ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 150, 2016-07-25 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ט בתמוז התשע"ו, 25 ביולי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים ובהצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה) (תיקון – חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים); הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 51), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הגנת כינויי מקור וציונים גיאוגרפיים (תיקון מס' 5), התשע"ו–2016; הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 34), התשע"ו–2016; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 56), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק גיל פרישה (תיקון מס' 5) (הורה שכול), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון מס' 15) (סירוב לעבוד ביום המנוחה השבועי), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון מס' 15) (חישוב דמי מחלה בעת היעדרות לסירוגין של בני-זוג), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת מרב מיכאלי, רועי פולקמן ורחל עזריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 183) (חישוב דמי לידה לפי ששת החודשים שקדמו ליום הקובע), התשע"ו–2016, של חברות הכנסת טלי פלוסקוב ותמר זנדברג; הצעת חוק הספורט (תיקון מס' 10) (פטור מחובת ביטוח), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יואל רזבוזוב וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון מס' 6) (ארגון סטודנטים ארצי יציג), התשע"ו–2016, של חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ומירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8) (ביטול ניכוי הקצבה החודשית למקבלי תגמול ותגמול מוגדל לפי הכנסה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת דב חנין וטלי פלוסקוב וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3185/20 וכלה בהצעת חוק פ/3225/20 – הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (פטור מבחינות), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי אלאלוף; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – הוספת חיי מסתור וזהות בדויה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין ואלעזר שטרן; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – הנחת הדוח בחלקים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב מרגי, מיקי רוזנטל, מיקי לוי, מנואל טרכטנברג, עליזה לביא, עבד אל חכים חאג' יחיא, באסל גטאס, נחמן שי, דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יואל חסון, עמר בר-לב ויעקב אשר; הצעת חוק הרשות הלאומית למאבק בעוני בישראל, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הרשויות המקומיות (גמול השתתפות בישיבות מועצה וועדותיה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, דב חנין, עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, אורי מקלב, מירב בן ארי, יואב קיש, אלי כהן, איציק שמולי, עבד אל חכים חאג' יחיא, נחמן שי, משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, טלי פלוסקוב, יעל גרמן, יחיאל חיליק בר ודוד ביטן; הצעת חוק פיצויי פיטורים (תיקון – מגבלת זמן להחזרת כספים שהופקדו בקופת גמל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, חיים ילין, עיסאווי פריג', קארין אלהרר, אלעזר שטרן, מאיר כהן, איציק שמולי, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס, מירב בן ארי, עודד פורר, דב חנין ונחמן שי; הצעת חוק היועץ המשפטי לממשלה (מינוי וכהונה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואל חסון וקארין אלהרר; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – מחיר אחיד ברשתות השיווק), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – גיל הבוחר), מאת חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה לפי שנה שקדמה ליום הקובע), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, נחמן שי, איימן עודה, אחמד טיבי, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף,

ירדנה מלר-הורוביץ: יוסף ג'בארין, קארין אלהרר, זהבה גלאון, עליזה לביא, דב חנין, אילן גילאון, טלב אבו עראר ויעל גרמן; הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי שכונת הארגזים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוסי יונה, אורלי לוי אבקסיס, קסניה סבטלובה, יעל כהן-פארן, סתיו שפיר, מיקי לוי ודב חנין; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – השוואת תהליכי המיון, השיבוץ, התקינה וההכשרה, המסלולים המקצועיים ואופקי הקידום לנשים וגברים), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת מרב מיכאלי ורחל עזריה; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דיפרנציאלי של קצבת הזיקנה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מיכל בירן, דב חנין, מיכל רוזין, ענת ברקו, מיקי לוי, יהודה גליק, יצחק וקנין, מירב בן ארי, אמיר אוחנה, מנחם אליעזר מוזס, יעל גרמן, עאידה תומא סלימאן, יעקב מרגי, עודד פורר ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – אכיפת צו הריסה מינהלי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, נאוה בוקר, שולי מועלם-רפאלי, דוד אמסלם, נורית קורן, אמיר אוחנה, מרדכי יוגב, יהודה גליק, מנחם אליעזר מוזס, ניסן סלומינסקי, שרן השכל ודוד ביטן; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – הכנסות סוכן ביטוח שהוא חבר קיבוץ), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, נחמן שי, יוסי יונה, יהודה גליק, דב חנין, אכרם חסון, מנחם אליעזר מוזס, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, מאיר כהן, תמר זנדברג, יחיאל חיליק בר, איל בן ראובן, עמר בר-לב, יעקב פרי ויעקב מרגי; הצעת חוק הפחתת תוספות פיגור שהתווספו על קנסות פליליים ומינהליים (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי, אחמד טיבי, יואב בן צור, מרב מיכאלי ונורית קורן; הצעת חוק שיפוט בתי-דין רבניים (נישואין וגירושין) (תיקון – סמכות בית-הדין בהסכמת הצדדים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, שלי יחימוביץ, יעל גרמן, דב חנין, מאיר כהן, סתיו שפיר, קארין אלהרר, עאידה תומא סלימאן, מיכל רוזין,

ירדנה מלר-הורוביץ: עמר בר-לב ורויטל סויד; הצעת חוק הסדרת העיסוק בניתוח התנהגות, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, עבד אל חכים חאג' יחיא, עאידה תומא סלימאן, רועי פולקמן, אברהם נגוסה, נחמן שי, רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – אישור נוהל הגשת בקשות תמיכה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי, אוסאמה סעדי ומשה גפני; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – מדד יוקר הבריאות), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת לידה לנשים בעבודה פיזית קשה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, דב חנין, אילן גילאון, נחמן שי, איימן עודה, אחמד טיבי, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין, עליזה לביא ועמר בר-לב; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חזרה לעבודה מחופשת לידה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, איתן כבל, מיכל רוזין, זהבה גלאון, דב חנין, עליזה לביא, אורלי לוי אבקסיס, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, נאוה בוקר, קארין אלהרר, יואל חסון, יוסי יונה ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פטור מדמי טיפול מקצועי-ארגוני), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק הגנת השכר (תיקון – פטור מדמי טיפול מקצועי-ארגוני), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיקי לוי ומירב בן ארי; הצעת חוק ניסויים רפואיים בבני-אדם, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת זאב בנימין בגין; הצעת חוק לפיצוי בעלי מקרקעין ביהודה והשומרון (עמונה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בצלאל סמוטריץ, יואב קיש, ניסן סלומינסקי, מרדכי יוגב, מכלוף מיקי זוהר, יהודה גליק, מנחם אליעזר מוזס, אורן אסף חזן, נאוה בוקר, דוד אמסלם, שרן השכל, נורית קורן ואמיר אוחנה; הצעת חוק לעידוד הקמת מתקנים להפקת אנרגיה מתחדשת (פטור ממס),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, יעל כהן-פארן, רוברט אילטוב, יוליה מלינובסקי, דב חנין, אמיר אוחנה, טלי פלוסקוב, ניסן סלומינסקי, יואב בן צור, מנואל טרכטנברג, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, יהודה גליק, אברהם נגוסה, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, אורלי לוי אבקסיס, אורי מקלב, אוסאמה סעדי, מיקי רוזנטל, איל בן ראובן, יוסף ג'בארין, יוסי יונה, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, חיים ילין, נחמן שי, מיכל בירן, מיקי לוי, עליזה לביא, מיכל רוזין, זוהיר בהלול, יואל חסון, רויטל סויד, עמר בר-לב, איציק שמולי, מרב מיכאלי, יצחק הרצוג, יעקב פרי, עפר שלח, אילן גילאון, קארין אלהרר, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, עבדאללה אבו מערוף, איתן כבל ויעל גרמן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דרישת הודעה על עקרת-בית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, אלי אלאלוף, ג'מאל זחאלקה, יפעת שאשא ביטון, יהודה גליק ואיל בן ראובן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – רעש תמידי באוזניים כפגיעה בעבודה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי אלאלוף; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – הגדרת בתי-קברות אזוריים כתשתית לאומית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, ניסן סלומינסקי ואכרם חסון; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – איסור פיטורים של עובד שהוא מפרנס יחיד ואשתו בהיריון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת טלי פלוסקוב ומאיר כהן; הצעת חוק הפסקת שיטת ההעסקה הקבלנית, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת עמיר פרץ; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – מניעת בחירת מועמד שהורשע בעבירת טרור), מאת חברת הכנסת ענת ברקו; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – עדכון כתובת לצורכי בחירות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (סיוע משפטי לחבר מועצה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, דב חנין, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, אורי מקלב, מירב בן ארי, יואב קיש, איציק שמולי, עבד אל חכים חאג' יחיא,

ירדנה מלר-הורוביץ: נחמן שי, משה גפני, מכלוף מיקי זוהר, טלי פלוסקוב ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת החברים במועצה דתית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, יהודה גליק, שרן השכל, נחמן שי, איציק שמולי, יעל כהן-פארן, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איתן ברושי, מרב מיכאלי, יעקב פרי, אלעזר שטרן ומיקי לוי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עבודה מועדפת לאחר שירות קבע והרחבת תחום הסיעוד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מיכל בירן, דב חנין, מיקי רוזנטל, יעל כהן-פארן, יעקב פרי, זהבה גלאון, זוהיר בהלול, רויטל סויד, תמר זנדברג, אילן גילאון, יואב בן צור, איל בן ראובן, יוסי יונה, מנואל טרכטנברג, ענת ברקו, נאוה בוקר, אמיר אוחנה, יצחק וקנין, ישראל אייכלר, איילת נחמיאס ורבין, איתן כבל, יחיאל חיליק בר, אורי מקלב, חיים ילין, סתיו שפיר, אלעזר שטרן, אורלי לוי אבקסיס, איציק שמולי, איתן ברושי, מרב מיכאלי, מיקי לוי, יואל רזבוזוב, אכרם חסון, אלי אלאלוף, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון וניסן סלומינסקי; הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון – בגיר שהורשע בעבירת מין בהיותו קטין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יפעת שאשא ביטון, איציק שמולי, דב חנין, עמר בר-לב ויעל גרמן; הצעת חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה (תיקון – החלה על בגיר שהיה קטין מעל גיל 16 בעת ביצוע העבירה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, זהבה גלאון ומכלוף מיקי זוהר; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (כהונת ראש אגף החקירות והמודיעין), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחו על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת זוהיר בהלול, יוסף ג'בארין, אילן גילאון וחמד עמאר בנושא: כוונת משרד החינוך להפלות בתקצוב הסטודנטים הערבים במכללות החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת ועדת המדע והטכנולוגיה בדבר חידוש הדיון בהצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, לפי סעיף 89 לתקנון.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אבקש להודיעכם, כי חבר הכנסת דוד ביטן ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – הגבלת כהונה שלישית של ראש רשות מקומית), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן הונחה על שולחן הכנסת הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדה לעניין מסוים לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ולבסוף, הונח על שולחן הכנסת לוח תיקונים להסתייגויות ולבקשות רשות דיבור להצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נתחיל בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בעוד כחצי שעה אנחנו נפתח את שעת השאלות לשר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע, מי שמעוניין להשתתף בנאומים בני דקה יכול להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן יפתח, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, החלטת הממשלה לבטל את חובת מוסדות החינוך החרדיים ללימודי ליבה היא החלטה מחפירה, שמחזירה את ישראל אחורה כדרך הריקוד התימני היפה: שני צעדים קדימה וארבעה לאחור.

איל בן ראובן: אומנם החרדים בקואליציה הם אלה שעומדים מאחורי ההחלטה, אך מי שייפגעו ממנה ברמה הקשה ביותר יהיו הצעירים החרדים עצמם, וחבל.

איל בן ראובן: מקצועות הליבה, ובראשם מתמטיקה, אנגלית, מדעים, הם מפתח להתפתחות בעולם שלנו ולהשתלבות בשוק העבודה, ואנחנו רוצים את החרדים אתנו בשוק הזה.

איל בן ראובן: הביטול הזה, המביש, של חובת לימודי הליבה, ימנע מהצעירים האלו למצות את מלוא כישוריהם ולהשתלב בשוק העבודה, ואני מתכוון לצד לימודי התורה, ובהחלט לא במקום.

איל בן ראובן: שילוב הציבור החרדי במעגל העבודה הוא אינטרס לאומי עליון, אך ראש הממשלה, כמעט כהרגלו בקודש, מעדיף את ההישרדות הפוליטית על פני האינטרס הלאומי, וזה אותו ראש ממשלה שקידם בממשלתו הקודמת החלטה הפוכה לחלוטין, ולצערי, זה מה שקורה כשמחליפים אידיאולוגיה בכיסאולוגיה.

איל בן ראובן: אני קורא לשר החינוך, שעד היום תמך בלימודי הליבה, להפגין אחריות ציבורית, כפי שנהג לאחרונה בלא-מעט מקרים, ולא לאפשר להחלטה זו לצאת אל הפועל.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עודד פורר: תודה, אדוני, אני חושב – בהמשך הדברים שנאמרו קודם – הסוגיה הזאת, של לימודי הליבה, מצטרפת לעוד סוגיות חינוכיות, ואנחנו קמים חדשות לבקרים עם רפורמה כזו ורפורמה כזו או אחרת בתחום החינוך.

עודד פורר: בהחלט, הדבר הזה נובע כמובן מהיציבות השלטונית, שלא בהכרח קיימת כאן, במדינת ישראל, ואני חושב שיש מקום להקמת מועצה לאומית לחינוך.

עודד פורר: כמו שיש מועצה לאומית לביטחון לאומי, כמו שיש מועצה לאומית לכלכלה, יש מקום למועצה לאומית לחינוך, כדי שבדיוק הסוגיות האלה יידונו שם וילכו עם פרויקטים ותהליכים שהם ארוכי-טווח, ולא כל שנתיים, פעם אחת יהיו לימודי ליבה, פעם אחת אין לימודי ליבה, פעם אחת מתמטיקה, פעם אחת אנגלית, פעם אחת מוזיקה.

עודד פורר: צריך לראות את התמונה בכללותה, ואת זה צריך לראות באיזה תהליך שהוא ארוך-טווח ולא קצר-טווח, לפי קדנציות.

עודד פורר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים השתחרר הילד אחמד דוואבשה מבית-החולים "תל-השומר", לאחר חודשים – – –

קריאה: שנה.

אחמד טיבי: לאחר שנה, אחרי שנשאר בחיים כאשר הוריו נשרפו חיים ונפטרו, כך גם אחיו.

אחמד טיבי: הוא השורד והשריד האחרון במשפחה.

אחמד טיבי: הוא נשאר עם כוויות קשות, וחייו לא יהיו קלים.

אחמד טיבי: בידיעה שפרסם אתר "וואלה" התפרסמו לא תגובה אחת, לא שתיים, אלא עשרות תגובות ברוח זו, אדוני היושב-ראש:

אחמד טיבי: חבל שהוא לא נשרף עם הוריו; עוד לא מת, הדבר הקטן הזה?

אחמד טיבי: להרוג את ההורים של הילד וגם להפציץ את היהודים שטיפלו בו; חבל שלא מת, המחבל.

אחמד טיבי: תגובה אחרת: טוב שנשאר חי, שיהיה כל החיים בסבל.

אחמד טיבי: זה שש-שבע תגובות מתוך עשרות תגובות, עשרות תגובות.

אחמד טיבי: לפני כמה חודשים, המשוררת דארין טאטור, הוגש נגדה כתב-אישום, אחרי שנעצרה, כי כתבה סטטוס שפוּרש לכאן ולכאן; ההסבר שלה לא התקבל.

אחמד טיבי: לפני כמה ימים גם הנערה קמר מנאסרה, נערה אקטיבית, דינמית, מלאת חיים, נעצרה, ורק אתמול היא השתחררה למעצר-בית, בגלל פוסט, שהיא פירשה אותו כרצון להיפגש עם הסבא שלה, שנפטר.

אחמד טיבי: מתוך כל התגובות האלה שיהודים כתבו, עם הסתה והצורך לשרוף ולהרוג, אף אחד מהם לא הוזמן לחקירה.

אחמד טיבי: יכול להיות, אדוני היושב-ראש – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אחמד טיבי: – – שהמשטרה לא יודעת, ולכן שלשום שלחתי את העוזר שלי; הוא הגיש תלונה בשם מפלגתי, תע"ל.

אחמד טיבי: אולי אז המשטרה, אחרי התלונה, תדע סוף-סוף להזמין אחד מהם לחקירה ותאשים אותו בהסתה לגזענות ואיומים ברצח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חושבת שסיכום ביניים למושב זה על השקרים הפלסטיניים יכול להיות טוב.

ענת ברקו: אז מה היה לנו כאן?

