום אי-אפשר להאשים אתכם.

אילן גילאון: לא הייתה כאן שום עזרה.

אילן גילאון: אבל, רחמנא ליצלן, מעבר להתייחסות הסדיסטית הזאת לבני-אדם – ויש אנשים שיקרים להם כל מיני דברים, ואני אמרתי והודיתי שרשות השידור עבורי הייתה הר-הבית, משום שהיא המחשה איך מפרקים רשות ציבורית ונכס צאן ברזל של מדינה, שהוא שייך לקבוצת נכסים אחרים, ומניתי את צה"ל, ומניתי את ההתיישבות, ואני מונה את השידור הציבורי, מאז "קול ציון לגולה".

אילן גילאון: ובחוסר כבוד מוחלט, ומתוך רצון של השתלטות פוליטית צרה, אנחנו הולכים ומאפשרים את המהלכים האלה, שהם, בקליפת אגוז, גברתי, היחס של האנשים הללו לא לרשות השידור, אלא למדינת ישראל כולה, וכמשל היא.

אילן גילאון: ולמי שלא מבין את הדברים האלה, אין לי מה להגיד.

אילן גילאון: במשפט אחרון, גברתי – תסלחי לי, אני יודע שאני אידיוט שעומד פה על הדוכן הזה, ואף אחד גם לא יאשים אותי שאני רוצה להשתלט על משהו, כי זאת לא המגמה שלי, ואני נלחם על משהו שאני יודע אולי שאין לי שום סיכוי, שזה קרבות בטחנות רוח, כי הפור נפל.

אילן גילאון: אני עושה את זה מתוך כבוד, ומתוך ניסיון לעצור את ההתעללות בגווייה שקיימת כאן.

אילן גילאון: מעבר לסדיזם, יש כאן התנהגות נקרופילית, אני לא יודע לקרוא לה אחרת.

אילן גילאון: ולכן, גברתי, אתנגד ונתנגד לתיקון הזה, שבוודאי אחריו יבואו עוד הרבה תיקונים.

אילן גילאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: רבותי, מי שלא נמצא באולם – אני לא חוזרת אחר כך על שמות אלה שלא היו כאן באולם.

טלי פלוסקוב: אם קראתי בשם של חבר הכנסת, זה אומר שהזמן תם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, אני רוצה, ככה, להעיר אתכם; בואו נשחק משחק – אני אצטט, ואתם תגידו לי מי אמר.

עליזה לביא: זה לא היה מזמן.

עליזה לביא: "תפסיקו עם השקרים, תלמדו לשלוט ותפסיקו לקטר, חבורת בכיינים.

עליזה לביא: יש לכם עיתון משלכם, מה אתם מקטרים?

עליזה לביא: " מי אמרה את זה?

עליזה לביא: שרת המשפטים, וכל מילה שאוסיף הרי היא מיותרת.

עליזה לביא: מי אמר: "מה שווה התאגיד אם אנחנו לא שולטים בו.

עליזה לביא: השר/ השרה צריכים לשלוט.

עליזה לביא: מה, נעמיד כסף ואז ישדרו מה שהם רוצים?

עליזה לביא: " מי אמרה את זה?

עליזה לביא: זוכרים?

עליזה לביא: השרה מירי רגב, שרת התרבות שלנו.

עליזה לביא: "אין ליכודניקים", קונן השר אופיר אקוניס, ואילו יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן, רוצה לבטל את חוק תאגיד השידור הציבורי, ובמקומו להשאיר את הרשות הקיימת.

עליזה לביא: כן, דוד.

עליזה לביא: אז, ממש ממש קרקס.

עליזה לביא: דיברנו קודם על לוליינות, אז – אנחנו בתחומי הקרקס, וכל מה שאומר ואוסיף על דיוני העומק, במירכאות כפולות ומכופלות, שאתם מקיימים שם בישיבות הממשלה, לא קשורים בכלל, ממש לא קשורים בשום צורה לנושא שלשמו התכנסנו; אתם לא דנים לא במהות ולא בהשלכות, ושום דבר באמת לא קשור לתאגיד עצמו, ואיך הוא יהיה גוף עצמאי וחזק, באמת, כדי שיהיה שידור ציבורי טוב לכולנו.

עליזה לביא: כל מה שעומד בבסיס הניסיונות הנואלים הללו זה איזה סוג קרב תרנגולים בין שרי הליכוד, קרב פוליטי על קרדיט, על כותרת, על שליטה, על יוקרה ועל שררה.

עליזה לביא: לקחתם את התאגיד הציבורי, ואתם רוצים בעצם להרוס אותו, לרמוס אותו, להקים גוף משועבד, באמת לממש את הפנטזיה והחלום שלכם, לסרס אותו, למקם אותו כגוף חסר כוח, שקוף – הרי זה מהלך כל כך כל כך ברור, שאנחנו מזהים אותו בלי להתאמץ בכלל, אתם אפילו לא מצליחים להצניע את כוונת הזדון שמאחורי המהלך העלוב הזה.

עליזה לביא: ומה אם התאגיד יודיע שהוא מוכן כבר בינואר להתחיל לשדר?

עליזה לביא: אז במקרה כזה, הם אומרים – שר האוצר ושר התקשורת, ראש הממשלה – לאפשר לו מיידית להתחיל בשידורים.

עליזה לביא: אבל מה אומר בעצם הנוסח המתוקן?

עליזה לביא: הם רק יתבקשו לשקול זאת.

עליזה לביא: כן, יתבקשו רק לשקול את זה.

עליזה לביא: כן, לא, אולי – לשקול, רק לשקול.

עליזה לביא: בקיצור, גבירותי ורבותי, מאז שהשר גלעד ארדן סיים את תפקידו כשר התקשורת, ולזכותו ייאמר, באמת, שפעל ברצינות ובתום לב להקמה של התאגיד לטובת הציבור, שר התקשורת הנוכחי עושה הכול כדי לקבור את התאגיד.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

עליזה לביא: ואיזה איש תקשורת רציני ירצה לעבוד בתאגיד החולה הזה, כשהוא מזהה שהממשלה עושה הכול כדי להתערב בתכנים ובמינויים, כשהוא מזהה שאין שום ביטחון ושום יציבות, כיוון שכל יומיים יוצאת פה הצהרה אחרת?

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: אז במקום, גברתי, גוף מקצועי עצמאי יציב, עם אופק לטווח ארוך ושקט תעשייתי, מה שבאמת אנחנו צריכים, אנחנו מקבלים גוף מסורס.

עליזה לביא: ממש ממש לא מה שאנחנו צריכים.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

טלי פלוסקוב: במקום מי?

טלי פלוסקוב: במקום באסל גטאס?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז אנחנו נשנה את זה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תסדירו את הכול עם המזכירה, בבקשה, ואז נדאג שהכול יהיה מסודר.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, תראו, יותר מ-30 שנה הייתי עיתונאי.

מיקי רוזנטל: עיתונות זו אהבת חיי.

מיקי רוזנטל: אף פעם, בשום מקום עבודה שעבדתי בו כעיתונאי, לא שאלו אותי למי הצבעתי ולמי אני מצביע ומה דעותי הפוליטיות.

מיקי רוזנטל: שאלו אותי מה אני מבין, שאלו אותי איך עושים תחקיר – – –

שלי יחימוביץ': היה לך מזל.

מיקי רוזנטל: היה לי מזל?

שלי יחימוביץ': כן.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אבל עבדתי בהמון מקומות, לא יכול להיות שזה היה רק מזל.

מיקי רוזנטל: אני הייתי ממקימי העיתון "חדשות", הייתי סגן עורך "ידיעות אחרונות", הייתי סמנכ"ל תוכן בחברת החדשות של ערוץ 2, הייתי בעיתון "העיר".

מיקי רוזנטל: עשיתי – לא חשוב, לא נדבר עלי, כי זה לא כל כך מעניין.

שלי יחימוביץ': אבל למה – – –

מיקי רוזנטל: לא עכשיו, בהזדמנות.

מיקי רוזנטל: תראו, פוליטיקאים הרסו את השידור הציבורי בישראל, נקודה.

מיקי רוזנטל: לא רק ראש הממשלה הזה, כל הפוליטיקאים שדחפו את הידיים שלהם לרשות השידור פשוט חיסלו את השידור הציבורי.

מיקי רוזנטל: גם לראש הממשלה הזה יש תפקיד מרכזי בעניין הזה, מפני שמה שמנחה אותו זה מה שאני קורא "בצע שידורי".

מיקי רוזנטל: יש מונח כזה.

מיקי רוזנטל: האיש הזה, יש לו תאוות תקשורת בלתי נשלטת – –

עיסאווי פריג': מה לעשות, אוהב תקשורת.

מיקי רוזנטל: – – הוא מזכיר לי ממש את המשל של קרילוב על העקרב והצפרדע.

מיקי רוזנטל: מבקש העקרב מהצפרדע להעביר אותו את הנהר, ובאמצע הנהר הוא לא מצליח להתאפק – ועוקץ.

מיקי רוזנטל: וכמובן, במשל שלי הצפרדע היא התאגיד הציבורי והעקרב הוא ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: הוא לא מסוגל, גם אם הדבר כרוך בחיסולו של התאגיד הציבורי, שכולם מבינים את חשיבותו – של השידור הציבורי במדינת ישראל – שלא ישחה יותר מדי עצמאי.

מיקי רוזנטל: לא טוב.

מיקי רוזנטל: לא טוב לו.

מיקי רוזנטל: והוא לא יכול להתאפק, בעיקר, גם אם הוא הבין שהמעשים שלו הם חמורים.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להגיד לכם את הדבר הבא, ואני אומר לכם את זה באחריות: התקשורת בישראל היא פלורליסטית, היא מגוונת, היא חיה ובועטת.

מיקי רוזנטל: אבל לפי מירי רגב, ואקוניס, וביטן, ובעיקר ראש הממשלה – הם רוצים תקשורת מונוליטית, מפוחדת וצייתנית.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: אין שום דבר מעבר לעניין הזה.

מיקי רוזנטל: לכן הם מתחזקים את רשות השידור גוססת, ואת התאגיד – לא נותנים לו להמריא, כי חס וחלילה הם יאבדו שליטה עליו.

מיקי רוזנטל: הם לא מבינים בכלל את המהות של הדבר הזה שנקרא תקשורת ועיתונות חופשית.

מיקי רוזנטל: עיתונות בשידור ציבורי, תפקידה הראשוני והיסודי הוא קודם כול להיות ביקורתית – כלפי כל ממשלה, לא ממשלת ליכוד ולא ממשלת עבודה, לא ממשלת ימין ולא ממשלת שמאל.

מיקי רוזנטל: תפקידה של התקשורת הוא קודם כול לבקר את הממשלה, והתפקיד הזה לא נראה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

מיקי רוזנטל: – – לראש הממשלה הזה.

מיקי רוזנטל: הוא מבקש שהתקשורת תהיה תקשורת מטעם, וכל דבר שלא יהיה בשליטתו לא נראה לו ולא לרוחו.

מיקי רוזנטל: ולכן, כל התרגילים האלה – כן ירושלים, לא ירושלים, 2017, 2018, 2019, נדחה את זה, נשחק עם זה – נועדו רק לדבר אחד: או להחליש את הדבר הזה שנקרא שידור ציבורי במדינת ישראל, או לחסלו.

מיקי רוזנטל: וכל היתר, דיבורים, דיבורים, דיבורים ודיבורים.

מיקי רוזנטל: תודה.

שלי יחימוביץ': דיבורים כמו חול ואין מה לאכול.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מי אחריו?

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה בעיקר להתייחס לעובדה שכשמדברים על שידור ציבורי בישראל צריך לזכור שאין שידור ציבורי בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: 20% מאזרחי המדינה, כ-1.5 מיליון, פשוט לא זוכים לשידור ציבורי בשפת האם שלהם.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להדגיש כאן שזוהי זכות מוכרת של קבוצת מיעוט לאומית, לשונית, תרבותית, לזכות בשידור ציבורי שיכול לטפח, לקדם, לשמר, את הזהות הלאומית, התרבותית, של אותה קבוצת מיעוט.

יוסף ג'בארין: וכדי שהתנאי הזה אכן יתקיים, צריך שהשידור הציבורי בשפת האם של קבוצת המיעוט יהיה שידור שמנוהל באופן מקצועי על-ידי אנשי מקצוע מקהילת המיעוט עצמה.

יוסף ג'בארין: צר לי, כיום, שכמעט שאין שידור ציבורי בשפה הערבית, ולכן גם לא התפתחה פרקטיקה של יכולת ניהול עצמי של שידור בשפה הערבית, שהאוכלוסייה הערבית הייתה יכולה להגיד שהזכות הזאת מתקיימת והאוכלוסייה נהנית ממימושה של אותה הזכות.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד, בחלק השני של דברי, שהסקרים והמחקרים סביב השידור הציבורי בכל מה שקשור לכיסוי מה שקורה בחברה הערבית ולהופעת אנשים בתוך החברה הערבית – הסקרים והמחקרים מראים תמונה מאוד קשה בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: כך, למשל, השידור הציבורי בישראל כמעט – כמעט לא מראה אזרחים ערבים בשעות השידור, בעיקר בפריים-טיים, והמחקרים גם מראים שבאותם מקרים מעטים מאוד שמראים על המסך אזרח ערבי, או שלידיעה יש קשר לחברה הערבית – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – אנחנו רואים שההקשר הוא שלילי.

יוסף ג'בארין: ולכן השידור הציבורי ממשיך בעצם להנציח את הסטריאוטיפים ואת הדעות הקדומות כלפי החברה הערבית, מה שהיה אמור להיות בהחלט ההפך.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, אפילו במליאה אין לנו שר, נמאס להם מאתנו.

טלי פלוסקוב: השר זאב אלקין נמצא במושב.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': חברים, בואו נחשוב יחד מה קורה.

עיסאווי פריג': מאז שאני בכנסת אני רואה את השיטה הזאת עובדת, ועובדת בכל התחומים; גורמים למיאוס ממשהו, מייבשים אותו, כדי להגיע למסקנה הסופית – זה לא מתאים לי, לא רוצה אותו.

שלי יחימוביץ': אתה צודק.

עיסאווי פריג': זה התהליך שאני רואה מול עיני.

עיסאווי פריג': מהיום הראשון שהשתתפתי בוועדה של שכנתי וידידתי קארין אלהרר – – –

מיקי רוזנטל: תגיד חברתי, זה יותר קל.

עיסאווי פריג': אה, חברתי יותר קל?

עיסאווי פריג': – יותר קל.

עיסאווי פריג': מאז השתתפנו בדיון הראשון לפני שנתיים בוועדה – – –

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': אני שואל את קארין: תגידי, מה הייתה עמדתו של ראש הממשלה ביום הראשון, בוועדה הראשונה?

עיסאווי פריג': קארין אומרת לי: הוא לא רצה את זה.

עיסאווי פריג': הוא לא האמין שהילד הזה יצא לחיים, הוא לא האמין שאז יאיר, כשר האוצר, וארדן, כשר התקשורת, יצליחו לעמוד מול הוועדים.

עיסאווי פריג': הוא לא האמין.

עיסאווי פריג': הממשלה נפלה.

עיסאווי פריג': הילד הזה שנולד בניגוד לרצוני, אני רוצה לגמור אותו – מה עלי לעשות?

עיסאווי פריג': אני מייבש את האוצר, סוגר את הברז.

עיסאווי פריג': הבטחתי ליוצרים כסף?

עיסאווי פריג': בסדר, שיחכו; אני מטפטף להם, אני גורם למיאוס במערכת וגורם לתהליך של דחיות שהיו מולנו – השר אקוניס, ועדת הנגבי, וכל הסאגה שראינו בשנתיים האחרונות, והגענו לנקודה הזאת.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, ואני שואל את עצמי: האם הדיון היום על רשות השידור, רשות התאגיד הציבורי, הוא הדיון האחרון שיהיה במליאה?

קארין אלהרר: לא.

עיסאווי פריג': התשובה היא: לא.

עיסאווי פריג': זו עוד תחנת מיאוס, זו עוד תחנת ייבוש.

עיסאווי פריג': לאן זה הולך?

עיסאווי פריג': ראש הממשלה – איך אמרת ידידי רוזנטל?

עיסאווי פריג': – אוהב תקשורת.

עיסאווי פריג': אוהב.

עיסאווי פריג': אוהב.

עיסאווי פריג': זה לא מתאים.

עיסאווי פריג': והשרה מירי רגב אמרה את האמת.

עיסאווי פריג': השרה מירי רגב היא כמו ילדה טובה, אין לה בלב – מה שהיא שומעת, היא מוציאה.

עיסאווי פריג': אז היא שמעה מהחברים.

טלי פלוסקוב: זה לא טוב?

עיסאווי פריג': לא, זה בסדר, מתאים לה.

עיסאווי פריג': מתאים לה.

עיסאווי פריג': היא שמעה מהחברים: אנחנו לא שולטים שם, אנחנו לא יכולים למנות – היא ילדה טובה, מה ששמעה – אמרה.

עיסאווי פריג': הילד מוציא מהבית, הילד, הילד שלה, מה שהוא שומע מאימא ואבא – הוא מוציא החוצה.

עיסאווי פריג': וזאת מירי – היא שמעה בתוך הבית שאין ליכודניקים.

טלי פלוסקוב: זה יכול להיות לא רק ילד, זה יכול להיות אדם מאוד ישר והגון.

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': אז הדמוקרטיה של השרה רגב – אני מסיים, גברתי – היא תוגמלה; היא תוגמלה, כמו שאמרתי לכם קודם, היא קיבלה סוכרייה מצוינת, שלפ"מ עבר לתחום שיפוטה – לפ"מ עכשיו בלי מנכ"ל, והיא אמורה למנות מנכ"ל ולשבת על הסוכריות; וקיבלה עוד סוכרייה, שהיא אחראית לתקציב התרבות במשרד החוץ.

עיסאווי פריג': זאת הדרך, הכול שקוף, ושהציבור ישפוט.

עיסאווי פריג': חברים, תודה לכם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר זאב אלקין, כשמדברים על תקשורת, אני חייב לציין בהקשר הזה מה שהולך, הדיונים – על התאגיד ועל כל השידורים ועל כל המצב שקיים – ואנחנו יודעים מה זה תקשורת כאן – אני חייב לציין את האמירה ההיסטורית – וזה מתאים למה שהולך עכשיו, וכל הוויכוח שלנו – האמירה אומרת:

עבדאללה אבו מערוף: אם אני אקבל תקשורת – תן לי תקשורת ללא מצפון, ואתן לך עם, ציבור, ללא הבנה וללא תבונה.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שיש, נרצה או לא נרצה.

עבדאללה אבו מערוף: וככה הממשלה, במיוחד ראש הממשלה, רוצים שהתקשורת תהיה.

עבדאללה אבו מערוף: והם רוצים שהתקשורת והעובדים והשדרים יהיו בני-ערובה לתקופה ממושכת, כל הזמן, כל הזמן, כל הזמן, דוחים, דוחים, דוחים, דוחים, ועכשיו הם דחו את זה עד אפריל.

עבדאללה אבו מערוף: רוצים להגיד: דיר באלכ, אנחנו כאן, יש לך עוד כמה חודשים מבחן, ואתה צריך לעמוד במבחן, ולכן – תיזהר.

עבדאללה אבו מערוף: אז כמובן, במצב הקיים, העקום הזה, לצערי הרב, תמיד יושב המורה מרחוק, עם מקל ארוך, אבל זה משפיע מאוד, מה ישודר – האם יש חופש ביטוי?

עבדאללה אבו מערוף: חופש בכלל?

עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, זה משפיע, כי השלטון והשליטה הם בידי ראש הממשלה, בידי הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: ומדברים על תאגיד, כמה זמן – כן יהיה תאגיד, לא יהיה תאגיד, לדחות את התאגיד בכמה חודשים, לא לדחות את התאגיד בכמה חודשים; מה המטרה בכל העניינים האלה, בכל הדברים האלה?

עבדאללה אבו מערוף: אם נדבר על תקשורת בכלל, במדינה ש-22% מאזרחיה הם דוברי השפה הערבית, והיא מוכרת כשפה רשמית במדינה – לא מדבר על השידורים בטלוויזיה, שיש שידורים של כמה שעות בטלוויזיה הערבית, ויש כמה שעות, אפילו חצי שעה, שעה, בערוץ 10; ומתי משודרת התוכנית בערוץ 10?

עבדאללה אבו מערוף: משודרת בימי שישי, לצערנו, בשעה 12:00, 12:30, שאף אחד בכלל לא מסתכל בטלוויזיה, ואף אחד לא פותח, כל האנשים נמצאים במקומות אחרים, וזה בטח לא הובא בחשבון, ואפשר להגיד – להתעלם מכל הרצון והצורך לשנות את המצב הקיים.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, המטרה היא אכן להמשיך את המצב הקיים, את השדרים לקחת בני-ערובה, ואם לא – אז תעשו מה שאנחנו רוצים, וככה, ללא חוק וללא תאגיד, תימשך שרידות, הישרדות, הישרדות, כמו שרגיל ראש הממשלה, כמו שרגילה הממשלה, להישרדות שלה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – והיא גם רוצה לעשות הישרדות בעניין של התקשורת, ולא רק הישרדות, אלא אכן לשלוט בתקשורת בכל הדרכים שיש.

עבדאללה אבו מערוף: גם איומים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: – – גם העובדים בלי עבודה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת דב חנין.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אם הוא יגיע, הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מיקי חברי, גם אני, כידוע לך, הייתי עיתונאית רוב חיי הבוגרים, עד לפני עשר שנים, אבל לא התמזל מזלי כמו שהתמזל מזלך, וידעתי לחצים מאוד מאוד קשים, קודם כול בשידור הציבורי, ב"קול ישראל", לחצים קשים מאוד מפוליטיקאים, בלתי פוסקים, שהגיעו לשיאם כשנתניהו נבחר לראש ממשלה בקדנציה הראשונה שלו – הוא מינה למנכ"ל את אורי פורת ז"ל, שגמר אומר בדעתו לסלק אותי מהגשת "הכול דיבורים" – –

נחמן שי: אני זוכר – – –

מיקי רוזנטל: אני עבדתי רק בשידור המסחרי.

קריאות: – – –

שלי יחימוביץ': – – אם כי אני חייבת להיות הגונה, לחצים הגיעו גם מכיוון מפלגת העבודה, כשהייתה בשלטון, אבל הם לא הגיעו אף פעם – –

מיקי רוזנטל: – – –

שלי יחימוביץ': – – הם אף פעם לא הגיעו לעוצמה ולברוטליות שאליהן הם הגיעו בתקופת נתניהו כראש ממשלה בכהותנו הראשונה; ועבדתי גם בחדשות ערוץ 2, גם בשידור המסחרי, וגם שם ידעתי לחצים מאוד חזקים – של בעלי הון, של מפרסמים, וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': אני אפילו לא יודעת מה יותר חמור, אני חושדת שלחצים של כסף הם יותר חמורים ויותר קשים – –

מיקי רוזנטל: ספרי לי על זה.

שלי יחימוביץ': – – מלחצים של פוליטיקאים, ולך אני לא צריכה לספר את זה.

שלי יחימוביץ': אבל אף-על-פי שאני טעמתי על בשרי לחצים מכל הכיוונים כל ימי חיי העיתונאיים, מעולם מעולם מעולם לא הגענו לסיטואציה שהגענו אליה בחודשים האחרונים.

שלי יחימוביץ': אני מוצאת את עצמי, במושב האחרון של הכנסת, מכלה בערך 70% מהזמן שלי בעיסוק בתקשורת, דבר שלא נעים לי, מביך אותי, לא בשביל זה הגעתי לכנסת ישראל, וגם לא התעסקתי בזה כל כך הרבה כל עשר השנים שלי בכנסת.

שלי יחימוביץ': אבל זאת מלחמה, חברות וחברים, זאת מלחמה; יש כאן אדם שפשוט רוצה להשתלט על כל כלי תקשורת בישראל, לסגור אותו אם הוא לא סר למרותו, לתגמל אותו, לצ'פר אותו ולהעניק לו דברים אם הוא מתנהג כרצונו.

שלי יחימוביץ': נכון שהדיון אתמול בממשלה היה הזוי במיוחד; יושבת ממשלת ישראל, שאמורה להכריע גורלות – להחליט על מלחמה, על שלום – בדרך כלל על מלחמה, על שלום לא – יושבת ודנה, מפרטת רשימה של שמות של כתבים: יאיר שרקי, רביב דרוקר, קרן נויבך, זה לנו, זה לצרינו, לזה יש כיפה סרוגה, לזה כיפה שחורה, לא מספיק כיפות כאלה, אולי יותר כיפות כאלה – – –

נחמן שי: – – – יש גם כמה עם כיפת ברזל.

שלי יחימוביץ': גם הקטנות והעליבות של הדיון הזה – –

קסניה סבטלובה: גם כיפה אדומה – – –

שלי יחימוביץ': – – לך יש יותר, לי יש פחות.

שלי יחימוביץ': מה זה צריך להיות?

שלי יחימוביץ': ממשלת ישראל – ממשלת ישראל יושבת, זה ה"פוליטביורו" שיושב ודן בכתבים, מה בדיוק עמדותיהם ולאיזה זרם הם משתייכים?

שלי יחימוביץ': ואתם יודעים מה, בנימין נתניהו לא באמת רוצה שהתקשורת הישראלית תהיה תקשורת אידיאולוגית ימנית – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

שלי יחימוביץ': – – כי עד היום היא הייתה שמאלנית – עוד חצי דקה, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: חצי דקה.

שלי יחימוביץ': זה לא שהוא בא ומבקש באופן אידיאולוגי שהתקשורת סוף-סוף תהיה ימנית.

שלי יחימוביץ': לא, זה לא מעניין אותו בכלל אם זה ימין או שמאל.

שלי יחימוביץ': מעניין אותו אם משרתים אותו, או לא משרתים אותו.

שלי יחימוביץ': מצדו, אדם יכול להיות ימני, לקבל 100 במבחן הימניות, כלכלית, מדינית, אבל כל עוד הוא לא משרת אותו באופן אישי, ולא מתחנף אליו, הוא פסול.

שלי יחימוביץ': כנ"ל גם לכלי תקשורת – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

שלי יחימוביץ': אנחנו תחת מתקפה.

שלי יחימוביץ': המינוי של רמי סדן ליו"ר דירקטוריון חברת החדשות, ההתנכלות לחדשות ערוץ 2, ניסיון ההשתלטות על ערוץ הכנסת – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

שלי יחימוביץ': – – הניסיון הבוטה הזה, ועוד ועוד ועוד, הרשימה ארוכה.

שלי יחימוביץ': חברות וחברים, זה לא על תקשורת.

שלי יחימוביץ': זה על חופש הביטוי, זה על דמוקרטיה, זה על חופש העיתונות – –

טלי פלוסקוב: תודה, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': – – והם נרמסים ברגל גסה בידי ראש הממשלה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, תראו, האי-אמון שלנו היום היה על "צוק איתן" ועל המנהרות, ואני הגעתי למסקנה שאם בתוך המנהרות היה איזה ערוץ תקשורת, כבר מזמן ביבי נתניהו היה משתלט עליו וכבר מזמן היה גומר את הנושא הזה אחת ולתמיד.

חיים ילין: אבל מפני שכנראה אין תקשורת בתוך המנהרות, אנחנו נאלצים עכשיו להתמודד עם מציאות הזויה לגמרי בגבול רצועת-עזה.

חיים ילין: ערוץ 99, ערוץ 1, לדעתי, בסופו של דבר לא רק בנימין רוצה להשתלט על הערוצים האלה, הוא פשוט רוצה, וכנראה בחוצפה מאוד גדולה, חלק מאוד גדול מאותם חוקים שחוקקו בממשלה הקודמת, להפיל אותם לגמרי.

חיים ילין: ואין לי ספק שכל אנשי הליכוד שהיום מביאים את הרעיונות שלהם – הם אך ורק למטרה אחת: להפיל את התאגיד החדש.

חיים ילין: עכשיו תראו, אני לא שש – תאגיד חדש, תאגיד ישן – רק דבר אחד.

חיים ילין: מה המטרה, בסופו של דבר?

חיים ילין: כבוד השר אלקין, אתה יכול להסביר לי מה המטרה?

חיים ילין: מה המטרה של השתלטות על ערוץ 1?

חיים ילין: מה המטרה של השתלטות על תקשורת?

חיים ילין: אני אספר לך סיפור נחמד, אתה גם בא מדיקטטורה, גם אני בא.

חיים ילין: כל פעם – – –

זאב אלקין: – – –

איילת נחמיאס ורבין: חיים, רואים עליך.

חיים ילין: כל פעם שרצו לשנות נושא, אני אגיד לך מה היה בתקשורת.

חיים ילין: אתה יודע, המשטר הטוטליטרי היה מביא צילום של עב"ם, ואז, במקום לחשוב על מה שהדיקטטורה עושה לעם, העם פחד מעב"מים ומגופים זרים שיכולים להשתלט על ארגנטינה ועל דרום-אמריקה בכלל.

חיים ילין: אותו הדבר עכשיו – מפחידים את העם.

חיים ילין: חלק מהפחדת העם זה התקשורת.

זאב אלקין: – – – מפחידים את העם – – –

חיים ילין: מה לעשות, שמע, אנחנו חיינו שנינו בשני משטרים טוטליטריים, ואנחנו יודעים מה זה.

חיים ילין: למה אנחנו רוצים את זה גם פה?

חיים ילין: בוא תסביר לי.

חיים ילין: הרי הבסיס של שלטון טוטליטרי, קודם כול, זה השתלטות על התקשורת, ונראה לי שבנימין נתניהו עושה את זה, וזאת המטרה שלו.

חיים ילין: שני דברים, לדעתי – ואני מסכם – כמו שכתבתי אתמול: ממשלת ישראל וחלק מהשרים צריכים לעשות חמש יחידות בדמוקרטיה ואזרחות, כי בדיקטטורה הם כבר מתחילים להשתלט ולקבל הצטיינות יתרה.

חיים ילין: אני אומר את זה חד-משמעית.

חיים ילין: לגבי האמירות של שרת התרבות היקרה, נדמה לי שהיא פשוט לא מבינה מה זה דמוקרטיה, מה זה פלורליזם ומה זה דעות שהן קצת מתנגדות לדעות שלה.

חיים ילין: לא בשביל זה צריך להגיד שהיא מממנת, מכיסה הפרטי, כמעט, את הערוץ, אותו ערוץ שאנחנו רוצים שהוא יהיה ציבורי.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

חיים ילין: בסוף, הערוץ הציבורי הוא היחיד שהגיע לעוטף-עזה, עם כל התחנות, עם כל העיתונאים, עם כולם, ועשו תשדיר מיוחד של שנתיים ל"צוק איתן".

חיים ילין: שום תחנה מסחרית לא עשתה את זה, כנראה זה לא כדאי.

חיים ילין: זה בשבילי ערוץ ציבורי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת – חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת – אני מבין שהשר עוזב אותנו ולכן אני יכול לדבר זמן רב יותר, עד שהוא יחזור.

טלי פלוסקוב: לא, השר יריב לוין נמצא באולם – –

דב חנין: אה, השר יריב לוין חזר אלינו.

דב חנין: ברוך הבא, השר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: – – וגם שטייניץ יושב שם.

דב חנין: אם כן, עמיתי חברי הכנסת, המהלך של המתקפה על השידור הציבורי צריך להיתפס בהקשר רחב, הקשר של פירוק הרפובליקה הישראלית והחלפתה במשטר של קיסרות.