ענת ברקו: היה לנו, ראש וראשון, יועצו המיתולוגי של ערפאת רב-המרצחים, הרוצח הסדרתי, שלא היה מודע לטרור של אש"ף; וכמובן אחריו גיסו, שבמשך שנים שימש כסנגורם של אסירים ביטחוניים, והוא פה להם בוועדת חוקה, חוק ומשפט, וגם בניסוח החוק למאבק בטרור.

ענת ברקו: ראו איזה אבסורד: יש הדוקטור לרוקחות, שלא נמנע מלהתפרץ ולמצוא עצמו רוב הזמן מושעה על-ידי ועדת האתיקה; מחרה מחזיק אחריו בן למשפחה הנוצרית שמאוד חשוב לו להתפלל דווקא במסגד אל-אקצא, כשהוא לא בקרוז, ואני מניחה שבקרוב ימצא את עצמו אולי מחוץ לכנסת ויוכל לקבל אחמ"ש בקטאר, לבן-דודו הנמלט עזמי בשארה, שנתן נ"צ לאויבינו כדי שיפגיזו בצורה מדויקת יהודים ולא ערבים.

ענת ברקו: אבל מה זה משנה?

ענת ברקו: מבחינתך שיהרגו גם ערבים, העיקר שיהרגו יהודים.

ענת ברקו: ואיך אפשר לשכוח את חובבת הקרוזים הידועה?

ענת ברקו: אתם יודעים מה, עליה חבל להכביר מילים, רוב הזמן היא לא נוכחת בכנסת; לוחם זכויות האדם, בן הפלג האחמדי, הפלג שחרת על דגלו הטפה לנאורות, שלום ואהבה לאחר, אך השיוך לא מנע ממנו לתמוך ב"חיזבאללה" ולהניח זר פרחים, יחד עם חבר כנסת אחר, על קברו של עז א-דין אל-קסאם; ויש הדוקטור למשפטים, שמדלג מכנס לכנס על מנת להסביר שמדינת ישראל היא מדינת אפרטהייד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: הוא מתקשה להסביר איך הוא חבר כנסת, אבל מקדם את ה-BDS.

ענת ברקו: עוד חברים בתנועה האסלאמית – הוועדה למעמד האישה, שמארחת ודוגלת ותומכת בתנועה האסלאמית, שהיא כל כך שוויונית.

ענת ברקו: ויש זה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אדוני, במשפט אחד.

ענת ברקו: ויש זה שמהווה עלה תאנה וקורא למדינת ישראל – כמבצעת טיהור אתני בצורה מתוחכמת, והוא מתגעגע לימים שמוריו הרוחניים בתנועה הקומוניסטית באמת ביצעו טיהור אתני.

ענת ברקו: וכל הג'מעה באים ומדברים אתנו כאן על דמוקרטיה?

ענת ברקו: נו, באמת, אתם תלמדו אותנו דמוקרטיה מהי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

באסל גטאס: שתי דקות נתת לה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי – – –

ענת ברקו: אל תתייחס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ברקו.

מסעוד גנאים: חברי טלב אבו עראר, אז לא להתייחס, לא להתייחס בכלל.

ענת ברקו: זה עלא כיפאק.

ענת ברקו: אני רואה שאתה לא מתייחס.

ענת ברקו: תמשיך לא להתייחס.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי, האלימות והברוטליות לא משאירות חלקה טובה וגולשות לכל המקומות, ובהם בתי-הספר ומערכת החינוך.

מסעוד גנאים: לאחרונה פורסם סקר על-ידי ארגון המורים; לפי הנתונים של הסקר, 54% מהמורים בחטיבות הביניים ובתיכונים נתקלו באלימות מילולית שהופנתה כלפיהם; 8% נתקלו בפגיעה אישית ברכושם; 5% נתקלו באלימות פיזית מצד התלמידים.

מסעוד גנאים: בחלוקה על-פי מגזרים, 57% מהמורים בחינוך הממלכתי-דתי נתקלו באלימות מילולית, לעומת 47% בלבד בחינוך הערבי, וזה אחוז גבוה; אחוזי הפגיעה ברכוש המורים הגבוהים במיוחד הם במגזר הערבי, ועומדים על 12%.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני חושב שבית-הספר, מערכת החינוך, שאמורה וצריכה לחנך לאי-אלימות ומחנכת את דורות העתיד, אסור שהיא תאוים באלימות.

מסעוד גנאים: מי שמאיים על מורה באלימות מאיים על עתידם של הדורות הבאים.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף השבוע נפגשתי עם מנכ"ל אזור התעשייה כסרא-סמיע–פקיעין בנושא אזור התעשייה הישן של היישוב פקיעין; אזור תעשייה שכל בעלי העסקים בו הם תושבי פקיעין.

חמד עמאר: אזור התעשייה נמצא בלב פקיעין, בין היישוב פקיעין – הישן – לשכונה המערבית של פקיעין-החדשה.

חמד עמאר: ומה התברר?

חמד עמאר: שאותו יישוב משלם את הארנונה ונדרש לשלם את הארנונה למועצה האזורית מעלה-יוסף.

חמד עמאר: אותם בעלי עסקים שם נדרשים לשלם מאות-אלפי שקלים למועצה האזורית מעלה-יוסף, אף שהם לא מקבלים שום שירות מהמועצה האזורית מעלה-יוסף, ומי שנותנת להם את השירות היא המועצה המקומית פקיעין.

חמד עמאר: פינוי אשפה, מים ושירותים נוספים מקבלים מהמועצה המקומית פקיעין.

חמד עמאר: אפילו במועצה האזורית מעלה-יוסף הייתה ישיבה בשנת 2000, והחליטו שהאזור הזה לא שייך להם והם מוכנים למסור אותו ליישוב פקיעין.

חמד עמאר: הייתה ועדת שיפוט למתחם ואזורים וועדת גבולות של משרד הפנים, שהחליטה שהאזור שייך לפקיעין, אבל עד היום שר הפנים לא נתן את ההחלטה לתיקון גבולות ולהחזרת אזור התעשייה לפקיעין.

חמד עמאר: לכן אני פונה לשר הפנים לעשות את זה כמה שיותר מהר, כי אותם בעלי עסקים נדרשים היום לשלם מאות-אלפי שקלים.

חמד עמאר: אני ראיתי תשלום של עסק אחד – 520,000 שקל ארנונה למועצה האזורית מעלה-יוסף, במקום למועצה המקומית פקיעין.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נאוה בוקר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה לדבר על, שוב, מופע של איוולת שלטונית או חלמאות.

יוסי יונה: לפני יומיים התפרסמה ידיעה בעיתון "הארץ" על מצבם של שירותי הבריאות בבתי-הספר.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, ממש שערורייה.

יוסי יונה: דוחות חוזרים ונשנים.

יוסי יונה: מבקר המדינה עצמו, משרד הבריאות עצמו מדברים על כך שקיימת הידרדרות מתמדת בשירותי הבריאות בבתי-הספר, והנה שר הבריאות, שכולנו – אני חושב רובנו – מעריכים את פועלו וחושבים שהוא פועל נאמנה וביעילות רבה, הלך ואישר שוב את ההפעלה של שירותי הבריאות על-ידי גורמים פרטיים.

יוסי יונה: הבט, אדוני היושב-ראש, מדובר על כך שבשנים האחרונות ישנה הידרדרות במובן הבא – אם פעם הייתה אחות ל-1,500 תלמידים, היום זה הגיע לאחות ל-10,000.

יוסי יונה: לכן אני כאן קורא להתנער מהתפיסה הזו שכל הפרטה היא הפרטה נכונה.

יוסי יונה: אין כאן התנגדות עקרונית להפרטות, אבל, ריבונו של עולם, איך אפשר לאפשר דבר שכזה?

יוסי יונה: לכן אני רוצה לנצל את ההזדמנות כאן ולפנות לשר הבריאות: 1.

יוסי יונה: להגדיל את מספר התקנים של האחיות בבתי-הספר; 2.

יוסי יונה: להעביר אותן להעסקה ישירה – כי הדבר הזה הוא בלתי נסבל.

יוסי יונה: ההפרטה הזאת של תלמידים במערכת החינוך, ועל-ידי משרד הבריאות, היא בלתי אחראית.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אני רוצה לדבר על זכותם של הנכים לחיות בכבוד.

נאוה בוקר: כפי שרובכם יודעים, נכים שאין להם הכנסה ממקור ביטוחי מלבד הביטוח הלאומי נאלצים לחיות מקצבה של 2,342 שקלים לחודש בלבד.

נאוה בוקר: בסכום הזה הם אמורים לרכוש מזון, ביגוד, תרופות ודיור ולפרנס את המשפחה שלהם.

נאוה בוקר: ברור לכולנו שמדובר במשימה בלתי אפשרית, ולא בכדי נכים רבים הגיעו לחרפת רעב.

נאוה בוקר: המשמעות היא פגיעה קשה בכבודם כבני-אדם וכאזרחי המדינה.

נאוה בוקר: בשבוע שעבר השתתפתי בעצרת לתמיכה בחוק הנכים שיזמתי, שלפיו הקצבה לאותם נכים תוגדל ל-4,650 שקלים, סכום השווה לשכר המינימום.

נאוה בוקר: המראות באותה עצרת היו קשים: נכים שלא מצליחים להתנייד זועקים ברחובות לעזרה, ואף אחד לא מקשיב.

נאוה בוקר: אסור לנו כחברה להגיע למצב הזה.

נאוה בוקר: אני פונה לשר האוצר משה כחלון: אמרת במוצ"ש שאתה מסכים להיות הכספומט של הנכים, אז אני קוראת לך לעשות מעשה.

נאוה בוקר: תן את האישור התקציבי לחוק, ותן לנכים לחיות בכבוד שלו הם ראויים.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשבועיים האחרונים אנחנו מזכירים שוב ושוב את העניין שקורה יום-יום בכפר אל-עראקיב – משהו ללא תקדים, התקפות יומיומיות.

באסל גטאס: כוחות משטרה ויס"מ מלווים את הדחפורים של הקרן הקיימת בניסיון להוציא מאדמתם את משפחת אבו מדירם – שבט שחי על אדמתו זה מאות שנים.

באסל גטאס: אתמול הגדישו את הסאה כוחות המשטרה המלווים כשתקפו ילדים ונשים שפשוט ניסו למנוע מהטרקטורים ומהדחפורים להיכנס לאדמתם.

באסל גטאס: והם עצרו את האישה סבאח אבו מדירם ואת הבן שלה פאהיד עזיז אבו מדירם ועוד כמה אנשים.

באסל גטאס: בהרבה לחץ על השר ועל המשטרה הם אומנם שוחררו אתמול.

באסל גטאס: אני מפה מתריע שוב ושוב על מה שקורה בנגב בכלל ובכפר אל-עראקיב בפרט.

באסל גטאס: אני חושב שזה ממש פצצה מתקתקת, הניסיון הזה להוציא בטרנספר אנשים שחיים על אדמתם, בלי לבוא אפילו קצת לקראת התושבים, האזרחים, למציאת פתרון לעניין הבעלות על הקרקע ודיור מתאים.

באסל גטאס: כך גם המצב באום-אלחיראן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יהודה גליק.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעוד כמה שבועות אני אחגוג תאריך מאוד חשוב לי, 25 שנים לעלייתי לארץ.

יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב.

קסניה סבטלובה: תודה.

קסניה סבטלובה: במהלך השנים האלה פגשתי לא מעט עולים ותיקים וחדשים שאמרו לי שמדינת ישראל מאוד אוהבת עלייה אבל פחות אוהבת את העולים עצמם.

קסניה סבטלובה: ככה נפלה לידי ההזדמנות לקרוא את הדוח שהתפרסם לאחרונה, מאת ד"ר דב מימון מהמכון למדיניות העם היהודי.

קסניה סבטלובה: הוא כותב על כך שעלייה מכמה מדינות, ובמיוחד מצרפת בשנה האחרונה, לא מפסיקה לגמרי, כמובן, אבל נחלשה עד מאוד, ויש האטה מאוד מאוד חמורה ומשמעותית.

קסניה סבטלובה: למה זה?

קסניה סבטלובה: אנחנו הרי יודעים שכ-80,000 עולים פוטנציאליים מצרפת יושבים על מזוודות והיו מאוד מאוד רוצים לעלות למדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: מדוע הם לא עושים זאת?

קסניה סבטלובה: כי הם מקבלים פידבקים מהאחים שלהם שכבר יושבים כאן ונמצאים כאן, וחלקם הגיעו גם בהזמנתו הישירה של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שלהזמין הוא הזמין, אבל כאשר מדובר בשיפור תנאים לקבלתם ולקליטתם בארץ על מנת שייקלטו מהר ובהצלחה רבה, כאן אין התקדמות רבה.

קסניה סבטלובה: אז אנחנו מדברים על פוטנציאל גדול מאוד של עלייה מצרפת, מדרום-אפריקה ומקהילות אחרות שבעצם לא ממומש.

קסניה סבטלובה: מדוע לא ממומש?

קסניה סבטלובה: כי כל החוקים שמועלים בשנה האחרונה כאן בכנסת לטובת העולים, בין שזה נוגע לאפשרויות לימוד השפה העברית, בין שמדובר בהענקת נקודת זכות נוספת, שבסך הכול זה מתבטא בעשרות שקלים בודדים, אבל גם זה יכול להעלות את רמת החיים של אותו עולה או משפחת עולים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

קסניה סבטלובה: אני קוראת לממשלת ישראל לקדם פה את מדיניות קליטת העלייה, קידום העלייה.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדינה שתמיד קלטה עלייה ותקלוט עלייה.

קסניה סבטלובה: לכך אנחנו צריכים להיערך, ואנחנו צריכים לחשוב על רווחת העולים, ולא כל הזמן להגיד: גם אנחנו ספגנו, גם לנו היה קשה – גם אתם תספגו.

קסניה סבטלובה: המנטרה הזאת כבר לא עובדת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת היקרים והמתוקים מן האופוזיציה – אין כל כך מהקואליציה – אדוני היושב-ראש, אני תכננתי לדבר על נושא, אבל כששמעתי פה דברים שעלו ביקשתי לשנות את הנושא.

יהודה גליק: אני שמעתי את דבריו של חבר הכנסת אחמד טיבי – ציטוטים שנכתבו על-ידי יהודים על שחרורו של התינוק דוואבשה.

יהודה גליק: אני רוצה לומר: אני מתבייש כיהודי, ואין לכך שום הצדקה שבעולם לכתוב על תינוק, ולא משנה מיהו ומהו – אם הדברים נכתבו על-ידי יהודים אני מתבייש, ואני חושב שכולנו צריכים להצטרף להתביישות הזאת.

יהודה גליק: אני רוצה להוסיף עוד משפט אחד: נדמה לי שהשיח הטוקבקיסטי משתלט על השיח שלנו בהרבה רמות.

יהודה גליק: לצערי, זה השבוע השני ברציפות שאני מגיש הצעה דחופה לדיון בכנסת בנושא השיח הציבורי – זה פוגע בכולנו, וזה נושא דחוף לדון בו – ופעם אחר פעם הנשיאות מחליטה שיש דברים יותר חשובים.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, נדמה לי שהשיח הציבורי הוא בנפשנו.

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהמשך דבריו של חברי חבר הכנסת אחמד טיבי בעניין שחרורו של הילד אחמד דוואבשה, אני רוצה לקרוא עוד ציטוט אחד מהאתר "וואלה".

אוסאמה סעדי: יש שם, ויש תמונה, והוא כותב כך: "בעזרת השם בקרוב יצטרף להוריו מתחת לאדמה.

אוסאמה סעדי: חבל שלא נשרף".

אוסאמה סעדי: אני חושב שדברים מזעזעים כאלה – ואני לא רוצה לדבר על דארין טאטור ועל אחרים מהמגזר הערבי ואפילו בירושלים המזרחית שהמשטרה מזדרזת לעצור בגין הסתה.

אוסאמה סעדי: אנחנו נעקוב אחרי המשטרה ונוודא שהתלונה הזאת תתברר עד תום ושהמסיתים האלה יקבלו את עונשם.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על נושא אחר.

אוסאמה סעדי: אני קיבלתי תלונות רבות מחקלאים בסהל בטוף, עמק בית-נטופה, מה שנקרא.

אוסאמה סעדי: במשך שנה, אדוני היושב-ראש, הם עמלו וזרעו אבטיחים וירקות, וחזירי בר באו והשמידו את כל החקלאות שלהם, וכל ההשקעה שלהם ירדה לטמיון.

אוסאמה סעדי: אני מדבר על חקלאים מהיישוב שלי עראבה, מסח'נין, בועיינה-נוג'ידאת, אל-עוזייר, רומאנה וכפר-מנדא.

אוסאמה סעדי: כל ההשקעה שלהם – יש חקלאי מהיישוב שלי, עראבה, נעמן שחאדה, שבמשך כל החודשים האחרונים – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – זרע חלקת אדמה של 25 דונם, אדוני.