דב חנין: מה שקורה בתחום השידור הציבורי, עמיתי חברי הכנסת, איננו מקרה; זה מהלך מתוכנן, רב-שלבי, היו בסרט הזה כמה וכמה תחנות, ובכולן אמרתי – בכולן אמרנו – את מה שאנחנו אומרים עכשיו: נתניהו מעולם לא רצה להחליף את רשות השידור במשהו יעיל יותר; נתניהו רצה לפרק את רשות השידור כדי שבישראל לא יהיה שידור ציבורי עצמאי וחזק.

דב חנין: במקום שידור ציבורי עצמאי וחזק, מה שהקיסר רוצה זה אולי שידור ממשלתי, כנוע, כפוף, מציית – בוודאי לא ביקורתי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שאנחנו צריכים להודות לשרים מירי רגב ואופיר אקוניס על גילוי הלב שלהם; הם אמרו בגלוי, בישיבת הממשלה, את מה שראש הממשלה חושב.

דב חנין: בדרך לאותו פירוק של השידור הציבורי, שבכל פעם נעשה בתירוצים אחרים ובמנגנונים אחרים, נרמסים עובדים, נמחצים עיתונאים, נהרסת היצירה הטלוויזיונית והאמנותית.

דב חנין: כל אלה מושמים קורבן למסע ההרס והחורבן.

דב חנין: התוצאה שהם רוצים ליצור היא המציאות הזאת – של חוסר ודאות, של פיצול, של חולשה, של מצבי תלות של עיתונאים בשלטון.

דב חנין: כל הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, מתחברים לאותם איומים שאנחנו רואים על המרחב הדמוקרטי, לאותה מתקפה על החירויות הדמוקרטיות.

דב חנין: ומול הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לגבש תוכנית של פעולה ושל מאבק, איך להגן על השידור הציבורי.

דב חנין: אנחנו מגינים על השידור הציבור לא מתוך עמדה שאומרת שהשידור הציבורי פה הוא כל כך מצוין; יש הרבה מה לשפר בו, הוא צריך להיות יותר ציבורי, יותר דמוקרטי, יותר משתף, יותר מכליל אוכלוסיות, כולל הציבור הערבי, שעד היום לא זוכה למקום מלא, מספק ואמיתי בתוך השידור הציבורי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: – – אבל הוא קודם כול, עמיתי חברי הכנסת, חייב להיות שידור ציבורי; לא שידור ממלכתי, לא שידור ממשלתי, אלא שידור של הציבור.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ולאחר מכן – חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: חברתי יושבת-ראש הישיבה טלי פלוסקוב, אני מבקשת ממך לסגור את המיקרופון שלך.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי ניסיון אתך, והרבה פעמים כשאני מדברת את מתקשה לא לפרוץ בצחוק.

איילת נחמיאס ורבין: והיום, אף שמדובר באירוע שמבחינתי הוא מאוד מאוד עצוב, אני רוצה לשאול אותך את השאלה הבאה, וגם את חברי במליאה: האם פעם ניסיתם לתפקד כשאתם מוחזקים ככה – כשיש לכם רגל מונחת על הצוואר, וככה אתם צריכים לתפקד?

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה לספר לכם שככה מתפקד גם תאגיד השידור הציבורי – וגם רשות השידור.

איילת נחמיאס ורבין: רשות השידור מתפקדת ככה כבר הרבה מאוד זמן, ומהתקופה האחרונה, תאגיד השידור הציבורי, ככה הוא מתפקד.

איילת נחמיאס ורבין: כן – כשמישהו מניח לו רגל על הצוואר.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רואה שאת צוחקת.

איילת נחמיאס ורבין: את צודקת, זה לא מצחיק, חברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם, יש לי תחושה, כשאנחנו מדברים על תאגיד השידור הציבורי, או בכלל, כשאנחנו מדברים על שידור ציבורי בישראל, במליאה, אנחנו לא לגמרי מבינים על מה מדובר; אנחנו לא מבינים על איזה שירות ציבורי, על איזה מצרך ציבורי מהותי וחיוני אנחנו מדברים.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת מאיר כהן, יש הרבה מוצרים – חוץ מאולי באמת ביטחון אישי, ביטחון תזונתי – אני חושבת שהגיע השלב שנקרא לזה גם "ביטחון תקשורתי".

איילת נחמיאס ורבין: לציבור הישראלי מגיע לדעת שיש לו נגישות למידע, אובייקטיבי ככל האפשר, בלי נגיעת ידם, בלי טביעת ידם, ותסלחו לי – בלי הדורסנות הזאת של הפוליטיקאים, גם בתקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: דיברו כבר מספיק על מה שהיה אתמול בישיבת הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת – אני רוצה להגיד לכם, אני בכיתי, אני לא צחקתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממש ממש ממש הייתי נבוכה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת שאף אחד מאתנו מייחל לראות טקסטים כאלה יוצאים מפי שרים בממשלת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, מחר מובא בפנינו בוועדת הכלכלה, בפעם השלישית, אם אינני טועה – תתקן אותי מזכירת הכנסת – בפעם השלישית מאז שהכנסת הזאת התכנסה לראשונה, שוב תיקון הצעת חוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשאול אתכם: באיזה עולם של ודאות אנחנו שמים את העובדים של רשות השידור?

איילת נחמיאס ורבין: באיזה עולם של ודאות אנחנו שמים את עובדי התאגיד?

איילת נחמיאס ורבין: באיזה עולם של ודאות אנחנו שמים את הציבור הישראלי?

איילת נחמיאס ורבין: ושאלת ירושלים, תסלחו לי, זו לא שאלה של מה בכך, ואנחנו אמרנו את זה בוועדה חזור ואמור: השידור הציבורי הישראלי חייב לשדר מירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: איזה מין שאלה אנחנו בכלל שואלים את עצמנו?

איילת נחמיאס ורבין: והזהרנו את התאגיד, אמרנו להם: אתם לא יכולים לשדר ממודיעין.

איילת נחמיאס ורבין: מודיעין אולי בתקופת המכבים נחשבה חלק מירושלים רבתי, לא בימינו אנו.

איילת נחמיאס ורבין: יש אין-ספור בעיות, אבל בשורה התחתונה הצליחה ממשלת ישראל לגרום לנו – גם למי שרואה בעיות בתאגיד – אנחנו – – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מייד מסכמת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נתאבד על הקמתו של התאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נתאבד על זה, עם כל הבעיות.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שאנחנו נעשה, כי זה מה שהנטרול של ממשלת ישראל עושה לביטחון התקשורתי של אזרחי ישראל, זה מה שאנחנו נאלצים לעשות עכשיו, ללא כחל ושרק.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה, ואם הוא לא יהיה באולם – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

עפר שלח: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי המועטים אך המובחרים, אני רוצה להציע לכם פרשנות אחרת בכלל למה שקרה אתמול בישיבת הממשלה.

עפר שלח: בניגוד למה שנדמה לי שאתם חושבים, מה שבנימין נתניהו מתחזק איננו ניסיון שלו להשתלט על התקשורת בישראל, אלא ליבוי שנאת התקשורת בקרב האנשים, שהוא חייב לשסות אותם במשהו או במישהו כל הזמן, בכל עניין.

עפר שלח: שהרי שנאת התקשורת שמוכרת לנו היא אולי חלק, אם תרצו, מניצחונו של נתניהו בבחירות האחרונות.

עפר שלח: החלק הזה של "הם יוצאים נגדנו" זה לא רק חבר הכנסת עודה וחבריו הנוהרים, זה גוף שלם שמזוהה גם עם אמצעי תקשורת – אגב, אתמול הוא זיהה את השר בנט עם "ידיעות אחרונות".

עפר שלח: והשנאה הזאת, שיש אנחנו והם, וההם, הסמל שלהם זה התקשורת, שהימין, למרות שליטתו הארוכה בפוליטיקה הישראלית, איננו מצליח לשלוט בה, ולא יעזור כמה חובשי כיפה מאיזה סוג וכמה אנשים מאיזה השקפה יהיו בגופי התקשורת האלה – את זה בנימין נתניהו מתחזק.

עפר שלח: את זה, ועוד דבר; את העובדה שגופי התקשורת שהוא יכול להשפיע עליהם, הוא לא רוצה שהם ימותו.

עפר שלח: נתניהו רוצה שהתאגיד יחיה ורשות השידור תחיה, רק כולם יחיו על הרצפה.

עפר שלח: זה מה שהוא רוצה, הוא רוצה אותם חיים על הברכיים.

עפר שלח: ועל מה אנחנו נאבקים?

עפר שלח: בואו נגיד בכנות, חברי זוהיר בהלול – היית עובד רשות השידור, אני עבדתי פחות או יותר בכל גופי התקשורת בארץ חוץ מרשות השידור.

נחמן שי: לא עבדת – – –

עפר שלח: מה זה?

עפר שלח: השתכרתי – נחמן, אני מבקש – ולא אל צרור נקוב השתכרתי.

עפר שלח: ואגב, אפרופו תאריך הפתיחה של התאגיד, הייתי שם כשהתחיל ערוץ 10, והייתי שם כשהתחיל ערוץ 2, ואף אחד מהם לא התחיל מוכן.

עפר שלח: כל האגדות האלה שצריך להיות מוכנים – צריך להתחיל, וצריך להתחיל לעבוד.

עפר שלח: אבל רשות השידור הזאת, שאתה, נחמן, מכיר אותה הרבה יותר טוב ממני, הרי לא אליה אנחנו מתגעגעים, ולא היא המופת של השידור הציבורי שרצינו.

עפר שלח: ועכשיו ראש הממשלה כביכול נאבק כדי לשמר אותה בצד התאגיד, כי זאת הדרך לעשות שני דברים: לשמר את הגופים האלה נכים וכנועים, ונושאים עיניהם אל השלטון; ולשמר את שנאת התקשורת, שהיא הדבר העיקרי.

עפר שלח: אז מה נשאר לנו, כשזה המצב?

עפר שלח: נשאר לנו הסגנון.

עפר שלח: ואתם יודעים, אנחנו בבית הזה, אנחנו בבית ציני, אנחנו בעצמנו כבר רגילים לגחך על דברים שנאמרים – הדברים שאמרה אתמול השרה שממונה על התרבות במדינת ישראל זה לא רק, חברי חיים ילין, כמו שאמרת, חמש יחידות דיקטטורה, זה גם באמת בלתי נתפס – קודם כול, אנחנו נשים כסף; אתה יודע, הייתי, חיים, ראיתי אנשים – למשל, יוסי מימן בערוץ 10 הוציא קרוב לחצי מיליארד שקל – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עפר שלח: – – מכספו האישי על ערוץ 10.

עפר שלח: הכסף שמירי רגב אומרת ששמים בתאגיד הוא לא שלה, הוא שלנו.

עפר שלח: זה לא מהכיס שלה, וזה לא אמור לקנות לה – –

איילת נחמיאס ורבין: אז זה לא מתאים, עפר.

עפר שלח: – – לא רק בשידור הציבורי, גם אם זה היה גוף פרטי זה לא קונה לה.

טלי פלוסקוב: תודה.

עפר שלח: אתה בשביל זה צריך לשים כסף שלך.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

עפר שלח: אז הדבר הזה, החושך הזה שנופל עלינו, לחושך הזה אסור להסכים, ואסור להסכים לדריסתו של השידור הציבורי בישראל.

עפר שלח: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: ואם לא תהיה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: ואם לא יהיה – חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: ואם הוא לא יהיה, יסכם את הדיון השר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול בישיבת סיעת הליכוד אמר ראש הממשלה שלא מבינים אותו כמו שצריך, ושבעצם כל הצעדים שכרגע הוא עושה, ושמתפרשים בציבור כאילו הוא דורס את התקשורת ומשמיד את התקשורת, בעצם אמורים להגביר את התחרות בתקשורת.

קסניה סבטלובה: ואני שואלת: התחרות למה?

קסניה סבטלובה: באיזה תחום התחרות?

קסניה סבטלובה: אם מדובר בתחרות של לשבח את בנימין נתניהו, ומי יתחרה בזה, ומי יהיה הכי טוב, אז בהחלט מדובר בתחרות.

קסניה סבטלובה: ואנחנו הרי מדברים על כך ש"ישראל היום" יתחרה בעניין הזה עם "גלי צה"ל" המחודשת, עם רשות השידור בצורתה המחודשת, ועם כל הגופים שכרגע סובלים ומאוימים על-ידי אותו ראש ממשלה שהוא גם שר התקשורת.

קסניה סבטלובה: ואני רוצה להגיד לכם, רבותי וגבירותי, שלהבדיל מרובכם, אני באה ממדינה שלא זכתה לחיות הרבה שנים עם חופש הביטוי וחופש הדיבור וחופש התקשורת.

קסניה סבטלובה: התקשורת לא הייתה חופשייה כשנולדתי וכשגדלתי, ובעצם החלטתי שאני הולכת להיות עיתונאית רק כאשר התאפשרה הזכות הזאת.

קסניה סבטלובה: ובעצם זה מה שגרם לי לחלום על התפקיד הזה, להיות עיתונאית – להיות זאת שמספרת את האמת לציבור.

קסניה סבטלובה: כי המדינה שאני גדלתי בה, ואת יודעת, גברתי היושבת-ראש, כי באנו מאותו מקום, ויש פה עוד כמה נציגים – אולי לא כרגע – של העלייה שלי, של שנות ה-90, שגם הם זוכרים את התקופה הזאת היטב.

קסניה סבטלובה: שאז, כשהסתירו את מה שאירע בצ'רנוביל, כי זה עושה יח"צ רע מאוד למדינה; את האסון הגרעיני ניסו להסתיר, כי זה לא עושה טוב לדימוי של – איך תיראה ברית-המועצות בחוץ-לארץ.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא ידענו על הרבה ממה שקרה בשנות ה-30 וה-40, על הטיהורים הגדולים של סטלין.

קסניה סבטלובה: לא ידעתי מה קרה לסבא שלי.

קסניה סבטלובה: וכל זה קרה כאשר לא הייתה תקשורת חופשית.

קסניה סבטלובה: אז אני מבינה ומפרשת כרגע את מה שקורה כסכנה ברורה וממשית לחופש הביטוי, לחופש העיתונות ולדמוקרטיה שלנו.

קסניה סבטלובה: ותנו לי לספר לכם סיפור קטן.

קסניה סבטלובה: השנה היא 1932.

קסניה סבטלובה: סבתי, ויקטוריה שוויצר, אז בת 18, רוצה להתקבל ללימודי רפואה – לא תקשורת, רפואה.

קסניה סבטלובה: ואומרים לה: גברתי, את לא מהמוצא הנכון, אבא שלך הוא אינטלקטואל.

קסניה סבטלובה: אינטלקטואל אז, בברית-המועצות של 1932, זו מילת גנאי.

קסניה סבטלובה: לו היה פועל בניין, היית מתקבלת ללימודי רפואה.

קסניה סבטלובה: כיוון שאת באה מהמוצא הלא-נכון, אבא שלך ואימא שלך עסקו במקצועות הלא-נכונים, אז לא תוכלי להתקבל, את אינטלקטואלית מדי.

קסניה סבטלובה: אז – הסיפור נגמר בטוב, היא הלכה ועבדה כאחות כמה שנים, ובסופו של דבר כן התקבלה ללימודי רפואה, למרות הכתם הזה בעברה, למרות היותה אינטלקטואלית.

קסניה סבטלובה: ואני חוששת שזה בדיוק מה שהולך לקרות כאן.

קסניה סבטלובה: אינטלקטואלים זה כבר לא טוב; שופטים אותם על-פי למי הם מצביעים, ולא עד כמה הם קראו צ'כוב, או דוסטויבסקי, או מחמוד דרוויש, או את ז'קלין כהנוב, או כל אחד מהיוצרים הנפלאים שמרכיבים את התרבות האנושית – לא רק את התרבות הישראלית, התרבות האנושית.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת, גברתי היושבת-ראש.

קסניה סבטלובה: ורק אוסיף, שגם אם מדברת עכשיו השרה הקומיסרית – סליחה, שרת התרבות, לא קומיסרית, שרת התרבות, בינתיים, אבל היא הולכת לכיוון של הקומיסרית – כשהיא מדברת על גיוון רחב, למה היא מתכוונת בדיוק?

קסניה סבטלובה: הרי כל השינויים שאנחנו רואים עכשיו בתקשורת, בעצם מעמדו של הגבר הלבן, אם הוא עם כיפה או בלי כיפה, נשמר.

טלי פלוסקוב: תודה.

קסניה סבטלובה: ואיפה הפנים האחרות?

קסניה סבטלובה: ואיפה כתבים ממוצא אתיופי?

קסניה סבטלובה: ואיפה הכתבים ממוצא רוסי?

קסניה סבטלובה: ואיפה הכתבים החרדים?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

קסניה סבטלובה: ואיפה בעצם המגוון העשיר של החברה שלנו?

קסניה סבטלובה: כל זה לא עומד להיות, כי הדבר היחיד שמעניין את ראש הממשלה ושר התקשורת שלנו, ושרת התרבות שלנו, זה בעצם שיהיו כתבים נוחים – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – שאפשר יהיה לתפעל אותם, שאפשר לשלוח אותם לשבח את בנימין נתניהו, וככה לזכות בתחרות העיתונאי הנאמן ביותר לחצר.

קסניה סבטלובה: תודה לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח באולם, וחבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח באולם.

טלי פלוסקוב: אבקש מהשר יריב לוין לסכם את הדיון, ולאחר מכן יתקיימו שתי הצבעות רצופות, אחת על ההצעה הממשלתית, השנייה על ההצעה הפרטית של נחמן שי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דב חנין: בואו נצביע – – –

חיים ילין: כמה השר יכול לדבר?

חיים ילין: כמה זמן ייקח עד שכולם – – –

טלי פלוסקוב: השר יכול לדבר עד עשר דקות.

חיים ילין: עד עשר דקות?

טלי פלוסקוב: כן.

חיים ילין: – – –

טלי פלוסקוב: כעיקרון, השרים שלנו פחות מוגבלים מהצעות פרטיות.

חיים ילין: יש תקנון או אין תקנון?

טלי פלוסקוב: יש תקנון, אדוני.

טלי פלוסקוב: על הצעת חוק ממשלתית – – –

חיים ילין: הוא יסביר לפי קצב הכניסה של הח"כים.

טלי פלוסקוב: אז אני מסבירה לך מה התקנון אומר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, על הצעת חוק ממשלתית לא מוגבלים, על הצעת חוק פרטית – עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו מדברים – – –

חיים ילין: עד עשר דקות?

חיים ילין: ויש גם שר גיבוי.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד שר.

טלי פלוסקוב: השר הנוסף יכול לדבר עוד חמש דקות.

חיים ילין: עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה.

יובל שטייניץ: את לא מכירה אותו, הוא גם יכול לדבר חמש שעות.

חיים ילין: חמש דקות זה רק החימום – – –

טלי פלוסקוב: לא במקרה הזה, השר שטייניץ, כי אלקין כבר דיבר, אז לא תהיה לך אופציה כזאת.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה, אדוני.

יריב לוין: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת – חבר הכנסת חיים ילין, יש שתי דרכים לקצר את הנאום שלי – –

חיים ילין: תיזהר, כי אקום ואדבר גם עשר דקות.

יריב לוין: – – יש שתי דרכים לקצר את הנאום שלי: האחת, לדאוג שיושב-ראש הקואליציה יביא לכאן את כולם מהר; השנייה, שאתם תתקזזו, ואז בדרך הזאת נקצר את זה.

יריב לוין: אבל – – –

חיים ילין: אל תסמוך עלינו – –

יריב לוין: אבל אם לא רוצים לא את זה ולא את זה, אני כנראה – – –

חיים ילין: – – נשמע את השר המקשר.

יריב לוין: – – – אז כנראה, כן, אצטרך בכל זאת – –

יהודה גליק: העסק מתחיל לעבוד.

יריב לוין: – – אני יודע, איך נגיד, להנעים את זמנכם בעניין הזה.

יעקב מרגי: ביטן הגיע.

יריב לוין: תראו, אני בכל זאת רוצה אולי לומר משהו לגופו של העניין, אם כבר נוצר מצב שאני נמצא כאן על הדוכן בהקשר הזה.

יריב לוין: אני שומע את כל הוויכוחים שמתנהלים סביב הנושא הזה בימים האחרונים.

יריב לוין: אני מוכרח לומר בגילוי לב שאני לא כל כך מבין את כל התיאוריות האלה, הקונספירטיביות, שישנן סביב הסיפור הזה.

יריב לוין: זה לא סוד שאנחנו העברנו את החוק הזה, וזוכרת את זה היטב חברת הכנסת קארין אלהרר, שעמדה אז בראש – אם אני זוכר נכון – בראש הוועדה שהכינה את החוק הזה, ואני כיושב-ראש הקואליציה הייתי אמון על המלאכה של לגייס כאן את כל המערכת כדי שהדבר הזה יעבור.

יריב לוין: אני מוכרח להגיד בגילוי לב שכאשר המהלך הזה יצא לדרך בקדנציה הקודמת היו לי לגביו ספקות לא מעטים.

מרב מיכאלי: – – – שהוא נכון.

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אני, היו לי ספקות.

יריב לוין: אני חושב, אגב, שכל מה שהתרחש מאז אפילו העצים את הספקות האלה.

יריב לוין: אבל אני חושב שאת ההחלטה קיבלנו, ואני מוכרח לומר שההחלטה התקבלה בסוף, אחרי באמת דיונים רציניים ולא פשוטים, שחברת הכנסת אלהרר הובילה בשעתו.

יריב לוין: אני חושב שמהרגע שההחלטה הזאת התקבלה – אני חושב שצריך לבצע אותה, אין היגיון היום לגלגל את העסק הזה אחורה.

יריב לוין: קשה מאוד.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: לא לא, עכשיו אני אומר, אני אומר לך, חברת הכנסת אלהרר – אני אומר לך בצורה חדה וברורה, זה גם המקום שראש הממשלה נמצא בו והיה בו כל הזמן.

יריב לוין: נוצרה מציאות, ואני אומר לך, אני פשוט יודע את הדברים כי אני מה שנקרא הייתי שם ושמעתי אותם.

יריב לוין: נוצרה מציאות שמגיעים הגורמים הרלוונטיים ואומרים לראש הממשלה בשבתו כשר התקשורת: תשמע, אנחנו צריכים עוד זמן, יהיה קשה מאוד – – –

מרב מיכאלי: – – –

יריב לוין: אמרו, אמרו.

יריב לוין: הם אמרו בתקשורת, אבל אני אומר לך מה אמרו.

יריב לוין: ובאו ואמרו – הדבר הזה – – – חברת הכנסת מיכאלי, אני אומר לך את האמת, באו ואמרו: אנחנו כנראה לא נצליח להשלים את המהלך הזה במועד.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: עכשיו אני אגיד לכם גם את האמת.

יריב לוין: אני חושב שכולנו זוכרים שגם בקדנציה הקודמת היו הרבה מאוד תהיות עד כמה יצליחו לבצע את התהליך הזה בלוחות הזמנים שנקבעו לו, וכן הלאה.

קארין אלהרר: אדוני השר – – – לא הייתה מועצה – – – על מה אתם מדברים?

קארין אלהרר: לא עשיתם דבר – – –

יריב לוין: לא, לא נכון, ממש לא נכון.

יריב לוין: לא נכון, לא נכון.

יריב לוין: פשוט לא נכון.

קארין אלהרר: אתה יכול להגיד "לא נכון" עוד פעם – – –

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לך יותר מזה.

איילת נחמיאס ורבין: השר לוין, הממשלה שיתפה פעולה עם המעבר למודיעין, שזה ירושלים רבתי, כנראה, עם חוות דעת משפטית מיותרת של היועץ המשפטי לממשלה – – – אתם – – –

יריב לוין: תכף, תכף ניגע בסיפור – אם תרצו ויהיה לי זמן אני אתייחס גם לסיפור הזה.

יריב לוין: אבל אני חוזר ואומר בצורה ברורה שאנחנו נקלענו למצב שבאים ואומרים: יהיה קשה מאוד להשלים את העניין הזה במועד שנקבע.

יריב לוין: עכשיו, צריך לזכור שהתהליך הזה הוא באמת – ונדמה לי, גם חברת הכנסת אלהרר ובעיקר חברת הכנסת מיכאלי, שהיו שותפות – אני חושב שהלכנו יחד, עשינו כאן אז, בפעם הקודמת, מאמץ גדול, ובין היתר בגללו גם החוק עוכב עד שאושר בסופו של דבר, כדי למצוא פתרון הולם לסוגיה של העובדים.

יריב לוין: היו אז ויכוחים מאוד גדולים.

יריב לוין: אני, לפחות, הרגשתי – – –

קארין אלהרר: אתה יודע כמה זמן עבר מאז?

יריב לוין: רגע, אבל תני לי, אני לא מתווכח שעבר זמן.

יריב לוין: אני רק חושב שאין חולק שהסוגיה של העובדים לא באה על פתרונה עד היום בצורה מסודרת, מכל מיני סיבות, אני אפילו לא רוצה להגיד מי אשם בזה.

יריב לוין: אבל יש בעיה.

יריב לוין: הייתה אז, התרעתי עליה אז, צמצמנו אותה במידה מסוימת, אבל היא עדיין קיימת.

יריב לוין: אני חושב שכל מה שמבקשים פה, וכל מה שרצה ראש הממשלה מההתחלה, וכל מה שדובר בו מהיום הראשון, היה בסך הכול מהלך טכני של דחייה קצרה ביישום של דבר שהיה מוסכם וברור לכל אחד שהוא הולך לקרות, כי הוא כבר הוחלט, והוא כבר בתהליך.

יריב לוין: עכשיו, התחילו תיאוריות הקונספירציה – מה פתאום, ומה הכוונה המיוחדת מאחורי זה, ואולי הדחייה נועדה לטרפד את כל הביצוע, ושורה שלמה של דברים.

איילת נחמיאס ורבין: אולי זה כי לא אמרו מילה על התאגיד.

יריב לוין: עכשיו, אני אגיד לך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, זה גם לא סוד, וזה פרץ במלוא העוצמה בישיבת הממשלה האחרונה, שיש לא מעטים, גם בליכוד וגם בממשלה בכלל, שחושבים שההחלטה הזאת הייתה שגיאה מלכתחילה.

יריב לוין: זה לא סוד.

יריב לוין: אגב, זה לא היה סוד גם כשההחלטה הזאת התקבלה בפעם הקודמת, אבל בסופו של דבר ראש הממשלה עמד על זה, והממשלה גם אישרה את החוק הזה, והחוק הזה הובא לכאן, מכיוון שחילוקי הדעות האלה, שהם אמיתיים, לשיטתי ולשיטת הממשלה, כפי שקיבלה בהחלטה שקיבלה, הוכרעו כבר, ואין שאלה, וכל הניסיון ליצור סימני שאלה כאלה הוא לא במקומו והוא לא נכון.

יריב לוין: אף-על-פי שאני אומר שוב, ואני חוזר ואומר: גם אני, באופן אישי, לא בטוח שזה הנתיב שהיה נכון ללכת בו מלכתחילה.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי.

איילת נחמיאס ורבין: אתם ביטלתם את הרפורמה.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר משהו בנושא של המעבר של תאגיד השידור למודיעין, וכן הלאה.

יריב לוין: אני אומנם תושב העיר מודיעין, אבל אני יכול לומר לך שאני מתנגד מכול וכול להוצאת גורמים ממשלתיים מירושלים.

יריב לוין: אני לא רק אומר את זה, אלא אני יכול לגלות כאן – חברת הכנסת נחמיאס ורבין – אני יכול לגלות כאן שכאשר נכנסתי לתפקידי, אחד הנושאים הראשונים שהונחו על שולחני היה ההחלטה שהתקבלה בחברה הממשלתית לתיירות להעביר את משרדיה מירושלים למקום אחר, משיקולים של עלויות וכן הלאה, כי המשרדים היו מאוד יקרים – הטלתי על ההחלטה הזאת וטו מוחלט, במקום.

יריב לוין: אבל גם את זה אני מוכרח לומר לך, שוב, כי אני מכיר את הנושא לא רק מהזווית של תאגיד השידור: יש אכן בעיה קשה מאוד של מבנים בירושלים.

יריב לוין: יש בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: רק – – – לא מחויבת – – –

יריב לוין: רגע, רגע.

יריב לוין: ולכן, מה שמוצע כאן הוא מהלך שחבל שצריך לעשות אותו, אבל הוא מהלך זמני, שכולנו יודעים שהוא נובע מכך שמבנה שאותר וסוכם, ויודעים איפה הוא יהיה, פשוט לא יהיה מוכן במועד שרוצים להתחיל את השידור.

יריב לוין: אז אפשר לזרוק את השידור ולדחות אותו בשנתיים; אני לא חושב שזה היה דבר נכון.

יריב לוין: לכן, זו הדרך שבחרו בה.

יריב לוין: אני אומר שוב – אפשר לחלוק עליה, אבל היא לחלוטין הולכת במתווה שאושר כאן בקדנציה הקודמת, ולכן אני חושב שזה גם הדבר הנכון לעשות.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו כעת נצביע על שתי הצעות חוק רצופות.

טלי פלוסקוב: הצבעה ראשונה על הצעת החוק הממשלתית – הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 58 נגד – 22 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 58 חברי כנסת בעד, 22 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – סעיף 92), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 56 נגד – 21 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – סעיף 92), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 56 חברי כנסת בעד, 21 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – סעיף 92), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להמשך הדיון.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1068; "דברי הכנסת", חוב' ל"ה, עמ' 16099; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 35), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עשר דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אני תורם שבע דקות ללב"י.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הנני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 35), התשע"ו–2016.

יעקב מרגי: הצעת חוק זו היא מיזוג של שתי הצעות חוק: האחת, הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 34), התשע"ו–2016, שהוגשה מטעם הממשלה; השנייה, הצעת חוק לימוד חובה (תקצוב מוסדות פטורים) התשע"ו–2016, שיזמתי יחד עם חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב, יואב בן צור, יצחק וקנין, ישראל אייכלר ומנחם אליעזר מוזס.

יעקב מרגי: בשנת 1984 התקבל תיקון לחוק לימוד חובה שנועד להרחיב את חובת הלימוד כך שתחול על ילדים גילאי שלוש וארבע.

יעקב מרגי: התיקון קבע כי ההוראה תוחל בהדרגה.

יעקב מרגי: מכיוון שהחלת התיקון הושלמה בראשית שנת הלימודים התשע"ו, מוצע להבהיר כי חובת הורה לרשום את ילדו ברשות החינוך המקומית הקבועה כיום מגיל חמש, חלה גם על הורים לילדים גילאי שלוש וארבע.

יעקב מרגי: עוד מוצע לתקן את סעיף 5 לחוק לימוד חובה, הקובע כי שר החינוך רשאי להורות כי הורים לתלמידים וכן התלמידים הלומדים באופן סדיר במוסד חינוך המפורט באותה הוראה יהיו פטורים מלימוד חובה לפי סעיף 4 לחוק, ולקבוע הוראות ותנאים לגבי מוסד כאמור – מדובר במוסדות הידועים כמוסדות פטור.

יעקב מרגי: מוצע להבהיר כי בכלל ההוראות והתנאים כאמור יהיו גם הוראות ותנאים לעניין הפעלת המוסד.

יעקב מרגי: נוסף על כך, מוצע לתקן את סעיף 10א לחוק לימוד חובה, העוסק בתקצוב מוסדות פטור, כך שהתנאים לתקצוב לא ייקבעו בחקיקה הראשית, כפי שהם קבועים היום, כמו בעניין היקף תוכנית הבסיס ותנאים נוספים, אלא ייקבעו על-ידי שר החינוך בתקנות, בהתייעצות עם שר האוצר, ובכלל זה לעניין שיעור ההשתתפות בתקציב הפעלת המוסדות הפטורים, אם יחליט השר כי יש לתקצב מוסדות כאמור.

יעקב מרגי: חשוב להבהיר שעל אף התיקון בנוסח הסעיף, שכולל היום תנאי לתקצוב שלפיו לא קיימת במוסד המתוקצב הפליית תלמידים, לרבות בהליך קבלתם, אין המשמעות של השמטת התנאים בחקיקה הראשית כי אין יותר סמכות לשלול תקצוב ממוסד המפלה תלמידים שלא כדין.

יעקב מרגי: סמכות זו ממשיכה להתקיים מכוח הדין הכללי, לצד סמכויות נוספות הקבועות בחוקים אחרים, כגון מתן צו סגירה ואף שלילת רישיונו של מוסד כאמור.

יעקב מרגי: הצעת החוק מוגשת עם הסתייגויות, ואני מבקש מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שהביאה הוועדה.

יעקב מרגי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: אם הוא לא יהיה – חברת הכנסת מיכל בירן, ואם היא לא תהיה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: לחבר הכנסת אלעזר שטרן יש 20 דקות.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אנחנו נבקש לעדכן את הרשימה.

אלעזר שטרן: גפני, חבר הכנסת גפני, בוא, לומדים ליבה.

יעקב מרגי: רגע – – –

אלעזר שטרן: כן, מקיימים מצוות לימוד תורה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, רק דבר אחד אני רוצה, לתקנון: מותר לך להקריא דברים מהספרים, אבל אסור לך להראות אותם לאנשים, בסדר?

טלי פלוסקוב: עכשיו, בבקשה, 20 דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, לא מתכוון להקריא – אנחנו באנו ללמוד.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

אלעזר שטרן: אבל לפני זה אני רוצה לברך את הקואליציה ואת הממשלה הזאת.

אלעזר שטרן: ביטן, אתה מנהל את העסק, אתה בחור הגון.

אלעזר שטרן: אנחנו היום מבטלים את הליבה, ואנחנו בעוד יומיים – מתי אנחנו מאשרים כסף לתלמידי התורה המסכנים?

אלעזר שטרן: עוד יומיים?

אלעזר שטרן: יום רביעי?

אלעזר שטרן: יום רביעי.

דוד ביטן: שלישי.

אלעזר שטרן: שלישי?

אלעזר שטרן: מחר?

טלי פלוסקוב: היום, היום.

אלעזר שטרן: אוקיי, אז תראו כמה יפה עובדת הממשלה הזאת: אנחנו עכשיו הולכים לבטל את חובת הלימוד של מקצועות הליבה, להפוך את הנוער שלא לומד, עשרות אלפים, לעניים, ומחר אנחנו צריכים לרחם עליהם ולהעביר לכל אחד מהם 1,040 שקל.

אלעזר שטרן: ובאמת, לפחות בהיבט הזה, אני חושב שיש הרבה היגיון.

אלעזר שטרן: אני רוצה לומר עוד משהו; אנחנו, במקום הזה חבר הכנסת פרוש קונן לפני שבוע או שבועיים על הכפייה – – –

מאיר פרוש: אני לא חבר כנסת.

אלעזר שטרן: סגן השר, סליחה.

אלעזר שטרן: סגן השר קונן על הכפייה שאנחנו אומרים להם מה ללמד בבתי-הספר.

אלעזר שטרן: עכשיו, אדוני סגן השר פרוש, ברשותך, בוא נדבר קצת על כפייה, על מה אתם עושים לנו מכוחו של סטטוס-קוו, על מה אתם כופים את כולנו.

אלעזר שטרן: העברנו כאן את חוק המקוואות, אמרתם: רק מי שאתם תאשרו.

אלעזר שטרן: נישואים וגירושים: יש אנשים שמכפייה – אמר את זה שופט בית-המשפט העליון – לא יכולים להתחתן במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: לא יודע אם אתה יודע מה זה, הם מפקדי צוללות ומפקדי יחידות, ויש להם – נגיד, כוהן וגרושה – אני לא אומר לך מה צריך לעשות – לא יהודים בגללכם.

אלעזר שטרן: בגלל חוק הגיור שאתם לא נותנים להעביר, הוא לא יכול להתחתן פה עם יהודייה, הוא צריך לנסוע לקפריסין.

אלעזר שטרן: אתה מדבר על כפייה?

אלעזר שטרן: על איזה כפייה?

אלעזר שטרן: מה אתם תשלמו אם מישהו יתגייר לא כמו שאתם רוצים בדיוק?

אלעזר שטרן: מה אנחנו נשלם – מה אנחנו נשלם למי שלא ילמד מקצועות ליבה?

אלעזר שטרן: נראה בחוק שתביאו מחר, וגם זה רק חלק קטן.

אלעזר שטרן: אמרתם כפייה – ולהתגרש, אנחנו יודעים איך צריכים להתגרש פה?

אלעזר שטרן: ביקשנו להבדיל בין הכריכה לבין מעשה הגירושים, שיישאר בתוך בית-הדין.

אלעזר שטרן: אבל לפחות תנו לאנשים לבחור איפה הם רוצים לנהל את הסכסוך הממוני.

אלעזר שטרן: אז אתם מעודדים גירושים, למה?

אלעזר שטרן: אם רוצים גישור, תרוצו מהר במירוץ הסמכויות, מי שרוצה בית-דין כזה ומי שרוצה בית-דין כזה.

אלעזר שטרן: כפייה?

אלעזר שטרן: אני לא רוצה תחבורה ציבורית בשבת בכל מקום, אבל מי שצריך תחבורה ציבורית, לא באוטובוסים – אתם נותנים לזה?

אלעזר שטרן: לא עליכם, הרי אתם לא תיסעו, אני לא אסע.

אלעזר שטרן: כפייה, אמרת?

אלעזר שטרן: זאת לא כפייה?

אלעזר שטרן: חוק החמץ זה לא כפייה?

אלעזר שטרן: על מה אנחנו עושים לאנשים אחרים?

אלעזר שטרן: ולמה אנחנו רצינו לאמץ?

אלעזר שטרן: לא מדבר אתך כבר על אימוץ ילדים, לא מדבר אתך על הכשרות, המונופול שלה; שרק המונופול עולה 600 מיליון שקל בשנה.

אלעזר שטרן: זה לא כפייה?

אלעזר שטרן: איסור פתיחת בתי-עינוגים בתשעה באב – אני בעד זה, אבל בוא נודה: אנחנו כופים.

אלעזר שטרן: חז"ל, כמו שאתה יודע – דרך אגב, אני בטוח ש-90% מחברי הכנסת באולם הזה קראו את זה יותר מפעם אחת – בעשרת הדיברות, בפרק כ' – מה נאמר על השבת?

אלעזר שטרן: "זכור את יום השבת לקדשו ששת ימים תעבד ועשית כל מלאכתך".

אלעזר שטרן: מה תעבוד אם לא למדת?

אלעזר שטרן: מי ייקח אותך לעבודה?

אלעזר שטרן: לבני 25 ייתנו שכר של בוגרי כיתה ו'?

אלעזר שטרן: גם אחר-הצהריים קיבלתי פנייה כזאת, על אנשים שרוצים שנעזור להם כי ההורים שלהם גרמו להם במזיד נכות.

אלעזר שטרן: ההורים שלהם?

אלעזר שטרן: סליחה, הפוליטיקאים של ההורים שלהם, שביטלו את היכולת שלהם ללמוד ולהתפרנס בכבוד.

אלעזר שטרן: חז"ל כבר עסקו באבות דרבי נתן – גדולה היא מלאכה שאפילו אדם הראשון לא טעם כלום עד שעשה מלאכה.

אלעזר שטרן: גדולה היא המלאכה שכל מי שאינו עוסק במלאכה הרי זה מתחייב בנפשו.

אלעזר שטרן: במסכת אבות, בפרק ב', משנה ב' – אני מניח שאנחנו לומדים ליבה, אבל בואו נראה מה כתוב באמת בליבה: רבן גמליאל, בנו של רבי יהודה הנשיא, אומר: יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ שיגיעת שניהם משכחת עוון.

אלעזר שטרן: וכל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון" הרי אתם יודעים כמה אלפים מהנוער שלכם מסתובבים ברחובות.

אלעזר שטרן: אלפים אמרתי?

אלעזר שטרן: הנחה עשיתי.

אלעזר שטרן: עשרות אלפים.

אלעזר שטרן: שערו בנפשכם, אם לפחות היו יודעים אנגלית, בכמה דברים היו יכולים לעבוד.

אלעזר שטרן: עוד לא אומר לך מדעים מדויקים – אבל לא, חס וחלילה, למה?

אלעזר שטרן: כי אז הם יהיו פחות תלויים – אולי בך.

אלעזר שטרן: הגמרא במסכת קידושין – – –

מרב מיכאלי: במקרה יש עמי – – –

אלעזר שטרן: לא לא, במסכת קידושין עכשיו.

אלעזר שטרן: לאט-לאט.

אלעזר שטרן: הגמרא במסכת קידושין, דף כ"ט עמ' א': תנו רבנן: אב חייב בבנו למולו ולפדותו וללמדו תורה ולהשיאו אישה וללמדו אומנות, ויש אומרים: אף להשיטו במים.

אלעזר שטרן: רבי יהודה אומר: כל שאינו מלמד את בנו אומנות, מלמדו ליסטות.

אלעזר שטרן: ליסטות סלקא דעתך?

אלעזר שטרן: – ליסטות, למי שלא יודע, זה לעמוד בצדי הדרכים ולשדוד.

אלעזר שטרן: שואלת הגמרא: ליסטות סלקא דעתך?

אלעזר שטרן: ממש מלמדו ליסטות?

אלעזר שטרן: אלא כאילו מלמדו ליסטות.

אלעזר שטרן: ואם נמשיך למסכת קידושין, שמתעכבת בהמשך על הפירוש: ללמדו אומנות מנלן?

אלעזר שטרן: אמר חזקיה דאמר קרא בקהלת "ראה חיים עם אשה אשר אהבת", עם אישה אשר ממש היא – כשם שחייב להשיאו אישה, כך חייב ללמדו אומנות.

אלעזר שטרן: אם תורה היא – כשם שחייב ללמדו תורה, כך חייב ללמדו אומנות.

אלעזר שטרן: ואם לא לימדו אומנות, לא לימדו תורה.

מרב מיכאלי: אז איך זה השתבש בדרך?

אלעזר שטרן: איך זה השתבש?

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם: קמה מדינה – באמת עכשיו זו שאלה טובה, מרב.

אלעזר שטרן: איך זה השתבש בדרך?

אלעזר שטרן: קמה מדינה, הבינו שלא צריך תמיד לשרת אותה, אבל אפשר לקבל ממנה, אני חושב – –

מרב מיכאלי: אשכרה ככה?

אלעזר שטרן: – – ואז אפשר גם לקבל ממנה, ואז כדי לקבל ממנה אתה צריך שלא יפתחו את העיניים, ושיהיו תלויים בך, כדי שמחר נעביר להם 1,040 שקל, לעניים שלומדים תורה.

אלעזר שטרן: וככה זה קורה.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני אומר לכם, אני הייתי עומד פה, על הדוכן, אם היו לומדים רק מי שמסוגלים ללמוד, העילויים באמת, והייתי אומר לא לתת להם, למסכנים האלה, 1,040 שקל – לתת להם כמו לדוקטורנטים.

אלעזר שטרן: אבל שהכמות תהיה – מי שמסוגל ללמוד – – –

קסניה סבטלובה: ממתי המדינה נותנת לדוקטורנטים?

קסניה סבטלובה: סליחה.

אלעזר שטרן: – – – מי שמסוגל ללמוד, ולא ככה.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו נמשיך.

אלעזר שטרן: רש"י, בביאור שלו בקהלת, מדבר – ואני אפתח את קהלת – אני חושב שזה גם במקצועות הליבה.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני, קהלת זה בליבה?

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אז בקהלת פרק ט' פסוק ט' כתוב ככה: "ראה חיים עם אשה" – והפסוק – למי שיודע – אני אקריא את כולו: "ראה חיים עם אשה אשר אהבת כל ימי חיי הבלך אשר נתן לך תחת השמש כל ימי הבלך כי הוא חלקך בחיים, ובעמלך אשר אתה עמל תחת השמש".

אלעזר שטרן: ומה אומר רש"י?

אלעזר שטרן: ראה והבן ללמוד אומנות להתפרנס ממנו עם תלמוד תורה אשר בידך.

אלעזר שטרן: מה זה אומר?

אלעזר שטרן: שאם אתה מתחתן ויש לך אישה, ואתה אוהב אותה, אז אתה צריך ללמוד אומנות.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: כדי שתוכל לפרנס אותה.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני, אם אתה לא לומד אומנות, אתה מסודר – –

משה גפני: – – – דבר אתי בבוקר.

אלעזר שטרן: רגע.

אלעזר שטרן: – – אתה בכנסת, אתה מפרנס את אשתך בכבוד, כמונו, אבל יש כאלה שלא.

אלעזר שטרן: ולכן, מה שהם אומרים פה, שאם אתה אוהב אותה, תלמד מקצוע.

אלעזר שטרן: אם לא למדת מקצוע, סימן שאתה לא אוהב אותה.

אלעזר שטרן: אז מה אתם גוזרים עליהם?

אלעזר שטרן: גפני, בבוקר אתה מעביר להם 1,040 לכל אחד?

אלעזר שטרן: לכל מי שלא ללמד ליבה בבוקר והוא מסכן, אנחנו נעביר לו מחר 1,040 שקל?

משה גפני: תגיד, אולי תירגע כבר?

אלעזר שטרן: זה מחר יהיה.

אלעזר שטרן: אני אומר, אולי יצביעו לך על זה, כי לא סתם עשית אותם עניים, אתה גם דואג לשלם להם, כאילו.

אלעזר שטרן: לא אתה – הלוואי אתה.

אלעזר שטרן: אנחנו נשלם להם.

משה גפני: מי זה אתם?

אלעזר שטרן: אתה כופה אותנו.

משה גפני: אתה כופה, כל מי – – –

אלעזר שטרן: אני אגיד לך מי זה "אתם":

אלעזר שטרן: כל מי שלמד ליבה ולמד עוד, ויודע לפרנס ולתרום לתוצר הלאומי הגולמי של המדינה הזאת – – –

משה גפני: – – – את הילדים שלך, אל תגיד לי.

משה גפני: תירגע.

משה גפני: בבוקר, בבוקר.

אלעזר שטרן: אתה שואל אותי מי זה, אז אני אומר לך.

משה גפני: בבוקר, כשיהיה החוק של הבטחת הכנסה.

אלעזר שטרן: מה השעה?

אלעזר שטרן: אתה תתפלל את השחרית.

משה גפני: אתה, יש לך רק 20 דקות.

משה גפני: אל תיקח אותנו בתור בני-ערובה.

אלעזר שטרן: אתה תתפלל – – –

משה גפני: כמה ספרים הבאת שם?

אלעזר שטרן: ליבה.

משה גפני: כמה ספרים הבאת?

משה גפני: תגיד לי, מה, אתה ראש ישיבה?

משה גפני: אתה בא להגיד פה שיעור כללי?

משה גפני: אתה בא להגיד שיעור כללי עכשיו?

אלעזר שטרן: אוקיי – – –

אורי מקלב: אלעזר, הבל הבלים אמר קהלת.

אלעזר שטרן: נכון – – –

משה גפני: מה נכון?

משה גפני: מה נזכרת עכשיו?

אלעזר שטרן: אנחנו במסכת קידושין.

אורי מקלב: אנחנו לא בקידושין, אנחנו בגירושין אתך.

משה גפני: איזה דף?

אלעזר שטרן: פ"ב עמ' א'.

מאיר פרוש: – – – חסון עם כובע?

מאיר פרוש: אפשר פה להפוך את העסק – – –

אלעזר שטרן: לא, וגם חבר הכנסת – – – איך אמרת?

אלעזר שטרן: כיפונת, כיפונת.

אלעזר שטרן: הוא אמר כיפונת.

משה גפני: אלעזר, אתה במסכת קידושין – – –

אלעזר שטרן: לא, הוא אמר כיפונת.

אלעזר שטרן: גפני, אתה בביטול תורה.

אלעזר שטרן: לא רק שאתה מבטל את מקצועות הליבה, אתה גם בביטול תורה.

אלעזר שטרן: באמת.

מאיר פרוש: אלעזר, תחזור על זה.

מאיר פרוש: תחזור על זה.

אלעזר שטרן: אני יודע שאני צריך לחזור.

אלעזר שטרן: זה עושה לך טוב, אה?

אלעזר שטרן: כיפונת.

אלעזר שטרן: מאיזה חורים יצאתם עכשיו?

אלעזר שטרן: מה קרה לכם פתאום, כולם, באמצע הלילה.

אלעזר שטרן: מאיפה באת, יעקב?

– – –

אלעזר שטרן: אה, שמעת שלומדים תורה?

אלעזר שטרן: תלמד, באמת תלמד.

אלעזר שטרן: תביאו בחשבון שלא כולם מסודרים כמונו.

אלעזר שטרן: יש כאלה שצריכים לעבוד באמת, ואותם אתם הופכים לנכים.

אלעזר שטרן: ברור, תראה שיצביעו לכם.

אלעזר שטרן: רבי נהוראי אומר: מניח אני כל אומנות שבעולם ואיני מלמד את בני אלא תורה, שאדם אוכל משכרה בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא, ושאר כל אומנות אינן כן; כשאדם בא לידי חולי או לידי זיקנה או לידי ייסורין ואינו יכול לעסוק במלאכתו הרי הוא מת ברעב, אבל התורה אינה כן, אלא משמרתו מכל רע בנערותו ונותנת לו אחרית.

משה גפני: מתי אומרים קדיש?

משה גפני: מתי אתה מסיים, שנגיד קדיש?

אורי מקלב: אחרי קריעה יש קדיש.

אלעזר שטרן: האמת שזה בסוף הפרק.

אלעזר שטרן: אתה רוצה להגיד?

אלעזר שטרן: תגיד.

משה גפני: קדיש דרבנן.

אלעזר שטרן: ומה אומר המהרש"א?

אלעזר שטרן: המהרש"א אומר – – –

משה גפני: לפי מה שהוא לומד גם נשים יכולות להגיד קדיש.

משה גפני: זה מה שהוא לומד?

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: גפני, אתה לא יכול להגיד את זה.

משה גפני: אני יכול.

אלעזר שטרן: אתה לא יכול.

משה גפני: אני יכול.

משה גפני: אתה באופן קבוע מוציא דברים מהקשרם.

משה גפני: קבוע.

בצלאל סמוטריץ': אני אוציא אותך החוצה – – – זה לא ועדת הכספים.

משה גפני: אני רוצה לשמוע את דברי התורה שלו.

אלעזר שטרן: רבי נהוראי דקאמר נמי לקמן מניח אני כל אומנות שבעולם אלא תורה, ודאי דלא פליג, וצריך כל אדם ללמוד אומנות.

אלעזר שטרן: שומע?

משה גפני: לא, אני לא שומע.

משה גפני: אתה עכשיו מלמד אותי.

אלעזר שטרן: וצריך כל אדם ללמוד אומנות.

אלעזר שטרן: אלא דהכי קאמר: מניח אני הקביעות של כל האומנות ואני מלמדו תורה בקבע ואומנות ארעי.

בתור בחור ישיבה, אני לא רוצה לקבל אותו.

אלעזר שטרן: גפני, אנחנו עוברים לראשונים.

שטרן, תראה מה – – –

אלעזר שטרן: "פני יהושע", בסדר?

משה גפני: "פני יהושע" זה לא הראשונים.

אלעזר שטרן: "פני יהושע", בסדר?

משה גפני: "פני יהושע" זה לא הראשונים.

אלעזר שטרן: "פני יהושע" – – –

בצלאל סמוטריץ': "פני יהושע" זה האחרונים – –

משה גפני: "פני יהושע" זה לא הראשונים.

בצלאל סמוטריץ': – – חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: לחברי עפר שלח אמרו: זאת העגלה המלאה.

משה גפני: המלאה, המלאה – – –

אלעזר שטרן: תשמע, "פני יהושע".

משה גפני: "פני יהושע" זה לא ראשונים.

אלעזר שטרן: נכון.

משה גפני: מה נכון?

אלעזר שטרן: הבן של רבי – אני אגיד לך מה הוא כותב.

משה גפני: מה נכון?

אלעזר שטרן: שהבן של רבי נהוראי היה עילוי חריג, ורבי נהוראי אמר:

אלעזר שטרן: מניח אני כל אומנות שבעולם ואיני מלמד את בני אלא תורה, אלא "דודאי מידת כל אדם ללמוד תורה ודרך ארץ דאין כל אדם זוכה לכך שיהא מלאכתו נעשית על-ידי אחרים".

אלעזר שטרן: גפני, שומע?

משה גפני: לא – – –

אלעזר שטרן: "אין כל אדם זוכה לכך שמלאכתו נעשית על-ידי אחרים".

אלעזר שטרן: אבל אתם באמת רוצים להפוך את כולם – –

משה גפני: מי זה אתם?

אלעזר שטרן: – – שמלאכתם תיעשה על-ידי אחרים.

משה גפני: מי זה אתם?

אלעזר שטרן: הרי זה ברור.

אלעזר שטרן: מי זה אתם?

אלעזר שטרן: זה שאתם מעבירים פה שאין ליבה – –

משה גפני: מי זה אתם?

משה גפני: מי זה אתם?

אלעזר שטרן: – – וכולם יהיו בישיבות – –

משה גפני: מי זה אתם?

אלעזר שטרן: – – ואנשים לא ילכו לעבוד.

משה גפני: אתה נגדם?

אלעזר שטרן: מי שדואג לזה.

אלעזר שטרן: מה, אני?

משה גפני: אתה נגדם?

אלעזר שטרן: אני נגד זה שכולם – כן, אני בעד שרבים ילמדו, כמה שיותר.

אלעזר שטרן: אבל אני יודע – –

משה גפני: לא.

משה גפני: אבל מי זה אתם?

משה גפני: מי זה אתם?

אלעזר שטרן: – – שרבים לא מסוגלים ללמוד.

אלעזר שטרן: וגם אתה יודע את זה.

אלעזר שטרן: זאת הבעיה.

משה גפני: אל תדבר בשמי.

משה גפני: כל הזמן אתה מדבר בשמי.

משה גפני: דבר בשמך – – –

אלעזר שטרן: לא, אני אומר מה אתה יודע.

אלעזר שטרן: מדבר בשמי, אני אומר בשמי מה אתה יודע.

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: אוקיי.

מאיר פרוש: – – –

אלעזר שטרן: "ואם כן חס ושלום אפשר שיבוא לידי לסטיות או לידי ביזיון התורה" – –

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: – – "אומנם רבי נהוראי כלפי עצמו אמר כן, לפי שראה שבנו זריז וממולח ותלמודו מתקיים בידו בעניין שיהא תלמיד חכם גמור וצדיק שמלאכתו יהא נעשית על-ידי אחרים, ומשום הכי אמר דמניח כל אומניות שבעולם ואיני מלמדו אלא תורה.

אלעזר שטרן: " החת"ם סופר – אני עובר לאחרונים, אחרי שעזבנו את הראשונים.

אלעזר שטרן: החת"ם סופר בחידושים למסכת סוכה, בדף ל"ו, עמוד א', אומר: לימוד תורה לא דוחה שאר אומנויות.

אלעזר שטרן: גפני, אבא שלי, תשמע משהו.

משה גפני: מה?

אלעזר שטרן: בעיירה שלו, בישיבה, לפני בחינות המקצוע של המדינה, שלושה ימים לא למדו תורה.

אלעזר שטרן: מה שאמר החת"ם סופר, שעכשיו, כדי שלאנשים בסוף יהיה מקצוע, מה שעכשיו, שלושה ימים עושים הפסקה, באזור שבועות – –

משה גפני: יופי.

אלעזר שטרן: – – ולומדים לבחינות הכלליות.

משה גפני: אני בעד.

אלעזר שטרן: זה לימודי חול.

משה גפני: אני בעד, חבר הכנסת, מה שהחת"ם סופר אמר.

אלעזר שטרן: כן, אבל איך אפשר להגיע לבחינות אם לא למדת קודם כלום?

משה גפני: אלעזר, אני מקבל את זה.

משה גפני: שכנעת אותי.

אלעזר שטרן: אז אני אומר, למה אתם מעבירים?

אלעזר שטרן: למה אתם התנגדתם למקצועות הליבה?

משה גפני: – – – שכנעת אותי.

משה גפני: שכנעת אותי.

אלעזר שטרן: אחרי מה ששר החינוך עשה.

משה גפני: שכנעת אותי, די כבר.

אלעזר שטרן: שר החינוך אמר שאתה כפית אותו בהסכם הקואליציוני.

משה גפני: עכשיו – – –

אלעזר שטרן: וסגן השר פרוש, סגן שר החינוך אמר – –

משה גפני: אתה לא רוצה לשמוע – – –

אלעזר שטרן: – – שאפשר להסתדר מצוין.

אלעזר שטרן: הוא ואבא שלו, זכר צדיק לברכה, וסבא שלו, זכר צדיק לברכה, הם הסתדרו בלי ליבה.

אלעזר שטרן: משמע שכולם יכולים.

אלעזר שטרן: כאילו אמרת – אתה יודע.

משה גפני: אני מקבל את מה שאתה אומר – –

אלעזר שטרן: נו?

משה גפני: – – ובתנאי שאנחנו שנינו נשב נלמד את החת"ם סופר ונעשה שנינו את כל מה שהוא אומר, כולל החופש הזה של החת"ם סופר.

אלעזר שטרן: אני מוכן.

משה גפני: בסדר?

אלעזר שטרן: גפני, גפני – – –

עיסאווי פריג': – – –

משה גפני: עכשיו?

משה גפני: אתה מסכים?

משה גפני: אני מוכן.

משה גפני: עיסאווי הולך למקווה.

אלעזר שטרן: גפני, אני מוכן.

משה גפני: אבל – – –

אלעזר שטרן: תשמע, עוד מעט, עוד מעט נגמר הזמן, ואני הבאתי גם את הרמב"ם.

קריאה: אולי רוצה פילוסופיה במקום?

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: תאמיני לי – – –

אלעזר שטרן: ואני הבאתי גם את הרמב"ם.

אלעזר שטרן: ואני רוצה לסיים כמעט.

לא לא לא, אל תאיים.

אלעזר שטרן: השר יובל שטייניץ, אני יודע שאני מפתיע אותך קצת, נכון?

אלעזר שטרן: לא ידעת שגם במה שהם לומדים בליבה כתוב שצריך ללמוד עבודה.

אלעזר שטרן: תראה את האבסורד.

אלעזר שטרן: בליבה שהם לא לומדים – בתורה שהם כן לומדים כתוב שחייבים ללמוד אומנות.

אלעזר שטרן: איך זה יכול להיות, האבסורד הזה?

אלעזר שטרן: מה אומר הרמב"ם?

אלעזר שטרן: ותראה איפה אומר הרמב"ם: בהלכות מתנות עניים.

אלעזר שטרן: אתה יודע מה זה אומר בהלכות מתנות עניים?

משה גפני: אתה רוצה ללמוד – – –

אלעזר שטרן: בדף י', משנה י"ח.

אלעזר שטרן: תשמע.

משה גפני: אתה רוצה שנעשה את כל מה שאמרת – – –

אלעזר שטרן: עשינו את ההסכם.

אלעזר שטרן: כן, כן, גם בגיורים – –

משה גפני: את כל מה שאמרת – – –

אלעזר שטרן: – – אני רוצה שתעשה מה שהרמב"ם עושה.

משה גפני: כולל – – –

אלעזר שטרן: שאחד מן העכו"ם שבא להתגייר, ואמר: רוצה אני, מודיעים אותו כמה ישראל – – – כמה דחויים בין העמים – –

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: – – אם אחרי הכול יאמר רוצה אני, מייד מקבלים אותו ומודיעין אותו מקצת מצוות קלות – –

משה גפני: את הרמב"ם עזוב עכשיו – – –

אלעזר שטרן: – – ומקצת מצוות חמורות – –

משה גפני: למה אתה לומד – – –

אלעזר שטרן: – – ואין מאריכים בדבר.

אלעזר שטרן: זה הרמב"ם.

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: הלכות איסורי ביאה, פרק י"ד, משנה א', וגם בסוף פרק י"ג.

בצלאל סמוטריץ': הלכה, הלכה.

אלעזר שטרן: אז אתה עכשיו רוצה ללמוד רמב"ם?

אלעזר שטרן: אל תגיד לי: אני אתחיל לעשות, תתחיל אתה לעשות.

אלעזר שטרן: נתקדם.

אלעזר שטרן: נציל קצת את המדינה הזאת מהכפייה שלכם.

משה גפני: את הרמב"ם בסוף – – – גם נלמד.

12 נקודות.

אלעזר שטרן: מילא הייתם כופים רק את הילדים שלכם.

אלעזר שטרן: אתם כופים את הילדים שלנו.

משה גפני: נו, באמת.

אלעזר שטרן: אתם בכפייה הזאת מביאים התבוללות.

משה גפני: ילד ב"חדר" – – – יודע את זה יותר ממך.

אלעזר שטרן: רגע, תן לגמור את הרמב"ם.

אלעזר שטרן: תן לגמור את הרמב"ם.

משה גפני: לא – – –

אלעזר שטרן: "לעולם ידחוק אדם עצמו ויתגלגל בצער ואל יצטרך לבריות" – – –

משה גפני: שמענו אותך.

אלעזר שטרן: – – – ואל יצטרך לבריות – – –

משה גפני: אני – – – כמו הרמב"ם?

אלעזר שטרן: "ואל יצטרך לבריות – –

משה גפני: עברו 20 דקות, אדוני היושב-ראש.

אלעזר שטרן: – – ואל ישליך עצמו על הציבור.

אלעזר שטרן: "

משה גפני: יש בתקנון שאסור לדבר שטויות במליאה.

אלעזר שטרן: מירב, שמעת?

אלעזר שטרן: ואל ישליך אדם עצמו על הציבור.

משה גפני: יש בתקנון שאסור לדבר שטויות במליאה.

אלעזר שטרן: זה מה שמחר אתה תביא לנו.

אלעזר שטרן: וכן ציוו חכמים ואמרו, עשה שִבתך כחול ואל תצטרך לבריות.

אלעזר שטרן: ואפילו – – –

מיכל רוזין: – – –

בצלאל סמוטריץ': שַׁבַּתְּךָ.

אלעזר שטרן: שִבתך כחול.

בצלאל סמוטריץ': שַׁבַּתְּךָ.

בצלאל סמוטריץ': שבת.

בצלאל סמוטריץ': עשה שבתך.

משה גפני: הוא קורא חלק מהרמב"ם, את לא מבינה שהוא עובד עלינו?

אלעזר שטרן: שבתך כחול, סליחה.

אלעזר שטרן: ואל תצטרך לבריות – –

משה גפני: – – – מהרמב"ם – – –

אלעזר שטרן: – – ואפילו היה חכם ומכובד.