אוסאמה סעדי: כל החקלאות שלו הלכה לטמיון; יש לו נזק אדיר של מאות-אלפי שקלים.

אוסאמה סעדי: אני פניתי בשם החקלאים האלה לשר החקלאות ולרשות לשמורות הטבע – צריך למצוא פתרון לחקלאים האלה.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – נעלם בינתיים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נודע לי שהממשלה מתכוונת להעלות בשבוע הבא הצעת חוק להגברת האכיפה נגד בתים לא חוקיים.

טלב אבו עראר: אני עוקב אחרי שרשרת החוקים שהממשלה מחוקקת – לא מציינים שם נגד המגזר הערבי או נגד החברה הערבית.

טלב אבו עראר: הרי הממשלה וכל המדינה כאן לא עושים חשבון לפי המדיניות הקבועה למגזר הערבי.

טלב אבו עראר: לכן אין מה להתבייש ואין מה לפחד להוסיף את המילים "נגד החברה הערבית".

טלב אבו עראר: כנראה זה מבית-מדרשו של ביבי נתניהו, שלפי הנוסחה או מה שהוא מאמין, מה שלא בא בכוח בא ביותר כוח.

טלב אבו עראר: לכן הצעת החוק הזאת מדברת על כך שיגבירו את האכיפה, קנסות.

טלב אבו עראר: הריסת הבתים במגזר הערבי, ובמיוחד בנגב; זה תחביב של הממשלה.

טלב אבו עראר: הרי כשמדברים על פיתוח הנגב, מכובדי היושב-ראש, הפיתוח לא בא על-ידי הריסת בית או אי-הכרה ביישוב, אלא – להכיר ביישובים, להכיר בזכויות הבסיסיות של האזרחים הערבים שם.

טלב אבו עראר: זה נקרא פיתוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

טלב אבו עראר: לזה התכוונתי, להעביר את המסר לממשלה – להקפיא את הריסת הבתים ולנהל משא-ומתן ענייני עם האוכלוסייה הבדואית בנגב.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – סליחה, דיבר חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להעלות עניין שנדון כאן בכנסת ובוועדות הכנסת מספר רב של פעמים – כריית הפוספטים בשדה-בריר שבנגב, ליד ערד.

יעל כהן-פארן: לאחר לא-מעט דיונים ונגיעה לשרים – השר להגנת הסביבה, שר הבריאות – אמירות ממש חד-משמעיות של שר הבריאות והשר להגנת הסביבה שיש לערוך בחינה מחודשת של כל הבדיקות הסביבתיות והבריאותיות, ההשפעה על הבריאות, שכן יש השפעה על הבריאות; משרד הבריאות מתנגד לכריית פוספטים בערד, בשדה-בריר.

יעל כהן-פארן: ואחרי כל האמירות האלה – שלא ימשיכו לדון בוועדות התכנון באותה תוכנית עד שלא תיערך בחינה מחודשת, עד שלא תיעשה אותה בדיקה – היום, הבוקר, נערך דיון בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה דרום בבאר-שבע; הדיון, אומנם כותרתו הייתה: כרייה בנגב, מכרות בנגב, אבל באופן מאוד ברור דנו שם גם בתוכנית שדה-בריר, למרות ועל-אף כל הדיבורים של ועדות הכנסת, ועדת הכלכלה, שר הבריאות, השר להגנת הסביבה.

יעל כהן-פארן: פשוט יד אחת לא יודעת או לא רוצה לדעת מה שהיד השנייה עושה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לקרוא מהבמה הזאת לשרים, לשר האוצר שאחראי למינהל התכנון, לעצור כל דיון וכל המשך דיון באותה תוכנית אומללה שצריכה להיבחן היטב ומהיסוד שוב ולא להתקדם בכלל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרה סופה לנדבר, כשאתה מכין את ארוחת הבוקר שלך, חשוב על זולתך, אל תשכח את מזון היונים / כשאתה מנהל את מלחמותיך, חשוב על זולתך, אל תשכח את שוחרי השלום / כשאתה משלם את חשבון המים, חשוב על זולתך, אל תשכח את מי שיונק מי עננים / כשאתה שב אל הבית, ביתך, חשוב על זולתך, אל תשכח את עַם האוהלים / כשאתה ישן ומונה את הכוכבים, חשוב על זולתך, יש מי שאינו מוצא מקום לשינה / כשאתה נותן דרור לנפשך בהשאלות, חשוב על זולתך, חשוב על אלו שאיבדו את זכותם למילים / כשאתה מהרהר באחרים הרחוקים, חשוב על עצמך, אמור: הלוואי שהייתי נר בחשכה.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, אלו הם הערכים האינטרנציונליסטיים שדגל בהם מחמוד דרוויש, על כך צריך לחנך, גם בבתי-הספר.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שכתב דרוויש.

עבדאללה אבו מערוף: הדברים הנשגבים האלה הם המורשת שלו ואלה הדברים שלו.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, התקציב הוא הביטוי המרכזי של מדיניות ממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נדע אם היא חברתית, לא חברתית, פנים למלחמה, מה הכוונות שלה, התנחלויות או מה – זה ייראה בתקציב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשבוע שעבר התבשרנו ששר האוצר סיכם עם שר הבריאות על הגדלת סל התרופות מ-300 מיליון ל-550 מיליון למשך חמש שנים, בכל שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל איזה פלא, חשבנו שזה בגלל עודף בהכנסות של הממשלה, שמגדילים את סל הבריאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה שמתברר, שאת הכסף הזה, 250 המיליון, הם מקבלים או יקבלו מהביטוחים המשלימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קודם כול, במדינה יש חוק בריאות ויש הביטוח הלאומי ומס הבריאות, לכאורה, אבל במקום להביא את הכסף משם או כסף ממשלתי, הם מלבישים על החלשים – כי 80% מהאזרחים, יש להם ביטוחים משלימים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אסור שיהיה בחוק שיש בריאות לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכסף הזה בא מהקופות, והקופות יגלגלו את זה עלינו ועל החלשים במיוחד, אלה שיצטרכו להגיע לרופא מומחה, לטופס 17 וכל מיני תשלומים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ההחלטה שלכאורה הייתה מבורכת, היא באה לברך ויצאה מקללת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – אחרון הדוברים בנאומים יהיה חבר הכנסת איתן ברושי.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, "פכר בע'ירך", "חשוב על זולתך", היה השיר של מחמוד דרוויש שבחר בו חברי עבדאללה אבו מערוף, ואני אקריא קטע משיר לא פחות חשוב ואנושי, שיר הגעגועים לאמו של דרוויש: מתגעגע ללחמה של אמי / ולקפה של אמי / וללטיפת אמי / וגדלה בי הילדות / יום על חזהו של יום / ואשתוקק לחיי כי / אם אמות, אתבייש מדמעות אמי.

יוסף ג'בארין: (חוזר על המשפט האחרון בערבית.

יוסף ג'בארין: ) כבוד היושב-ראש, יש אולי אירוניה בכך שדווקא אני, אזרח ערבי, יוצא להגן על חופש הביטוי של "גלי צה"ל".

יוסף ג'בארין: אבל מה לעשות, כאשר מכונת ההשתקה וההסתה, גם של שר הביטחון, גם של שרת התרבות, עובדת שעות נוספות בתקופה האחרונה.

יוסף ג'בארין: אני שמח שאנחנו מקריאים כאן שירה, שאולי נשללה זכותנו כתלמידים ללמוד אותה, אבל לפחות נוכל כאן לתמיד להזכיר את השירה, גם הלאומית וגם האינטרנציונלית וגם האנושית של דרוויש, שהוא אייקון תרבותי פלסטיני לאומי ובין-לאומי.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: – – – יש הצעה לפתוח – – – בשביל ערבי שירה – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, רק שזה מסוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מכיר כמה משוררים שלא כדאי לקרוא את השירים שלהם.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו בעיצומו של ציון של שנתיים למלחמת "צוק איתן", ולא מעט דברים נאמרים.

איתן ברושי: אני רוצה, ב-60 שניות שמוקדשות מבחינתי היום, לציין את גבורתם ועמידתם של התושבים והיישובים במועצות האזוריות, העיר שדרות והסביבה הכפרית בעוטף-עזה ועל גבול עזה, ולציין גם את התנועה הקיבוצית, שעמדתי בראשה באותה תקופה, שידעה להיחלץ ולסייע ולקלוט משפחות וילדים מהיישובים שהם צמודי גדר לימים ארוכים ושבועות ארוכים ביישובים ובקיבוצים באזורים אחרים.

איתן ברושי: הלקח של פינוי אוכלוסייה, שלא חשוב או לא חיוני שתהיה באותו זמן ביישוב, נלמד, ולא במחיר קל.

איתן ברושי: אולי, גם באיחור, הממשלה הבינה את תפקידה.

איתן ברושי: היום, כשמדובר על זה בצורה גלויה, גם בחזית הצפון וגם באזור עוטף-עזה, צריך לומר שלא בוודאות הפיקו את כל הלקחים, ולא בוודאות אפשר לומר שאנחנו מוכנים חס וחלילה לאפשרות שאירוע כזה יתרחש ונצטרך להוציא אוכלוסיות מתוך היישובים למרכז הארץ.

איתן ברושי: אני רוצה בצד אחד לציין את גבורתם ונחישותם – ישנו כאן חיים, שהיה ראש מועצה באזור אשכול – לציין את זה בחיוב, גם על רקע תקלות שהיו במלחמה, ומצד שני לומר שלמדינה לקח הרבה זמן להבין את תפקידה, ולומר שגם היום יש סימן שאלה אם נלמדו והופקו כל הלקחים.

איתן ברושי: ומכאן אני קורא למי שצריך לעשות את שיעורי-הבית להשלים אותם, ויפה שעה אחת קודם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הביטחון אביגדור ליברמן לדוכן על מנת שנתחיל בשעת שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: אני חוזר בקצרה לטובת חברי הכנסת הנמצאים במליאה על הכללים: עד שתי דקות לכל שואל; עד שלוש דקות, אדוני השר, לתשובתך.

יולי יואל אדלשטיין: נא להקפיד על הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: כמה שנקפיד יותר, כמה שפחות נפריע, כך יותר אנשים יספיקו לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: ברור לגמרי ששלושת-רבעי השאלות יבואו משורות האופוזיציה, עד רבע מקרב הקואליציה, והכלל הידוע – מי שצועק קריאות ביניים ומפריע יועבר לסוף רשימת השואלים וכנראה גם לא יוכל לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע על מנת שנוכל להירשם, בבקשה.

אביגדור ליברמן: יש מתנדבים – –

יולי יואל אדלשטיין: תכף.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: נסיים את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: יש.

אביגדור ליברמן: – – או שיש הרתעה, כולם פוחדים?

יולי יואל אדלשטיין: יש מספיק.

קריאה: ההצבעה לא תפסה.

יואל חסון: הייתה בעיה עם המערכת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זה יפה.

יולי יואל אדלשטיין: היכולות של שר הביטחון זה משהו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו – – –

יהודה גליק: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הצבעתם?

יהודה גליק: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נחזור על ההצבעה, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: אתכם הסליחה, אבל באג כזה במערכת אני עוד לא ראיתי ב-20 שנותי בכנסת.

אביגדור ליברמן: אלה היכולות של הסייבר, זה נפלאות הסייבר.

קריאה: אה, אדוני השר, זה אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע הצבעה חוזרת על מנת שתהיה לי רשימה.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו הכול תקין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, תפתח בבקשה את שעת השאלות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא הבנתי.

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אז טרכטנברג ולביא – – –

קריאה: רגע, אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצרף אתכם, בלי להתחייב לתת לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצרף אתכם לרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת טרכטנברג, לביא וקארין אלהרר לא הצביעו פעם נוספת.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, בן צור לא היה במקום.

יולי יואל אדלשטיין: חברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד שתי דקות, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, אדוני שר הביטחון, לפני שאשאל את שאלתי, אני דווקא רוצה לתת לך קרדיט – אף שהוא לא חבר מפלגתי – אני רוצה לברך אותך על ההתייחסות הרצינית שלך לסגן שר הביטחון, לעובדה שאתה שר שמתייחס ברצינות לסגן שלו, בניגוד לשר ביטחון קודם וגם לשרים אחרים.

יואל חסון: אני רואה בזה דבר חשוב ומינהל תקין, ואני רוצה לברך אותך על העניין הזה.

יואל חסון: עכשיו לשאלתי.

יואל חסון: אדוני, אנחנו יודעים את עמדותיך לגבי טורקיה ולגבי ההסכם עם טורקיה.

יואל חסון: ההסכם עם טורקיה לא רק מכיל את היחסים עם טורקיה, אלא הוא גם מכיל את העניין של מערכת היחסים או ההתייחסות של ישראל לשלטון ה"חמאס" בעזה ולעובדה שלמעשה בהסכם הזה אנחנו מקבלים או מכירים בעובדה שה"חמאס" ימשיך לשלוט בעזה ולנהל את ענייני עזה וגם לתקוף אותנו כנראה משם.

יואל חסון: א.

יואל חסון: אני רוצה לשאול אותך איך אתה מתייחס לעובדה הזאת, במיוחד לאור זה שאתה היית מאוד נחרץ ובולט ובועט בהקשר של הנייה ובכלל כל שליטי "חמאס" – הקצבת להם 48 שעות מאז שתגיע להיות שר ביטחון, וקצת עברו יותר מ-48 שעות – איך אתה מתכוון להתייחס לסוגיית "חמאס" בהקשר הטורקי ובהקשר בכלל?

יואל חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, עד שלוש דקות.

אביגדור ליברמן: אני חולק על כל ההתייחסות שלך.

אביגדור ליברמן: אני חושב שנקודת המוצא היא פשוט לא נכונה.

אביגדור ליברמן: קודם כול, צריך להתייחס לתושבי עזה.

אביגדור ליברמן: מבחינתי, לא אכפת לי מאיפה תבוא עזרה הומניטרית, אם תרופות ואם אוכל ואם שמיכות ואם קרוונים או מבנים יבילים – זה לא משנה.

אביגדור ליברמן: כל עוד אני מפקח על המוצרים שנכנסים לתוך רצועת-עזה ואני מוודא שזה בא באמת בתחום ההומניטרי, אין לי שום בעיה גם שזה יבוא מקטאר, מסעודיה או מכל מדינה אחרת.

אביגדור ליברמן: קודם כול צריך להתייחס לבני-אדם כבני-אדם.

אביגדור ליברמן: גם הם לא בדיוק שמחים אולי שיש להם שם "חמאס", אבל יש שם תושבים, ולכן כל סיוע הומניטרי – וצריך להבין, מה רוצה "חמאס"?

אביגדור ליברמן: "חמאס" רוצה לקבל באמת מעבר גבול לא מפוקח, לא מבוקר על-ידינו.

אביגדור ליברמן: כל מה שכרגע "חמאס" רוצה להשיג, כל מה שהוא מאיים, זה לקבל מעבר גבול שלא מפוקח על-ידי מדינת ישראל, שהוא יוכל שם להבריח חופשי.

אביגדור ליברמן: לכן במקרה הזה אין לי שום בעיה שזה מגיע מטורקיה או מכל מקום אחר.

אביגדור ליברמן: הנקודה השנייה היא לגבי ההתייחסות להסכם עם טורקיה.

אביגדור ליברמן: קודם כול, צריך להבין שנקודת המוצא שלנו חייבת להיות מצרים.

אביגדור ליברמן: זאת בעלת הברית הכי חשובה, הכי רצינית במזרח התיכון ובקרב מדינות ערב.

אביגדור ליברמן: איך זה משפיע על יחסינו עם מצרים?

אביגדור ליברמן: איך זה משפיע על יחסינו עם יוון ועם קפריסין, שאישית השקעתי המון מאמץ לבנות שם יחסי אמון ויחסי שיתוף פעולה?

אביגדור ליברמן: יש פה עוד הרבה שיקולים נוספים שאנחנו חייבים לקחת בחשבון.

אביגדור ליברמן: לכן אני חושב שאני גם בדיעבד שקט לגבי עמדתי, גם לגבי טורקיה, גם לגבי ההסדר עם טורקיה וגם לגבי הסיוע שמגיע לרצועת-עזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו – – –

יואל חסון: הוא לא התייחס לשאלתי לגבי שלטון "חמאס".

יולי יואל אדלשטיין: השר התייחס למה שהוא בוחר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב פרי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שנשמע את תשובת השר – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב פרי: אדוני השר, אני כבר שאלתי אותך חלק מהשאלה הזאת במליאת ועדת חוץ וביטחון, וברשותך, אחזור על השאלה: דוח נציב קבילות החיילים לשנת 2015 מתריע על תהליך של קריסת מערך הנגדים בימ"חים בשל קיצוץ התקנים ללא התחשבות בפגיעה בכשירות יחידות מחסני החירום של צה"ל שעתידות לשמש אותנו בעתות מלחמה.