אלעזר שטרן: והעני יעסוק באומנות – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת שטרן, בבקשה.

משה גפני: הרמב"ם – – – הלכות שמיטה ויובל, אתה רוצה להקריא?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בלילה ארוך.

בצלאל סמוטריץ': נקפיד על הזמנים.

אלעזר שטרן: אז אנחנו רואים שגדולי חכמי ישראל – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

משה גפני: רוצה להקריא?

אלעזר שטרן: – – יש לי את הרשימה פה.

משה גפני: יש בתקנון שבמליאה אסור לדבר שטויות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני, הוא סיים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני.

מיכל רוזין: אנחנו נותנים לו להמשיך – – –

אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, יש לנו לילה ארוך.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: גפני, תראה איזו רשימה יש פה של בעלי המקצועות מחז"ל.

בצלאל סמוטריץ': לא לא, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: תסתכל כמה בעלי מקצועות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרב יואל חסון – בבקשה, אדוני.

קדיש, קדיש.

אלעזר שטרן: – – – נו, שהוא יגיד קדיש.

משה גפני: קדיש דרבנן.

אלעזר שטרן: אני צריך לאסוף את הספרים.

משה גפני: תפסיק, זה רק אם אתה קורא את הרמב"ם – – –

מאיר פרוש: חצי קדיש – – –

בצלאל סמוטריץ': נו, חבר הכנסת הרב יואל חסון.

אלעזר שטרן: רגע, תן לאסוף.

בצלאל סמוטריץ': אפשר להביא סדרן שיעזור לו לסחוב את הספרים למטה?

בצלאל סמוטריץ': אשריך, אשרי מי שבא לכאן ותלמודו בידו.

משה גפני: – – –

בצלאל סמוטריץ': הרב גפני.

מאיר פרוש: חבר הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': אשרי מי שבא לכאן ותלמודו בידו.

בצלאל סמוטריץ': צריך להעריך את זה.

מאיר פרוש: – – –

משה גפני: אבל אי-אפשר להגיד קדיש על מה שהוא לימד אותנו עכשיו, בגלל שזה רק חצאי דברים – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון, שבע דקות לרשותך, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי להשאיל משר ליצמן את הכובע הזה.

בצלאל סמוטריץ': לשאול.

בצלאל סמוטריץ': מה יהיה עם העברית?

בצלאל סמוטריץ': לשאול.

יואל חסון: לשאול, לשאול.

בצלאל סמוטריץ': להשאיל זה כשאתה נותן לו.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אז לשאול ממנו את הכובע הזה – –

מיכל רוזין: – – – לימודי ליבה.

קריאות: – – –

יואל חסון: – – כדי להעביר – אני ביקשתי לשאול – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אאשר לך, אני אאשר לך, להבדיל.

בצלאל סמוטריץ': להבדיל אלף אלפי הבדלות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני ביקשתי לשאול את הכובע הזה מהשר ליצמן כדי להעביר איזשהו מסר.

יואל חסון: הכובע הזה, שהוא כובע מכובד וכובע שמייצג דבר מאוד מאוד ברור, היה נדרש מאוד – – –

מאיר כהן: אומר חבר הכנסת מקלב: היית מבקש ממנו את כל הראש, למה רק את הכובע?

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: – – – היה נדרש – – –

מאיר פרוש: אתה יודע מה אתה מזכיר לי?

יחיאל חיליק בר: ואומרים שאין חרדים בעבודה, אתה רואה?

מאיר פרוש: אתה מזכיר לי את הספריי שפיזרנו פה במליאה.

יואל חסון: אז בוא תקשיב לכמה דברים.

מאיר פרוש: אז ספריי, היום כובע.

יואל חסון: הכובע הזה בעבר – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

מיכל רוזין: שלא תציע את זה.

יואל חסון: – – כשיהודי העולם – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, בואו נקשיב.

יואל חסון: – – היו פזורים בגולה, והיה נדרש בגולה, והיה נדרש בגולה – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: אני לא יכול ככה.

משה גפני: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרב גפני.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

קריאות: – – –

משה גפני: מה אתה קורא משניות?

משה גפני: אתה קורא חלק, אתה לא קורא את הכול.

משה גפני: מה, אתה עובד עליהם?

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, בואו, אנחנו רוצים לתת לדובר לדבר.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, תקשיב.

משה גפני: מקשיב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, אחרי 20 דקות לך תשתה קצת – – – את הגרון.

יואל חסון: הכובע הזה שביקשתי לשאול מהשר ליצמן, ביקשתי אותו כדי להעביר איזשהו מסר.

קריאה: בבקשה.

יואל חסון: כשאנחנו, כשיהודי העולם היו פזורים בגולה ולא היה להם בית, לא הייתה להם מדינת ישראל, הם באמת היו צריכים להבדיל את עצמם מאחרים, והיו באמת צריכים תלבושת כדי שידעו: זה יהודי.

יואל חסון: וכמובן שבעיני זה הגיוני, וזה היה הגיוני כי אולי זאת הייתה אחת הדרכים הטובות לשמר את העם היהודי לאורך דורות.

משה גפני: ואתה עכשיו לובש את הכובע הזה כדי לבדל את עצמך מהקואליציה.

יואל חסון: אני לובש את הכובע הזה כדי לומר – –

זוהיר בהלול: חובש, חובש.

יואל חסון: – – שהיום – עובדה, חבר הכנסת גפני, עובדה שהשר ליצמן יכול מדי פעם להוריד את הכובע הזה.

יואל חסון: הוא יכול מדי פעם להוריד את הכובע הזה, וכולם ידעו שהוא יהודי טוב, שומר מצוות.

יואל חסון: הוא כבר לא חייב ללכת עם הכובע הזה בכל מקום.

יואל חסון: בגולה הוא היה חייב, כי היו רוצים שידעו שהוא יהודי.

יואל חסון: היום הוא יכול, כמו שעשיתי ככה, להניח את הכובע, ועדיין כולם ידעו שהוא יהודי טוב, שומר מצוות.

יואל חסון: ומה אני רוצה לומר, חברי הכנסת?

יואל חסון: אתם השתניתם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, רק תוריד בבקשה את הכובע מן הפודיום.

יואל חסון: למה?

בצלאל סמוטריץ': כי אסור חפצים על זה.

בצלאל סמוטריץ': או על הראש או – – –

יואל חסון: אתם השתניתם, אנחנו השתנינו, המציאות השתנתה.

יואל חסון: וזה בסדר.

יואל חסון: כמו שאתם היום יודעים לחיות בעולם המודרני, ויודעים להתמודד עם טכנולוגיה מתקדמת, ולעשות טלפון כשר ואינטרנט כשר, והאוכלוסייה החרדית באמת יודעת היום לחיות בעולם המודרני טוב יותר; כמו שאפשר להניח את הכובע הזה, אפשר גם, חבר הכנסת מרגי וסגן השר פרוש, אפשר גם להבין שלמען כולנו, קודם כול למענכם, מתוך אהבה ורצון לחיים משותפים ולשיתוף, לשלב יותר ויותר את לימודי הליבה.

יואל חסון: אני אמרתי, בקריאה הראשונה על החוק הזה, אני אמרתי שאני לא תמכתי בחוק הזה של השר לפיד, שביקש לקצץ למי שלא ילמד ליבה.

יואל חסון: אני אמרתי: ההפך, מי שיכניס ליבה – נגדיל לו, כמו לאחרים, ולא יהיה 55%, שגם הם לא מספיק ממומשים, אלא יהיה 100%, אבל יהיה גם ליבה.

יואל חסון: למה הליבה הזאת חשובה?

יואל חסון: היא קודם כול חשובה לאוכלוסייה החרדית עצמה, כי האוכלוסייה החרדית – הציבור שלך, הרב פרוש, יבוא יום אחד ויגיד: אנחנו חייבים יותר כלים להשתלב בחברה.

יואל חסון: אנחנו צריכים את זה כדי לצאת מהעוני, ולא בהכרח להתנתק חס ושלום מהדת או מלימודי הדת.

יואל חסון: אני האחרון שיפעל או ירצה שמישהו לא יוכל לחיות על-פי אמונתו ולקיים את המצוות.

יואל חסון: ואת הדבר הזה אנחנו יכולים להשיג ביחד.

יואל חסון: זה ניתן להשגה.

יואל חסון: הכלכלה הישראלית לא יכולה לאורך זמן להתמודד עם קבוצה שמצטמצמת בחברה הישראלית, כשאוכלוסייה שלמה לא שותפה לחגיגה האפשרית שיכולה לחזק את הכלכלה הישראלית, לחזק את שוק העבודה.

יואל חסון: ובשביל זה, מה לעשות, צריך לימודי ליבה.

יואל חסון: אנחנו גם רואים, חברי חברי הכנסת, שינוי שבעיני הוא אפילו מעל ראשיהם של הרבנים.

יואל חסון: אנחנו רואים יותר ויותר חרדים שיוצאים ללמוד.

יואל חסון: אני עצמי הייתי מרצה מול כיתת משפטים של ציבור חרדי, לימודי משפטים של ציבור חרדי במכללת אונו.

יואל חסון: תאמינו לי, היה תענוג לדבר עם החבר'ה האלה.

יואל חסון: שומרי מצוות, לא זזו מילימטר וסנטימטר מהחינוך שלהם, אבל הם לומדים משפטים, הם היום גם עורכי-דין, והם עושים את זה, והם לא פחות יהודים והם לא פחות דתיים והם לא פחות שומרי מצוות.

יואל חסון: רואים גם יותר ויותר נשים בציבור החרדי שיוצאות ללמוד ואחר כך לעבוד.

יואל חסון: אפשר לעשות את זה, ואני מסכים שזה לא צריך להיות מהצד של השלילה; זה חייב לבוא מהצד החיובי, מהצד שבו אנחנו נותנים לאוכלוסייה החרדית כלים, משאבים, כדי לאפשר להם להשתלב בכלכלה, בחברה, וכן לתת להם אפילו קצת יותר, כי צריך.

יואל חסון: אין לי בעיה עם זה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אין לי בעיה עם לתת אפילו קצת יותר, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משפט נהדר, תודה רבה, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: תן לי את משפט הסיכום.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל בירן – – –

יואל חסון: רגע, משפט סיכום.

יואל חסון: לכן, בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, אני הייתי מציע – אנחנו כמובן נתנגד לחוק הזה, אבל אני מאוד מאוד מציע שיבוא יום, כשתהיה ממשלה הגיונית יותר – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יואל חסון: – – של דו-שיח, היא תעביר פה חוקים פוזיטיביים, חיוביים, שמשלבים את החברה החרדית בכלכלה הישראלית.

יואל חסון: תודה רבה, ותודה גם לחבר הכנסת כבל.

בצלאל סמוטריץ': תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשהייתי בכיתה ח' אחות של חברה שלי נתנה לי שאכטה מהסיגריה שלה.

מיכל בירן: הגעתי לאימא שלי כולי מלאת מרד, רוח מרדנית, ואמרתי לה שניסיתי לעשן.

מיכל בירן: היא שאלה אותי: נו, ואיך היה?

מיכל בירן: אמרתי לה: האמת, לא משהו.

מיכל בירן: מאז לא נגעתי בסיגריות כל חיי, למרות שמדי פעם אנשים חושבים שאני מעשנת.

מיכל בירן: איך זה קשור לענייננו?

מיכל בירן: עניין הדווקא.

מיכל בירן: אני חייבת להגיד שגם החוק הזה שבו אנחנו מבטלים את לימודי הליבה יותר נראה לי כמו עניין דווקאי של לעשות delete על כל מה שיאיר לפיד עשה, ומכיוון שבגדול אני לא מרוצה משום דבר שהוא עשה, אני זורמת מהכיוון הכללי.

מיכל בירן: אבל מה מטריד אותי בביטול של לימודי הליבה?

מיכל בירן: אותי מטרידה החירות.

מיכל בירן: אני מכבדת ומעריכה בחירות של אנשים בגירים לחיות את חייהם, גם כשאני לא מסכימה אתם.

מיכל בירן: לא הייתי רוצה לחיות אורח חיים חרדי; אני שמחה על אורח החיים שלי, גאה בו.

מיכל בירן: אבל מכבדת את זה שיש אנשים שרוצים לחיות אחרת.

מיכל בירן: לימודי הליבה באיזושהי מידה נוגעים בדיוק בקו התפר הזה.

מיכל בירן: האם אנחנו עם אחד שיש בו מוביליות?

מיכל בירן: חלק מהאנשים מחליטים שהם מתקרבים יותר לדת, אחרים מתרחקים, אחרים רואים את הדת שלהם, חושבים שהם מאוד מאוד קרובים אליה, אבל רואים אותה באופן אחר, בדרך אחרת – שיש מגוון.

מיכל בירן: אבל כולנו אותו עם.

מיכל בירן: מה, חסרים פה חברי כנסת שיושבים באולם אשר חלק מבני המשפחה שלהם חרדים וחלק חילונים?

מיכל בירן: אותן משפחות – אותו עם.

מיכל בירן: לימודי הליבה נוגעים בנקודה הזאת.

מיכל בירן: אני לא חושבת שמתמטיקה זה הדבר הכי חשוב בעולם.

מיכל בירן: אגב, לימודי הספרות, לימודי מדעי המדינה – יש כמה וכמה דברים שאני חושבת שיכולים להועיל לאנשים יותר בחיים, וגם יצא לי לראות לא מעט אנשים שלא הצטיינו במתמטיקה בתיכון ואחר כך, כשהם מתבגרים, צ'יק-צ'ק תוך שנה משלימים הכול, חמש יחידות.

מיכל בירן: אני מודה שחמש יחידות המתמטיקה שלי, לא הרגשתי שהועילו לי מאוד בחיים, אם כי נהניתי מהן בזמנו.

מיכל בירן: אבל המוביליות הזאת היא חשובה.

מיכל בירן: אם אדם בגיר, למרות שהוריו גידלו אותו כחרדי, מחליט לזרום לגוון אחר – אולי חילוני, אולי משהו באמצע – אני רוצה לוודא שיש לו הכלים לעשות את זה, שיש לו לימודי הליבה שמאפשרים לו ללמוד מה שהוא רוצה ולעשות מה שהוא רוצה.

מיכל בירן: כשאני מסתכלת, למשל, מה קורה עם הבנות, שלמעשה לומדות את לימודי הליבה ובכל זאת לא עושות תעודת בגרות, אני שואלת: למה?

מיכל בירן: אם אין שם ויכוח לא על המתמטיקה ולא על האנגלית, אז למה שזו לא תהיה תעודת בגרות?

מיכל בירן: אני מודה שאין לי תשובה אחרת חוץ מהמשמוע והמשטור, כדי שהן לא תוכלנה ללמוד אחר כך באוניברסיטת תל-אביב ושהן לא תוכלנה ללמוד אחר כך באוניברסיטה העברית; שמי שתחליט שהיא יוצאת בשאלה, או זזה כמה גוונים באופן שבו היא תופסת את היהדות שלה, אם היא תרצה ללמוד משפטים היא תצטרך ללבוש תחפושת פעמיים-שלוש בשבוע כדי ללמוד בקריית-אונו בקמפוס החרדי.

מיכל בירן: את זה אני לא אוהבת.

מיכל בירן: שוב, מכבדת את זכותם של אנשים בגירים לחיות באופן שהם רוצים, לממש את יהדותם באופן שהם רואים לנכון, אבל רוצה לוודא שכמו שאנחנו לומדים את התנ"ך כולנו בבית-הספר, כדי שגם אם מישהו בא מבית חילוני, תמיד יהיה לו החלון, הפתח, הצוהר להתחבר יותר, לשנות את דרכו – אני רוצה לוודא שזה יהיה ככה גם לכיוון השני.

מיכל בירן: הסימטריה הזאת היא הכבוד ההדדי הבסיסי שיאפשר לנו לחיות כאן כולנו ביחד.

מיכל בירן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות לרשותך, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, שמעתי את חברתי חברת הכנסת מיכל בירן מדברת בשם החירות.

זהבה גלאון: אז אני רוצה לומר, חברת הכנסת בירן, שכשקהילה מממומנת על-ידי המדינה ודוחה ערכים ליברליים בסיסיים ולא מכירה בערכי היסוד של אותה מדינה, לא מדובר כאן על חירות; מדובר על אי-הכרה בערכי היסוד של המדינה, ואז המדינה לא צריכה לממן אותה.

זהבה גלאון: אני תומכת בהבנה שבחברה רב-תרבותית יש קהילות שרוצות לשמר את הייחוד התרבותי שלהן.

זהבה גלאון: אבל כשהן ממומנות על-ידי המדינה, המושג חירות לא רלוונטי כאן.

זהבה גלאון: הוא לא רלוונטי, הוא לא חלק מהדיון; הוא עושה עוול למושג חירות, חופש.

זהבה גלאון: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו לתת לגיטימציה בשם אותה חירות שהיא לא חירות לעובדה שיש כאן קהילה שמחליטה לחיות את חייה – מאה אחוז, אל תבקשו מימון מהמדינה.

זהבה גלאון: למה אני מתחילה בזה?

זהבה גלאון: יש כאן איזשהו בלבול מושגים בתפיסה הזאת שגם חברי חברי הכנסת החרדים אומרים: מה אתם רוצים?

זהבה גלאון: מה אתם מתערבים לנו בחיים?

זהבה גלאון: תנו לנו לנהל את החיים שלנו.

זהבה גלאון: אמר סגן השר פרוש בפעם הקודמת: הסבא שלי והאבא שלי זכרם לברכה וגם אני למדנו במוסדות פטור, ואני מסתדר מצוין, וקימבנו וניהלנו את כל המדינה כאן.

זהבה גלאון: הדבר הזה בלתי מתקבל על הדעת, חבר הכנסת פרוש – סגן השר פרוש.

זהבה גלאון: אתה יודע למה?

זהבה גלאון: כי אתם מביאים היום חוק לביטול החוק שבזמנו – אני לא זוכרת – לפיד או שי פירון או מי שלא יהיה הגיש אותו, ואתם ביד אחת מבטלים את החוק הזה.

זהבה גלאון: אני מסבה את תשומת לבכם, חברי חברי הכנסת, שמחר, במסגרת חוק ההסדרים – זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת – אתם מבטלים את לימודי הליבה, אבל במסגרת חוק ההסדרים אתם הולכים להעביר 500 מיליון שקלים על חשבון כלל המערכת, על חשבון כספי הציבור, לממן חוגים של ילדים חרדים, חוגים שאתה מכניס בהם את לימודי הליבה בדרך האחורית.

זהבה גלאון: אז אני שואלת: אנחנו נורמליים?

זהבה גלאון: אנחנו נורמליים שהכנסת הזאת נותנת יד למהלך שהיא מסירה את הפיקוח שלה ממה שקורה במוסדות הפטור, המוסדות שלכם, כשאתם מתקצבים – בגלל שיש פה שר חינוך רופס ונרפה, שמדבר בשם חמש יחידות במתמטיקה, וכשזה מגיע להסכמים קואליציוניים אז הוא מתנהג בעליבות מחפירה ונותן לגיטימציה לזה שתבטלו את החוק, ומחר הוא מקצץ מכלל ציבור הילדים במדינת ישראל 500 מיליון שקלים כדי להעביר לילדים שלכם שילמדו לימודי ליבה בחוגים, כי הם לא מסתדרים.

זהבה גלאון: דרך אגב, אני תומכת בכך שהילדים ילמדו לימודי ליבה.

זהבה גלאון: אני רשמתי לי כאן נתון, אדוני.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שבארבע השנים הקרובות יסיימו כ-82,000 חרדים את הלימודים שלהם במערכת החרדית העל-יסודית – ואנחנו שולחים אותם לשוק העבודה שמבטיח להם עוני ותלות ולהמשיך להיות סמוכים על שולחנם של הרבנים שלכם, כי הם חושבים שיש סתירה בין לימודי יהדות ללימודי ליבה.

זהבה גלאון: ככה רוצים להחזיק אותם בבורות ובבערות שלהם.

זהבה גלאון: אני שמעתי, אדוני היושב-ראש – לא היית כאן קודם – את שרת המשפטים עומדת כאן על הדוכן ומטיפה מוסר לחברי הכנסת החרדים; קוראת את מאמרו של אורי אורבך, זיכרונו לברכה, שקרא לציונות הדתית הלאומית להשתלב בזמנו בתקשורת החופשית, מה שנקרא.

זהבה גלאון: והיא אומרת לחרדים: תשתלבו, תהיו כמו שהציע אורי אורבך, תהיו במערכת התקשורת הכללית.

זהבה גלאון: במילים אחרות, אל תהיו רק בגטאות שלכם, ב"בחדרי חרדים", "משפחה" או איך שלא קוראים לזה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: איך בדיוק תשתלבו כשאתם לא לומדים לימודי ליבה?

זהבה גלאון: איך האנשים שלכם יצטרפו למעגל הזה?

זהבה גלאון: אתם רוצים שהם יישארו שם, שימשיכו להיות תלויים בעסקנות החרדית, בטרור של הרבנים.

זהבה גלאון: אני מצטערת שזה המצב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אריה דרעי, איציק כהן, יעקב מרגי, דוד וקנין, משולם נהרי, יואב בן צור, יגאל גואטה, חברי הטוב, היכן אתם?

מאיר כהן: היכן אתם, ידידי הטובים?

מאיר כהן: לימודי ליבה – בואו נניח את זה רגע בצד, אבל מתחת לדבר הזה, חברי גואטה, מסתתר או מסתתרת העוולה הגדולה ביותר במערכת החינוך, ואני אחזור ואגיד את זה, ואתם תתגרדו באי-נוחות על הכיסאות שלכם: הגזענות הסמויה, גואטה – ואני לא רוצה לפנות רק אליך אישית, כי זה לא הוגן – שאתם שותפים לה.

יגאל גואטה: אתה יכול.

מאיר כהן: אנחנו, בחוק הליבה הקודם, עשינו הכול כדי להבהיר למנהלים ולמנהלות סוררים וסוררות שמערכת החינוך הישראלית מחויבת להגן על תלמידיה, וחירות בראש ובראשונה היא לתת לתלמידים מרחב שאין בו גזענות, אין בו ביזוי ואין בו השפלה.

מאיר כהן: ואתם, חברי החרדים ממפלגת ש"ס, מפקירים את הציבור שלכם, הציבור שלא הצביע למפלגת יש עתיד, אבל חשבנו שראוי שאנחנו ניאבק בשבילם.

מאיר כהן: ואתם הערב מרימים ידיכם.

מאיר כהן: ביקשתי מכם: הכניסו סעיף הסתייגות שאומר שמנהל בית-ספר או מוסד אשכנזי חרדי שלא יקבל תלמידות ספרדיות ייסגר לאלתר, ושנניף יחד את הדגל הזה, אנחנו ואתם.

מאיר כהן: סירבתם לעשות את זה.

מאיר כהן: אמרתם: אנחנו מסתפקים בסעיף 5 בחוק זכויות התלמיד – איום ונורא – כשאתם יודעים בתוך תוככם שהבנות שלכם לא יתקבלו למוסד אשכנזי, בין שהוא מלמד ליבה ובין שהוא לא מלמד ליבה.

יגאל גואטה: אבל אנחנו לא רוצים שילכו לשם בכלל.

מאיר כהן: ואתם הולכים לשם, יגאל גואטה, ואתם מכשירים את השרץ הזה.

יגאל גואטה: לא נכון, לא נכון.

יגאל גואטה: אתה טועה.

מאיר כהן: ואתם באתם כנגד מפלגת יש עתיד.

מאיר כהן: על מה?

מאיר כהן: על זה שרצינו באמת לאפשר חירות במערכת החינוך הישראלית.

מאיר כהן: וחירות היא גם לאפשר את זכויות התלמידים, בין שהאבא שלהם חרדי ובין שהאבא שלהם חילוני.

מאיר כהן: הדבר היותר חשוב בעיני הוא שניהלנו מאבק כדי שאותם מנהלים ואותן תופעות – נוקיע אותם בתוך המערכת, ואתם היום נושאים את ידיכם ומצביעים בעד חוק שמאחוריו מקופלת גזענות חסרת תקדים; גזענות שאם מישהו היה עושה את זה במדינה אחרת, אתם הייתם נזעקים ומספרים עד כמה חביב האדם שנברא בצלם, כמו שאמרתי בפעם הקודמת; עד כמה שאצלנו היהודים זה לא קורה.

מאיר כהן: אבל אצלנו היהודים זה קורה, ועוד איך זה קורה.

מאיר כהן: ציפינו, ואני מצפה מכם: לפחות תקומו ותגידו.

מאיר כהן: תגידו את זה, תזעקו את זה בחוצות.

מאיר כהן: כי מה שאנחנו, מפלגת יש עתיד, רצינו לעשות – ואני חוזר על זה – זה להאיר את עיניכם ולהגיד: חבריא, שימו לב מה קורה – ואני בא משם, יגאל, אתה יודע את זה.

מאיר כהן: לבי שותת דם; אני אומר את זה באמת.

יגאל גואטה: בעובדה הזאת אתה צודק.

מאיר כהן: ולבי שותת דם שעדיין היום, היום, חדשות לבקרים מתפוצצות פרשיות כאלה, וכולם שותקים.

מאיר כהן: הגזענות הסמויה.

מאיר כהן: ואני דורש מכם, אני דורש מכם, כי באתי משם, מאצלכם; כי אני כואב את הכאב הזה.

מאיר כהן: אבל אני יכול לעמוד כאן ולהגיד: תפסיקו את התופעה הזאת.

מאיר כהן: ואתם, לצערי הגדול, נותנים לזה יד.

מאיר כהן: אז הכנסת הזאת צריכה, מעבר לפוליטיקה, ומעבר לוויכוחים, להניף את הדגל הזה ולהגיד: לימודי ליבה – –

יגאל גואטה: בחיים לא עזרתי לספרדי להיכנס למוסד אשכנזי.

יגאל גואטה: בחיים.

מאיר כהן: – – לימודי ליבה, ולצדם – להפסיק את הגזענות האיומה והנוראה.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות לרשותך, בבקשה.

אילן גילאון: תודה, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: חבל לי שמציעי ההצעה, למעט סגן השר פרוש, לא נמצאים כאן.

אילן גילאון: אני באמת אני רוצה לפנות לא באופן שפניתי בפעם הקודמת, ולומר: אני קצת מאוכזב מכם.

אילן גילאון: האמת היא שבאיזה מקום האמנתי, אדוני, שהיום המנהיגות של הציבור החרדי היא שונה.

אילן גילאון: תמיד חשבתי שהציבור החרדי במדינת ישראל, בניגוד למה שרבים חושבים, הם בסך הכול קורבן של עסקה אפלה שנעשתה לא הרבה שנים אחרי קום המדינה.

אילן גילאון: הציבור שילם את המחיר העסקה האפלה הזאת.

אילן גילאון: זה היה נוח לפרנסים; היה מאוד נוח לממשלת ישראל, כי בכל זאת הרבה יותר זול לתת את החינוך באמצעות המתווכים.

אילן גילאון: ולא שלא מימנו.

אילן גילאון: לו המימון הזה היה הולך ישירות אל מי שהיה בר-חינוך וצריך לקבל את הלימודים, טענתי שכל ילד היה מקבל לא רק BA אלא גם MA וגם TWA.

אילן גילאון: ובכל זאת, בלי שום ניגוד למורשת, להלכה, לתפיסה החרדית, היינו נותנים כלים אחרים.

אילן גילאון: ואני אומר, אני קצת מאוכזב, משום שהיום יש חברי כנסת מהמפלגות החרדיות שהם מהרציניים בחברי הכנסת בבית הזה.

אילן גילאון: הם גם, חלק, חברים קרובים שלי, יקרים לי, כולל מציע ההצעה יעקב מרגי, שלא נמצא כאן.

אילן גילאון: ואני מאוכזב.

אילן גילאון: ואני לא רק מאוכזב, אני יכול להגיד: ממה נפשך?

אילן גילאון: כלומר, דווקא אתם, שהייתם צריכים לדרוש תגבור לימודי הליבה כדי לפצות על כל השנים שזה לא קרה; דווקא אתם, שאתם צריכים לדאוג לצאן מרעיתכם.

אילן גילאון: אני לא מבין איזה זכות – מאיפה יוצא השד, הדיבוק הנורא הזה, ומחזיר אתכם תמיד בחזרה לאותו מקום.

אילן גילאון: איזה נזק יש בלימודים האלה?

אילן גילאון: תגידו לי, מה הנזק שיש לקהילה החרדית בארצות-הברית שהיא לומדת לימודי ליבה והיא חלק מתוך תפיסה ממלכתית כוללת?

אילן גילאון: הרי האסון של המדינה הזאת הוא האנטי-ממלכתיות.

קריאה: – – –

אילן גילאון: סליחה שם, זה ממש לא מצחיק.

אילן גילאון: מאיר, תשעשע פה את הבנות.

אילן גילאון: ממה נפשך?

אילן גילאון: הרי אתם לא מבינים שבשיטה הזאת יש עניין לשלטון במשך שנים – אגב, לא מכאן או משם; תמיד: איך לפלג, איך לשסות בין אנשים, ואיך בסופו של דבר באמצעי הזה לתת כמה שפחות לכמה שיותר אנשים – צאן מרעית

אילן גילאון: כם, אבל זה היה כדאי בזמנים עברו.

אילן גילאון: כאשר רצו לרתק ולנתק את האנשים מהיכולת שלהם ולהפוך את כולם לזה הבן שאינו יודע לשאול.

אילן גילאון: והבן שאינו יודע לשאול, גם בהגדה של פסח, הוא שדופק את הסיסטם, צריך שיהיה ברור לגמרי; לא הרשע, ולא התם, ולא החכם – הבן שאינו יודע לשאול הוא המסוכן ביותר למדינה דמוקרטית שוות זכויות שבתוכה יש פלורליזם.

אילן גילאון: ואני, שמאמין בנגישות כתכלית הכול, אני בעד להנגיש כל דבר לכל אחד – באמת, תן לי רק עוד משפט, כי אני רואה שיש לי רק מעט מאוד שניות.

אילן גילאון: היום עסקתי, סגן השר פרוש, בישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה בראשותה של חברת הכנסת תומא סלימאן, אני דרשתי דיון דחוף באפלייתן של נשים חרדיות בהיי-טק, מתוך תפיסה מאוד פשוטה שעל עבודה שווה אנשים צריכים לקבל שכר שווה, בין אם הם נשים או גברים, או חרדים, או חילונים, או אחרים.

אילן גילאון: והנה, הנשים האלה מופלות.

אילן גילאון: הן עובדות בתוך sweatshop, בתוך מקומות כאלה שכדי להנגיש אותן לעבודה הזאת, ולא יהיו להן כל האילוצים האחרים, הן עובדות בחצי השכר שעובדות נשים חילוניות במקום אחר בהיי-טק.

אילן גילאון: ועל זה צריכה לקום זעקה.

אילן גילאון: אבל לכם כנראה זה לא נורא, זה לא כל כך פוגע, משום שחס וחלילה, אולי פתאום אישה תהיה מפרנסת ראשית במשפחה, או המעמד שלה ישתנה.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: אני מדבר אליך בעיקר, סגן השר פרוש, כי אתה הנציג האותנטי היחיד.

אילן גילאון: הגיע הזמן לשנות את הדיסקט הזה.

אילן גילאון: אפשר להיות חרדי, בעל תהילים, ולהיות גם אדם עצמאי ולהגיע למחוז חפצך בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: כל אחד ואחד יש לו הזכות הזאת.

אילן גילאון: ולכם אין הזכות למנוע מהציבור שלכם את הדבר הזה.

אילן גילאון: אין.

אילן גילאון: ולא אמרתי אף פעם אתם ואני, ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': העייפות מוציאה ממך דברים טובים, חבר הכנסת גילאון.

בצלאל סמוטריץ': העייפות מוציאה ממך דברים טובים.

בצלאל סמוטריץ': דיברת יפה מאוד – בלי שאני אדבר על התוכן.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך, גברתי, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי, היום קראתי ב"בחדרי חרדים" מאמר של אלי אדלר, שנכתב ממש לפני יומיים, ובו הוא מציין 13 נימוקים מדוע צריכים החרדים ללמוד לימודי ליבה.

יעל גרמן: אז אני לא אומר לכם את כל ה-13, כי זה יעייף אתכם.

יעל גרמן: עכשיו, את זה לא אני אומרת, זה כתוב ב"בחדרי חרדים".

יעל גרמן: וכך הוא אומר: 1.

יעל גרמן: אין שום בעיה הלכתית, או אפילו השקפתית, בלימודי כל מקצועות הליבה; 2.

יעל גרמן: גדולי ישראל לא התנגדו מעולם שתלמידי בתי-הספר ילמדו לימודי ליבה.

יעל גרמן: נהפוך הוא.

יעל גרמן: גדולי ישראל הם אלה שהקימו את החינוך העצמאי, שהרוב המוחלט של בתי-הספר שלו יועדו לבני ה"מיינסטרים" החרדי, ולא לתלמידי "קירוב", שגם להם הוקמו מוסדות, אבל מעט; 3.

יעל גרמן: מעולם לא אמר אף אחד מגדולי ישראל שהגיע הזמן לסגור את מוסדות החינוך העצמאי; 4.

יעל גרמן: גם הקמת ה"חדרים" הפרטיים, שבהם לימודי החול מצומצמים ביותר, לא נעשתה מיוזמתם של הגדולים, אלא כיוזמות פרטיות של אנשים שהחליטו להקים מוסדות חינוך.

יעל גרמן: 5.

יעל גרמן: זה מעניין, מה אומרים ב"בחדרי חרדים"?

יעל גרמן: ממש כפי שכל אדם מבין שאין זכות לאף פוליטיקאי לכפות על מישהו ללמד את ילדיו שלא בהתאם לרצונו ועקרונותיו, כך צריך להיות מובן מאליו שאין זכות לאף פוליטיקאי, גם אם הוא חרדי, לכפות על מישהו שלא ללמד את ילדיו.

יעל גרמן: ועוד נימוק מאוד מעניין, וכך הוא אומר: בניגוד לאגדות המשעשעות והמאוד-אופטימיות, היוצאות מבית-מדרשם – לא אציין את השמות, אחד מהם יושב כאן.

יעל גרמן: האגדות אומרות שבוגרי הישיבות צולחים בקלילות רבה את משוכת לימודי הבגרות ואת הלימודים במכינות.

יעל גרמן: העובדות שונות לחלוטין.

יעל גרמן: מסתבר שהרוב המוחלט של בוגרי הישיבות שמנסים להשלים את מקצועות הליבה בחודשים הספורים שיש להם לפני שהם נכנסים לאקדמיה – מסתבר שהרוב המוחלט מתקשה לעשות זאת, וכל מי שעוסק במקצוע ובעובדות יודע ששיעור הכישלון בקרב בוגרי הישיבות שלא למדו את מקצועות הליבה במכינות הקדם-אקדמיות עולה על 60%; ומאלה שצלחו את המכינות והצליחו להגיע לאקדמיה – שיעור הנשירה מאלה שלא למדו את מקצועות הליבה הוא 50%.

יעל גרמן: יוצא ש-70% מבוגרי אותם ישיבות שלא למדו לימודי ליבה נכשלים.

יעל גרמן: לבסוף הוא פונה – וגם אני פונה – ואומר כך: אני פונה מכאן לעסקנים ולפוליטיקאים החרדים, אנא, סייעו לאותם הורים המעוניינים בלימודי קודש ובלימודי ליבה ברמה גבוהה, ודאגו להם למוסדות חינוך כאלה בכל אתר ואתר.

יעל גרמן: אל תלחמו בהם מלחמות מיותרות.

יעל גרמן: ממלחמות לא יוצאים דברים טובים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', ארבע דקות לרשותך, בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, שר תורן, אתה אתנו או עם האוזניות, כבוד השר?

יעל גרמן: לא, הוא – – –

עיסאווי פריג': כן, הוא לא שומע.

עיסאווי פריג': עובדה שאני מדבר אליו והוא באולם ואני באולם.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': חברים, אני אתחיל במה שלא השלמתי בהתייחסות הראשונה לליבה.

עיסאווי פריג': אבל איפה גפני?

עיסאווי פריג': למה גפני – סגן השר פרוש, איפה גפני?

עיסאווי פריג': למה גפני לא נכנס?

עיסאווי פריג': ממה הוא פוחד?

מאיר פרוש: הוא רוצה לשמוע אותך בחוץ וייכנס.

דוד אמסלם: הלך לשתות קפה.

עיסאווי פריג': אני מאוד מקווה שישמע אותי בחוץ.

עיסאווי פריג': חברים, אני אומר לכם, זה לפרוטוקול.

עיסאווי פריג': זה לפרוטוקול.

עיסאווי פריג': למה אני רוצה ובעד שאתם תלמדו ליבה?

עיסאווי פריג': משתי סיבות: א.

עיסאווי פריג': מכל המחקרים שנעשו, וקראתי אותם, יוצא שהעדה החרדית הכי אנטי כלפי הערבים.

עיסאווי פריג': הכי אנטי.

בצלאל סמוטריץ': יותר מאתנו?

עיסאווי פריג': יותר ממכם.

עיסאווי פריג': אתה, יש לי סיפור אחר אתך.

עיסאווי פריג': מכל הסקרים שקראתי, אתם הכי אנטי.

בצלאל סמוטריץ': אני לפחות מכניס אורחים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': ויש לי אותם.

עיסאווי פריג': אתם – איפה אתה?

עיסאווי פריג': איפה?

עיסאווי פריג': אני מבקש, תאפס לי את השעון, סמוטריץ.

משה גפני: שמעתי מה שאמרת.

משה גפני: אתה נפלת על הראש?

משה גפני: אנחנו החרדים נגד הערבים?

משה גפני: אמרת את זה בכוונה.

עיסאווי פריג': נכון, כדי להביא אותך.

עיסאווי פריג': שב עכשיו.

עיסאווי פריג': הבנת איך הבאתי אותך?

דוד אמסלם: – – – סתם הוא אמר.

משה גפני: איך אמרת את זה?

עיסאווי פריג': שב עכשיו.

עיסאווי פריג': איך אני מביא אותך מבחוץ?

דוד אמסלם: עובדה, אתם מתקזזים רק עם החרדים.

משה גפני: אתה יותר גרוע מיהדות התורה.

דוד אמסלם: בפוליטיקה זזים עם החרדים.

עיסאווי פריג': אני שואל, אני רוצה שתהיה לכם בגרות ותלכו לאוניברסיטאות, שהסטודנט החרדי והסטודנט הערבי יכירו אחד את השני, ואז החברות נפתחות אחת לשנייה.

עיסאווי פריג': אני אישית התחלתי להכיר צעירים יהודים רק באוניברסיטאות.

עיסאווי פריג': פתאום גיליתי שאני לא חי לבד, אלא יש עולם ויש מדינה ואני חלק ממנה.

עיסאווי פריג': חברה חדשה עבורי.

עיסאווי פריג': אני רוצה – – –

משה גפני: למה – – –

עיסאווי פריג': כי אין הזדמנות אחרת.

עיסאווי פריג': אין.

עיסאווי פריג': והסיבה השנייה – מקוצר הזמן אני ארוץ – והסיבה השנייה – ואל תכעס עלי, אנחנו חברים.

עיסאווי פריג': והסיבה השנייה – מה שנקרא כספים קואליציוניים.

עיסאווי פריג': הרי אתם תקבלו את הכסף; לא לומדים ליבה ותמשיכו לקבל.

משה גפני: איזה כסף?

עיסאווי פריג': שנייה.

עיסאווי פריג': התקצוב, שהוא הנושא היום.

משה גפני: אז למה אתה מדבר דווקא אתי?

משה גפני: דבר עם סמוטריץ.

עיסאווי פריג': גפני, גפני, ואז אתם צריכים קומבינות, וכספים קואליציוניים, וכל הדברים האלה באים על חשבוננו.

משה גפני: נכון.

עיסאווי פריג': גלוי אתך.

עיסאווי פריג': אתם והחבר'ה מההתנחלויות שאומרים: זה מגזר ואתם מגזר.

עיסאווי פריג': אז המחלבה, מחלבת יטבתה, לוקחת את הכסף.

משה גפני: עיסאווי, אנחנו – – –

חיים ילין: אתה פתחת בלנדר, ערבבת את כולם.

משה גפני: אני אסדר לך פגישה עם סמוטריץ – – –

אלעזר שטרן: עיסאווי, יטבתה, אין להם בד"ץ.

עיסאווי פריג': אה, אין להם בד"ץ?

עיסאווי פריג': אז אני חוזר בי – – –

דוד אמסלם: אבל אמר גפני: עכשיו הם העבירו למגזר הערבי 15 מיליארד.

עיסאווי פריג': השאלה השלישית.

דוד אמסלם: זה על חשבונם.

עיסאווי פריג': גפני – אני שואל את החברים – אתה יושב-ראש ועדת הכספים, ואני לומד ממך, ושמך הולך לפניך – –

משה גפני: מה עכשיו?

עיסאווי פריג': – – ויודע ומבין עניין, חבל על הזמן.

דוד אמסלם: טוב, לאן אתה חותר?

עיסאווי פריג': תאר לעצמך, אם היית לומד לימודי ליבה, לאן היית מגיע?

משה גפני: יש לי עניין – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': בוא, תפרוש בשיא.

עיסאווי פריג': יש לי עוד.

עיסאווי פריג': יש לי.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': אין לך.

עיסאווי פריג': מקלב יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה – לא למד ליבה.

משה גפני: נכון.

עיסאווי פריג': תאר לעצמך שהיה לומד ליבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג', תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין.

עיסאווי פריג': בסוף אני מציע, פרשת השבוע – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, עד כאן.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אנחנו מקפידים על הזמנים בלילה הזה.

עיסאווי פריג': – – פרשת השבוע זאת מסעי, נכון?

עיסאווי פריג': המסעות, נכון?

עיסאווי פריג': אז בוא נצא למסע ליבה מהיום ונצא לדרך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

דוד אמסלם: – – – את הקרב שלך ברבע לשלוש בלילה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ילין, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, דודי, בפעם האחרונה שהייתי פה אמרתי: אני אוהב אתכם.

חיים ילין: אז שאלת אותי: רגע, אם אתה כל כך אוהב אותנו, למה אתה נואם?

דוד אמסלם: רק שנייה, אז מה אני צריך להבין מהפתיחה הזאת?

חיים ילין: לא, סתם.

חיים ילין: אני מזכיר לך.

דוד אמסלם: שעכשיו אתה לא אוהב אותנו?

חיים ילין: לא, אני מת עליכם.

דוד אמסלם: אז למה אתה מדבר?

חיים ילין: אני אגיד לך גם למה אני מת עליכם.

חיים ילין: מה זה לימודי ליבה?

חיים ילין: מה זה ליבה?

חיים ילין: תנחשו מה זה ליבה.

זוהיר בהלול: לימודי יסוד – – –

חיים ילין: לא, אדוני היקר.

חיים ילין: ליבה, שים לב: לא יורים בתוך הנגמ"ש.

חיים ילין: זה ליבה.

חיים ילין: תחשבו טוב-טוב.

משה גפני: מי, מי אמר את זה?

דוד אמסלם: זאת הליבה של בנט.

חיים ילין: אני אומר את זה.

חיים ילין: אני אומר את זה בלי ללמוד חמש יחידות.

חיים ילין: אני אומר את זה.

חיים ילין: ולמה?

חיים ילין: כי כולנו חיים באותו נגמ"ש – ארץ-ישראל.

חיים ילין: ומישהו פה יורה; מישהו לא רוצה, לא רוצה את השוויון הזה, את הנטל הזה.

חיים ילין: ואין יותר משקף מהנגמ"ש את הנטל שכולנו צריכים לשאת ביחד, הביטחוני; ואין יותר מהנגמ"ש שמציין בדיוק את לימודי הליבה.

חיים ילין: שם בפנים כור ההיתוך של מדינת ישראל, בתוך הנגמ"ש.

חיים ילין: חילונים, דתיים, חרדים – כולם ביחד, וזה מה שצריך להיות.

חיים ילין: אבל קשה לכם לשמוע את זה.

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: אנחנו בעד.

חיים ילין: גפני, קשה לכם לשמוע את זה.

חיים ילין: אני רוצה להיות אתך ביחד.

משה גפני: אני השבוע שמעתי את אלה שיורים בתוך הנגמ"ש.

משה גפני: שמעתי את זה מאנשים אחרים.

חיים ילין: לא, אני פשוט מנסה להסביר לך מה זה נגמ"ש.

דוד אמסלם: לא, לכל אחד יש את הנגמ"ש שלו.

משה גפני: זה נכון, מה שהוא אומר.

חיים ילין: מה זה?

משה גפני: לכל אחד יש את הנגמ"ש שלו.

חיים ילין: אין לי שום בעיה עם זה.

מיכל רוזין: גפני, אל תצא.

מיכל רוזין: תכף אני מדברת.

דוד אמסלם: משה, אתה הבן-אדם הכי פופולרי פה.

דוד אמסלם: כולם רוצים שתשמע אותם.

דוד אמסלם: משה.

חיים, אתה בלי כיפה, אז הרבה לא יצא – – –

חיים ילין: יפה.

חיים ילין: אבל עכשיו אתה קורא את – – –

נגמ"ש – כיפה, נגמ"ש – כיפה.

חיים ילין: ידידי היקר, חומר ורוח, חומר ורוח.

חיים ילין: ונגעת בדיוק בנקודה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תעשה סדר, אני לא מסוגל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אמסלם, חבר הכנסת דוד אמסלם.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, היום הגיעה – חבר הכנסת אשר, תקשיב טוב – הגיעה היום משלחת מספרד.

חיים ילין: התחילו לשאול אותי שאלות בנושא התפתחות המדע והסטרט-אפים במדינת ישראל.

חיים ילין: אמרתי: אתם יודעים מה זה אלגוריתמים?

חיים ילין: אז אני אגיד לכם מה זה אלגוריתמים: זאת פונקציה מתמטית שמבוססת על המון ידע במתמטיקה, המון לימודים, וזה הביטחון שלנו; זאת "כיפת ברזל"; זה ה"חץ".

יש עוד כיפה.

חיים ילין: זה מה שמציל אותנו בכל המלחמות – המוח היהודי שרושם שם את הנוסחה המתמטית הזאת.

חיים ילין: תחשוב, תחשוב עכשיו: כולם עם הכיפה, שגם עכשיו יש להם את הרוחניות ואת האמונה, שגם לומדים.

חיים ילין: תבין, אתם יכולים להוביל – באמונה, בשקדנות, בישיבה שלכם ובלימודים שלכם אתם יכולים להוביל את המדינה הזאת, אם רק תרצו.

חיים ילין: לא רק האמונה.

חיים ילין: בסוף תלמדו: לא רק האמונה אלא גם אלגוריתמים, גם "כיפת ברזל", שמגינה על מדינת ישראל.

חיים ילין: זה מה שאמרתי היום לספרדים שהגיעו מהסנאט בספרד לביקור.

חיים ילין: זה המוח שלנו.

חיים ילין: צר לי רק שהמוח הולך לקטע הביטחוני, אבל הוא הולך גם לדברים אחרים.

חיים ילין: אבל אנחנו צריכים אתכם, גפני.

חיים ילין: לא, אל תעשה לי ככה.

משה גפני: מה אתה רוצה שאני אעשה?

חיים ילין: אני רוצה שתלמדו, תלמדו, תלמדו; לא רק תורה, לא רק אמונה.

חיים ילין: באמת אני אומר לך את זה.

חיים ילין: תהיו שותפים יחד אתנו, בסדר?

משה גפני: טוב.

משה גפני: אבל למה הכול בשעה כזאת מוקדמת?

חיים ילין: אנחנו נלמד תורה ואתם תלמדו מתמטיקה חמש יחידות.

משה גפני: טוב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

משה גפני: אני נשאר פה בתנאי שאת מורידה קצת את הדקות.

משה גפני: חבל על הזמן.

משה גפני: עוד מעט צריך להתפלל שחרית.

מיכל רוזין: כמה דקות יש לי?

משה גפני: ארבע דקות.

משה גפני: אבל תיקחי בחשבון שעוד מעט מגיעה קריאת שמע של שחרית.

עליזה לביא: – – –

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עליזה לביא: אסור להתקרב.

משה גפני: אסור להתקרב?

משה גפני: למה?

עליזה לביא: יש כאלה שמקבלים הערות, יש כאלה – – –

משה גפני: אני לא.

משה גפני: לא עושה שום דבר אלים.

משה גפני: כלום.

מיכל רוזין: כבוד חברי הכנסת, הרב גפני, סגן יושב-ראש הכנסת, גפני, כל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון.

מיכל רוזין: איפה זה נכתב?

משה גפני: אנחנו לא נמשיך ככה.

מיכל רוזין: לא נמשיך עם זה.

משה גפני: מכיוון שקודם דיברת על המקוואות, עכשיו את מביאה פרקי משנה במסכת אבות.

משה גפני: מה יהיה בסוף?

מיכל רוזין: ממש נורא ואיום, ואיזו חוצפה – אנחנו כבר דיברנו – – –

משה גפני: איך הגעת – – – משנה במסכת אבות?

משה גפני: בשביל זה היית – – –

מיכל רוזין: תגיד לי, באמת חוצפה, שאני, חילונית אתאיסטית, מעזה לדבר על יהדות – –

משה גפני: כל הכבוד.

מיכל רוזין: – – מעזה ללמוד יהדות.

משה גפני: תאמיני לי, המשיח בדרך.

עליזה לביא: לגמרי, ביאת המשיח.

דוד אמסלם: לפי דעתי, אם זה ימשיך ככה, עוד יוציאו אותך ממרצ.

משה גפני: זה נכון.

דוד אמסלם: ראית?

דוד אמסלם: הבוסית עשתה ככה.

מיכל רוזין: אני באמת מנסה להבין, ולא מצליחה להבין.

מיכל רוזין: אני חייבת באמת לשאול אותך, ואני אשמח אם תענה על כך.

מיכל רוזין: באמת, לא בהתרסה, אני שואלת שאלה אמיתית.

מיכל רוזין: הרי ברור לי מדוע יש רצון ואמונה ללמוד שעות על שעות את התורה, ואני מכבדת את הדבר הזה.

מיכל רוזין: השאלה, מדוע לימוד לימודים נוספים סותר את הדבר הזה?

מיכל רוזין: הרי לומדים לא שמונה שעות ביום, לומדים גם עשר וגם 12 שעות.

מיכל רוזין: מדוע לימודים נוספים יכולים לחבל בכך?

מיכל רוזין: הרי לא מבקשים עכשיו שתלמדו את כל הלימודים האזרחיים שמלמדים בחינוך הממלכתי.

מיכל רוזין: מבקשים ללמד דברים שיקנו – – –

משה גפני: זו שאלה רצינית?

מיכל רוזין: סליחה?

משה גפני: זאת שאלה-שאלה?

מיכל רוזין: באמת שאלה אמיתית.

מיכל רוזין: באמת, אני למשל רואה חסר – – –

משה גפני: למה הבנות אצלנו לומדות את כל לימודי הליבה, ללא יוצא מן הכלל, והן משתכרות כמו שפחות?

משה גפני: למה?

מיכל רוזין: סליחה, אני אתך במאבק הזה, אתה לא יכול להטיח את זה בי.

משה גפני: בואי נתחיל לדבר על זה.

מיכל רוזין: אם הייתי בממשלה, יכול להיות שזה היה נראה אחרת, אבל כפי שאתה יודע – – –

משה גפני: אם את רוצה, נעשה דיון רציני על זה.

משה גפני: זו בושה.

מיכל רוזין: אני עושה הרבה דיונים רציניים.

משה גפני: אני מסכים אתך.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש הרבה מאוד מקצועות שהייתי רוצה לראות בהם יותר חרדים.

מיכל רוזין: בימים האחרונים מדברים על תקשורת.

מיכל רוזין: אני הייתי רוצה לראות יותר רופאים ורופאות, אחיות, חלקם הגדול יכולים לשרת גם את האוכלוסייה – או בעיקר את האוכלוסייה – החרדית.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש חוסר של הדבר הזה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה יכול לתרום מאוד.

מיכל רוזין: אין לי ספק בדבר הזה.

משה גפני: אני מסכים אתך.

משה גפני: רק אני אגיד לך כמה קשיים יש לבת חרדית שרוצה ללמוד להיות אחות בבית-חולים לניאדו, ב"מעייני הישועה" – כמה קשיים יש לה.

משה גפני: אין לה – – –

מיכל רוזין: אז אני אגלה לך שניהלתי שיחה מאוד מעמיקה על זה עם השר ליצמן, והוא בהחלט אמר שיש קשיים רבים מאוד, חלקם נובעים ממערכת הבריאות, ששמה בפניהן חסמים של קבלה ללימודים ועבודה כאחיות, אבל יש חסמים גם של הרבנים, ויש חסמים גם של הקהילה, שלא רוצים שנשים יעבדו כאחיות, בגלל משמרות הלילה, בגלל מחלקות מעורבות.

משה גפני: כן, אבל – – –

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: ועדיין, יש היום יותר ויותר מקומות שבהם אפשר לעבוד, שיש הפרדה בין נשים לגברים, שיש מקומות שנזקקים – אחיות בבתי-ספר, אחיות בטיפת-חלב; הרי ברור שכשאישה חרדית מגיעה לטיפת-חלב היא שמחה לפגוש אחות חרדית, שיכולה להבין את אורח חייה, שיכולה להבין את זה שהיא מביאה יותר ילדים לעולם, איך היא חיה, איך הבית שלה מתנהל עם יותר ילדים – אני חושבת שהייתה יותר אמפתיה ויותר הזדהות.

מיכל רוזין: יש הרבה מאוד מקצועות – בטוח גם אצל הגברים – שאני חושבת שהיו יכולים לקדם את החברה החרדית אפילו מבפנים.

מיכל רוזין: זה לא סותר את העובדה שמי שצריך ללמוד תורה, או מי שיכול להיות גאון בתורה, ישב וילמד.

מיכל רוזין: אבל בסופו של דבר, גם אתה יודע שלא כולם כאלה, ולא לכולם יש פוטנציאל לכך, ולהרבה יש פוטנציאל ברמה קוגניטיבית גבוהה כדי להשתלב במקצועות – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום בבקשה.

מיכל רוזין: – – שיכולים לתרום מאוד לחברה החרדית ולחברה כולה.

מיכל רוזין: אני באמת מנסה להבין – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מיכל רוזין: – – האם ההתנגדות הזאת נובעת – משפט אחרון – מסוג של דווקא?

מיכל רוזין: או התנגדות, או ניסיון לכפייה, כמו שאתה רואה אותה, של הציבור החילוני?

מיכל רוזין: או שבאמת יש פה משהו אמיתי שפוגע בציפור נפשכם?

מיכל רוזין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת עמר בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי, חברותי חברי הכנסת – שר, אדוני היושב-ראש – השר שטייניץ עם אוזניות, חברי חברי הכנסת החרדים האשכנזים – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, חבר הכנסת גפני, קצת מפריע לנו השיח האישי שאתם מנהלים.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: – – ניצחתם, חברי הכנסת החרדים.

עליזה לביא: הרי זה יום חגכם.

עליזה לביא: אתם עוד מעט תצאו לחגוג.

עליזה לביא: אבל יש פה פרדוקס, פרדוקס מאוד כואב, מוזר, לא שגרתי; ניצחתם, אבל הפסדתם.

עליזה לביא: אתם הפסדתם.

עליזה לביא: הפסדתם, כי כך לא מתקדמים.

עליזה לביא: זה חוק שיוצא נגד עצמכם.

עליזה לביא: כל מי שמשוחח פה עם החבר'ה הצעירים שבמשכן, ועם הורים שמנסים למצוא חלופות לחוק הקשה הזה, יודע ויודעת שאתם הולכים אחורה.

עליזה לביא: אתם לוקחים אתכם אחורה, את הדור הבא שלכם.

עליזה לביא: ואיך אני יודעת את זה?

עליזה לביא: אז תרשו לי לספר לכם שבאים אלי ואל חברי רבים ומבקשים מזור, מבקשים עצה, מבקשים תקווה.

עליזה לביא: וכן, באמת, המדינה צריכה להקים רשת חרדית שתיתן מענה מקצועי, לימודי ליבה, ולא להמשיך בסאגה הבלתי-נגמרת הזאת.

עליזה לביא: המהפכה התחילה, ואתם רוצים לעצום את העיניים, או לא רוצים להתבונן אל אחיכם החרדים שהתחילו השבוע עם עצומה של הורים חרדים שפנתה לשר בנט בזו הלשון: אנו רואים בדאגה רבה את המצב שבו אין אלטרנטיבה חינוכית חרדית הכוללת לימודי ליבה.

עליזה לביא: זה לא יש עתיד, זה בשר מבשרכם שמבקשים תשובה.

עליזה לביא: הלימודים קריטיים, הם אומרים, להצלחה של ילדינו בכל רובדי החיים.

עליזה לביא: יש פה בעיה, יש פה מצוקה, אבל אתם רוצים לקחת את עגלה למקום אחר.

עליזה לביא: אותי לא תאשימו – שתורת ישראל היא לא משהו שצריך ללמוד אותו, ובאמת ללמוד אותו.

עליזה לביא: אבל למה להפריד?

עליזה לביא: למה לא לתת את הכלים בדרך הנכונה לצעירים שלכם?

עליזה לביא: עצוב לי שזה הפך להיות נושא של חרדים, חילונים – חילונים, חרדים.

עליזה לביא: לימודי מתמטיקה ואנגלית הם לא נגד חרדים.

עליזה לביא: ודיברנו כבר על אחיכם, אחינו, מעבר לים, שבאנגלית לומדים מתמטיקה, והיסטוריה – וגם לומדים תורה.

עליזה לביא: כן, גם לומדים תורה.

עליזה לביא: ועולם התעסוקה שמחכה – ואתם תגיעו אליו, ויותר ויותר צעירים חרדים וחרדיות מגיעים אל עולם התעסוקה – הופך להיות מורכב יותר, קשה יותר.

עליזה לביא: קשה להשלים בגילים מאוחרים את מה שלא לומדים בגילים צעירים.

עליזה לביא: גם אנשים משכילים ומועסקים ימצאו את עצמם במקום שהם יצטרכו לשנות, אז למה לא לתת את הכלים מתחילת הדרך?

עליזה לביא: למה להפוך את זה לנושא של מאבק?

עליזה לביא: וחברי הכנסת החרדים הספרדים, שלא שותפים לחוק הזה בחקיקה, ביוזמת חקיקה, למה אתם שותקים?

עליזה לביא: למה אתם לא מתערבים, ומפנים את תשומת הלב לעולמה של תורה, אל מה שאנחנו כולנו יודעים, גם מההיסטוריה היהודית, וגם מעולמה של תורה – על הרמב"ם, שהזכרתי בפעם הקודמת, והרמב"ן, ורבי אליהו בן שלמה זלמן, והרב שניאור זלמן מלאדי, והרב משה סופר, החת"ם סופר, ועוד רבים אחרים, שלמדו, והתמחו, ושילבו תורה עם ידע ודעת, ולא לקחו את זה למקום של סתירה בין תורה ובין השכלה?

עליזה לביא: דווקא העולם של הידע והדעת שחי בהרמוניה, בהשלמה ובשלמות גם עם התורה, וגם עם הידע של ההשכלה הרחבה – זה מפרה את זה.

עליזה לביא: ובתלמוד הבבלי – אם הזכרנו מקורות – במסכת קידושין – אני מצטטת: ללמדו אומנות.

עליזה לביא: אמר חזקיה – – – "ראה חיים עם אשה אשר אהבת".

עליזה לביא: אם אישה ממש היא – כשם שחייב להשיאו אישה, כך חייב ללמדו אומנות.

עליזה לביא: החיים היהודיים – "להשיאו אישה" מקביל ל"ללמדו אומנות".

עליזה לביא: כשם שחייב ללמדו תורה, כך חייב ללמדו אומנות.

עליזה לביא: ההרמוניה, הגם וגם, זו לא בקשה מוזרה היום ב-2016, כאן בכנסת ישראל, שאנחנו באים ומבקשים מכם לחשוב עוד פעם אחת על מה שאתם הולכים להביא לדור הצעיר שלכם.

עליזה לביא: במשנה, במסכת אבות ב': "רבן גמליאל, בנו של רבי יהודה הנשיא, אומר: יפה תלמוד תורה עם דרך ארץ, שיגיעת שניהם משכחת עוון.

עליזה לביא: וכל תורה שאין עמה מלאכה, סופה בטלה וגוררת עוון".

עליזה לביא: אז יש פה סתירה?

עליזה לביא: יש פה סתירה?

עליזה לביא: אין פה שום סתירה.

עליזה לביא: הציבור החרדי מוכיח שאפשר לעשות את זה, ואנחנו רואים שיש בתי-ספר שכן יודעים לעשות את זה, ודור שלם לא יסלח לכם.

עליזה לביא: אתם מונעים את אפשרות הבחירה.

עליזה לביא: תלמדו, תשלבו; קחו את הדברים הבסיסיים ותלמדו את הדור הצעיר שלכם.

עליזה לביא: חברי בקואליציה – בליכוד, בבית היהודי, בישראל ביתנו – אתם באמת חיים בשלום עם החוק שעוד מעט תצביעו בעדו?

עליזה לביא: אתם באמת מכונת הצבעות ואתם לא מבינים את ההשלכות החמורות של החוק הזה?

עליזה לביא: איך אפשר ביד אחת לבוא ולהצביע על החוק הזה וביד השנייה, בחוק ההסדרים – אנחנו רואים שמשרד האוצר מסביר בחוק ההסדרים כי "מסלול הלימודים האופייני שעובר גבר חרדי אינו מקנה לו מרכיבים מסוימים שיש בהם כדי להועיל להשתלבות מוצלחת בשוק העבודה המודרני", ואז הם מבקשים למעשה להגדיל את ההשתתפות.

עליזה לביא: אז על מה אתם בעצם מנסים לקחת אותנו?

עליזה לביא: מצד אחד לבטל פה את לימודי הליבה בגיל הצעיר, שייתנו – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: – – את הכלים הנכונים והראויים, ומצד שני, בסוף הדרך, בסוף התהליך, שוב, לקחת את הכספים שאמורים היו להתחלק אחרת ולתת, על מחדל שאתם הולכים להצביע על ההגדלה שלו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: אז תחשבו פעם נוספת ואל תיקחו אותנו אחורה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

קסניה סבטלובה: חברת הכנסת – – –

בצלאל סמוטריץ': אמרתי חברת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאמרתי חברת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות לרשותך, אדוני.

קסניה סבטלובה: אני מתעקשת להיות חברת הכנסת.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: חבר הכנסת פרוש – סגן השר, יש כאן עוול כפול.