יעקב פרי: במסיבת עיתונאים בחודש יוני אמר נציב קבילות החיילים, האלוף במיל' יצחק בריק, כי בתחילת השנה העביר מכתבי התרעה בנושא לאלופי צה"ל, לרמטכ"ל ולשר הביטחון דאז, אך כחודש לפני פרסום הדוח מצא הנציב כי המצב בימ"חים רק החמיר.

יעקב פרי: האלוף בריק, שעוטר בעיטור העוז לאור גבורתו במהלך קרבות מלחמת יום הכיפורים, הזהיר – ואני מצטט:

יעקב פרי: אנחנו כבר במצב שהוא לא רחוק ממה שהיינו ערב מלחמת יום הכיפורים, מבחינת מוכנות המשוריינים של צה"ל.

יעקב פרי: אם המצב יימשך ויתדרדר, אז תוך כשנה-שנתיים תיפגע מאוד רמת הכשירות של אמצעי הלחימה בצבא היבשה לקראת מלחמה.

יעקב פרי: בימים, אדוני שר הביטחון, שאנחנו מציינים עשור למלחמת לבנון השנייה, שאז צה"ל ספג ביקורת קשה על התנהלותו בנוגע לימ"חים, הנציב שוב מזהיר מפני הידרדרות לעבר נקודת האל-חזור.

יעקב פרי: מה מתכוון, אדוני, צה"ל לעשות כדי למנוע את הקריסה, או מה שנראה כקריסת הימ"חים?

יעקב פרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הביטחון.

אביגדור ליברמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

אביגדור ליברמן: קודם כול, אין ספק שהאלוף יצחק בריק הוא אחד האנשים הרציניים.

אביגדור ליברמן: יצא לי לשוחח אתו לא פעם בגלגולים הקודמים.

אביגדור ליברמן: אתה בוודאי יודע, אני לקחתי על עצמי 100 ימים ראשונים לא לדבר.

אביגדור ליברמן: נאלצתי, לצערי, בגלל התקנון, לדבר כאן היום, אבל בהחלט לקחתי את הזמן ללמוד.

אביגדור ליברמן: אחת השאלות הראשונות שהפניתי לרמטכ"ל היא בדיוק מה ששאלת אותי.

אביגדור ליברמן: דיברנו על הנושא.

אביגדור ליברמן: הצבא מודע, הרמטכ"ל מודע, ואני מקווה שכל הדברים האלה כרגע נמצאים בתהליך תיקון.

אביגדור ליברמן: לשבוע הבא קבעתי פגישה עם שני מבקרים – גם נציב קבילות החיילים בצה"ל, גם מבקר מערכת הביטחון; בשבוע הבא אני אשב עם שניהם.

אביגדור ליברמן: אני מקווה שאנחנו שם באמת נטפל בכל הבאגים הנוספים שהם יעלו בשיחה אתי.

אביגדור ליברמן: לגבי הדובר הקודם – יואל, לגבי שלטון ה"חמאס" – תשמע, אין הבדל בין "חמאס" ל"דאעש" ל"אל-קאעידה".

אביגדור ליברמן: אתה – תסתכל, רק לפני שבוע הוצאו חמישה תושבי עזה להורג בלי שום פרוצדורה משפטית, בלי יכולת להתגונן, במסגרת איזשהו בית-דין צבאי.

אביגדור ליברמן: הכול שם סגירות חשבונות אישיים – מייד מדביקים "סוכן ציוני" ומוציאים אותך להורג בלי יכולת להתגונן.

אביגדור ליברמן: תסתכל גם בתוך "חמאס", מה שהיה בתקשורת: אחד המג"דים, מאחת החמולות הגדולות, אשתיווי, גם הוצא להורג על-ידי יחיא סנואר, שאנחנו שחררנו אותו במסגרת עסקת שליט.

אביגדור ליברמן: לכן, כשאתה מסתכל על כל דפוסי הפעילות של "חמאס", זה בהחלט אותו ארגון, אותם דפוסי עבודה, אותו בית-דין שרעי.

אביגדור ליברמן: תסתכל על כל קייטנות הקיץ שהם עשו, גם הקיץ הזה.

אביגדור ליברמן: לקחו ילדים בני שלוש וארבע, הלבישו אותם כמו מתאבדים, כמו שהידים, עם כל האטריבוטיקה של השהידים, ומלמדים אותם איך להתאבד.

אביגדור ליברמן: אין ספק שמדובר באחד השלטונות החשוכים, ואמרתי, אין שום שוני מהותי בינם לבין "דאעש", ולכן ברור מה ההתייחסות שלי.

אביגדור ליברמן: אני חושב שכל בן-אדם סביר שרק מסתכל – אנחנו מדברים על החופש, פה, פה מתלוננים על הדמוקרטיה, שיראו איך נשים מתלבשות בעזה, שאישה אחת שם בעזה תנסה להסתובב כמו שהיא מסתובבת פה ביפו או בנצרת, אז לכן אני חושב שלא צריכה להיות פה מחלוקת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתו של השר – חברת הכנסת רחל עזריה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם-אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, הרי המצב בשטחים הכבושים הוא שיש שלטון צבאי שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בין השטחים לבין מדינת ישראל יש מעברי גבול, ומעברי הגבול האלה משמשים לשתי מטרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מטרה אחת – יציאה וחזרה של העובדים הפלסטינים המורשים, שיש להם היתרי כניסה ועבודה בישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה מעברים מסוג אחד, ויש מעברים אחרים, שבהם עוברים אזרחים ערבים ישראלים, מתנחלים ואזרחים יהודים, ובמיוחד יש מקומות שאנחנו צריכים להבדיל ביניהם: אם אנחנו נתנו היתר עבודה, כמדינה, לאזרחים הפלסטינים בשטחים הכבושים להיכנס לישראל בהיתרים, אחרי כל הבדיקות, השאלה – למה לא להקל עליהם, ולמה הם צריכים לעבור שעות על שעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לפתור את הבעיה בזה שמגדילים קצת את כוח-האדם העובד שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא באתי לדבר על להמעיט בבדיקה הביטחונית אלא להגדיל את מכסת כוח-האדם שעובד שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שנית, יש גם סטודנטים ערבים, תושבי מדינת ישראל, שלומדים באוניברסיטאות בשטחים, וזה מסיבות שלא קשורות למשרדך, תנאי קבלה ופסיכומטרי, וגיל קבלה במקצועות מסוימים בארץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אפשרות – וצריכה להיות – להקל עליהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למשל, בג'נין לומדים יותר מ-4,000 סטודנטים תושבי מדינת ישראל, ובמעבר אל-ג'למה, זה הצפוני, ליד ג'נין, מאוד קשה, וזה מעכב אותם, ולפעמים זה מחייב אותם להגיע יום לפני, או לחזור הביתה מאוחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא: האם יש לך כוונה לשנות את המדיניות – 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: להגדיל את מכסת כוח-האדם בבדיקה של העובדים במעברים; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקלות בשעות פתיחה וסגירה של המעברים לאזרחי מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תודה.

אביגדור ליברמן: לא תאמין, אבל אני מסכים אתך לחלוטין; אני חושב שכל מה שקורה במעברים הוא פשוט לא סביר.

אביגדור ליברמן: גם באל-ג'למה, גם בקלנדיה, גם בביתוניא, גם בחיזמה, אין ספק שזו גם פגיעה ביטחונית, זו גם פגיעה אנושית, סובלים שם כולם – יהודים, ערבים, פלסטינים.

אביגדור ליברמן: אני גם עובר באותם מעברים, אני יכול לתת לך – באמת, מעדות ראשונה – גם מבחינה ביטחונית זה פשוט לא בריא, אין שם מספיק מסלולים, אין מספיק עמדות בידוק, אין מספיק עמדות כוח-אדם.

אביגדור ליברמן: גם, צריך להבין, במדינת ישראל יש שלוש רשויות שונות שמתפעלות אותם מעברים: זה גם רשות שדות התעופה, רש"ת, גם משרד הבט"פ, וחלק – משרד הביטחון, אז יש לך פה אנדרלמוסיה לא פשוטה, כששלוש רשויות שונות מפעילות שלושה סוגי מעברים.

אביגדור ליברמן: בהחלט, אחד הדברים שכבר בתקופה הקצרה שאני, כשר הביטחון, התעסקתי אתם יותר משלוש-ארבע ישיבות זה אותו נושא של המעברים.

אביגדור ליברמן: אני בהחלט מסכים שבנושא המעברים, אני מקווה שגם נקבל תמיכה בכנסת – אני ביקשתי במיוחד בתקציב הנוכחי – דיברתי על כך גם עם ראש הממשלה, גם עם ראש המל"ל – פשוט להביא תקציב נוסף, זה לא מופיע בתקציב הביטחון, וגם אותם מעברים שהם לא שלנו, כמו קלנדיה, לא של משרד הביטחון, זה פשוט בלתי סביר מה ששם כולם עוברים.

אביגדור ליברמן: אני מקווה שנצליח בתקציב הקרוב, הדו-שנתי, להביא לשם מספיק תמיכה כדי לשפר מכל בחינה – הביטחונית והאנושית, ומכל הבחינות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת יוסי יונה.

רחל עזריה: תודה רבה, כבוד השר, בימים אלה מוקם אגף תודעה יהודית שבעצם הוצא מהרבנות ועבר לחיל חינוך.

רחל עזריה: אני רוצה להדגיש, זה אגף תודעה יהודית, ולא תודעה דתית.

רחל עזריה: עם זאת, יש רב שעומד בראש, וגם הצוות עצמו מורכב רק מרבנים, וכמובן לא מנשים – לא מאנשים – לא מחילונים, לא ממסורתיים, לא מאנשים בעלי זהויות דתיות מגוונות.

רחל עזריה: והשאלה שלי לכבוד השר היא: א.

רחל עזריה: למה זה נעשה?

רחל עזריה: ב.

רחל עזריה: האם יקרה שינוי כלשהו בנושא ונוכל – שגם נשים יהיו, וגם אנשים, לא רק רבנים, יהיו שותפים לתודעה היהודית בצבא ההגנה לישראל?

רחל עזריה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אביגדור ליברמן: תודה, רחל.

אביגדור ליברמן: לצערי, כל המהלך התחיל לפני שאני נכנסתי למשרד הביטחון.

אביגדור ליברמן: אני גם פה נאלץ להסכים אתך במאה אחוז; אני רוצה לראות שם גם חילונים וגם נשים.

אביגדור ליברמן: אני חושב שלאף אחד אין אחריות או בלעדיות על היהדות.

אביגדור ליברמן: כל האבות המייסדים של הציונות לא היו בדיוק שומרי מצוות.

אביגדור ליברמן: בהחלט, היום יהיה קצין חינוך ראשי חדש, אני מקווה שייבחר הכי טוב.

אביגדור ליברמן: בהחלט, אני מתכוון להמשיך לעבוד, אין שום סיבה שלא יהיו מיוצגים שם כל אותם אנשים שמשרתים בצבא.

אביגדור ליברמן: בצבא משרתות גם נשים, משרתים גם חילונים, והוא חייב לשקף את אותו פסיפס של צבא ההגנה לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתו של השר – חברת הכנסת יעל גרמן.

יוסי יונה: אדוני שר הביטחון, עם כניסתך לתפקיד לפני כחודשיים לערך, או פחות, אשררת את המחויבות שלך לשלום עם הפלסטינים על בסיס העיקרון של שתי מדינות לשני עמים.

יוסי יונה: גם אמרת שאתה מוכן, אדוני שר הביטחון – ואני מצטט: "להרים את הכפפה", סוף ציטוט.

יוסי יונה: גם אמרת שאתה מוכן לבחון ברצינות את היוזמה המצרית, ושוב, בציטוט, אמרת שאתה מוצא אלמנטים חשובים ביוזמת השלום הערבית.

יוסי יונה: אני מבקש לשאול אותך, אדוני שר הביטחון, בעניין – איך לומר זאת – הכפפה שצריכים להרים: האם, אדוני שר הביטחון, מאז נכנסת לתפקידך ביקשת לקיים דיון עם ראש הממשלה, עם שרי הממשלה, במטרה לבחון ברצינות את היוזמות שעומדות על השולחן הבין-לאומי בעניינים הללו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תודה, אדוני.

אביגדור ליברמן: בוודאי, כפי שאתה יודע, אני דיברתי על הנושא הזה הרבה שנים קודם.

אביגדור ליברמן: דיברתי, כתבתי, גם במערכת הבחירות 2009; זה היה גם בספר שכתבתי: אני בעד גמישות מדינית וקשיחות ביטחונית.

אביגדור ליברמן: אתה יודע, אצלנו תמיד, משום מה, כשמדברים על גמישות מדינית גם מתכוונים שנהיה פראיירים גם בתחום הביטחוני.

אביגדור ליברמן: זה – לא.

אביגדור ליברמן: אני מוכן להיות, אתה יודע, מספיק גמיש מדינית, אני לא מוכן להתפשר על נושאים ביטחוניים אקוטיים.

אביגדור ליברמן: ולכן, זאת המדיניות המוצהרת שלי.

אביגדור ליברמן: אני לא הסתרתי אותה אף פעם, לא לפני הבחירות ולא אחרי הבחירות.

אביגדור ליברמן: גם בנושא של מה שדיברת; אני מתעסק בנושא של היוזמה האזורית הרבה שנים, גם כשר החוץ.

אביגדור ליברמן: המונח הזה, הסדר אזורי, מי שטבע אותו בפעם ראשונה – מי שהעלה אותו – היה אביגדור ליברמן, בהרצאה בבין-תחומי הרצליה לפני כשלוש שנים.

אביגדור ליברמן: אתה יודע, בעידן האינטרנט וגוגל קל מאוד לבחון ולבדוק – אתה פשוט נכנס לגוגל ואתה רואה מתי בפעם הראשונה מופיע מונח כזה או אחר.

אביגדור ליברמן: לכן – אני באותה דעה, וכמובן אתה יכול כבר, בלי להיכנס לפרטים, אתה יכול לתאר לעצמך שעסקתי לא מעט שעות מאז כניסתי גם בנושאים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה של חברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתך נשמע את שאלתה של חברת הכנסת מיכל רוזין.

יעל גרמן: אדוני שר הביטחון, אדוני היושב-ראש, צה"ל, שאפשר לראות בו את המעסיק הגדול ביותר במדינה, למעשה מוחרג מכל חוקי הנגישות; אנחנו מוצאים שמקומות רבים, גם במשרד הביטחון וגם בצה"ל, לא מונגשים.

יעל גרמן: שי ראשוני, אלוף-משנה במילואים, חולה ALS.

יעל גרמן: כחולה ALS הוא נמצא היום בשלב שכל גופו משותק והוא מתפקד ומתקשר רק על-ידי תנועת העיניים שלו, אבל ראשו ומוחו חדים כתער.

יעל גרמן: והוא מנוע מלתת את השירות למדינת ישראל כקצין במילואים, אף שכל תפקידו הוא בחשיבה בלבד, וכל זאת רק בגלל כמה מדרגות במקום שהוא משרת במילואים.

יעל גרמן: וכמוהו, דרך אגב, יש עוד נכים רבים שיכולים לתרום לצה"ל וגם לעצמם – לקדם גם את עצמם – אם רק המקומות יהיו מונגשים.

יעל גרמן: אני פונה אליך בשאלה, מדוע לא תפעל כשר הביטחון להנגיש את כל המקומות בצה"ל וגם במשרד הביטחון כדי לקדם את הנכים, לאפשר להם להמשיך לשרת וגם לאפשר להם להשתלב בחברה לאחר מכן?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: קודם כול, אין בכלל שאלה, הנגישות חייבת להיות בכל מקום, כולל במשרד הביטחון.

אביגדור ליברמן: חלק מהבעיות של משרד הביטחון – שחלק מהמתקנים הם מהתקופה הבריטית.

אביגדור ליברמן: עדיין אנחנו משתמשים במתקנים הבריטיים, ואז המודעות הייתה הרבה פחות – התייחסו בצורה רצינית פחות לנושא הזה.

אביגדור ליברמן: כרגע חלק גדול מהבסיסים עוברים דרומה, ולכן לא כל כך רוצים להתאמץ באותם בסיסים ישנים, כרגע לשפץ ולחדש אותם.

אביגדור ליברמן: יחד עם זאת, אני לא נתקלתי בבעיה, ואם יש בעיה ספציפית, אני אשמח להתייחס, לקחת כמקרה.

אביגדור ליברמן: אני אומר לך שגם בלשכת שר הביטחון וגם בלשכת הרמטכ"ל יש אנשים שאנחנו באמת עומדים על לשלב אותם בעמדות הכי רגישות, כולל בלשכת שר הביטחון ובלשכת רמטכ"ל.

אביגדור ליברמן: הם בהחלט יכולים, למרות – – –

יעל גרמן: אתה יודע שהבור לא מונגש, הבור לא מונגש.