עמר בר-לב: ראשית, כפי שאתה יודע ואני אפילו יודע, רוב הצעירים החרדים כן לומדים לימודי ליבה.

עמר בר-לב: אני חושב ש-90% לומדים לימודי ליבה.

עמר בר-לב: ואני, עד שהגעתי לכנסת ונעשיתי מומחה לחרדים ולגיוס לצה"ל וכן הלאה, סביב חוק הגיוס, גם אני חשבתי כמו רוב החילונים במדינת ישראל: כל החרדים לא לומדים לימודי ליבה; כל החרדים מקשה אחת; כל החרדים לא מתגייסים לצה"ל.

עמר בר-לב: ולכן בעצם המאבק הזה.

עמר בר-לב: לפחות כלפינו, כלפי הציבור החילוני במדינת ישראל, אני חושב שעושים עוול לחלק גדול מהצעירים החרדים.

עמר בר-לב: לגבי אלה שבאמת לא לומדים לימודי ליבה – זה בערך 36,000, נדמה לי – זה גם עוול, כי מתוך ה-36,000 אני מאמין ואני מבין שיש כאלה שהם באמת עילויים ושקדנים שכל חייהם ילמדו תורה והסביבה שלהם אפילו היא שתכלכל אותם.

עמר בר-לב: אבל בתוך ה-36,000 האלה יש אלפים שלא ילמדו כל חייהם תורה, והשאלה היא מה אתם.

עמר בר-לב: אני לא מבין, באמת, אתה סגן שר החינוך.

עמר בר-לב: אני לא מבין.

עמר בר-לב: מה, יש איזה סתירה בין תורה לבין חשבון?

עמר בר-לב: זה אפילו לא מתמטיקה – זה חשבון, לוח הכפל.

עמר בר-לב: יש איזו עבירה על איזושהי מצווה אם לומדים חשבון, לומדים קצת אנגלית?

עמר בר-לב: ממש קשה לי להבין את זה.

עמר בר-לב: אולי אחרי זה, בדברי התשובה, מי שיענה מטעמכם יוכל להסביר מה הבעיה כאן.

עמר בר-לב: אם היינו דורשים שילמדו לימודי ליבה וגם יעברו בציון מסוים, אני יכול להבין, אבל אפילו זה לא נדרש.

עמר בר-לב: כל מה שנדרש זה לימוד בסיסי של חשבון, לימוד בסיסי של אנגלית, שלאותם אלפים מתוך ה-36,000 שבשלב מסוים יפסיקו ללמוד תורה וירצו להשתלב בשוק העבודה, יהיו הכלים המינימליים.

עמר בר-לב: זה ממש כלים מינימליים שבמינימליים.

עמר בר-לב: לפני יומיים-שלושה שמעתי ברדיו ריאיון עם בחור חרדי – לא כל כך בחור, זאת אומרת, בן-אדם כבר בן 30 ומשהו, נדמה לי מאלעד – שסיפר על הקשיים שלו.

עמר בר-לב: גם הוא לא למד לימודי ליבה, וברגע שהוא החליט למצוא תעסוקה לקח לו בערך שנתיים מאוד מאוד קשות להדביק את המינימום הדרוש בשביל שיוכל להיכנס לאיזשהו לימוד – אני כבר לא זוכר אם זה לימוד אקדמי או מקצועי.

עמר בר-לב: והוא אומר – הוא דיבר בכנות; הוא אומר שעם כל זה שהוא בתוך העולם החרדי והוא מתכוון להמשיך להיות בעולם החרדי, הוא רוצה שהילדים שלו, המינימום – שילמדו את הלימודים האלה; ושוב, לא דבר על חשבון השני.

עמר בר-לב: לכן, אני ממש לא מבין את ההתנגדות הזאת.

עמר בר-לב: זה הפך למין דגל שפוגע בסופו של דבר בכולם, ובראש ובראשונה פוגע בכם, החרדים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

עמר בר-לב: כבר נגמר לי הזמן?

בצלאל סמוטריץ': כשנהנים הזמן עובר מהר.

בצלאל סמוטריץ': חצי משפט סיכום נשאר לך.

עמר בר-לב: ובשעות האלה.

עמר בר-לב: אז אני אומר משפט אחרון: אני חושב שהבעיה היותר-גדולה, או הבעיה הגדולה היא, שהממשלה הנוכחית אין לה תוכנית לסייע לחרדים, בוודאי לאלה שכן לומדים לימודי ליבה – וגם לאלה שלא לומדים לימודי ליבה – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: רגע, אמרתי משהו נגד הממשלה, אז זהו – אתה חותך אותי במשפט האחרון?

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': אני מקפיד על הזמנים, כי אנחנו בלילה ארוך.

בצלאל סמוטריץ': אז את משפט הסיכום תשתדלו להגיד ב-20 השניות האחרונות, ולא ב-20 השניות אחרי שנגמר הזמן.

עמר בר-לב: מאה אחוז.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ושוב אני מבקש, את משפטי הסיכום לומר ב-20 השניות האחרונות ולא באלה שאחריהן.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות לרשותך, גברתי, בבקשה.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברותי חברות הכנסת, אתחיל בכמה ציטוטים מספר שהוא מאוד אקטואלי לחיים שלנו כאן בישראל, ובמיוחד תחת ממשלות נתניהו למיניהן.

קסניה סבטלובה: אז: "מלחמה זה שלום", ו"בורות זה כוח", ו"בורות זה ידע".

קסניה סבטלובה: אני חושבת שבמהלך השנים כבר הרגילו אותנו למחשבה שמלחמה זה אכן שלום, ועכשיו מנסים להרגיל אותנו גם להפנים גם את המשפט השני מאותו ספר נצחי, שבכל דיקטטורה או בכל משטר שמפתח סימנים דיקטטורים הם חייבים לפעול על-פיו: "בורות זה כוח".

קסניה סבטלובה: למה?

קסניה סבטלובה: כי כאשר בן-אדם הוא בור ועם הארץ אפשר לנהל אותו, אפשר להגיד לו תצביע ככה, תצביע אחרת.

קסניה סבטלובה: וזה מה שקורה בפועל.

קסניה סבטלובה: בדרך כלל ראשי מפלגות, עד כמה שאני יודעת – ואני עדיין טירונית מאוד, אני מאוד צעירה בפוליטיקה, אבל אני יודעת שראשי מפלגות בדרך כלל חוזרים אל המצביעים עם תוצאות, עם הישגים, עם איזושהי תוכנית כלכלית, עם איזושהי תוכנית של פיתוח, עם הטבות במשכנתה, עם הישגים מופלגים בתחום כזה או אחר.

קסניה סבטלובה: חינוך, חינוך, חינוך – את זה אנחנו שומעים כל הזמן.

קסניה סבטלובה: למשל מאיימן עודה, מהרשימה המשותפת: תשקיעו בחינוך שלנו, תשקיעו בבתי-הספר שלנו, תשקיעו באוניברסיטאות, תפתחו עוד מכללות.

קסניה סבטלובה: רוצים ללמוד.

קסניה סבטלובה: כל הכבוד, כי ידע זה כוח.

קסניה סבטלובה: מה אנחנו רואים כאן, במפלגות החרדיות?

קסניה סבטלובה: שההפך הוא הנכון.

קסניה סבטלובה: הם באים עם הישג מדהים לציבור שלהם ואומרים: חבר'ה, אנחנו לקחנו מכם; לא נתנו לכם – לקחנו מכם, ואני גאים על כך.

קסניה סבטלובה: תברכו אותנו, תשבחו אותנו.

קסניה סבטלובה: אני שמחה שלאחרונה שמעתי שבבני-ברק התארגנה איזושהי יוזמה ואוספים חתימות.

קסניה סבטלובה: הורים חרדים למהדרין, כמו שאומרים, אוספים חתימות כדי שהילדים שלהם יוכלו ליהנות גם מחינוך חרדי אותנטי, כמו שאומרים, וגם ילמדו את הליבה.

קסניה סבטלובה: יותר מ-600 משפחות כבר הצטרפו ליוזמה הזאת, בתוך זמן מאוד מאוד קצר.

קסניה סבטלובה: ומדובר במשפחות שלא מתכוונות לזרוק את החיים החרדיים, לעזוב את החיים החרדיים.

קסניה סבטלובה: לא.

קסניה סבטלובה: הם רוצים להישאר בפנים, אבל הם דורשים מהפוליטיקאים שלהם: חבר'ה, אתם לא יכולים יותר להתל בנו, אתם לא יכולים להגיע אלינו עם זה שאתם לוקחים מאתנו ולהציג את זה בתור הישג מדהים.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שבאמת הגיע הזמן, חברים, שהמלחמה הזאת, מלחמת החורמה שאתם מנהלים במה שאתם מכנים גזירות לפיד, תיפסק.

קסניה סבטלובה: הגעתם רחוק מדי.

קסניה סבטלובה: הגעתם רחוק מדי בכך שאתם פוגעים בילדים של כולנו, בכך שאתם פוגעים באנשים צעירים שאחרי זה יוצאים למקומות העבודה, ואז הם מבינים שאין שוויון הזדמנויות.

קסניה סבטלובה: למה אין שוויון הזדמנויות?

קסניה סבטלובה: לא כי לא רוצים לשלב אותם בעבודה – כי אף אחד לא נתן להם כלים להשתלב בעבודה.

קסניה סבטלובה: אם אנחנו מדברים על שוויון הזדמנויות לחרדים, למשל במגזר הציבורי, אני בעד.

קסניה סבטלובה: היום היינו בוועדה לקידום מעמד האישה עם חברת הכנסת חברתי עאידה תומא סלימאן, ודיברנו על שוויון הזדמנויות לנשים אקדמאיות במגזר הערבי.

קסניה סבטלובה: באותה נימה, באותה נשימה, דיברנו גם על שוויון הזדמנויות לנשים חרדיות.

קסניה סבטלובה: וגם לגברים חרדים מגיע, לא רק לנשים.

קסניה סבטלובה: לכולם מגיע שוויון.

קסניה סבטלובה: ואם מגיע שוויון, למשל, לילד מבאקה-אלע'רביה, אז מגיע גם לילד מאלעד ומעמנואל בדיוק מאותה מידה.

קסניה סבטלובה: אז תנו לו, תנו לאותו ילד, תנו לו את הכלים.

קסניה סבטלובה: ואתם הרי יודעים היטב שלא באמת מדובר ב-40,000 פטורים, מה שנקרא.

קסניה סבטלובה: מדובר בהרבה יותר; מדובר בכל אותם אלפים שכן לומדים חלקים בודדים מהליבה, אבל אתם נוטלים מהם את ההזדמנות להשתלב בחיים.

קסניה סבטלובה: אפילו אם הם כן יבחרו בחיי תורה, זה רק יעשיר אותם, זה רק ייתן משמעות נוספות לחיים שלהם.

קסניה סבטלובה: הם כן יוכלו להיות חלק מאותם החיים הכלל-ישראליים – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת, משפט אחרון.

קסניה סבטלובה: כמובן, מבחינתי הגיבור האולטימטיבי, שאני מאוד שמחה שעכשיו הוא מככב ב"בית התפוצות", בתצוגות החדשות – הרמב"ם.

קסניה סבטלובה: רמב"ם, רמב"ם, רמב"ם – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

קסניה סבטלובה: – – שהיה יכול לשלב את היכולת גם בליבה וגם בלימודי קודש.

קסניה סבטלובה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': אני חוזר ומבקש: את משפטי הסיום – בתוך הזמן.

בצלאל סמוטריץ': אל תאלצו אותי לקטוע אנשים.

קסניה סבטלובה: אני התחלתי במשפט הסיום.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אין בלבי אלא מסקנה אחת בלבד: החברה הישראלית הולכת ומזדקנת.

זוהיר בהלול: אומנם זו מדינה צעירה, גילה 68, אבל היא מתנהלת לאה, עייפה, ארכאית, חסרת מעוף והשראה, מתבססת יותר על מה שהיה מאשר על מה שיהיה.

יחיאל חיליק בר: למה אתה מדכא בשעה כזאת?

זוהיר בהלול: סליחה?

יחיאל חיליק בר: למה אתה מדכא אותנו בשעה כזאת?

זוהיר בהלול: כמעט חצי מיליון בני אדם בישראל לא רוצים ללמוד לימודי ליבה – מרצון.

זוהיר בהלול: הם מוותרים על הקדמה, מוותרים על המודרניזציה, מוותרים על חבירה אל העולם האמיתי, וזה לא יסולא בפז.

זוהיר בהלול: זו מאסה כמעט קריטית במדינה שהיא סכיזופרנית: מצד אחד היא מתנהלת כמדינה צעירה בהישגים שלה – מדינת ישראל היא מדינה מצליחנית מאין כמותה – אבל מצד שני היא מרגישה – כך לפחות אני מרגיש – היא קשישה בפוליטיקה שלה וגם במדיניות שלה.

בצלאל סמוטריץ': המרפסת שם בצד ימין, אנחנו מבקשים קצת יותר בשקט.

בצלאל סמוטריץ': מנהלות הסיעה, קצת יותר בשקט.

זוהיר בהלול: מנהיגי המדינה, אדוני היושב-ראש, כמעט אינם פורשים.

זוהיר בהלול: חברי הכנסת בישראל שורדים שנים ארוכות.

זוהיר בהלול: יש כאלה ששוברים שיאים בצורה מדהימה.

זוהיר בהלול: בישראל מורים לא נשלחים לפנסיה בגיל צעיר.

זוהיר בהלול: אומנם תוחלת החיים הולכת ועולה, אבל ישראל לא ממש מתמודדת עם האתגרים בצורה רעננה, מכיוון שלמשל מורים שמלמדים 30 ו-40 שנה לא רק נשחקים, אלא הם מאבדים את הזיקה למקצוע שלהם.

זוהיר בהלול: יתרה מכך, ישראל מזדקנת גם בחוקיה, מכיוון שבמקום להתמודד באומץ, ישראל אומרת: די, נקעה נפשי, קצה נפשי, אני לא רוצה להתמודד לא עם זכויות אדם, לא עם זכויות מיעוטים.

זוהיר בהלול: וישראל אפילו לא מצליחה להגיע לאחידות תרבותית.

זוהיר בהלול: אני לא אומר שישראל צריכה לחזור לכור ההיתוך, אבל מלחמות התרבות רק מוכיחות שישראל היא מדינה שהולכת ומזדקנת ומאבדת את זיקתה ואיננה מצליחה לרענן את שורותיה, איננה מצליחה לעשות שידוד מערכות.

זוהיר בהלול: וכנסת ישראל, אדוני היושב-ראש, היא בבואה לחברה הולכת ומזדקנת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי לוי: בוקר טוב, חברי חברי הכנסת.

מיקי לוי: מה בסך הכול ביקשנו?

מיקי לוי: מה בסך הכול ביקשנו?

מיקי לוי: עשר שעות שבועיות שיבטיחו, אולי ייתנו ארגז כלים לחיים לאותם ילדים.

מיקי לוי: ואני שואל: איך זה בכלל פוגע בלימודי הקודש?

מיקי לוי: עשר שעות, זה הכול.

מיקי לוי: ואני אפילו מוכן אם פעם תהיה לי האפשרות הזאת – וגם סיעתי, אני משוכנע, מוכנה – להוסיף עוד שעות ללימודי הקודש בתמורה לעשר השעות האלה.

מיקי לוי: ואני מוכן ללכת להסדר נוסף: אתם תלמדו לימודי מתמטיקה, אנגלית ומדעים בבתי-הספר שלכם, וכדי שלא תגידו שמכריחים אתכם, בבתי-הספר הממלכתיים ילמדו לצורך העניין גמרא.

מיקי לוי: נעשה חילופין.

מיקי לוי: אדרבה, אני חושב שזה רק יוסיף לילדינו, יוסיף לתלמידי בתי-הספר הממלכתיים.

מיקי לוי: אנחנו לא נגד.

מיקי לוי: מה עניין ביטולם של אותם מקצועות כל כך חשובים?

מיקי לוי: אתם, שנתתם ידכם לעניין הזה, גוזלים את עתיד ילדיכם, את עתיד 40,000 הילדים.

מיקי לוי: זה עוול שאין עליו כפרה.

מיקי לוי: חיי עוני – לזה אתם דנים אותם; חוסר יכולת להשתלב בשוק העבודה במקצועות ראויים, במקצועות מכניסים.

מיקי לוי: הם לא יודעים אנגלית אפילו ברמה הבסיסית, חלקם אולי אפילו לא את לוח הכפל, ודאי וודאי שלא שברים.

מיקי לוי: ושר החינוך, שר החינוך, לצערי בעניין הזה הוא צבוע.

מיקי לוי: מצד אחד הוא מוביל במשך שבועות ארוכים קמפיין של חמש יחידות במתמטיקה, וזה נהדר, וזה מחייב, וזה מביא קדמה, ואפילו תמכתי.

מיקי לוי: ומצד שני, במחי יד פוטר 40,000 תלמידים מלדעת את לוח הכפל.

מיקי לוי: איזו איוולת.

מיקי לוי: איזו איוולת.

מיקי לוי: השבוע הורים פנו לשר החינוך בנט בקריאה, בתחינה, לפתוח מסלול מיוחד לילדיהם.

מיקי לוי: ואני אומר לכם את זה: זה לא יבוא מלמעלה, מהבית הזה אולי; זה יבוא מלמטה, מאותם הורים שאנחנו במו-ידינו – או אתם במו-ידיכם, לא אנחנו – נוטלים מהם את אותו ארגז כלים שיקנה להם סיכוי לעתיד.

מיקי לוי: הסיר מבעבע, רבותי, והציבור שלכם מבין שאתם פוגעים בילדים שלכם, והוא מגיב.

מיקי לוי: הוא לא יישאר דומם.

מיקי לוי: מאות הורים חרדים דורשים להקים זרם לימודים אלטרנטיבי עם לימודי ליבה – מתמטיקה, אנגלית ומדעים.

מיקי לוי: ביטול לימודי הליבה – כך נכתב באותה כתבה ב"הארץ" – בחינוך החרדי הוא המסמר האחרון בארון מורשת לפיד.

מיקי לוי: נו, באמת.

מיקי לוי: אבל דווקא הוא מעורר קול זעקה במגזר החרדי, שלא מעוניין אולי בכפייה של לימודי אנגלית ומתמטיקה, אך כן ובהחלט מעוניין בבחירתם.

מיקי לוי: אפילו הרדיו החרדי ביום שני בבוקר ראיין את חבר הכנסת יעקב אשר ושאל אותו שאלות קשות בנושא לימודי הליבה, והפטור, וביטול אותם לימודי ליבה, ולחץ אותו ושאל אותו חזור ושאול מדוע בוטלו לימודי הליבה.

מיקי לוי: וסדרת הקושיות שהמטיר עליו אותו כתב, על חבר הכנסת, הן רק סימולציה, אבל ניכר היה בקולו של חבר הכנסת אשר כי השלווה שלו אוזלת.

מיקי לוי: אם בתחנה חרדית – אמר – אני צריך להסביר זאת לקריין, אני בבעיה.

מיקי לוי: כן, אתה בבעיה, חבר הכנסת אשר.

מיקי לוי: אתה לא יודע להסביר את זה ברדיו של התחנה הביתית שלך, ואתה גם לא יכול להסביר את זה לחברי הכנסת שלך.

מיקי לוי: חברי הכנסת החרדים השלימו השבוע את הבטחתם לבטל את כל "גזירות לפיד" מהקדנציה הקודמת, שומו שמים, אבל אם הם ציפו לתשואות מקיר לקיר בציבור החרדי, הם התבדו.

מיקי לוי: מאות הורים חרדים הפנו השבוע עצומה לשר החינוך נפתלי בנט ובה הם דורשים הכרה כוללת בלימודי ליבה, לימודים לילדיהם, אלטרנטיבה חינוכית, אלטרנטיבה ללימודים קריטיים להצלחתם של ילדיהם בכל רובדי החיים, כדבריהם, שתפעל לצד המוסדות בסגנון הישן.

מיקי לוי: ואנחנו לא נגד אותם מוסדות.

מיקי לוי: אנחנו בסך הכול ביקשנו עשר שעות – ארגז הכלים לעתיד הילדים שלכם.

מיקי לוי: מבחינה מסוימת זה היה השבוע הגדול של ש"ס ויהדות התורה.

מיקי לוי: כפי שסיכמו עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החינוך נפתלי בנט, הקואליציה יזמה הליך בזק, שיושלם כנראה, לביטול החוק של שר החינוך הקודם שי פירון, ושנועד באופן הצהרתי – והוא מעולם לא יושם, מעולם הוא לא יושם – לכפות לימודי ליבה גם במוסדות שמקבלים רק תקצוב ממשלתי חלקי.

מיקי לוי: ואני שומע את השקר הזה, שלצערי גם שר החינוך מוכר לנו אותו, וחוזר עליו לא אחת, על כך שדחינו את החוק ואת היישום שלו, והוא יודע היטב את האמת.

מיקי לוי: אכן, החוק נדחה יישומו ל-2018, כי הסיעות החרדיות ביקשו להתארגן, ולא באנו לעשות להם דווקא; רצינו לעשות את זה יחד אתם.

מיקי לוי: והסיבה השנייה – כיוון שלא היו מורים והיה צורך להכשיר מורים ללימודי מתמטיקה, אנגלית ומדעים, וזה לוקח זמן.

מיקי לוי: ולכן, יישומו של החוק היה אמור להתבצע ב-2018, לא לפני כן.

מיקי לוי: הוא מעולם לא יושם; שלוש שנים טווח עד ליישומו, כדי שהמערכת תתארגן.

מיקי לוי: ואני בטוח שכשיושב-ראש ועדת החינוך עמד פה והסביר את ביטולו של החוק – אני בטוח, אדוני יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת, כמה ההסבר הזה ייסר אותך, שאפילו לא הצלחת לשכנע את עצמך, כי אני הרי מכיר אותך.

מיקי לוי: ואם שר החינוך לא מתנגד לעניין הזה – לפחות שר האוצר.

מיקי לוי: אדוני שר האוצר, איך נתת ידך לכך?

מיקי לוי: גם ככה בתקציב שאתה עומד להגיש אין מנועי צמיחה, ואתה במו-ידיך כופה על המשק הישראלי פגיעה עצומה בצמיחה העתידית.

מיקי לוי: אתה, אדוני שר האוצר, מדיר אוכלוסיות שלמות משוק העבודה.

מיקי לוי: לא תהיה לכם כפרה.

מיקי לוי: כל מי שיסייע לפשע הזה לקרות – בלעדיכם זה לא היה יוצא אל הפועל.

מיקי לוי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חבר הכנסת יאיר לפיד.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: האמת היא שאתה שואל את עצמך מה יש לומר, גם בשעה המאוחרת הזאת, גם אל מול האולם הריק הזה.

עפר שלח: הרי בסופו של דבר ייכנסו לפה כל מיני אנשים עוד מעט, עוד כמה דקות, טרוטי עיניים ומובהלים, כדי להצביע ולא לזכור על מה הם מצביעים, בעיקר מול שולחן הממשלה הריק הזה.

עפר שלח: השר שטייניץ, אתה אולי עושה טובה לעצמך שאתה אפילו לא יושב לידו, כדי שלא – אתה ממלא את תפקידך בתור השר התורן, אבל אפילו לא יושב לידו.

יובל שטייניץ: הכיסאות של חברי הכנסת הרבה יותר נוחים.

עפר שלח: אה, הבנתי, לכן כל כך הרבה אנשים נמנעים מלהיות שרים.

עפר שלח: ולכן הוספנו היום לדעתי שר, סגן שר ללא תיק, או סגן תיק ללא שר, או משהו מאלה.

עפר שלח: זה כנראה הכיסאות.

עפר שלח: לא ידענו את זה, יובל, אני מודה לך.

עפר שלח: ומה תעשה?

עפר שלח: הפליא פה חברי מיקי לוי בנתונים.

עפר שלח: גם אני הכנתי נתונים, שהרי אנחנו, שלמדנו ליבה, ולמדנו לחפש באינטרנט, לכל אחד מאתנו יש לא נתון אחד אלא הרבה: 71% מהגברים החרדים בעלי תואר אקדמי עובדים; רק 34% מאלה שאין להם תואר אקדמי עובדים.

עפר שלח: שנת לימודים – לפי דוח של מרכז טאוב – שנת לימודים, מה שנקרא חילונית, זאת אומרת כוללת לימודי ליבה, מוסיפה לאדם 8% להכנסתו; שנת לימודים שאיננה כזאת מוסיפה רק 4%.

עפר שלח: את מי נזיז עם כל הנימוקים ההגיוניים האלה, מיקי?

עפר שלח: למי זה אכפת?

עפר שלח: ואני, כמו שאמרתי בדיון בקריאה הראשונה של החוק הזה, אין לי – אני לא מפנה דיבור ואין לי שום טענה לחברי הכנסת החרדים, באמת.

עפר שלח: יש לי טענה למי שמתיימרים לקחת אחריות, מי שלוקחים על עצמם את התפקידים בממשלה שהם תפקידי אחריות, שבסופו של דבר היא שצריכה לבוא לידי ביטוי בתוצרים, בתוצר של מערכת החינוך בישראל, במספר האנשים המועסקים בישראל, בצמיחה בישראל.

עפר שלח: והאנשים האלה אפילו לא טורחים להיות פה.

עפר שלח: ראש הממשלה לא יהיה פה בהצבעה ושר החינוך לא יהיה פה בהצבעה.

עפר שלח: שר החינוך לדעתי כבר איננו חבר כנסת, אז הוא פטר את עצמו מהצרה – – –

משה גפני: הוא חבר כנסת.

עפר שלח: בנט כן?

עפר שלח: חבר כנסת?

קריאות: – – –

עפר שלח: סליחה, גפני, זה גדול עלי, כל הנפתולים האלה.

עפר שלח: ושר האוצר, גם הוא לא יהיה פה.

עפר שלח: ואזרחי מדינת ישראל, שתאמינו לי, אף אחד מהם לא מסתכל בזה בשעה הזאת, אבל הם יקומו מחר בבוקר ויסתכלו על כל העניין הזה בתדהמה, ויגידו: מה אחריותם של האנשים האלה בסופו של דבר למדינה שהם מתיימרים להוביל?

עפר שלח: מה אחריותם למערכת שמופקדת בידם, למיליארדים שמופקדים בידם?

עפר שלח: לאיזה תוצרים?

עפר שלח: מה, הם לא מבינים שבסופו של דבר אנחנו נעמיד פה מערכת חינוך שתלמיד אחרי תלמיד, עשרות-אלפי תלמידים בשנה, אחרי תיקון החוק הזה היא דנה אותם לחיים שבהם הם לא יוכלו לעבוד בעבודה שמספיקה למחייתם, לחיים שבהם הצורך שלהם – אם הם ירצו לשנות את חייהם – להתחיל מאפס או אפילו מתחת לזה, יהיה כל כך קשה שספק אם חלק מהם או רובם יוכלו לעמוד בזה?

עפר שלח: והתשובה היא, כמובן: לא אכפת להם.

עפר שלח: וכאן נכנס האלמנט שאתו הכי קשה להתמודד, והוא הציניות.

עפר שלח: שהרי בסופו של דבר – אמרתי את זה בדיון בקריאה הראשונה – ראש הממשלה אפילו לא מעמיד פנים שכל הדבר הזה נובע מאיזושהי מדיניות; הוא לא מעמיד פנים שכל הדבר הזה נובע מאיזשהו חזון; הוא אפילו לא מנסה להתמודד עם העובדה שהוא עצמו עמד בראש אותה ממשלה – וכמובן, נפתלי בנט היה חבר בה – בראש אותה ממשלה שעשתה את כל הדברים שאתם מגלגלים אחורה ושמחים שמחה גדולה שהורדתם את הגזירות של יש עתיד ויאיר לפיד מפני הארץ.

עפר שלח: החזרתם את הבורות, החזרתם את ההשתמטות.

עפר שלח: איזה הישגים, פשוט תענוג.

עפר שלח: ושוב, זה לא מכוון לחבר הכנסת אשר.

עפר שלח: אתה, הרי, השקפת עולמך איננה כהשקפת עולמי.

עפר שלח: אין לי ויכוח אתך.

עפר שלח: זה מכוון לאדם שאין לו השקפת עולם, שכל מה שיש לו זה שותפים קואליציוניים, ואם יש להם 19 חברי כנסת או יש להם שישה חברי כנסת, זה ממש לא משנה – הם מנהלים את עולמו, שהרי אין לו עולם פרט לכיסא המאוד-לא-נוח, אמר השר שטייניץ, שעליו הוא יושב.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, עפר שלח, בבקשה.

עפר שלח: ומכיוון שהאיש הזה איננו כאן, אז נאמר:

עפר שלח: אפילו את הכבוד לבוא לפה ולהיות שותף להצבעה הזאת הוא לא חולק לא לנו ולא לציבור.

עפר שלח: תודה רבה לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יאיר לפיד, ואחריו – סגן השר מאיר פרוש ישיב, יסכם.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הכנסת מצביעה הלילה על ביטול לימודי המתמטיקה והאנגלית במגזר החרדי.

יאיר לפיד: כמובן, זו החלטה מיותרת, שתגרום נזק לדור שלם של צעירים, תמנע מהם את הזכות להתפרנס.

יאיר לפיד: זו החלטה שאין לה שום זכר בכל תולדות היהדות.

יאיר לפיד: הגאון מווילנה היה גאון במתמטיקה, הרמב"ם היה רופא, שלמה המלך דיבר 70 שפות.

יאיר לפיד: אז האם יש בבית הזה אנשים שמתיימרים לייצג את היהדות טוב יותר או להבין אותה טוב יותר מהגאון מווילנה?

יאיר לפיד: מהרמב"ם?

יאיר לפיד: משלמה המלך?

יאיר לפיד: ברור שלא.

יאיר לפיד: אבל בעצם לא על זה אנחנו מצביעים היום.

יאיר לפיד: אנחנו יודעים את האמת; לא על מתמטיקה ואנגלית אנחנו מצביעים היום, אנחנו מצביעים על השאלה: מהי ריבונות?

יאיר לפיד: האם למדינה יש הזכות להגדיר לאזרחיה כללים וחוקים, או שאסור לה להתערב בחייהם?

יאיר לפיד: האם המדינה היא קבוצה אחת של אנשים עם מטרה משותפת, או אוסף מקרי לגמרי של קהילות אוטונומיות שאסור להתערב בחייהן?

יאיר לפיד: האם מותר למדינה לשלוח לאזרחים צו גיוס, לקבוע להם תוכנית לימודים, להחליט בשבילם אילו מסים הם ישלמו, או שכל חובה אזרחית כפופה בעצם למשא-ומתן פוליטי?

יאיר לפיד: האם לכל אזרח במדינת ישראל יש את אותן זכויות ואת אותן חובות, או שזה עניין של מפלגות, ושל משא-ומתן קואליציוני, ושל סחטנות פוליטית שנעשית ברגע הנכון מול ממשלה שאיבדה את הכוח ואת הרצון לשלוט באזרחיה?

יאיר לפיד: אלו שאלות כבדות משקל ומהותיות, ואסור לנו להתעלם מהן.

למה לא ניסית לגייס את הערבים?

יאיר לפיד: דווקא מפני שישראל היא מדינת כל קהילותיה, דווקא מפני שאנחנו כל כך שונים זה מזה, אנחנו צריכים שתהיה פה מערכת מוסכמת, קשיחה, של כללים, ואנחנו צריכים שהיא תהיה מערכת פשוטה ומובנת ושכולם יצייתו לה.

יאיר לפיד: ונגד זה הם נאבקים, ועל זה החוק שבו מדובר היום.

יאיר לפיד: לא על החופש מלימודי מתמטיקה ואנגלית נלחמים פה חברינו החרדים.

יאיר לפיד: הם יודעים בדיוק כמוני שאין שום סתירה בין מתמטיקה ואנגלית לבין היהדות.

יאיר לפיד: הם יודעים שההתנגדות לחוק הזה ברחוב החרדי היא עצומה.

יאיר לפיד: אבל לא על זה הם נלחמים.

יאיר לפיד: הם נלחמים על זכותם להתעלם מן החוקים, על להיות מעל החוקים; הם נלחמים כדי שהבית הזה יצהיר במו-אצבעותיו שהחוקים הם לא לכולם, שהם לא חלים על כולם, ושלא כולם כפופים להם; הם נלחמים על זכותם להתעלם.

יאיר לפיד: והממשלה, ממשלת ישראל הריבונית, היא שמסייעת להם.

יאיר לפיד: למה?

יאיר לפיד: כי לא אכפת לה.

יאיר לפיד: כי אנחנו יושבים מול ראש ממשלה ושרים שעסוקים רק בעצמם, כי הם נורא נורא נורא רוצים להיות בשלטון, אבל אין להם שום רצון לשלוט.

יאיר לפיד: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

בצלאל סמוטריץ': סגן שר החינוך הרב מאיר פרוש – איך להגדיר את זה?

בצלאל סמוטריץ': מסכם את הדיון; משיב; משתתף בדיון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, יש איזה עניין לעשות עיקוף גדול כשעולים?

בצלאל סמוטריץ': עושה והולך.

בצלאל סמוטריץ': הולך ועושה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני איש אגודת ישראל, וכאן אני בתוך המסגרת של יהדות התורה.

מאיר פרוש: אגודת ישראל של לפני קום המדינה – היום בעצם יהדות התורה היא שמייצגת את הציבור החרדי – לפני יותר מ-70 שנה, כאשר אירופה בערה, כאשר אירופה נחרבה, גם סרטיפיקט, רישיון עלייה, היה קשה ליהודי חרדי לקבל כדי לעלות לארץ.

מאיר פרוש: אז, בימים ההם, כאשר לא היו לנו סרטיפיקטים, סרטיפיקט אחד נתנו, בין השאר, לאחד המיוחדים בימים ההם, שאגודת ישראל הקציבה עבורו ובניו סרטיפיקט.

מאיר פרוש: זה היה הרב מבריסק, זכר צדיק וקדוש לברכה, והוא עמד בראש הפירמידה של אלה אשר דגלו ודוגלים בהקפדה מיוחדת שלא משנים כלום מאז ניתנה התורה בהר-סיני.

מאיר פרוש: כאשר החלו לדון אחר קום המדינה והכינו את חוק לימוד חובה, הרב מבריסק – ואמרתי את זה גם בשבוע שעבר – הוא שפעל והשיג את סעיף 5 בחוק זה תחת הכותרת "פטור", ויהדות התורה מרגישה מחויבת – אם לבנו, למשפחתו, לבני הקהילה הזאת – שיוכלו להמשיך ללמוד במוסדות פטור בלי מעורבות כלשהי.

מאיר פרוש: חברי חברי הכנסת, אני רוצה שתדעו: יש כאלה מוסדות, מוסדות פטור, שגם לא מוכנים לקבל שום תמיכה, שום אגורה מהמדינה.

מאיר פרוש: ואנחנו מחויבים שלא יאונה להם שום דבר, מטוב ועד רע, ושאף אחד לא יתערב להם.

מאיר פרוש: זו בעצם מחויבות שלנו.

מאיר פרוש: העזרה והמעורבות שלנו להבאתו של הרב אז זו בעצם ערבות שלנו שנדאג לכל מבוקשם.

מאיר פרוש: ככה אנחנו מרגישים.

מאיר פרוש: אני רוצה להקריא את סעיף 5(א) הידוע בחוק לימוד חובה, התש"ט.

מאיר פרוש: וכך נאמר תחת הכותרת "פטור": "השר רשאי להורות, בהוראה שתפורסם ברשומות, כי ההורים של ילדים ושל נערים, וכן הנערים עצמם הלומדים באופן סדיר במוסד חינוך המתואר באותה הוראה, ואינו מוסד חינוך מוכר – יהיו פטורים מן החובות המוטלות עליהם לפי סעיף 4".

מאיר פרוש: בימים ההם, תש"ט, מי שהיה שר החינוך היה מי שלימים היה גם נשיא המדינה השלישי, שניאור זלמן שזר; אז קראו לו רובשוב.

מאיר פרוש: הוא כותב בח' בניסן תש"י לרב יצחק מאיר לוין: "שר ורב וידיד נעלה, היום קיבלתי את מכתבך מיום ג' ניסן, והנני ממהר לענות לך ולהרגיעך, ואודה לך מאוד אם תואיל להרגיע בשמי" – אני מקווה שהמחנה הציוני רוצה לשמוע את מה שכתב שזר – "ואודה לך מאוד אם תואיל להרגיע בשמי את הרבנים הגדולים החרדים כמוך לעניין תלמודי-התורה ביישוב הישן.

מאיר פרוש: בראותי כי יום ביצוע החוק מתקרב ועניין הביקור מתמהמה, באשמת שנינו, מסרתי את רשימת הת"תים, כפי שסימנת אתה, למנהל אגף החינוך הד"ר בן יהודה, עם הוראה מפורשת לפטור אותם מחובת חינוך החובה" – גם לפני הביקור – "אולם אינני רוצה שנשחרר את עצמנו – – – מחובת הביקור בכל שעה אחרת, ואם נראה צורך בתיקונים סניטריים או חינוכיים או בשיפורים אחרים שנסכים עליהם שנינו, נדרוש את ביצועם".

מאיר פרוש: "הייתי מאוד רוצה כי תדע, שלא רק אני" – תשמעו, חברי, שזר כותב לרב לוין.

מאיר פרוש: מר שזר, השר שזר, נשיא המדינה שזר כותב לרב לוין – "הייתי מאוד רוצה כי תדע, שלא רק אני אלא כל חברי הממשלה חדורי הכרה, כי את המדינה העברית חובה לבנות על יסודות סבלנות הדדית ושיתוף נאמן של כל כוחות האומה.

מאיר פרוש: ועם כל רצוננו העז לאחד את האומה" – כמו שביקש קודם חבר הכנסת לפיד – "עם כל רצוננו העז לאחד את האומה איחוד מדיני ותרבותי, אנו חרדים לכך שאיש עברי דתי ירגיש עצמו נגאל בתוך המדינה, וחלילה לנו להעביר מישהו על מידותיו והנהגותיו המסורתיות.

מאיר פרוש: מובטחני כי על אף הגילויים המרים של החודשים האחרונים הכרה זו תתברר גם לעצבניים ביותר אשר בקרב חברי ובקרב חבריך גם יחד.

מאיר פרוש: " שמעתי פה חברים שדיברו, מכל סיעות הבית, ואתייחס לכמה מהם.

מאיר פרוש: חבר הכנסת עמר בר-לב – וגם מיקי לוי, אבל עמר בר-לב שאל את השאלה הזאת: יש עבירה בללמוד חשבון?

עמר בר-לב: יש עבירה?

מאיר פרוש: לא.

מאיר פרוש: שאלת: יש עבירה בללמוד חשבון?

מאיר פרוש: קודם כול, אני רוצה לומר לך: לומדים חשבון.

עמר בר-לב: אני יודע.

מאיר פרוש: לומדים.

מאיר פרוש: גם אנחנו לומדים.

מאיר פרוש: למדתי במוסד פטור.

מאיר פרוש: למדתי חשבון.

עמר בר-לב: זה מה שאמרתי.

מאיר פרוש: אמר מיקי לוי: איזו איוולת, לא לומדים לוח הכפל, הוא אמר.

עמר בר-לב: לא, אמרתי ש-90% לומדים.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר למיקי לוי שוב: שקר גס.

מאיר פרוש: לומדים במוסדות פטור לוח הכפל.

מאיר פרוש: אבל שאלת: יש עבירה בללמוד חשבון?

מאיר פרוש: אין עבירה.

מאיר פרוש: לומדים גם חשבון.

מאיר פרוש: אבל לבנים, כך אנחנו מאמינים, יש מצווה ללמוד כמה שיותר תורה.

מאיר פרוש: את המצווה "והגית בו יומם ולילה" יש דווקא לבנים.

מאיר פרוש: אם נשאלת השאלה: למה בנות לומדות?

מאיר פרוש: כי לבנים יש את המצווה.

מאיר פרוש: ולכן, את מה שמחויבים לדעת מלמדים גם במוסדות פטור.

מאיר פרוש: לא מבטלים הערב את חוק הליבה.

מאיר פרוש: היום, כאשר נאשר את החוק, נאמר שאלה שלומדים במוסדות הפטור חשבון או עברית או דקדוק, כל שהם לומדים, הם לומדים את זה כי את זה הם צריכים; לא מכיוון שהמדינה מחייבת אותם ליבה – כי את זה הגאון מווילנה למד, את זה הרמב"ם למד.

עמר בר-לב: העיקר שילמדו.

מאיר פרוש: לומדים את זה.

עמר בר-לב: נו, מצוין.

מאיר פרוש: מי סיפר לכם שלא לומדים את זה?

מאיר פרוש: איזה מין הסתה זו שלא לומדים חשבון?

עמר בר-לב: זה מה שאמרתי.

עמר בר-לב: זה מה שאמרתי.

מאיר פרוש: זה שקר גס.

מאיר פרוש: לא נכון.

מאיר פרוש: לומדים את מה שלמדו לפני 100, 200, 300, 3,000 שנה – לומדים חשבון.

מאיר פרוש: אז שאל חבר הכנסת חסון: אני מבין שבגולה הלכתם עם כובע ועם חליפה כזאת, וכך רציתם, כדי שלא תתבוללו.

מאיר פרוש: מי אומר שלהתבולל זה רק בין עם לעם?

מאיר פרוש: יכול גם להיות שאני בתוך יהודים, אבל אם יש יהודים שלא מתנהגים כמוני, אני מבקש להיראות שונה.

מאיר פרוש: לא אמרתי שאתה שאלת – חבר הכנסת חסון שאל.

מאיר פרוש: אז האם זה אוסף מקרי של קהילות, חבר הכנסת לפיד?

מאיר פרוש: כן, זה אוסף מקרי של קהילות.

מאיר פרוש: יש פה קיבוץ גלויות שהביאו לכאן, במיוחד אחרי מה שקרה בשואה.

מאיר פרוש: דרך אגב, שמעתי את חברת הכנסת גלאון שואלת: מה זאת אומרת, המדינה לא צריכה לממן אותם.

מאיר פרוש: לא רוצה לפתוח את השאלה הזאת.

מאיר פרוש: לפני המדינה החרדים אמרו שמגיע להם יותר סרטיפיקטים מאשר 6%.

מאיר פרוש: למה לא נתנו להם – רק 6%?

מאיר פרוש: אלה שבסוף הקימו את המדינה, למה נתנו להם רק 6%?

מאיר פרוש: בגלל שלא למדנו ליבה אז?

מאיר פרוש: אני רוצה לומר שאנחנו צריכים להפסיק את השיח הזה של שנאה בינינו, ולספר סיפורים ושקרים פה, כי האמת היא שמה שלמדו תמיד, לפני 200 ו-300 ו-170 שנה, לומדים היום בתלמודי-תורה פטור, לא פחות אבל גם לא יותר.

מאיר פרוש: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן השר.

בצלאל סמוטריץ': יושב-ראש הוועדה מעוניין לסכם את הדיון?

יעקב מרגי: לא.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – אנחנו – – –

קריאה: עוברים להצבעה, דוד.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, נא תפסו את מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 35), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי מנהל מולי את העניין באופוזיציה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתחילים להצביע על ההסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': הסתייגות לסעיף 1 – אנחנו מצביעים?

מאיר כהן: מורידים.

בצלאל סמוטריץ': מורידים את ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו מצביעים על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

מרב מיכאלי: בעד ההסתייגות, בעד ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עכשיו על הסעיף.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 23 בעד סעיף 1 – 55 נגד – 11 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 55 תומכים, 11 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הסעיף התקבל.

בצלאל סמוטריץ': הסתייגות מס' 1 לסעיף 2?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, אני לא יכול להתנהל מול עשרה אנשים.

יחיאל חיליק בר: על מה הייתה ההצבעה?

בצלאל סמוטריץ': עכשיו ההצבעה הייתה על סעיף 1, כנוסח הוועדה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא הבנו את זה.

יחיאל חיליק בר: בלבלת – – –

בצלאל סמוטריץ': לא בלבלתי אתכם.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנהל מול חבר הכנסת מאיר כהן – – –

יחיאל חיליק בר: אמרת הסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': חברים, תתרכזו גם בשעה הזאת של הלילה.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי את הדברים בצורה ברורה, בצורה ברורה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן הוריד את ההסתייגות לסעיף 1, והצבענו על הסעיף.

יחיאל חיליק בר: לא, היושב-ראש, הוא בלבל אותנו.

בצלאל סמוטריץ': ידידי היקר, הוא בלבל אתכם – תבואו אליו בטענות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצביע על ההסתייגות לסעיף 2.

מאיר כהן: לסעיף 2.

בצלאל סמוטריץ': כן.

בצלאל סמוטריץ': האם אנחנו מצביעים על ההסתייגות?

מאיר כהן: מצביעים על ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על ההסתייגות לסעיף 2 של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; ושל חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג׳, מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, 40 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההסתייגות לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין – חבר הכנסת מאיר כהן, מצביעים על לחלופין א'?

מאיר כהן: כן.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין א' לסעיף 2 – אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים, תתרכזו, הסתייגות לחלופין א' לסעיף 2.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש מכולם להתרכז.

דוד ביטן: אתה מדבר מהר.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני לא מדבר מהר.

בצלאל סמוטריץ': תתרכז, יושב-ראש הקואליציה.

דוד ביטן: אתה מדבר מהר.

בצלאל סמוטריץ': אל תדבר עם אחרים.

בצלאל סמוטריץ': תתרכז בהצבעה.

דוד ביטן: מה זה תתרכז?

דוד ביטן: מה, אני עובד אצלך?

דוד ביטן: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (א') של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, 40 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין א' לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין ב' – מצביעים?

עמר בר-לב: תדבר יותר לאט.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עכשיו על לחלופין ב' לסעיף 2.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

דוד ביטן: אתה צריך להגיד שאתה מצביע על הסתייגות.

דוד ביטן: תגיד את זה.

יצחק הרצוג: בצלאל, העם אתך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, כשתהיה כאן בראש תלמד אותנו איך מנהלים הצבעות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

דוד ביטן: לא רוצה להיות בראש.

דוד ביטן: עזוב, אני משאיר אותך.

דוד ביטן: בצלאל, תגיד הסתייגות.

דוד ביטן: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ב') של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, 40 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': גם הסתייגות לחלופין ב' לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על ג'?

מאיר כהן: כן.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין ג' בהסתייגויות על סעיף 2.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

יואב קיש: מילת המפתח היא הסתייגות.

יואב קיש: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ג') של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 בעד, 40 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': גם ההסתייגות הזאת נפלה.

בצלאל סמוטריץ': האם אנחנו מצביעים על הסתייגות לחלופין ד'?

מאיר כהן: כן.

בצלאל סמוטריץ': מצביעים עכשיו על הסתייגות לחלופין ד'.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 28 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ד') של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, 40 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': גם הסתייגות לחלופין ד' לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': הסתייגות לחלופין ה'?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עכשיו על הסתייגות חלופית ה' לסעיף 2.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

דוד ביטן: הסתייגות?

דוד ביטן: נגד.

דוד ביטן: הם פה מפריעים לי, אז תשים לב.

יצחק הרצוג: כולם מפריעים לך.

בצלאל סמוטריץ': מפריעים לך.

יצחק הרצוג: ביטן, אתה יכול לשבת גם.

יצחק הרצוג: הצבעה מס' 29 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 40 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ה') של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, 40 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': כל ההסתייגויות לסעיף 2 נפלו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על סעיף 2 כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 30 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 40 נגד – 28 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 40 בעד, 28 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': סעיף 2 התקבל בקריאה שנייה כנוסחו על-פי הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף 3.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, אנחנו מצביעים על ההסתייגות לסעיף 3?

מאיר כהן: כן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על ההסתייגות לסעיף 3.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 31 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 3 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, 41 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההסתייגות לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על הסתייגות לחלופין א'?

מאיר כהן: לא.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': ב'?

מאיר כהן: לא.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': ג'?

מאיר כהן: כן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על לחלופין ג' בהסתייגויות לסעיף 3.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (ג') של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 3 לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 21 תומכים, 41 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההסתייגות לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': הסתייגות ד' – מצביעים?

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין ה'? לא.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': 28.

בצלאל סמוטריץ': מה אמרתי?

בצלאל סמוטריץ': מה לעשות.

בצלאל סמוטריץ': 41 תומכים, 28 מתנגדים, אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין ד' – לא מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין ה'?

בצלאל סמוטריץ': גם לא מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': לחלופין ו'?

משה גפני: ההפך.

בצלאל סמוטריץ': הפרוטוקול יודע.

בצלאל סמוטריץ': 28 בעד ו-41 נגד, ולכן ההסתייגות לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': ד,' ה' – לא; ו' – לא; ז' – לא; ח' – לא; ט' – לא.

בצלאל סמוטריץ': י' – כן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על הסתייגות לחלופין י'.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 41 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין (י') לסעיף 3 של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, 41 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': כל ההסתייגויות לסעיף 3 לא התקבלו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצביע על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 34 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 41 נגד – 28 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 41 תומכים, 28 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': סעיף 3 התקבל גם הוא.

בצלאל סמוטריץ': סיימנו את ההצבעה בקריאה השנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כעת מצביעים על כל החוק כולו בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 35 בעד החוק – 41 נגד – 21 נמנעים – אין חוק לימוד חובה (תיקון מס' 35), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 41 תומכים, 21 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 35), התשע"ו–2016, התקבלה בקריאה השלישית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני, אתה בטוח שאתה רוצה לברך בשעה כזאת?

בצלאל סמוטריץ': אתה בטוח שבשעה כזאת אתה רוצה לברך?

בצלאל סמוטריץ': טוב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רק מילה.

משה גפני: אני רוצה להודות לסגן שר החינוך הרב פרוש שהוביל את המהלך הזה.

משה גפני: אני רוצה להודות לחברים שהיו שותפים להצעת החוק.

משה גפני: אני רוצה להודות ליושב-ראש הקואליציה דוד ביטן.

משה גפני: אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת החינוך יעקב מרגי על ההובלה של החוק החשוב הזה בוועדת החינוך.

משה גפני: אני מבקש, רבותי חברי הכנסת, אני מבקש, אם אפשר – חבר הכנסת מרגי, אני מודה לך על ההובלה של החוק בוועדת החינוך – לעשות את זה מהר ומקצועי וטוב.

משה גפני: ואני מודה לכל מי שתמך בעניין הזה, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת גפני.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/1058 ומס' פ/3122/20; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 15201; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 51), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

קריאה: ניסן, קצר.

בצלאל סמוטריץ': אני דווקא חושב שעכשיו מותר לאדוני לעשות קצת פיליבסטר לאופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני רוצה להביא בפניכם הצעת חוק של שניים מבכירי חברינו, של דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה, ושל מרב מיכאלי – יושבת-ראש האופוזיציה, נגיד?

מרב מיכאלי: מרכזת.

ניסן סלומינסקי: מרכזת האופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהשעה מאוחרת אגיד את זה רק בראשי פרקים.

ניסן סלומינסקי: מדובר על מסלול מקוצר בהוצאה לפועל עד סכום של 10,000 שקל.

ניסן סלומינסקי: זה פועל בהצלחה בלתי רגילה זה שבע שנים, וכל שנה נותנים לזה הארכה, והגיע הזמן שנהפוך את זה לקבע.

ניסן סלומינסקי: אז מאחר שנדמה לי שאין שום התנגדות, ואין כלום, וזה של הקואליציה והאופוזיציה ביחד, אני מציע לחברי ומבקש שנאשר את זה בקריאה השנייה והשלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, לחוק אין הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': יש כמה בקשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – גם היא אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, תפסו נא מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 51), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': החוק כולו בנוסח של הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 36 בעד סעיפים 1–8 – 32 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 32 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית, חברים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 37 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – אין חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 51), התשע"ו–2016, נתקבל.

מרב מיכאלי: – – –

בצלאל סמוטריץ': לצערי, אין לי יכולת למנוע את זה ממך, גם בשעה כזאת.

בצלאל סמוטריץ': 32 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 51), התשע"ו–2016, התקבלה בקריאה השלישית.

בצלאל סמוטריץ': מבקשת להודות אחת מיוזמות החוק, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יואל חסון: מה זה אחת?

יואל חסון: ה-יוזמת.

מרב מיכאלי: אדוני, זה לא למרות השעה המאוחרת, זה במיוחד בגלל השעה המאוחרת.

מרב מיכאלי: נשארנו פה עד 04:00 בשביל להעביר את החוק ולא נגיד תודה רבה?

מרב מיכאלי: אני רוצה, ברשותכן וברשותכם, חברות וחברים, להגיד א.

מרב מיכאלי: תודה כמובן לשותפי, יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק והמשפט ניסן סלומינסקי, לאנשי רשות האכיפה והגבייה, שבאמת עושים עבודה מצוינת, למשרד המשפטים.

מרב מיכאלי: אני רוצה, ברשותכם, בכל זאת להגיד מילה.

מרב מיכאלי: 700,000 אזרחיות ואזרחי ישראל יש להם תיקים בהוצאה לפועל, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: זאת החצר האחורית של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: חובה עלינו לחסל את החצר האחורית המוזנחת הזאת.

מרב מיכאלי: המסלול המקוצר הוא אחת הדרכים למנוע מעוד אנשים להיכנס אליה.

מרב מיכאלי: אז באמת, ברכות לנו שהעברנו את החוק הזה כמסלול קבוע, ואינשאללה נמשיך ונצמצם את החצר הזאת.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: לבקשת היושב-ראש אתן עוד דקה.

מרב מיכאלי: אמרתי 700,00 אנשים ואנשות בישראל שיש להם תיקים בהוצאה לפועל.

מרב מיכאלי: יש להם 2.5 מיליון תיקים בהוצאה לפועל.

מרב מיכאלי: מדובר בעשירונים הנמוכים ביותר, בציבור העני והענייה ביותר במדינת ישראל, שמוצאת את עצמה – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

מרב מיכאלי: כן, צודק אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, שמזכיר לי שכל 700,000 האיש האלה, עם 2.5 מיליון התיקים, איש ואישה, עומדים על חוב של 635 מיליארד שקלים, שמתוכם 10% בקושי, 65 מיליארד, הם חוב מקורי, הם הקרן.

מרב מיכאלי: אז עכשיו אני רק אגיד לסיום שיש לנו פרויקטים משותפים מרובים, לקבוצת חברות וחברי הכנסת, שפועלים לצמצום ההוצאה לפועל, להורדת הריבית, הורדת שכר טרחה, ביטול כל מיני קנסות והיכולת להיכנס לחובות כל כך גדולים – שלא נעמוד במצב האידיוטי הזה של 650 מיליארד שקל חובות לא אמיתיים בעולם הזה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה על התודה.

בצלאל סמוטריץ': [מס' כ/1035; "דברי הכנסת", חוב' כ"ד, עמ', חוב' ל"ה, עמ' ; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כרגע לסעיף 15 בסדר-היום שלנו:

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק הבטחת הכנסה (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות מציגה את החוק חברת הכנסת מירב בן ארי.

יואל חסון: מירב, קצר.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני אעשה את זה בקצרה.

מירב בן ארי: גם אני, לא נעים לי כבר השעה הזאת.

מירב בן ארי: ממש ב-30 שניות.

מירב בן ארי: חוק הבטחת הכנסה – חבר הכנסת ביטן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה.

מירב בן ארי: חוק הבטחת הכנסה בעצם נותן רשת ביטחון סוציאלית – אני אגיד בקצרה.

מירב בן ארי: יש במדינה ישראל עוול היסטורי משנת 2003, עוול שבעצם הורים עצמאים, ברגע שיוצאת לעבוד – זה בדרך כלל אם חד-הורית – מקזזים לה את מזונות הילדים.

מירב בן ארי: זה דבר נורא, זה דבר שרואה את מזונות הילדים כקצבה, למרות שהם לא קצבה.

מירב בן ארי: אני חושבת שצריך לבטל את זה.

מירב בן ארי: כרגע זה לא על השולחן; כרגע מורידים את הקיזוז.

מירב בן ארי: אם עד עכשיו קיזזו לאם החד-הורית 60%, עכשיו הורדנו את זה פה בהצעת החוק של חבר הכנסת חיים כץ, שר הרווחה, ל-25%.

מירב בן ארי: אני חושבת שזו הצעת חוק טובה.

מירב בן ארי: אני חושבת שנכון, היינו מעדיפים להוריד בכלל את ה-60% האלה, אבל לפחות, מה שנקרא בתנאים הקיימים, זו הצעת חוק טובה, ולכן אני מציעה גם להוריד את ההסתייגויות וגם להצביע בעד.

מירב בן ארי: אני כן רוצה להודות לצוות הוועדה, למנהלת הוועדה ענת כהן שמואלי, ליועצת המשפטית שמרית שקד ולשאר הצוות, על העבודה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לשר העבודה והרווחה חבר הכנסת חיים כץ.

מירב בן ארי: כתוב גם תודה לי, אז תודה לי.

מירב בן ארי: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף, ולילה טוב.

מרב מיכאלי: אדוני, אנחנו לא ננמק את ההסתייגויות אבל נצביע עליהן.

בצלאל סמוטריץ': בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': חברים, תפסו נא מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על הצעת חוק הבטחת הכנסה (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, אבקשך להיות מרוכז, כדי לשמוע אם אנחנו בהסתייגות או בסעיף.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתחילים מן ההסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הסתייגות לסעיף 1 של חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי, האם אנחנו מצביעים על ההסתייגות?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מצביעים על ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת, אם כן, להצביע על סעיף 1 וסעיף 2, שאין עליהם הסתייגויות – כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 38 בעד סעיפים 1–2 – 31 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, אין מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הסעיפים האלה התקבלו.

בצלאל סמוטריץ': סעיף 1 וסעיף 2 התקבלו בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אנחנו עוברים להצביע על ההסתייגות של המחנה הציוני לסעיף 3, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על ההסתייגות – את כל חברי הכנסת?

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאמרתי.

בצלאל סמוטריץ': הרשימה המשותפת וגם – אז מרצ אינם, אורלי לוי איננה, וחבר הכנסת אוסאמה סעדי, נדמה לי שאיננו פה, בתוך ההתנגדות הזאת.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל הוא לא נמצא בתוך ההתנגדות הזאת, ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': ואמרה לי כאן נציגת המחנה הציוני שהיא מבקשת שלא לנמק אלא להצביע.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מצביעים כעת על ההסתייגות לסעיף 3 של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; של זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין, תמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; של חבר הכנסת מאיר כהן; של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; ושל קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 9 נגד – 20 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, חבר הכנסת מאיר כהן, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לא נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תשעה תומכים, 20 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההסתייגות לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 40 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': סעיף 3 התקבל בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הסתייגות לסעיף 4 של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אשר איננה נוכחת, ואשר על כן אנחנו לא מצביעים על ההסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים כעת על סעיפים 4 ו-5 כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 41 בעד סעיפים 4–5 – 31 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 4–5 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': סעיפים 4 ו-5 התקבלו אף הם בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': סיימנו את ההצבעה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצביע על הצעת חוק הבטחת הכנסה (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 42 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבטחת הכנסה (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שלישית ונכנסת אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/1002; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 9239; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חוזרים לסעיף 13 שבסדר-היום: הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג את ההצעה, בקצירת האומר, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

קריאה: מה זה "קצירת האומר"?

בצלאל סמוטריץ': באומר קצר.

בצלאל סמוטריץ': זה, מי שלא לומד ליבה מסתבך אחר כך עם הדברים האלה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016 – – דוד ביטן, אתה מפריע לי.

דוד אמסלם: ביטן, אני אשאיר אתכם פה עד 08:00.

מירב בן ארי: לכולם הוא מפריע.

דוד אמסלם: – – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, שיזמה הממשלה.

דוד אמסלם: חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה נחקק בשנת 2012.

דוד אמסלם: החוק איגד לראשונה את גופי הכבאות בישראל תחת רשות אחת והסדיר את סמכויותיה ותפקידיה.

דוד אמסלם: בשל הניסיון שהצטבר מאז הוקמה הרשות וליקויים שהתגלו בחוק עם הזמן, מוצע לבצע בו כמה תיקונים.

דוד אמסלם: ראשית, מוצע להרחיב את האמצעים המשמעתיים שניתן לנקוט כלפי מתנדבי הרשות.

דוד אמסלם: כיום למתנדבי הרשות נתונות הסמכויות הנתונות לכבאי, ובמקרים מסוימים אף לקצין.

דוד אמסלם: עם זאת, מאחר שהם אינם עובדי מדינה, הדין המשמעתי החל עליהם הוא הדין הפנימי של הרשות בלבד, בשונה מעובדי הרשות שאינם מתנדבים, שעליהם חל גם הדין המשמעתי החל על עובדי מדינה.

דוד אמסלם: מוצע לקבוע כי נוסף על עונשי התראה, נזיפה או הפסקת התנדבות החלים על מתנדבי הרשות מכוח חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה, יוסף עונש של הגבלת ההתנדבות.

דוד אמסלם: אמצעי זה ירחיב את אפשרויות הענישה כלפי מתנדבים ויאפשר כלי ביניים אל מול האמצעי הדרסטי יותר הקיים כיום בחוק, של הפסקת ההתנדבות באופן מוחלט.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

דוד אמסלם: תיקון נוסף בהצעת החוק עוסק בהרחבת סמכויות צוותי הכיבוי המפעליים.

דוד אמסלם: לפי החוק כיום, בסמכות הנציב להורות כי במפעלים מסוגים שקבע השר לביטחון הפנים, באישור ועדת הפנים של הכנסת, יוקמו צוותי כיבוי מפעליים.

דוד אמסלם: נוסף על כך, בסמכותו להביא להקמתם של צוותים אלה גם בדרך של הסכם עם המפעל.

דוד אמסלם: מטרתם של צוותי הכיבוי האלה – לתת מענה מיידי על סיכוני אש שקיימים במפעלים אלה בשל החומרים המצויים בהם.

דוד אמסלם: בהצעת החוק מוצע להרחיב את סמכויותיהם של צוותי הכיבוי המפעליים כך שבמפעלים שיקבע השר, באישור הוועדה, שיש להם – –

דוד ביטן: דודי, לא צריך את הכול, תגיד "וכדומה".

דוד אמסלם: – – סיכון מיוחד לאירוע חומרים מסוכנים, ניתן יהיה להסמיך את צוותי הכיבוי לטפל גם באירועי חומרים מסוכנים.

דוד אמסלם: אני יכול לקצר?

בצלאל סמוטריץ': כן.

בצלאל סמוטריץ': אם ביטן מבקש להצביע – – –

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, אך הוגשו בקשות רבות לדיבור.