אביגדור ליברמן: עזבי, אני לא רוצה להיכנס למקומות ספציפיים, אבל בכל מקום שאת חושבת שיש בעיה, אנחנו נטפל, גם פרטנית, למרות המעבר דרומה ובניית בסיסים חדשים ואלטרנטיביים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: כבוד השר, לפני כחודש נשלל היתר הכניסה לישראל של אל-מדני, שעומד בראש הוועדה לאינטראקציה עם החברה הישראלית ברשות הפלסטינית.

מיכל רוזין: לפי הפרסומים, הביטול נומק בטענה כי הוא מבצע בארץ פעילות פוליטית חתרנית.

מיכל רוזין: בנוסף, מפגש של חברי יוזמת ז'נבה, שהיו אמורים להיכנס ולהיפגש עם אבו מאזן ואל-מדני – נמנעה מהם הכניסה, ודובר צה"ל נמנע מהתייחסות.

מיכל רוזין: לעומת זאת, הדובר האישי של השר אמר שאתה מונע את הכניסה בגלל הפגישה עם אל-מדני.

מיכל רוזין: רציתי לשאול, קודם כול, האם נכונים הפרסומים על כך שהנימוק לביטול הוא בגלל אל-מדני?

מיכל רוזין: והאם נכון שביטלת את כניסתו לישראל מנימוקים פוליטיים?

מיכל רוזין: ולמה הכוונה, באמת, בפעילות פוליטית חתרנית?

מיכל רוזין: והאם באמת כניסתו של אל-מדני לישראל מהווה איום ביטחוני, או שמדובר באמת בביטול פוליטי להחלשת משטרו של אבו מאזן, חיזוק גורמים אחרים, מתחרים שלו, על חשבונו ברשות הפלסטינית, מה שאומר התערבות פוליטית שלנו ולא ביטחונית ברשות הפלסטינית?

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תראי, יושב פה בן-אדם הרבה יותר מנוסה ממני.

אביגדור ליברמן: הוא פעם היה ראש השב"כ, יענקל'ה פרי.

אביגדור ליברמן: תשאלי אותו.

אביגדור ליברמן: זה לא חדש.

אביגדור ליברמן: יש חלק מן הפעילות, חלק מהאנשים, חלק מן המסורת ברשות הפלסטינית שאותם אנשים שבלילה עסקו בפגיעה בישראל, עבדו קשה על מנת לחסל את מדינת ישראל, ביום דיברו הרבה על אחוות העמים ועל השלום וכך הלאה, מד"ר תאבת תאבת עד אל-מדני.

אביגדור ליברמן: אל-מדני, תראי, עם כל ההערכה העצמית שלי, ואני מאוד מעריך את עצמי, זאת לא החלטה ששר הביטחון יכול לקחת לבד.

אביגדור ליברמן: וכשאני מבטל VIP ואישור כניסה לאל-מדני, יש חוות דעת של שירות ביטחון כללי, יש של המתפ"ש.

אביגדור ליברמן: בטח הם לא אנשים פוליטיים.

אביגדור ליברמן: ורק אחרי שאני מקבל חוות דעת בכתב שהם מאוד ממליצים, אז אני מבצע גם את האקט הפורמלי.

אביגדור ליברמן: ותאמיני, יש כל היסודות, ואני לא מתכוון פה לפרט, לבטל לאל-מדני את ה-VIP ואת אישור הכניסה לישראל.

אביגדור ליברמן: וזה לא בן-אדם תמים שחושב על אחווה ושלום בין יהודים לערבים.

מיכל רוזין: אז זה מסיבות ביטחוניות ולא כפי שפורסם?

מיכל רוזין: אני לא רוצה יותר מפה להיכנס.

מיכל רוזין: יש שם הרבה סיבות, ואמרתי, גם אחת מחברות הכנסת ביקשה הסברים, אז ביקשתי מראש מתפ"ש לגשת ולהסביר, ומאז היא הפסיקה גם לשאול אותי בנושא הזה.

מיכל רוזין: אז היו כל הסיבות שבעולם למה ביטלנו לו את ה-VIP.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, אנחנו כבר שנתיים אחרי "צוק איתן" ועדיין יש נכי צה"ל שמסתובבים חסרי זכויות, ונדמה שבמקום להילחם באויבים נלחמים בנכי צה"ל.

אורלי לוי אבקסיס: לאחרונה פורסם כי יושב-ראש ארגון נכי צה"ל, ביחד עם מנכ"ל משרדך, בשתי הזדמנויות שונות החליטו להגדיל את תמיכת המשרד בארגון ולממן אותה מקיצוץ בזכויות אישיות של הנכים.

אורלי לוי אבקסיס: הפרוטוקול של אותה ישיבה נמצא בידי.

אורלי לוי אבקסיס: מסיכום הדיון עולה כי מנכ"ל המשרד דאז הסכים עקרונית להצעה ואף הציע להקים צוות משותף לבדיקתה.

אביגדור ליברמן: מי זה, מי זה מנכ"ל המשרד דאז?

קריאה: המנכ"ל הקודם.

אורלי לוי אבקסיס: המנכ"ל הקודם.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אביגדור ליברמן: דן הראל.

אורלי לוי אבקסיס: אבל שנייה, הוא מדבר בשם המשרד, ואני אשמח לשמוע את תגובתך.

אורלי לוי אבקסיס: – – – ואף הציע להקים צוות משותף לבדיקתה.

אורלי לוי אבקסיס: מדובר, כמובן, במעשה בלתי ראוי, לא מוסרי, ולהבנתי אף בלתי חוקי.

אורלי לוי אבקסיס: פרסום זה מצטרף לפרסומים נוספים על אודות הדיונים המתקיימים בין משרד הביטחון לארגון נכי צה"ל בנוגע לתזכיר חוק המיועד לעגן בחקיקה זכאויות של נכי צה"ל לטיפול רפואי, שיקום ורווחה.

אורלי לוי אבקסיס: כמו כן, נשמעות טענות המגובות בחוות דעת מקצועיות, שלפיהן תזכיר החוק המוצע על-ידי משרדך פוגע בזכויות מהותיות של נכי צה"ל, וכן שאינו מעגן ואינו מעדכן זכויות אחרות שלא עודכנו שנים רבות.

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה – דוגמה קטנה בלבד – גריעת זכויות מנכים קשים, ביניהם משותקים, המיפלגיים ופרפלגיים, ובעיקר גם באותם נכי צה"ל פוסט-טראומטיים שזוכים לכתף קרה ולעתים אף לזריקה במדרגות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שומעים על כך שהמשרד שלך איים על הארגון שאם לא יסכים לאותו קיצוץ של זכויות נכי צה"ל יסגרו להם את הארגון על-ידי כך שיפסיקו לסלוק בעבורם את התשלומים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר דבר נוסף, שהיה לא רק לאוזני אלא גם בדיוני ועדות הכנסת, על אודות הפגיעה הדרסטית באיכות הטיפול הרפואי והשיקומי, החל בהפניות לטיפולים רפואיים שוטפים ומרשמים לתרופות וכלה באספקת תותבות או אף טיפולים מצילי חיים, וזאת אפילו בניגוד לעמדת בית-המשפט העליון.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: כיצד בכוונת השר לפעול כדי שנכי צה"ל יזכו לטיפול מערכתי מיטבי כראוי להם, וכן שתזכיר החוק המוצע לא רק שלא יגרע מזכויות המוקנות להם כיום אלא אף יעדכן זכויות שמשרד הביטחון מסרב בשרירות לעדכנן אף שנשחקו במשך שנים רבות?

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תראו, אם יש נושא שהוא בקונסנזוס מוחלט בחברה הישראלית זה נכי צה"ל.

אביגדור ליברמן: אני לא חושב שיש מישהו פה שחולק עד כמה הנושא הזה הוא כאוב, רגיש, משמאל עד ימין, מרכז – אני פשוט לא מכיר מישהו שיש לו פה דעה אחרת.

אביגדור ליברמן: אני חושב שיש פה מחויבות כוללת, אבסולוטית, של כל הבית הזה, לנושא של נכי צה"ל.

אביגדור ליברמן: גם מי שמטפלים בזה, ואני מכיר חלק מהאנשים – חלק הכרתי בשנים קודמות, חלק עכשיו – אני חושב שהאנשים האלה, באמת, פועלים במסירות נפש.

אביגדור ליברמן: הם פועלים בצורה יוצאת מן הכלל, עם כוונות טובות ועם – עוד פעם, כל אחד כפי שמבין, לפי מיטב שיפוטו.

אביגדור ליברמן: הנושא הזה גם נבחן בכל מיני ועדות, מוועדת גורן ועד הצעת החוק האחרונה שראיתי של עפר שלח, שעסק בזה לא מעט.

אביגדור ליברמן: ותאמיני, הנושא הזה מספיק כאוב ויש שם גישות שונות.

אביגדור ליברמן: זה לא שמישהו פה רוצה לטובתם ומישהו רוצה לרעתם.

אביגדור ליברמן: כשר – עוד פעם – כשר אני חייב לסמוך על אותם דרגים מקצועיים.

אביגדור ליברמן: מדובר בעובדים סוציאליים, פסיכולוגים, רופאים ואנשי צבא, והנכים בעצמם הם חלק מאותו תהליך של הגיבוש של כל ההטבות.

אביגדור ליברמן: אני מקווה – יש כרגע דיונים, באמת דיונים קדחתניים, בין משרד הביטחון לארגונים למשרד האוצר, בין כל הגופים.

אביגדור ליברמן: אני באמת סומך על כל הדרגים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אביגדור ליברמן: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע, גברתי.

אביגדור ליברמן: אני סומך על הדרגים המקצועיים.

אביגדור ליברמן: מי שמקדיש לזה את רוב מרצו וזמנו, ועושה את זה למען קידוש השם, זה סגני, הוא קיבל אחריות.

אביגדור ליברמן: אני העברתי את כל האחריות לנושא של כל הנפגעים על מנת שיהיה מישהו שמתעסק בזה במשרה מלאה.

אביגדור ליברמן: אני חושב שחובה שיהיה גם בדרג המיניסטריאלי מישהו שמסוגל להקדיש לזה הרבה יותר זמן משר, שעסוק בסיורים, בישיבות קבינט ובהכנות.

אביגדור ליברמן: קודם כול אנחנו חייבים לתת אשראי ולחכות למסקנות סופיות ולמוצר הסופי שיצא.

אביגדור ליברמן: כרגע כל העבודה הזאת בעיצומה; אני מקווה שכשנראה את התוצאות של אותה הידברות, אז נוכל להתייחס.

אביגדור ליברמן: יש הרבה פרסומים; לא תמיד כל הפרסומים הם נכונים – אני לא הייתי לוקח במאה אחוז את כל הפרסומים, חלק מהם צריך לקחת בעירבון מוגבל.

אביגדור ליברמן: אבל אני חוזר ואומר, מה שכולנו צריכים להבין, אין פה מישהו שהוא לטובתם ומישהו פחות לטובתם; כולנו רוצים להביא תוצאה הכי טובה – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אביגדור ליברמן: – – אני מקווה שאכן כך יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת עמר בר-לב.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת – כבוד השר, לפני כמה ימים קראת למנכ"ל "גלי צה"ל" ונזפת בו על זה שהוא שידר – – –

אביגדור ליברמן: אין מנכ"ל, יש מפקד "גלי צה"ל".

מסעוד גנאים: מפקד, בסדר.

מסעוד גנאים: מפקד "גלי צה"ל".

מסעוד גנאים: – – – ונזפת בו על ששידר תוכנית על המשורר מחמוד דרוויש.

מסעוד גנאים: אני פה לא כדי להגן על הפקוד שלך, מפקד "גלי צה"ל", אני פה כדי להגן על חופש הביטוי, על האדם, על המשורר ששמו מחמוד דרוויש, וגם על האמת ההיסטורית.

מסעוד גנאים: כבוד השר, להשוות את מחמוד דרוויש להיטלר, ואת השירים שלו ל"מיין קאמפף", זה שקר, זה עיוות היסטורי.

מסעוד גנאים: מחמוד דרוויש הוא אדם.

מסעוד גנאים: הוא בן האדמה הזו, בן הארץ הזו.

מסעוד גנאים: הוא משורר ההתנגדות, נגד הכיבוש והדיכוי, אבל הוא בן-אדם.

מסעוד גנאים: השירה שלו היא שירה הומנית.

מסעוד גנאים: שאלתי: עד מתי, כבוד השר, המדיניות שלך תישאר ותהיה דורסנית ואגרסיבית נגד כל פלסטיני, ולהדיר את הפלסטיני, אפילו בשירה ואפילו תרבותית?

מסעוד גנאים: מתברר, כבוד השר, שאתה לא מבין ערבית, ולא שירה, כי מחמוד דרוויש יישאר הענק.

מסעוד גנאים: ולכל כובש הוא אמר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "אַתֶּם הָעוֹבְרִים בֵּין הַמִּלִּים הַחוֹלְפוֹת, / מִכֶּם הַסַּיִף וֹּמֵאִתָּנוּ דַּמֵּנוּ / מִכֶּם הַפְּלָדָה וְהָאֵשׁ וּמֵאִתָּנוּ בְּשָׂרֵינוּ / מִכֶּם טַנְק אָחֵר, וּמֵאִתָּנוּ אֶבֶן".

מסעוד גנאים: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אורן אסף חזן: גם בערבית זה נשמע שטויות.

אביגדור ליברמן: כדי לעבור מוויכוח הפוליטי לוויכוח מעשי, אני יכול לצטט את אחד מגדולי הדור בתחום הספרות הערבית, פרופסור שמואל מורה, שגם זכה בפרס ישראל – חתן פרס ישראל – בתחום המזרחנות.

אביגדור ליברמן: בזמנו, כשבאוניברסיטת תל-אביב עשו ערב הוקרה למחמוד דרוויש, הוא כתב בפייסבוק, ואני מצטט – עוד פעם, זה לא אביגדור ליברמן, אני חוזר ואומר, מדובר בפרופסור שמואל מורה, אחד המומחים הגדולים לספרות הערבית: התרפסות מחפירה לכבוד מי שאמר על היהודים בישראל: תצאו מארצנו, מהשמים שלנו, מהאוויר שלנו, מהמים שלנו, וקחו את מתיכם ושובו לארצותיכם.

אביגדור ליברמן: אני אומר, קשה לי לדבר פה – – –

מסעוד גנאים: הוא התכוון לכיבוש.

מסעוד גנאים: לכיבוש.

מסעוד גנאים: הוא התכוון לכיבוש.

אביגדור ליברמן: סליחה.

מסעוד גנאים: הוא התכוון לכיבוש.

מסעוד גנאים: הוא לא התכוון.

מסעוד גנאים: הוא התכוון לכיבוש.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

מסעוד גנאים: הוא התכוון לכיבוש.

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אתם רוצים לפתור את חילוקי הדעות עם שר הביטחון כרגע, או לשמוע את תשובתו?

מסעוד גנאים: אני שומע, אבל זה סילוף.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מניח – – –

מסעוד גנאים: הוא התכוון לכיבוש.

ענת ברקו: פרופסור מורה הוא דובר ערבית כשפת-אם.

ענת ברקו: אי-אפשר – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מניח שאתם לא תפתרו את כל חילוקי הדעות ביניכם באותה הזדמנות.

קריאה: – – –

אביגדור ליברמן: לא, זה לא אתי.

אביגדור ליברמן: אני פשוט הבאתי ציטוט מפרופסור שמואל מורה – –

יולי יואל אדלשטיין: גם אתו אולי לא.

אביגדור ליברמן: – – זה הכול.

אביגדור ליברמן: מעבר לכך, צריך להבין – עוד פעם, אפשר להביא גם את הפרק על מחמוד דרוויש, אבל זה במסגרת "דע את האויב" – יחד עם המופתי אל-חוסייני, יחד עם גבלס, אפשר לדבר גם על מחמוד דרוויש.

מסעוד גנאים: אי-אפשר להשוות.

מסעוד גנאים: אל תשווה.

אביגדור ליברמן: להביא אותו – – –

מסעוד גנאים: אל תשווה.

מסעוד גנאים: אל תשווה, היטלר זה נאצי.

מסעוד גנאים: אל תשווה, היטלר זה נאצי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אתה שאלת, השר עונה.

מסעוד גנאים: זה לא העניין, אבל ההשוואה הזו היא שקר – – –

יולי יואל אדלשטיין: נו, בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע כמה דברים אני שומע שאני לא אוהב?

יולי יואל אדלשטיין: אני כל פעם מתערב?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אביגדור ליברמן: אבל להביא אותו במסגרת נרטיב ישראלי מכונן?

אביגדור ליברמן: – אני חושב שמישהו פה פשוט התבלבל.

אביגדור ליברמן: פה יש בלבול יוצרות.