דוד אמסלם: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, וגם לא לדבר הרבה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגות.

בצלאל סמוטריץ': הוגשו לנו כמה בקשות לרשות דיבור, אני אקרא אותן מהר, כיוון שאף אחד לא נמצא: חברי הכנסת תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין – אינם נוכחים, ועל כן, חברותי חברי הכנסת, תפסו נא מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': על כל ההצעה כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 43 בעד סעיפים 1–11 – 30 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–11 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 30 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 44 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 30 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, התקבלה בקריאה שלישית ונכנסת אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

הצעת חוק-יסוד: [מס' כ/648; "דברי הכנסת", חוב' ל"ד, עמ' 15595; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום, סעיף 16: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 45), לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק, בשם ועדת הכנסת, חבר הכנסת דוד אמסלם – – –

): דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': דוד ביטן, אוי, אוי, אוי.

דוד אמסלם: בצלאל, יש גבול לקללות.

בצלאל סמוטריץ': שני חברים טובים.

בצלאל סמוטריץ': דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': אני בטוח שאתם לא כועסים עלי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה, יציג לנו את הצעת החוק.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה השנייה והשלישית הצעת חוק מטעם ועדת הכנסת שאושרה בוועדה פה-אחד וזכתה לתמיכת הממשלה.

): ההצעה מובאת כעת באותו נוסח שאושר לאחרונה בקריאה הראשונה, ולכן אזכיר בקצרה כי היא עוסקת בחובה להביא לאישור ועדה של הכנסת תקנות הקובעות ענישה פלילית.

): כיום ההוראות בעניין זה קבועות הן בחוק-יסוד: הכנסת והן בחוק העונשין.

): הוראת חוק-היסוד מוסיפה כי אם הוועדה לא החליטה בעניין התקנות בתוך 45 ימים, יראו אותן כמאושרות.

): בפועל, גם הכנסת וגם הממשלה לא ראו תקנות כמאושרות בלי שהוועדה קיבלה החלטה בעניין, וזאת לאור הסעיף בחוק העונשין.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

): ועדת הכנסת סברה כי הוראה זו בדבר אישור תקנות עונשיות במחדל היא בעייתית ביותר, הן מאחר שפעמים רבות הדיון בכנסת נמשך יותר מ-45 ימים, והן לאור העובדה שדווקא כשמדובר בתקנות עונשיות שעלולות לפגוע בזכויות אדם, יש חשיבות כי יידונו ויאושרו בוועדה – –

בצלאל סמוטריץ': וכדומה.

): – – שבה מתקיים דיון פומבי ונשמעים כל הגורמים הרלוונטיים.

): לפיכך מוצע למחוק את ההוראה בדבר אישור תקנות עונשיות הקבועה בחוק-יסוד: הכנסת ולהותירה רק בחוק העונשין.

): יש בהצעה כדי לחזק את הפיקוח הפרלמנטרי על חקיקת משנה, ולפיכך אבקש מהכנסת לאשרה בקריאה השנייה והשלישית.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

בצלאל סמוטריץ': אין לנו לחוק הזה לא הסתייגויות ולא בקשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצביע על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 45), בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 45 בעד סעיף 1 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 21 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה שנייה.

קריאה: 29 בעד – – –

בצלאל סמוטריץ': מה אמרתי?

קריאה: 21.

בצלאל סמוטריץ': זה כנראה משהו שתקוע, אז אני חוזר: 29 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 46 בעד החוק – 30 נגד – אין נמנעים – אין

בצלאל סמוטריץ': 30 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 45) התקבלה בקריאה שלישית ונכנסת אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 20), התשע"ו–2016 [מס' כ/640; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 14487 ועמ' 14492; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לסעיפים 17 ו-18: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 19) – לא תקשיבו – לא תדעו, אדוני יושב-ראש הקואליציה – התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, והצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 20), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': יציג לנו את שתי הצעות החוק במשותף יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם, ולאחר מכן אנחנו נקיים שתי הצבעות נפרדות.

בצלאל סמוטריץ': לשתי הצעות החוק אין הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': יש בקשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': למיטב ידיעתי, המבקשים אינם נוכחים, ועל כן, מייד לאחר ההצגה אנחנו נעבור להצבעות.

דוד אמסלם: רבותי, אם תעשו רעש, אני מבטיח לכם – אני משאיר אתכם עד הבוקר.

בצלאל סמוטריץ': וכדומה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – ביטן, אני מדבר.

דוד אמסלם: אני שמעתי את כל הנאום שלך, אני יכול להקריא לך אותו אחד לאחד.

דוד אמסלם: אני לא בטוח שאתה זוכר אותו, אז – – –

דוד ביטן: אני רואה, אתה בסוף, בשעה כזאת, אתה בבדיחות הדעת.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אתה מסתובב עם הגב שלך, אתה מסתיר לי את כל השורה.

דוד ביטן: לא, אתה יודע?

דוד ביטן: אני אספר לך משהו: כשהייתה הבעיה של – – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

דוד ביטן: – – – אז שלחו לי סמ"סים: על מה מירב מדברת?

דוד ביטן: – – – לא נמצאת בכלל.

דוד אמסלם: אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 19), התשע"ו–2016, שיזמה חברת הכנסת ענת ברקו, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

דוד אמסלם: חוק כלי הירייה, התש"ט–1949, מסמיך את פקיד רישוי כלי הירייה במשרד לביטחון הפנים לקבוע הוראות קבע מחייבות למטווחי קליעה.

דוד אמסלם: בהתאם לכך, בשנת 2013 פרסם האגף לרישוי ופיקוח כלי ירייה במשרד לביטחון פנים הוראות קבע למטווחי קליעה המסדירות את הפעילות בהם.

דוד אמסלם: כנגד הוראות הקבע הוגשה עתירה, אשר דנה, בין היתר, בחוקיותן של ההוראות ובסמכותו של פקיד הרישוי לקובען.

דוד אמסלם: בית-המשפט פסק בהקשר זה כי הוראות הקבע הולמות את תכליתו של חוק כלי הירייה ומשקפות מדיניות שלפיה אין לאפשר ירי חופשי ובלתי מבוקר במטווחים על-ידי כל אדם החפץ בכך, וכי החוק מעניק לפקיד הרישוי את הסמכות להסדיר את פעילותם של מטווחי הקליעה בהוראות קבע.

דוד אמסלם: אף שבית-המשפט אישר את הוראות הקבע ואת סמכותו של פקיד הרישוי לקבוע אותן, הוראת החוק המסמיכה את פקיד הרישוי להסדיר את הפעילות במטווחי הקליעה היא רחבה וכללית.

דוד אמסלם: על כן, מוצע לקבוע עקרונות וכללים אשר יתוו את שיקול דעתו בעת קביעת הוראות הקבע.

דוד אמסלם: אתם מקשיבים לי?

דוד אמסלם: איזה שקט.

דוד אמסלם: או שאתם רדומים – – –

קריאות: – – –

דוד אמסלם: אז אני אעבור לסוף – חברת הכנסת ברקו, בגלל שזה החוק שלך אז רציתי לפרט, אבל החבר'ה עייפים, אז אני אעבור לסוף.

ענת ברקו: אני מוותרת לך.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דוד אמסלם: לבסוף, מוצע לקבוע כי הוראות הקבע יפורסמו באתר האינטרנט של המשרד לביטחון הפנים.

דוד אמסלם: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, אך הוגשו בקשות רשות דיבור.

דוד אמסלם: אני מקווה שאתם לא תנצלו אותן, או שאתם לא נמצאים כאן, מי שביקש.

דוד אמסלם: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד אמסלם: אני מתכבד להציג בפני הכנסת את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 20), התשע"ו–2016, שיזמה חברת הכנסת עליזה לביא – עליזה, זה החוק שלך – יחד עם חברי כנסת נוספים, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

דוד אמסלם: חוק כלי הירייה, התש"ט–1949, קובע כי לא ייתנו רישיון, רישיון מיוחד או תעודת הרשאה לכלי ירייה לאדם שטרם מלאו לו 21 שנים.

דוד אמסלם: עם זאת קובע החוק כי השר לביטחון הפנים, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, רשאי לקבוע סוגי פעילויות או נסיבות שבהן יינתן רישיון כאמור לאדם שמלאו לו 18 שנים אך טרם מלאו לו 21 שנים.

דוד אמסלם: כיום רוב החיילות מסיימות את שירותן הסדיר לפני שמלאו להן 21 שנים.

דוד אמסלם: מאחר ששירות הגברים קוצר ל־32 חודשים, צפוי כי בשנים הקרובות גם חיילים יסיימו את שירותם לפני הגיעם לגיל 21 שנים.

דוד אמסלם: אני אלך לסוף, עליזה, ברשותך.

דוד אמסלם: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, אך הוגשו בקשות רשות דיבור.

דוד אמסלם: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

דוד אמסלם: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, לשתי ההצעות לא הוגשו הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': הוגשו לנו בקשות רשות דיבור של חברי רשימת מרצ, שאינם נוכחים, ולכן אנחנו עוברים להצבעות.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, ההצבעות נפרדות.

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו מתחילים, ראשית, בהצבעה על הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 19), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 47 בעד סעיף 1 – 28 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו עוברים, בעזרת השם, להצביע עליה כעת בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 48 בעד החוק – 28 נגד – אין נמנעים – אין חוק כלי הירייה (תיקון מס' 19), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 28 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אני קובע כי הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 19), התשע"ו–2016, התקבלה בקריאה שלישית ונכנסה אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ביקשה לברך יוזמת החוק, חברת הכנסת ענת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברצוני להודות לשר ארדן, השר לביטחון פנים, ליועץ המשפטי של הוועדה יואל הדר, לדודי אמסלם, יושב-ראש ועדת הפנים, למנהלת הוועדה לאה, ליועצת המשפטית שלנו מירי פרנקל-שור ולעידו, ולתמר הרן, היועצת הפרלמנטרית.

ענת ברקו: החוק הוא חשוב והוא מסדיר את כל מה שקורה במטווחים אזרחיים, ואני מודה לכולכם על שאישרתם את החוק.

ענת ברקו: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 20), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, גברתי המזכירה?

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 48 בעד סעיף 1 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 29 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו עוברים, בעזרת השם, להצביע עליה כעת בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': קריאה שלישית – החוק כולו.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 49 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק כלי הירייה (תיקון מס' 20), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 29 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 20), התשע"ו–2016, התקבלה בקריאה שלישית, ונכנסה אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': מבקשת לברך היוזמת, חברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דוד אמסלם: – – –

דוד ביטן: עליזה, אנחנו אתך.

טלי פלוסקוב: רק בזכות דוד – – –

דוד אמסלם: יאללה, עשינו את זה.

דוד ביטן: אין כמו דודי.

דוד ביטן: אין כמו דודי.

עליזה לביא: אז אתה רואה, אני פה ככה בשעה הזאת כדי לומר – –

דוד אמסלם: – – – זה הסודה.

עליזה לביא: – – תודה רבה, גם לסודה וגם ליושב-ראש הוועדה על העבודה, גם לצוות שלך, יו"ר הוועדה חבר הכנסת דוד אמסלם, לחברי יו"ר ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר על השותפות, למנהלת הוועדה לאה קירכלי, לשר גלעד – –

דוד אמסלם: קריכלי, קריכלי.

עליזה לביא: קריכלי.

עליזה לביא: – – ולשר לביטחון פנים גלעד ארדן על שיתוף הפעולה, ללימור גיל שני שהייתה הכוח המניע להצעת החוק בעקבות פניית ציבור שלה אלי, וגם לארגון הארצי של חברות האבטחה בישראל.

עליזה לביא: כשקיבלתי את פניית הציבור הזאת מלימור באמת לא האמנתי שחיילות רבות שנשאו נשק במהלך השירות לא יכולות להוציא רישיון לנשק עם השחרור ולעסוק במקצועות שדורשים את הנשק.

עליזה לביא: אני שמחה מאוד שיחד באמת תיקנו את החוק החשוב הזה.

עליזה לביא: שוויון, שוויון, שוויון.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': [מס' כ/644; "דברי הכנסת", חוב' ל"ב, עמ' 14434; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': תציג את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, כאשר את יודעת, חברת הכנסת מירב בן ארי, את פירוש הביטוי בקצירת האומר, אנחנו משוכנעים שכך אכן תנהגי.

מירב בן ארי: תודה.

דוד אמסלם: אחרי שדפקת את – – – שם, אני מקווה שתעצרי.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, אני רוצה להגיד על החוק הזה שתי מילים, למרות שגם את החוק הקודם הצגתי בקצרה, אבל כן חשוב לומר משהו על הצעת החוק.

מירב בן ארי: ראשית, היא יוזמה של חברי הכנסת איל בן ראובן ועבד על חכים חאג' יחיא, כמובן יחד עם חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה.

מירב בן ארי: המצב במדינת ישראל הוא קטסטרופלי בכל מה שקשור לפיקוח על עובדים בענף הבנייה.

מירב בן ארי: אנחנו נמצאים במקום השלישי בעולם, שזה מקום מביש ביחס לאירופה ולארצות-הברית.

מירב בן ארי: רק כדי שתדעו, למרות השעה המאוחרת, שרק 2% ממקומות העבודה שבהם אירעה תאונה נחקרו.

מירב בן ארי: ובחמש השנים האחרונות, באמת, למרות מספר ההרוגים, רק 23 כתבי-אישום הוגשו נגד מפקחים.

מירב בן ארי: המצב כיום נוראי.

מירב בן ארי: יש 17 מפקחים.

מירב בן ארי: מ-2014 יש כעוד 6,000 עובדים בענף הזה.

מירב בן ארי: בקיצור, כמעט כל שבוע אנחנו שומעים על עובד – גם השבוע שמענו על עובד שנהרג בתאונת בנייה, באתר בנייה, ולכן המטרה היא לתת סמכות בידי הפקחים.

מירב בן ארי: לסיכום, אני אגיד ככה: 1.

מירב בן ארי: ביטן, אני לא יכולה להילחם בך, לא ב-10:00, לא ב-04:00.

מירב בן ארי: יש לך קול שהוא בלתי עביר.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

דוד ביטן: מי?

דוד ביטן: אני?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אז תשמע רגע.

מירב בן ארי: אתה יודע, גם את החוק הקודם הצגתי בקצרה.

דוד ביטן: – – –

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: חשוב – אני רוצה לומר את זה גם בשם אלי, גם בשם הוועדה וגם בשם הצוות של הוועדה – המקסימות שנמצאות פה.

מירב בן ארי: תראו, מילא אנחנו בעונש, אבל אתן כאן, אז כל הכבוד לכן שאתן כאן, באמת, גם היועצת המשפטית, גם המתמחה.

מירב בן ארי: זה חוק חשוב.

מירב בן ארי: החוק גם נותן סמכויות, גם קובע שאי-קיום צו הפסקת עבודה, כמו אתרים שלא נסגרים אחרי שמישהו נהרג שם – אפשר גם שנתיים מאסר, גם קנס של 75,000 שקל.

מירב בן ארי: יש כאן גם העברת מידע בין הרשויות, ואני לא אלאה אתכם בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': אשר על כן.

מירב בן ארי: אבל המטרה של החוק היא ליצור הרתעה.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שבאמצעות החוק הזה יצטמצמו הפגיעות בנפש.

מירב בן ארי: ואני רוצה גם להגיד משהו על אלי אלאלוף, שלא נמצא פה – שמהיום הראשון שהוא הגיע לכנסת הוא לקח על עצמו את הנושא, ביחד עם חבר הכנסת איל בן ראובן, באמת עם המחנה הציוני – לקח על עצמו את כל הנושא של תאונות עבודה.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שההצעה הזאת תפחית את מספר ההרוגים בתאונות עבודה במדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, לחוק לא הוגשו הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו בקשות רשות דיבור.

בצלאל סמוטריץ': היחידי שנוכח מבין המבקשים הוא חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אשר מבקש לנצל את רשות הדיבור שלו, כמובן.

קריאה: אוסאמה, אתה לא אמיתי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אוסאמה סעדי: מה קרה?

אוסאמה סעדי: סבאח אל-ח'יר.

מירב בן ארי: סבאח אל-נור.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

אוסאמה סעדי: שיעור בערבית בשעה 05:00.

קריאה: יכול להיות מעניין.

אוסאמה סעדי: סבאח אל-ח'יר מכולם.

אוסאמה סעדי: סבאח אל-ח'יר לג'מיעה.

ענת ברקו: סבאח אל-נור.

אוסאמה סעדי: השר יריב לוין התארגן, נכון?

יריב לוין: תדבר לאט, השעה – – –

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד במאבק של כולנו נגד תאונות העבודה שמקפחות חיים.

אוסאמה סעדי: ורק לזכור את המספרים, דוד אמסלם, רק לזכור את המספרים: 54 הרוגים בשנת 2015, אדוני היושב-ראש; ברבעון הראשון של 2016 – 15 הרוגים, לעומת עשרה בתקופה המקבילה.

אוסאמה סעדי: אני חושב שהגענו למספר של 16 או אפילו יותר בשנת 2016.

אוסאמה סעדי: ולכן, כל הצעת חוק שמקדמת מלחמה בתאונות העבודה והפחתת מספר ההרוגים והפצועים קשה – רק עכשיו ראיתי שהפצוע האחרון בתאונות עבודה הוא פועל בניין בן 22 שנפצע בינוני באתר בנייה בפרדס-חנה.

אוסאמה סעדי: זה היה אתמול, 1 באוגוסט.

אוסאמה סעדי: ולכן, אני מברך את יושב-ראש ועדת העבודה, שבאמת עושה עבודה מדהימה בתחום הזה, ביחד עם איל בן ראובן, וגם חברנו מהרשימה המשותפת עבד אל חכים חאג' יחיא, שגם הוא חתום ויזם את הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: אנחנו מברכים על ההצעה ותומכים בה.

אוסאמה סעדי: אין חמש דקות אפילו, דוד.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 50 בעד סעיפים 1–4 – 29 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 29 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה שנייה.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו עוברים, בעזרת השם, להצביע עליה כעת בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': יובל, אתה שם חליפה.

בצלאל סמוטריץ': זה אומר שאתה הולך לדבר באריכות?

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 51 בעד החוק – 29 נגד – אין נמנעים – אין חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 29 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, התקבלה בקריאה שלישית, ונכנסה אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1066); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק, בשם שרת התרבות והספורט, השר יובל שטייניץ.

בצלאל סמוטריץ': אדוני מציג את חוק וינגייט – הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יכול להפנות אותנו לנוסח החוק.

קריאות: – – –

קריאה: יובל, שלוש שורות בהתחלה, שלוש בסוף.

קריאה: בדילוגים.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני רוצה לברך על הדיון בשעת לילה מאוחרת זו.

קריאה: בוקר, בוקר.

יובל שטייניץ: שעת בוקר מוקדמת זו, כי נראה לי שהפרלמנט קצת נרגע ונראה כמו פרלמנט מכובד בשעות האחרונות, ולא כמו זירת התגוששות או שוק או זירת התאגרפות – כמו שהוא נראה לעתים בזמן האחרון.

יובל שטייניץ: אז טוב, גם אם זה בשלוש וחצי – – –

מירב בן ארי: ארבע וחצי, אבל מי סופר.

יובל שטייניץ: ארבע וחצי?

יובל שטייניץ: צודקת, ארבע וחצי בבוקר.

יובל שטייניץ: אז טוב לפעמים שהפרלמנט, עם כל הוויכוחים נראה כמו פרלמנט רציני.

יובל שטייניץ: הלוואי שתמיד זה היה כך.

יהודה גליק: לא נראה כמו ישיבת ממשלה.

יובל שטייניץ: נכון.

יובל שטייניץ: אני רוצה להציג את הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט) מטעמה או במקומה של השרה מירי רגב, שנמצאת בחו"ל, ולכן אני אקריא את מה שהועבר לי ממנה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מעלים היום לקריאה ראשונה את הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט.

יובל שטייניץ: מדובר בבשורה גדולה לספורט הישראלי בכללותו ולספורט ההישגי בעיקר.

יובל שטייניץ: מדובר בתוכנית שעמלו עליה במשך שנים, והשרה רגב שמחה לציין שהצליחה להביא אותה לידי גמר ולחקיקה.

יובל שטייניץ: מכון וינגייט נוסד עוד בטרם קום המדינה כמכון לספורט ולחינוך גופני.

יובל שטייניץ: המכון עוסק במתן שירותי ספורט למאמנים, לספורטאים, למדריכים, להתאחדויות ספורט ולאיגודי ספורט, אולם מתקשה למלא את ייעודו.

יובל שטייניץ: מצד אחד מכון וינגייט פועל כזרועה הארוכה של המדינה, ומצד שני מעמדו אינו מעוגן בחוק כמוסד לאומי, כמו גם תקציבו – דבר אשר מקשה עליו לבצע את תפקידיו הלאומיים והציבוריים, ועם השנים הוא אף נאלץ להתמודד עם משברים מעת לעת.

יובל שטייניץ: בכל המדינות המפותחות בעולם שהצליחו להגיע להישגים גבוהים בעשייה הספורטיבית יש מכון לאומי לספורט.

יובל שטייניץ: זהו תנאי הכרחי למדינות החפצות להצעיד את הספורט להישגים והצלחות.

יובל שטייניץ: הצעת החוק שמוגשת היום באה בדיוק לשם כך.

יובל שטייניץ: הפיכת המכון לתאגיד סטטוטורי תוביל לכך שתקציבו ייקבע בחוק התקציב, בתוכנית הנפרדת ממסגרת התקציב של משרד התרבות והספורט, כפי שיתואם עם משרד האוצר.

יובל שטייניץ: באמצעות הצעת חוק זו תתבצע אסדרה של קרקעות המכון מול מינהל מקרקעי ישראל, כך שיוכל לפעול לצרכיו וללא חסמים ביורוקרטיים; תהיה אפשרות להקים אזורי מגורים נרחבים יותר לספורטאים ולאנשי צוות, להרחיב תשתיות ספורטיביות, להקים מרכז למחקר מדעי הספורט, להרחיב מתקנים לרפואת ספורט ולשיקום נפגעי תנועה בספורט ועוד.

יובל שטייניץ: המדינה, באמצעות משרד התרבות והספורט, תלווה את המכון, תפקח על פעילותו ותבטיח שיממש את ייעודו ואת החזון שעומד מאחורי הקמתו.

יובל שטייניץ: המכון יהיה חייב להגיש לאישור המשרד תוכנית עבודה שנתית.

יובל שטייניץ: פעילות המכון תתמקד בפיתוח תשתיות פיזיות, פיתוח ההון האנושי בדגש על מנהלים ומאמנים, הקמת מרכז לקידום ספורט נשים וספרייה לאומית לספורט, וכן מוזיאון להנצחת ספורטאים יהודים, וכל זאת כדי לסייע – – –

דוד ביטן: תקצר.

דוד ביטן: תגיד "אשר על כן".

דוד ביטן: עזוב.

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: אה, אוקיי, טוב.

יובל שטייניץ: בקיצור, זו הצעה טובה.

יובל שטייניץ: המטרה שלה היא לשדרג את מכון וינגייט, לייצב אותו ולתת לו לפעול בצורה יותר טובה מאשר בעבר.

יובל שטייניץ: אנחנו מציעים לכנסת לתמוך בה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אני עובר כעת על רשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת יהודה גליק, אתה לא רוצה לברך את המתוקים פה בכנסת?

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 53 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 26 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה ראשונה, והיא עוברת להכנה בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1070); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שנוספו על קנסות הנגבים בידי המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': יציג את הצעת החוק, בשם שרת המשפטים, השר יובל שטייניץ.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': יש לזה הצעה מוצמדת שיציג אותה אחר כך חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, בשם שרת המשפטים אני שמח להודיע כי מבצע הפחתת תוספות פיגורים במרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות יוצא לדרך.

יובל שטייניץ: טיוטת חוק הפחתת תוספות פיגור שהתווספו על קנסות פליליים ומינהליים מבקשת לקבוע, כהוראת שעה, הסדר מיוחד לגביית קנסות הנגבים על-ידי המרכז לגביית קנסות.

יובל שטייניץ: הסדר זה יאפשר לחייבים בתשלום קנסות לשלם בתקופת הוראת השעה את הקנסות הפליליים והמינהליים שהושתו עליהם, אשר לא שולמו אף שננקטו באותם תיקים תהליכי גבייה, תוך הפחתה של 40% מגובה החוב העדכני.

יובל שטייניץ: ממהלך כזה יצאו נשכרים הן החייבים, אשר יוכלו לשלם בתקופת תוקפה של הוראת השעה את חובותיהם תוך הפחתת נטל תוספת הפיגור שהתווספה, והן קופת המדינה, שכן צפוי שישולמו חובות שלא שולמו עד כה ושמאמצי הגבייה לגביהם לא נשאו פרי.

יובל שטייניץ: נוכח האמור לעיל, אני מבקש לתמוך בהצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/3200/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו – אני אזמין את חבר הכנסת אוסאמה סעדי להציג הצעת חוק מוצמדת להצעה הזאת, הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שהתווספו על קנסות פליליים ומינהליים (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך עד שלוש דקות.

אוסאמה סעדי: חופשי?

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות חופשי.

אוסאמה סעדי: רק שלוש דקות.

אוסאמה סעדי: עד שיש לי הצעת חוק.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אני נרגש בבוקר הזה, באמת; אולי לא רבים רואים אותנו, חוץ מהילד הקטן שלי, שהוא עדיין ער ורואה ערוץ 99, והוא חייב לראות את הצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: הוא יודע שישנת חמש שעות והוא, מסכן, נשאר כל הלילה ער?

אוסאמה סעדי: תאמין לי, הוא מכיר את כל החוקים ואת כל הצעות החוק האלה שעברו.

יחיאל חיליק בר: בן כמה הוא?

איציק שמולי: איך קוראים לו?

אוסאמה סעדי: בן 12.

עמר בר-לב: מה שמו?

אוסאמה סעדי: מה שמו?

אוסאמה סעדי: כאמל, על שם הסבא שלו.

אוסאמה סעדי: אז אני נרגש.

יחיאל חיליק בר: הכנסת מודה לכאמל שנשאר ער.

אוסאמה סעדי: אני נרגש שסוף-סוף, אחרי עבודה קשה שנמשכה בחודשים האחרונים, שלי ושל חברותי מרב מיכאלי ונורית קורן – איפה נורית?

אוסאמה סעדי: ויואב בן צור, שלא נמצא; אנחנו יזמנו את העניין הזה לפני כמה חודשים.

אוסאמה סעדי: נפגשנו כמה פעמים עם מנהל רשות האכיפה, שאני חייב להגיד לו תודה רבה על המאמצים שהוא השקיע, עורך-דין תומר מוסקוביץ.

אוסאמה סעדי: הנה הגיעה נורית קורן, אז אני בירכתי אותך, שאת מהיוזמות של הצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: עבדנו מול משרד האוצר, שר האוצר, סגן שר האוצר, וגם עם שרת המשפטים, שנרתמה לעניין הזה, השרה איילת שקד, והגענו ליום הזה שבאמת יש הצעת חוק ממשלתית שנותנת הזדמנות.

אוסאמה סעדי: ובטח, אני אגיד לכם את המספרים.

אוסאמה סעדי: אני חושב שאפילו השרים לא יודעים את המספרים.

אוסאמה סעדי: חברי חברי הכנסת, תסתכלו ותראו את המספרים, השר לוין, יש מיליון תיקים; דוד ביטן, יש מיליון תיקים ברשות האכיפה והגבייה.

אוסאמה סעדי: מיליון תיקים פתוחים.

אוסאמה סעדי: יש 257,000 חייבים, 257,000 חייבים.

אוסאמה סעדי: על מה אנחנו מדברים?

אוסאמה סעדי: על איזה סדר גודל?

אוסאמה סעדי: דוד אמסלם, תזרוק מספר על הבוקר, איזה מספר יש – חובות ברשות האכיפה.

ניסן סלומינסקי: 65 מיליארד.

אוסאמה סעדי: הגזמת, ניסן.

דוד אמסלם: 15 מיליארד.

אוסאמה סעדי: מדובר בחובות של 2.9 מיליארד שקלים.

אוסאמה סעדי: זה רק על הקנסות, לא על ההוצאה לפועל.

אוסאמה סעדי: אני מדבר רשות האכיפה והגבייה, שזה דוחות תעבורה, זה אגרות בתי-משפט, קנסות.

ניסן סלומינסקי: זה קטן עלינו.

אוסאמה סעדי: קטן?

אוסאמה סעדי: בשביל האנשים והחייבים, ניסן – הם מחכים למבצע הזה שנים על שנים.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו מדברים על הפחתה של 1.1 מיליארד שקלים עקב המבצע הזה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: לכן, אני מבשר למאות-אלפים, שבאמת זאת הזדמנות חד-פעמית שלא תחזור – בעיקר לשקופים, לחלשים, לאוכלוסייה הערבית, ורבים מבין ה-257,000 הם מהאוכלוסייה הערבית.

אוסאמה סעדי: זאת הזדמנות חד-פעמית.

אוסאמה סעדי: אני מבקש מכולם לנצל את ההזדמנות הזאת, שאולי לא תחזור אלא בעוד כמה שנים, אם תחזור בכלל.

אוסאמה סעדי: זאת הזדמנות שהם ישלמו 40%, הפחתה חד-פעמית, ולכן כדאי, כדאי לנצל את ההזדמנות הזאת.

אוסאמה סעדי: תודה לכולם.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי ולבנו כאמל סעדי, שנשאר ער.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים: עמר בר-לב; טרכטנברג; מרגלית; מירב בן ארי; חנין; זנדברג; סעדי; בהלול; לביא; יונה; רוזין; אבו מערוף; גלאון; פריג'; כהן; לוי; מוזס.

מיקי לוי: רגע.

יחיאל חיליק בר: אה, לוי.

דוד ביטן: תעלה, תעלה.

יחיאל חיליק בר: מיקי, אתה עולה או לא?

קריאות: – – תעלה, תעלה – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: הוא ראה שהכוהן לפניו ויתר, אז גם הלוי ויתר.

יחיאל חיליק בר: אלהרר; ברושי; חאג' יחיא; אוחנה; אייכלר; ורבין; סלימאן; חסון; שמולי; גליק; טיבי; שי; סויד; גטאס; פארן; שלח; סבטלובה; חסון; ואורן חזן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעת החוק הראשונה, הממשלתית, הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שנוספו על קנסות הנגבים בידי המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (הוראת שעה), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 54 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שנוספו על קנסות הנגבים בידי המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (הוראת שעה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 23 בעד, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת חוקה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה טרומית על הצעת החוק המוצמדת של אוסאמה סעדי, הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שהתווספו על קנסות פליליים ומינהליים (הוראת שעה), התשע"ו–2016; בקריאה טרומית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 55 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שהתווספו על קנסות פליליים ומינהליים (הוראת שעה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 24 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותעבור לוועדת החוקה.

יחיאל חיליק בר: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החוץ והביטחון בעקבות דיון מהיר בנושאים: תרומות לחיילי צה"ל, הצעתה של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; בניית יחידת דיור לחייל הפצוע יהודה הישראלי ביישוב עפרה, הצעתם של חברי הכנסת אמיר אוחנה וחיים ילין.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, היום, יום שלישי, כ"ז בתמוז התשע"ו, 2 באוגוסט 2016, בשעה 13:00.

יחיאל חיליק בר: שימו לב, לא ב-16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.