אביגדור ליברמן: אפשר בהחלט לדבר גם על טורקמדה, גם על האינקוויזיציה, אפשר לדבר על הרבה דברים, אבל להביא את מחמוד דרוויש כנרטיב ישראלי מכונן זה פשוט חוסר הבנה וגם חוסר יושר היסטורי.

אביגדור ליברמן: לכן פעלתי כפי שפעלתי, ואני חושב שפעלתי נכון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמע את חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת עפר שלח.

עמר בר-לב: אדוני השר, זה לא סוד שהגדר סביב יהודה ושומרון פרוצה.

עמר בר-לב: יש אזורים שאין גדר בכלל, ויש אזורים שהגדר היא חלקית.

עמר בר-לב: זה גם ידוע שחלק גדול מהמחבלים שפגעו גם בתוך ירושלים וגם ביתר מדינת ישראל הגיעו דרך אותו אזור שבו אין גדר.

עמר בר-לב: גם עמדת צה"ל החד-משמעית היא שמבחינה ביטחונית צריך להשלים בדחיפות את הגדר סביב כל יהודה ושומרון.

עמר בר-לב: מעבר להחלטה של הקבינט או הממשלה לאחרונה להגדיל קטע מסוים של הגדר באזור ירושלים – השאלה שלי: 1.

עמר בר-לב: האם דעתך כדעת צה"ל, שחייבים להשלים את הגדר סביב יהודה ושומרון?

עמר בר-לב: 2.

עמר בר-לב: אני מגיש הצעת חוק לביצוע השלמת הגדר בתוך 18 חודש במהלך 2018-2017.

עמר בר-לב: האם אתה תתמוך בהצעת החוק הזאת?

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: קודם כול, אני תומך בעמדת צה"ל.

אביגדור ליברמן: בתקופתי הקצרה במשרד הביטחון אישרתי כ-170 קילומטרים נוספים לבניית הגדר.

אביגדור ליברמן: אנחנו כרגע בונים בהיקף של 2.8 מיליארד שקל גדרות בקצב שאין בשום עבודה הנדסית אחרת, לא במדינת ישראל ולא במזרח התיכון.

אביגדור ליברמן: אני גם מתנגד בכל תוקף לכל הצעת חוק כשאתה לא מביא לי מקור כספי.

אביגדור ליברמן: הבעיה כרגע היא שמשרד הביטחון הוציא כסף על חשבונו כמקדמה כדי לא להמתין.

אביגדור ליברמן: החלטנו לא להמתין עד להשלמת ההצבעה על התקציב, תר"ש "גדעון", וכל הדברים שאתה – – –

עמר בר-לב: זה לא סביב יהודה ושומרון.

אביגדור ליברמן: גם ביהודה ושומרון, גם בעוטף-ירושלים, וגם בכל הקטע של מיתר והר-חברון, כמובן, גם שם.

אביגדור ליברמן: תראה, צריך אולי גם בגבול הירדני, גם שם, ממשולש הגבולות.

אביגדור ליברמן: יש פה מספיק עבודה לעוד עשר שנים קדימה.

נחמן שי: אין מספיק גבולות לגדרות.

אביגדור ליברמן: הבעיה היא רק מקור תקציבי.

אביגדור ליברמן: אם יחד עם הצעת החוק תביא לי מקור תקציבי, אני יותר מאשמח.

אביגדור ליברמן: ואם זה יהיה מחוץ לתקציב הביטחון, מחוץ לתר"ש "גדעון", אז בטח ובטח.

אביגדור ליברמן: אבל אין פה כרגע מחלוקת, גם בנקודה הזאת, עם כל הרצון שלי לחפש מחלוקות, אני לא מוצא.

עמר בר-לב: בגלל סדר עדיפויות.

אביגדור ליברמן: אני חושב שכרגע, כשאני אומר לך שאנחנו בונים כרגע בהיקף 2.8 מיליארד שקל, עם כל הבעיות של התקציב ועם כל הלחצים, כנראה זה נמצא בסדר העדיפויות גבוה מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עפר שלח – בבקשה, אדוני, שאלתך.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר התשובה – חבר הכנסת יהודה גליק.

עפר שלח: אדוני השר, דיווחים בתקשורת הפלסטינית, שלא הוכחשו בישראל – דיווחים בתקשורת הפלסטינית, שלא הוכחשו בישראל, אומרים שקטאר עומדת לשלם משכורות לפקידי הממשל של "חמאס" בעזה, בהסכמת ישראל, בסכום של כמה עשרות-מיליוני דולרים.

עפר שלח: בקיץ 2014, ערב מבצע "צוק איתן", אתה יזמת, כשהיית אז שר החוץ, מהלך לגרש מכאן את שליח האו"ם רוברט סרי על אותו רקע – ניסיון, שלטענת סרי, שלא הוכחשה גם היא, היה מתואם עם משרד הביטחון, להעביר לעזה משכורות בסכום דומה מאותו מקור לאותם אנשים.

עפר שלח: השאלות שלי: 1.

עפר שלח: האם אתה מאשר את הדיווחים האלה? 2.

עפר שלח: האם שינית את עמדתך בעניין?

עפר שלח: 3.

עפר שלח: האם ראש הממשלה, שלפני שנתיים צלצל למזכ"ל האו"ם והבהיר לו שישראל מתנגדת להעברת הכספים האלה, שינה את עמדתו?

עפר שלח: ולמה?

עפר שלח: כדי להסיר ספק, אני תומך בזה שישראל תעשה כל מאמץ, יחד עם כל שותף באזור, להקל את מצוקת החיים בעזה ולהרחיק את הסיבוב הבא.

עפר שלח: אבל האם סיבוב הפרסה הזה אינו מוכיח שנהגתם בחוסר מחשבה ובחוסר תיאום לפני מבצע "צוק איתן"?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: אני רק יכול לחזור על התשובה הקודמת; כל הכסף, כל המוצרים שיגיעו מכל מדינה שהיא – בתשובה הקודמת הזכרתי גם את קטאר – לנושאים הומניטריים, יותר ממבורך.

אביגדור ליברמן: הבעיה, הכספים שמגיעים לא לנושא הומניטרי, שזה מגיע לכל מיני טרוריסטים, שחלקם מה"חמאס", חלקם לאו דווקא מה"חמאס", מ"הג'יהאד האסלאמי", סלפיסטים וכך הלאה, זאת הבעיה המרכזית.

אביגדור ליברמן: הבעיה, שאותו כסף, שבמסווה של תקציב לנושאים הומניטריים, בסוף משתמשים בו לבניית מנהרות, כלי נשק וטילים המכוונים נגד ישראל.

אביגדור ליברמן: לכן, בסופו של דבר, כל מה שהולך לחלק ההומניטרי, לשיפור רמת החיים, לרווחת תושבי עזה, יותר ממבורך, אין לנו עם זה שום בעיה.

עפר שלח: – – –

אביגדור ליברמן: מה הבעיה האמיתית?

אביגדור ליברמן: הרי ה"חמאס" גובה מסים מתושבי רצועת-עזה.

אביגדור ליברמן: 80% מאותם מסים שהוא שודד מתושבי רצועת-עזה לא הולכים לבניית בתי-ספר, לא הולכים לבניית בתים, אלא הולכים לבניית מנהרות, לבניית אותן מחרטות ששם מייצרים "קסאמים" וטילים נגד מדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: כלומר, אותו כסף שהם גובים מתושבי רצועת-עזה לא משמש לרווחתם.

אביגדור ליברמן: אותו הדבר הסיוע הבין-לאומי; כל מה שמגיע ואנחנו מסוגלים לפקח, אנחנו בהחלט נשמח להעביר לשם.

אביגדור ליברמן: מה שאנחנו לא יודעים לפקח עליו לא ניתן שייכנס – לא כסף, לא מוצרים.

עפר שלח: האם – – –

אביגדור ליברמן: לא, אני אומר לך, ברגע שידענו שיש משהו ונכנס ואנחנו לא יודעים לפקח עליו, אנחנו עושים הכול כדי למנוע.

אביגדור ליברמן: אם יש מנגנונים – אחרי "צוק איתן" הקימו מנגנון חדש, מנגנון די אפקטיבי, שמי שממונה עליו זה המתפ"ש, פולי מרדכי ספציפית; כל עוד זה עובר דרך אותו מנגנון, ואנחנו יודעים בדיוק מה השימושים, זה יותר ממבורך, ואנחנו לא בודקים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ציינת שאתה ב-100 ימיך הראשונים, אז הרשה לי לאחל לך – אגב, יש לי רק דקה?

יהודה גליק: היה צריך להתחיל – שתי דקות.

יהודה גליק: התחיל קצת מאוחר.

יולי יואל אדלשטיין: אני אוסיף לך.

יולי יואל אדלשטיין: אני זוכר – – –

יהודה גליק: אדוני השר, כיוון שאתה ב-100 ימיך הראשונים, הרשה לי לאחל לך הצלחה; הצלחתך – הצלחתנו.

אביגדור ליברמן: תודה.

יהודה גליק: שאלותי: א.

יהודה גליק: כידוע לך, אני תושב היישוב עתניאל.

יהודה גליק: היו לנו הרבה מאוד הרוגים, וכידוע לך, גם, בשכונה שלנו חיים ערבים, שמתוכם יצאו המפגעים, גם של שרונה וגם של קריית-ארבע.

יהודה גליק: שאלתי, מה בכוונתך לעשות כדי למנוע את המוטיבציה של המפגע הבודד הבא?

יהודה גליק: ב.

יהודה גליק: מה בדעתך לעשות כדי לעודד דווקא את אותם ערבים מתונים?

יהודה גליק: כידוע, בפיגוע האחרון טופל הפצוע על-ידי רופא, ונדמה לי שרוב מוחלט של הערבים שחיים באזור מתונים ואינם מעוניינים בפיגועים האלה.

יהודה גליק: שאלתי הבאה, אדוני השר: בשבוע שעבר הוזמן ראש מכינה קדם-צבאית לשיחה אצל מנכ"ל משרדך.

יהודה גליק: האם מקובל עליך שהמנכ"ל מתערב בחופש הביטוי של האזרחים?

יהודה גליק: אומנם הסגנון לא מקובל עלי, אבל למה למנכ"ל משרד הביטחון להתערב בחופש הביטוי של אזרח?

יהודה גליק: השאלה הבאה, אדוני היקר – קטין תושב יצהר הורחק מביתו, בגיל 15, ללא תיאום עם גורמי הרווחה, בצו מינהלי.

יהודה גליק: האם זה על דעתך, והאם מקובל עליך שאין שום יחס לשירותי הרווחה ולא תיאום אתם?

יהודה גליק: ושאלה אחרונה, אדוני השר: הגשתי הצעת חוק שמשרדך התנגד לה – התנגדות למכירת נשק ישראלי למדינות שפוגעות פגיעה חמורה בזכויות אדם.

יהודה גליק: אני מבין שמשרדך התנגד לזה.

יהודה גליק: האם אתה תומך בכך שנשק ישראלי ישמש גורמים שמפרים זכויות אדם באופן חמור?

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: קודם כול, לגבי היישוב עתניאל.

אביגדור ליברמן: אין ספק שהיישוב עתניאל ספג הרבה קורבנות, יותר מכל היישובים האחרים, בטח באזור הר-חברון זה היישוב שנמצא תחת מתקפות בלתי פוסקות של רוצחים שפלים, לכן היחס הוא אחר; ביקרתי ביישוב עתניאל לפני שהתמניתי – אולי חודש וחצי לפני שהתמניתי – לתפקיד שר הביטחון, וכבר פעמיים אחרי שהתמניתי לשר הביטחון, והסיוע במיליוני שקלים שהענקנו ליישוב עתניאל לאחרונה בא אולי למנוע את הפיגוע הבא.

אביגדור ליברמן: שם כל ההגנה ההיקפית, המצלמות והכול, ואני מקווה שנצליח למנוע את הפיגוע הבא.

אביגדור ליברמן: גם כרגע אנחנו מבצעים שורה של עבודות, וכתושב נוקדים אני בהחלט מכיר את כל המצוקות של ההתיישבות היהודית, ועושים את המקסימום.

אביגדור ליברמן: אין ספק שהמדיניות הנכונה היא להיטיב עם אותם אזרחים חפים מפשע שרוצים בדו-קיום, ולהכביד על אלו שמחפשים חיכוך ומחפשים רק לפגוע בתושבים יהודים.

אביגדור ליברמן: כרגע אנחנו מעבדים – בשלבים האחרונים של תוכנית – מה שנקרא – מקלות וגזרים, ובהחלט אנחנו מתכוונים לפרסם ולפעול, וראית שלא היססנו לבטל היתרי עבודה, להטיל סגר, לעבור מבית לבית, להרוס בתים, ואני עומד על כך שלא יוחזרו גופות המחבלים, ועוד כמה צעדים שמעולם לא ננקטו, כדי להכביד על הרוצחים.

אביגדור ליברמן: גם בנושא השימוש ברשתות החברתיות מתבצעת כרגע עבודה אדירה, בניסיון, עוד פעם, לתפוס את אותם מפגעים שיוצאים לרצוח יהודים ומנסים להתהדר מראש ולהודיע מראש שהם הולכים לפיגוע, לתפוס אותם רגע לפני.

אביגדור ליברמן: יש פה עבודה אדירה שעושים השב"כ, הצבא ובט"פ, המשטרה – כולם יחד, ואני מקווה שכן נצליח פה, בשילוב של מקלות וגזרים, למצוא את המינון הנכון כדי לעודד שכנות טובה ולמנוע פיגועים וכך הלאה.

אביגדור ליברמן: לגבי אותו קטין, בסופו של דבר השיקול המנחה העליון הוא שיקולי ביטחון, ואף אחד לא ממהר להוציא צו נגד קטין בן 15.

אביגדור ליברמן: גם פה בודקים את זה בעשר עיניים, וכנראה היו סיבות טובות מספיק – ואני לא חותם סתם, אני בודק כל פרט ופרט.

אביגדור ליברמן: כנראה היו סיבות טובות להוצאת הצו הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יהודה גליק: שאלתי עוד שתי שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שהוא הספיק בשלוש דקות.

אביגדור ליברמן: זה מה שהוקצב לי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי תשובת השר – חבר הכנסת חיים ילין.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מאוד שמחה שהיום שעת השאלות ממוקדת, גם שואלים שאלות וגם מקבלים תשובות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שאני אקבל תשובות על השאלה שלי.

איילת נחמיאס ורבין: לפני כשבועיים החלטת למנות שלושה שרים לשעבר מישראל ביתנו לראשי התעשיות הביטחוניות.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר, אגב, על שלושתם: מינויים ראויים, אנשים ראויים.

איילת נחמיאס ורבין: צירוף המקרים הזה קצת מורכב בעיני, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד שגם תע"ש נמצאת בעיצומה של הפרטה מאוד מאוד מורכבת, אתה ודאי מכיר את זה מקרוב.

איילת נחמיאס ורבין: דירקטוריון רפא"ל הביע התנגדות למינוי.

איילת נחמיאס ורבין: שוב, אף-על-פי שמדובר באנשים שהיו שרים, ובתפקידים רגישים, אדוני ודאי מודע לעקרונות הממשל התאגידי והרצון והניסיון ליצור בכל זאת איזה הפרדה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חסידה גדולה של הפרדה מוחלטת בין העולם הפוליטי – גם בעולם הפוליטי יכולים להימצא אנשים ראויים – אבל העובדה ששלושתם נמצאו כמינויים היחידים הראויים בעיניך לתעשיות הבאמת-חשובות והמובילות ביותר של מדינת ישראל, היא שאלה שלפחות אני, ואני מניחה שעוד אנשים, שואלים את עצמם, כי אני בטוחה שאתה שקלת עוד מינויים בהקשר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני באמת בעיקר מוטרדת, גם בגלל התנגדות דירקטוריון רפא"ל וגם מפני שתע"ש נמצאת בעיצומה של הפרטה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

אביגדור ליברמן: קודם כול, כשאני ממנה בן-אדם לתפקיד כל כך אחראי וכל כך רגיש, אני רוצה להיות בטוח שאני יכול לסמוך על אותו אדם, והוא אכן מתאים ויש לו את כל הכישורים.

אביגדור ליברמן: אם ניקח את המינוי הראשון, יאיר שמיר, הוא כבר פעמיים שימש כיושב-ראש התעשייה האווירית, והביא אותה לשיאים שמזמן מזמן, לצערי – – –

איילת נחמיאס ורבין: בגלל זה לא הטלתי בהם דופי באופן אישי.

אביגדור ליברמן: סליחה.

אביגדור ליברמן: לכן, מבחינתי אני סומך, וגם שרים אחרים.

אביגדור ליברמן: עובדה שהוא גם עד עכשיו עוד משמש כיושב-ראש הדירקטוריון של נת"ע, כלומר בן-אדם שבהחלט יש לו ניסיון עסקי, ביטחוני, פוליטי; טייס לשעבר.

אביגדור ליברמן: אם אני לוקח את המינוי האחרון, רפא"ל, עוזי לנדאו, שהוא דוקטור מהנדס – את הדוקטורט עשה במכללה הזניחה שנקראת MIT, אולי בחמישייה הפותחת של האוניברסיטאות בעולם; שנים היה יושב-ראש ועדת חוץ וביטחון, היה שנים חבר בקבינט, השר לביטחון פנים – אני לא רואה שום סיבה למה הוא לא יכול למלא את התפקיד הזה.

אביגדור ליברמן: העובדה שהם היו חברים בישראל ביתנו לא הופכת אותם לפסולי חיתון.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אביגדור ליברמן: ולכן אני אומר: יש להם כל הכישורים, כולל כישורים עודפים, על מנת למלא את התפקידים.

אביגדור ליברמן: עוזי לנדאו גם התחיל את דרכו – לפני שהוא הגיע לפוליטיקה הוא עבד ברפא"ל, הוא עבד כמה שנים טובות ברפא"ל.

איילת נחמיאס ורבין: אז לכן, מה עמדתך בנושא ההתנגדות, אם לא אכפת לך?

איילת נחמיאס ורבין: וגם – – – הדירקטוריון בסופו של דבר, הוא צריך לבחור מבין חבריו – – –

אביגדור ליברמן: תקשיבי.

אביגדור ליברמן: ההתנגדות היא התנגדות מלאכותית, התנגדות שראיתי אותה רק בעיתון.

אביגדור ליברמן: להפך, כל מה שאני שומע מהנהלת רפא"ל זה רק שבחים.

אביגדור ליברמן: מה שקראת בעיתון, קחי את זה בעירבון מוגבל.

אביגדור ליברמן: גם האיש שעומד מאחורי אותם פרסומים, כמעט כל יום את יכולה לראות את הפרסומים שלו בנושאים שונים כאלה ואחרים, ומה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: ולגבי נקודת הזמן שתע"ש נמצאת בה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שאלת את כל השאלות.

איילת נחמיאס ורבין: לא, פשוט יש עוד חצי דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: השר מחשב את זמנו היטב.

אביגדור ליברמן: לגבי תע"ש – אותו דבר.

אביגדור ליברמן: החברה נמצאת בשלב רגיש, ודווקא בגלל השלב הרגיש חייב להיות יושב-ראש.

אביגדור ליברמן: היושב-ראש הקודם הוא מנכ"ל משרד הביטחון הנוכחי, האלוף אודי אדם, שמונה לפני; לפני שהגעתי הוא מונה למנכ"ל משרד הביטחון, ותע"ש נשארה ללא יושב-ראש דווקא בקטע הרגיש.

אביגדור ליברמן: אני חושב שגם לגבי יצחק אהרונוביץ אני לא צריך פה להוסיף ולפרט, לא לגבי יושרו ולא לגבי ניסיונו, וגם לא לגבי השנים הרבות שהוא היה חבר בקבינט.

אביגדור ליברמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת איל בן ראובן.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, מהקואליציה – – –

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר – – –

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, כידוע לך – – –

יואל חסון: אדוני, אני רואה שאתה פחות נהנה ממה שנתניהו נהנה.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מפריעים כרגע, ולא נשאר הרבה זמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, תודה.

חיים ילין: כידוע לך, כבוד השר, כיתות הכוננות הן אבן-היסוד של הגנת היישובים, גם באיו"ש, גם בגבול הצפון וגם בגבול הדרום.

חיים ילין: אני ניסיתי לקדם סוגיה מול משרד הביטחון, שאתה פורץ הדרך, ואני מברך על זה, שכיתות כוננות – כשהן מוקפצות באופן אוטומטי, אם וכאשר יקרה משהו לאותו מתנדב בעת אירוע, הוא יוכר על-ידי משרד הביטחון כפצוע צה"ל.

חיים ילין: ואכן, אנחנו רואים בקריית-ארבע, לאחר שרדפה כיתת הכוננות אחרי המחבל שהרג את הלל יפה אריאל, זיכרונה לברכה, אתה כשר הביטחון קיבלת החלטה ששוקי גלבוע יוכר כפצוע של צה"ל ומשרד הביטחון.

חיים ילין: השאלה שלי: למה זה לא חל על יתר המקומות, כמו עוטף-עזה וגבול הצפון, שיש כיתות כוננות שמתאמנות כל השנה, ולמה משרד הביטחון לא מעוניין להסדיר את הסוגיה הזאת, ומחכים כל פעם לאותו מתנדב שבא ונפצע?

חיים ילין: השאלה השנייה היא מאוד קצרה: מתי תתחיל הבנייה של המכשול התת-קרקעי בעוטף-עזה?

חיים ילין: והשאלה השלישית היא: שר הביטחון, אתה נותן אישור, ובצדק – ושמעתי את התשובות שלך – ל-1,000 משאיות ביום לצורכי שיקום רצועת-עזה.

חיים ילין: הבקשה היא מאוד פשוטה: צה"ל אישר שמעבר ארז יוריד מהעומס של כרם-שלום – למה משרד הביטחון מתנגד לזה?

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: תראה, אני חושב שפשוט השאלה לא נכונה.

אביגדור ליברמן: משרד הביטחון לא מתנגד.

אביגדור ליברמן: להפך, משרד הביטחון בעד פתיחת מעבר ארז, הבעיה היא שאין סעיף תקציבי.

אביגדור ליברמן: אני מקווה שבמסגרת דיוני התקציב ועדת הכספים תדאג להביא את התקציב הדרוש על מנת לפתוח את מעבר ארז.

אביגדור ליברמן: אנחנו יותר מנשמח – – –

חיים ילין: – – –

אביגדור ליברמן: כן.

אביגדור ליברמן: אז אנחנו – בהחלט אמרתי – בנושא של מעברי הגבול וגם בנושא של הגדרות, פשוט לא עומדים בקצב, בקצב של – אתה יודע – קבלת תקציבים.

אביגדור ליברמן: בקצב העבודה אנחנו עומדים יפה מאוד, ואני מקווה שבאמת יהיה פה קונסנזוס רחב ונוכל להביא כסף מחוץ לתר"ש "גדעון" על מנת להשלים את הפרויקטים האלה.

אביגדור ליברמן: כל מה שהיה אפשר להוציא כסף מתקציב הביטחון, אף שבתר"ש "גדעון" הפרויקטים האלה לא הופיעו לגדרות, אנחנו הוצאנו.

אביגדור ליברמן: לגבי מכשול עוטף-עזה, אדוני, כבר עובדים.

אביגדור ליברמן: אתה יכול לבוא שם מול שדרות ולראות כבר שהתחלנו לבנות ובונים.

אביגדור ליברמן: אני אישית הייתי שם, אני יכול להגיד לך ששם בונים ועובדים, לא עומדים דקה אחת.

אביגדור ליברמן: הבעיה שהתקציב הזה של השנה ייגמר, ואני עברתי על התקציב של 17'-18' – היו אמורים להופיע שם מיליארד שקלים ועוד מיליארד שקלים, והכסף הזה לא מופיע, וזה מה שמטריד אותי.

אביגדור ליברמן: כרגע יש 600 מיליון שקלים, ואנחנו עובדים על זה קשה, וכסף נוסף – אני מקווה שפה שיתוף הפעולה בין הקואליציה לאופוזיציה יביא גם כסף נוסף.

חיים ילין: שר האוצר הבטיח לראשי המועצות שכסף לא יהיה מגבלה.

חיים ילין: אנחנו נראה את זה.

אביגדור ליברמן: אוקיי.

אביגדור ליברמן: אז אנחנו נשמח לראות את זה בסעיפי התקציב.

אביגדור ליברמן: אתה יודע, אני מוכן לשמוע כל דבר, אבל הכי חשוב לראות את זה בסעיף תקציבי כשמביאים את ספר התקציב.

אביגדור ליברמן: אז אם אני לא אראה את זה בספר התקציב אז לא יעזור לי.

אביגדור ליברמן: לגבי כיתות כוננות, אז בהחלט גם פה, אי-אפשר להשלים את כל המהלכים בחודש אחד.

אביגדור ליברמן: יש שיקולים, יש עבודה.

אביגדור ליברמן: אתה יודע, אצלנו אתה צריך להכין תזכיר חוק ויש עמדת משרד הביטחון ומשרד המשפטים והאוצר וביטוח לאומי.

אביגדור ליברמן: לחוק כזה יש הרבה משמעויות, אני מקווה שנספיק.

חיים ילין: אני כתבתי ואני מוכן להתנדב לתת לכם את זה.

אביגדור ליברמן: לא, לא, זו הצעת חוק פרטית, אתה יודע שיש הצעת חוק פרטית – – –

חיים ילין: אני מוכן לתת לכם את זה – – –

אביגדור ליברמן: אתה יודע, כשאתה באופוזיציה זה תמיד כיף לכתוב את החוקים כי, אתה יודע – זה יעבור או לא יעבור, זה כבר שאלה אחרת.

חיים ילין: שנתיים מ"צוק איתן", האמן לי – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אתה גוזל זמן.

אביגדור ליברמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי תשובת השר – חבר הכנסת יואב בן צור.

איל בן ראובן: כבוד השר, אדוני היושב-ראש, מערכה בזירה הצפונית בעיני היא כמעט בלתי נמנעת, והלוואי שאני טועה.

אביגדור ליברמן: תזכיר לי מאיזו מפלגה אתה?

איל בן ראובן: מוכר.

נחמן שי: המחנה הציוני.

איל בן ראובן: ללא קשר.

איל בן ראובן: האיום בצפון מוכר במספרים, מספר הרקטות הצפויות וכו' – –

ענת ברקו: המחנה הציוני.

איל בן ראובן: – – אבל בשום אופן הוא איננו מוכר באפקט האמיתי שלו.

איל בן ראובן: זה איום שצועק רק כאשר הוא מתממש.

איל בן ראובן: צה"ל נערך, לטעמי, למיטב הכרתי, היטב; המערך האזרחי, ובעיקר ההגנה על התושבים – ואני אהיה יותר קונקרטי – ההגנה הפיזית על התושבים, מקלטים, ממ"דים, אינה עומדת בשום אופן בהלימה לאיום הזה, ואני אומר זאת בלשון עדינה ביותר.

איל בן ראובן: מאות-אלפי אזרחים, יהודים וערבים כאחד, חסרים את ההגנה הנדרשת, שהיא מיגון סביר בתוך חמש עד עשר שניות מאזעקה.

איל בן ראובן: ואנחנו מכירים, זה היעד העיקרי של "חיזבאללה" – פגיעה בהרבה אזרחים כאשר מתממשת מערכה כזאת.

איל בן ראובן: נכון שהסבירות בצפון, לצורך העניין, מחר בבוקר איננה גבוהה, אבל זו בדיוק ההזדמנות לקיים תוכנית רב-שנתית שמקדמת את הנושא בצורה משמעותית ובהשתתפות אמיתית של המדינה.

איל בן ראובן: הסכום המתוכנן, כפי שאני מכיר אותו כרגע, בלי לפרט כאן, איננו מספק.

איל בן ראובן: גם תוכנית הפינוי המתוכננת היא משהו, אבל היא לא המענה.

איל בן ראובן: אני מבקש מאוד לדעת מה אתה, כשר הביטחון, מתכוון לתבוע ולדרוש בנושא לקראת תקציב 17'-18'.

איל בן ראובן: אני מקווה שתסכים אתי שהגנה על אזרחים זה לב העניין.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

אביגדור ליברמן: טוב, אתה יודע, איל, שמת לב שאני כל הזמן פה רושם – אני רושם כמה כסף אנחנו כבר הוצאנו תוך כדי דיון.

אביגדור ליברמן: אז אני מתחיל ממעברים, שיקום, ימ"חים, גדרות, הגנת העורף – אני כבר ספרתי שאנחנו הגענו, פחות או יותר, ל-19 מיליארד שקל, אם אני מכניס הכול בהיקפים מלאים.

אביגדור ליברמן: זו הערכה גסה, תוך כדי דיון – כיתות כוננות וכך הלאה.

אביגדור ליברמן: אז אתה מבין שאין לנו 19 מיליארד שקל.

אביגדור ליברמן: אין ספק שמה שקשור לצפון, כשאתה מדבר על המון שיכונים, מתקופת "עמידר" ו"עמיגור", כל מיני שיכונים ישנים משנות ה-50, ה-60 וה-70, שאין שם לא מיגונים ולא ממ"דים, וגם האוכלוסייה לא בדיוק מסוגלת לבד להרים – –

קסניה סבטלובה: אז תבנו דיור ציבורי, ויהיה.

אביגדור ליברמן: – – שם את הממ"דים.

אביגדור ליברמן: לכן, אני מודה ומודע לאותן מגבלות שיש לנו, גם מבחינת הירושה – מבחינת הבנייה וטיב הבנייה – וגם מגבלות תקציביות.

אביגדור ליברמן: אני לגמרי לא מסופק ולא מסתפק במה שיש, ואני גם לא משלה את עצמי שאשיג כל מה שדרוש.

אביגדור ליברמן: לכן פה נעשה – באותם איזונים נכונים נשתדל לתת את המקסימום.

אביגדור ליברמן: אני לא חוסך זמן, גם בהגעה לצפון, גם מתוכננת לי שם פגישה עם כל ראשי הרשויות בדיוק בנושא הזה, אבל בהחלט, אנחנו בסופו של דבר נצטרך להסתפק במה שאנחנו מסוגלים להעמיד.

אביגדור ליברמן: אני גם יוצא מתוך הנחה שאי-אפשר למגן את עצמנו לדעת, וצריך גם תקציבים לא רק למגננה, לא רק להגנה, אלא גם למתקפה, ולכן סדר העדיפויות פה הוא מאוד לא פשוט, וכל החלטה שמתקבלת במערכת הביטחון זה באמת ביישוב דעת, בשיקול דעת, עם הרבה הרבה התלבטויות, אבל כשמקבלים החלטה אז מקבלים אותה ופועלים מהר.

אביגדור ליברמן: אבל תשים לב מה שפה רק דובר מהצד הזה: גם מעברים, גם שיקום, גם גדר, גם כיתות כוננות, גם מיגון העורף – הדברים בהחלט מאוד מאוד לא פשוטים, ונשתדל לעשות את המקסימום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה, שאלתך.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, א.

יואב בן צור: ברכות לרגל מינויך לשר הביטחון.

יואב בן צור: התשובות שאתה עונה כבקי ומנוסה מוכיחות שאתה האדם הנכון במקום הנכון.

אביגדור ליברמן: תודה.

יואב בן צור: אני רוצה לשאול: בשבוע שעבר פורסם באתר "חרדים10" שבהתראה קצרה ביטל ראש אכ"א טקס של הכנסת ספר תורה שהיה אמור להיות בבסיס בדרום.

יואב בן צור: רק בהתערבות מפקד חיל האוויר קוים טקס מצומצם, דבר שגרם עוגמת נפש לתורמים ולמשפחות.

יואב בן צור: דבר כזה קרה גם בבסיס ליד רצועת-עזה.

יואב בן צור: השאלה שלי: האם שונו הנהלים ממה שהיה מקובל ונהוג עד היום, ואין אפשרות יותר לקיים תהלוכות והכנסות ספר תורה, מה שיגרום עוגמת נפש למשפחות השכולות שתורמות לעילוי נשמת יקירן או לתורמים שבאים מחוץ-לארץ, כמו המשפחה שהייתה באותו בסיס בדרום?

יואב בן צור: השאלה השנייה שלי: לאחרונה נשמעות תלונות רבות מחיילים דתיים או חרדים שנתקלים בנהלים נוקשים בנושא של גידול זקן.

יואב בן צור: מבירור שערכתי עם עוזר הרמטכ"ל עולה שמדובר בהקפדה על גודל הזקן וחיטוט בחייהם האישיים של החיילים.

יואב בן צור: אגב, חשוב לציין שבעיית הזקן לא הייתה קיימת בעבר, בטח לא בהיקפים שקיימים היום, אולי זה משום שהרבה יותר חרדים מתגייסים.

יואב בן צור: אני שואל: תאר לעצמך, אדוני, ששנינו היינו הולכים לספרנו המשותף, אלי ארואס, והוא היה בודק בסרט מידה איזה גודל זקן יש לנו.

יואב בן צור: מה אתה חושב לעשות, אדוני, בנושא הזה?

יואב בן צור: בשבוע שעבר פורסם שחייל נכלא בגלל גידול זקן.

יואב בן צור: אני מבקש לדעת אם ההוראות ישונו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שר הביטחון.

מיכל רוזין: גם הייתה התחייבות שזה לא יהיה לחילונים, וזה כן.

אביגדור ליברמן: קודם כול, לגבי הנהלים, הם אכן שונו.

אביגדור ליברמן: אני פה מאוד מאוד תומך בעמדת הרמטכ"ל לגבי כל הנושא של תרבות השנור, וזה לא שייך לספרי תורה אלא לכל התרומות ליחידות ולגופים.

אביגדור ליברמן: אנחנו ראינו פשוט מחזות שזה מבזה אותנו, כמדינה סוברנית וכצבא שהוא צבא ההגנה לישראל.

אביגדור ליברמן: מי שרוצה לתרום – יש דרך לתרום: יש האגודה למען החייל, יש "שירותרום", כל דבר.

אביגדור ליברמן: מה שקרה פה, במיוחד בשנתיים האחרונות, זה פשוט מחזות שאתה לא מבין; מביאים לך, אני יודע, מנכ"ל של "פייסבוק", הוא מנכ"ל של חברה, עושים לו חגיגה מפה – – –

נחמן שי: "גוגל", "גוגל", זה היה "גוגל".

אביגדור ליברמן: "גוגל", מה זה משנה – "גוגל", "פייסבוק".

אביגדור ליברמן: אתה רואה גם, יחידות יותר יוקרתיות – אז הן מקבלות הרבה יותר תרומות; יחידה שעושה יותר עבודה שחורה, פחות ידועה – לא מקבלת תרומות, וזה לא משנה אם זה כסף, או ספר תורה, או מדי ספורט או ציוד אחר.

אביגדור ליברמן: הסתכלתי על הרשימה שהעבירו בשנים האחרונות בתור תרומות – ציוד שונה, משונה ומגוון: כספים, אוכל, כל מיני דברים.

אביגדור ליברמן: זה פשוט לא ייאמן; אנשים תורמים כסף ועושים טקס בר-מצווה, בת-מצווה, שם, בתוך בסיס צה"ל, בתוך היחידות שהן באמצע אימון צבאי – זה דברים שלא מתקבלים על הדעת.

אביגדור ליברמן: אז באמת הרמטכ"ל קיבל החלטה נכונה, ואני מגבה אותו במאה אחוז.

אביגדור ליברמן: כל מי שרוצה לתרום, וזה לא משנה מה – כסף, ציוד, ספר תורה, שיעשה את זה בדרך המלך: שילך לאגודה למען החייל, יתרום שם ומשם יפזרו לכל יחידה בהתאם לצרכים.

אביגדור ליברמן: כי כרגע מה שקרה זה עיוות נוראי; אותן יחידות יוקרתיות זכו באמת – אתה יודע – למין זרם, שיטפון, של תרומות, ויחידות אחרות לא קיבלו כלום.

אביגדור ליברמן: אני חושב שזו החלטה נכונה, ואני מקווה שנקפיד עליה.

אביגדור ליברמן: לגבי זקנים – אותו הדבר פה.

אביגדור ליברמן: תשמע, יש לך היום שני גדודים חרדיים – שתי פלוגות, בעצם, או גדוד ופלוגה, פשוט חבר'ה נהדרים, מצוינים, גם "תומר" וגם "נצח יהודה", אף אחד לא בא אליהם בטענה על הזקן, להפך, יש כוונה לפתוח גם פלוגה בצנחנים, של חרדים.

אביגדור ליברמן: מבחינת הביצועים שלהם – אני לוקח את מה שאני רואה בעוטף-עזה – יחידה יוצאת מן הכלל, עושה עבודה יוצאת מן הכלל, ואני בטוח שאותה פלוגת חרדים במסגרת הצנחנים, גם היא תעשה עבודה מצוינת.

אביגדור ליברמן: עם זאת, צבא זה צבא.

אביגדור ליברמן: מי שרוצה להיות חרדי, יש לו מסגרת.

אביגדור ליברמן: גם מבחינת האוכל – מה לעשות, אנחנו לא מספקים – הצבא לא מספק לכל יחידה אוכל בהכשר בד"ץ.

אביגדור ליברמן: "נצח יהודה" או יחידת "תומר" רוצים הכשר בד"ץ בית יוסף – יקבלו, לא חושב שצה"ל צריך לספק לכל יחידה.

אביגדור ליברמן: לכן, גם חבר'ה חרדים שרוצים להיראות ולשמור על אורח החיים – לצבא יש מסגרות מתאימות.

מיכל רוזין: – – – לספק אוכל כשר מכל הסוגים לחיילים – בטח שכן.

אביגדור ליברמן: יש מסגרות מתאימות, ובכל שאר היחידות צריכים להיות חיילים, ואם כולם צריכים להתגלח, אז צריכים להתגלח, אין מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר הביטחון, אני מאוד מודה לך.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אפילו קצת חרגנו, בכמה דקות, ממסגרת הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: מודה לכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: ניסיתי להביא לידי ביטוי את חברי הכנסת שלא באו לידי ביטוי בשאלות לראש הממשלה ולפני זה לשרת המשפטים, ואם פספסתי מישהו, או מישהו לא הספיק, אז אתכם הסליחה, בפעם הבאה גם תוכלו לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, דרך אגב, בארבעה סבבים; זאת אומרת, 16 שואלים, מהם שלושה-רבעים אופוזיציה, רבע קואליציה, כך שהיה, לדעתי, בדיוק מה שנדרש מאתנו על-פי התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לנושא הבא: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 19), התשע"ו–2016, והצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 20), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 59), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1018; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 10679; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף הבא בסדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת לתקן את חוק התכנון והבנייה ולקבוע מסלול תכנוני מהיר ופשוט יותר למיזמים להקמת מתקני אכסון מלונאיים.

דוד אמסלם: קיצור הליכי התכנון למיזמים כאלו יביא עמו תנופת פיתוח והשקעות בענף התיירות ויאפשר פיתוח משמעותי של תשתיות התיירות, ובכלל זה תוספת ניכרת של חדרי מלון לענף התיירות.

דוד אמסלם: לשם כך, מוצע להסמיך את שר התיירות ולהכריז על מיזם הכולל מתקני אכסון מלונאיים או על תשתית תחבורה כתשתית תיירות, אשר תיחשב לתשתית לאומית ותידון במסגרת הוועדה לתשתיות לאומיות.

דוד אמסלם: מוצע כי המיזמים אשר ייכללו במסגרת ההכרזה של שר התיירות יהיו ארבעה סוגי מיזמים בעלי היקף נרחב, אשר יש הצדקה לדון בהם במסגרת הוועדה לתשתיות לאומיות: 1.

דוד אמסלם: מיזם להקמת מתקן אכסון מלונאי אחד או יותר במתחם אחד, הכולל לפחות 400 יחידות אירוח; 2.

דוד אמסלם: מיזם להקמת שני מתקני אכסון מלונאיים לפחות, הכוללים יחד 300 יחידות אירוח, המוקם בפריסה ארצית או אזורית.

דוד אמסלם: הכוונה היא או שהמתקן הוא בעצם ל-400 יחידות, או ל-300, כשהוא בעצם פרוס בפריסה ארצית; 3.

דוד אמסלם: מתחם להקמת ארבעה מתקני אכסון מלונאיים לפחות, המוקם בפריסה ארצית או אזורית, בלא דרישה למספר מינימלי של יחידות אירוח; 4.

דוד אמסלם: תשתית תחבורה שיש בה כדי לשמש גורם משיכה תיירותי ולתרום תרומה של ממש לתיירות באזור.

דוד אמסלם: הכוונה, באופן בסיסי, היא שאם יש יזם שרוצה לבנות כמה מלונות במדינת ישראל, על מנת שלא ירוץ בין כל הוועדות, בין ועדה לוועדה במחוזות השונים, בעצם מוצע שהוא ייגש לוועדה אחת, ושם בעצם הוא יביא את כל מכלול הדרישות שלו, התכנונים שלו, בארץ.

דוד אמסלם: זו הכוונה – לרכז את הכול.

דוד אמסלם: זה בעיקר בא לפתור בעיה של רשת מלונות.

דוד אמסלם: הרעיון הוא לעודד רשתות להיכנס לארץ ולהקל עליהן את כל הפרוצדורה של הביורוקרטיה בין כל הוועדות.

דוד אמסלם: כמו כן, במסגרת ההכרזה על מיזם להקמת מתקן אכסון מלונאי, רשאי השר גם לכלול אתר, תשתית או בניין המהווים מוקד משיכה תיירותי ועשויים לתרום תרומה של ממש לתיירות, אשר ניתן יהיה לקבוע הוראות להקמתם במסגרת התוכנית להקמת מיזמים.

דוד אמסלם: האפשרות לדון במיזמים אלו במסגרת הוועדה לתשתיות לאומיות תאפשר, בין השאר, תכנון של רשתות למלונאות.

דוד אמסלם: אם בעבר נדרש מי שביקש להקים רשת של בתי-מלון או מוטלים ברחבי הארץ לפנות לוועדה בכל עיר או מחוז שבו היה מעוניין, בהתאם להצעה תתאפשר בהליך תכנוני אחד ובמסגרת דיונים בוועדה אחת בלבד הקמתם של כמה בתי-מלון של רשת בפריסה גיאוגרפית רחבה בכל הארץ.

דוד אמסלם: אני מאמין שאפשרות זו תמשוך רשתות בין-לאומיות ותעודד בניית מלונות בהיקפים ניכרים, שלא נראו בארץ, לצערי, בשנים האחרונות.

דוד אמסלם: נכון להיום, דרך אגב, כמעט בעשר השנים האחרונות – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מה קורה שם?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת ביטן ופולקמן, נא לפזר את ההתקהלות שם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

דוד אמסלם: – – – בעצם בעשר השנים האחרונות לא נבנה כמעט שום מלון משמעותי במדינת ישראל.

דוד אמסלם: לכן יזם שר התיירות, ואני חושב שזאת אחת היוזמות הברוכות שנתקלתי בהן, לתת אינסנטיב ליזמים לבנות מלונות.

דוד אמסלם: מדוע היום מלון לא נבנה?

דוד אמסלם: מפני שזה לא כלכלי.

דוד אמסלם: היום, כדי לעשות החזר השקעה למלון – זה כמעט 20 שנה.

דוד אמסלם: בן-אדם צריך להיות די טיפש להשקיע במלונות כשהחזר ההשקעה במלון הוא 20 שנה.

דוד אמסלם: לכן במדינת ישראל לא נבנים מלונות.

דוד אמסלם: האינטרס של המדינה הוא לפתח את ענף התיירות.

דוד אמסלם: אנחנו לא מתכוונים רק לעסוק ולבנות כאן מפעלי טקסטיל ושירותים – באמת בהכנסות מאוד נמוכות.

דוד אמסלם: אנחנו מתכוונים לפתח – הממשלה מתכוונת לפתח את ענף התיירות.

דוד אמסלם: דרך אגב, לענף התיירות יש מעגלים נוספים, מעבר לתיירות שמרוויחים מכאן, אם במסחר בערים, אם בכל הנושא של הנלווים: הסעות וכו' וכו'.

דוד אמסלם: זה לא רק בית-המלון עצמו פר-אקסלנס.

דוד אמסלם: לכן אני חושב ששר התיירות עשה פה מעשה גדול.

דוד אמסלם: הוא בעצם מציע לאפשר לבתי-המלון לבנות – הכוונה לבתי-מלון מאושרים, לפי תוכניות מאושרות – בתוספת שניתנת להם ממילא היום, לאפשר להם למכור את ה-20%, להסיט אותם או להסב אותם לדירות.

דוד אמסלם: ברגע שאתה מסב את זה לדירות, מה שקורה הוא שאתה מוכר את הדירה עכשיו, אתה מקבל את הכסף עכשיו, ולכן זה חלק מהתוכנית הכלכלית של היזם.

דוד אמסלם: ברגע שהיזם בעצם מקבל את הכסף היום, הוא יכול לקדם את נושא הבנייה של המלון עצמו.

דוד אמסלם: לכן הרעיון הוא לתת להם פיצוי או לתת להם איזו הטבה בזה שאנחנו מאפשרים להם לבנות 20% מהתוספת למגורים, ובעזרת השם, אנחנו מקווים שזה ייתן תמריץ ליזמים לבנות מלונות.

דוד אמסלם: אנחנו באים מזווית המלונות, לא מזווית המגורים.

דוד אמסלם: יחד עם זאת, על מנת לשמור על האינטרסים הציבוריים הרחבים ולהגן על הסביבה החופית ועל השטחים הפתוחים, דרשה הוועדה כי במסגרת ההכרזה לא ייכללו שטחים הנמצאים בסביבה החופית, אלא אם כן הם בתחום רשות עירונית.

דוד אמסלם: דרך אגב, במסגרת כל הדיונים בוועדה כמובן עלתה גם סוגיית החופים, ולא רק הם.

דוד אמסלם: אני רוצה גם להגיד לחברי הכנסת: לא רק לאופוזיציה חשובים החופים.

דוד אמסלם: זה בסדר, גם לי חשובים החופים – לא פחות מלכל אחד אחר שיושב כאן.

דוד אמסלם: אז לכן דנו בנושא והבאנו איזה משהו מאוזן.

דוד אמסלם: אנחנו שומרים על רצועת החופים שלא נמצאת במתחם העירוני, קודם כול.

דוד אמסלם: כמו כן, דרשה הוועדה כי לא ייכלל במסגרת ההכרזה שטח המוקף מכל עבריו בשטחים פתוחים.

דוד אמסלם: זה אומר שאנחנו מדברים רק על שטחים שמהווים רצף בנוי של מלונות.

דוד אמסלם: זה אומר שרק באזור המבונה של המלונות אנחנו מאפשרים להגיש תוכניות מלונאיות על שטחים, דרך אגב, שגם היום הם מיועדים – ייעודי הקרקע היום מאפשרים שם בנייה מלונאית.

דוד אמסלם: וכך מאזנת ההצעה בין הרצון בקידום התכנון של מיזמים מלונאיים לבין הרצון המשותף לכולנו בשמירה על השטחים הפתוחים ועל שטחי החוף, שחשובים כל כך לכולנו.

דוד אמסלם: חסם נוסף שמונע היום הקמת בתי-מלון הוא הכדאיות הכלכלית.

דוד אמסלם: במטרה להתמודד עם חסם זה מוצע לאפשר בהוראת שעה לשנתיים – דרך אגב, כל התוספת הזאת היא הוראת שעה – תוספת שטחי בנייה למגורים במגרשים המיועדים למלונאות.

דוד אמסלם: אפשרות זו תסייע בהסרת החסמים של אי-כדאיות כלכלית בהקמת מיזמי תיירות.

דוד אמסלם: כמו כן, עירוב שימושים של מלונות ומגורים במבנה מלונאי מקובל בעולם ומשתלב במאמצים הניכרים שלנו להרחיב את היצע הדיור.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להדגיש, גם בסעיף הזה: אנחנו באים מזווית המלונות; נכון שאנחנו מציעים גם יחידות דיור.

דוד אמסלם: באו כל מיני אנשים, גם בוועדה וגם כאלה שיושבים כאן, ואמרו: רבותי, מי יקנה את הדירות האלה?

דוד אמסלם: רק עשירים.

דוד אמסלם: אז אני רוצה להשיב להם, גם לך, חבר הכנסת דב חנין: רק עשירים בונים מלונות.

דוד אמסלם: אני בדקתי את זה, דרך אגב.

דוד אמסלם: בדקתי ובדקתי, והסתבר לי שאין עני בעל מלון.

דוד אמסלם: הייתי המום מזה, לא האמנתי.

דוד אמסלם: אז לכן, באמת, כנראה אתה צודק, רק עשירים בונים בתי-מלון.

דוד אמסלם: אבל אם – כנראה – לא נבנה את הדירות האלה, אם לא נאפשר את האופציה של הדירות האלה, אז לא יהיו לא דירות, ולא מלונות.

דוד אמסלם: ולנו יש עניין להגדיל את היצע המלונות.

דוד אמסלם: אני חושב, כמו שאמרתי, היום המלונות, המחירים של החדרים הם מאוד גבוהים, גם בארץ, גם יחסית לעולם, וזה כי היצע המלונות לא גדל.

דוד אמסלם: הביקושים גדלים, בעיקר בתיירות פנים, ואנחנו לא מצליחים להגדיל את תיירות החוץ, כי אין לנו תשתית מלונאית מספיק טובה.

דוד אמסלם: לכן עשה נכון שר התיירות, שזה דרך אגב תפקידו המרכזי, לקח את הנושא הזה, מה שנקרא ישב ושקל את העניין, ובדק למה הגענו לאן שהגענו, והציע את ההצעה הזאת, שלדעתי היא באמת הצעה מצוינת ומאוזנת.

דוד אמסלם: חבר הכנסת חנין, אתה גם הצעת שהמדינה אולי תיתן להם סובסידיה.

דוד אמסלם: אז אני אומר לך: באופן בסיסי, המדינה מעדיפה לתת זכויות בנייה, או שהיא מעדיפה לתת הטבה מהסוג הזה, כדי שבשאר הכסף שיש לה היא תעסוק בחינוך, היא תעסוק בבניית בתי-חולים – יש מספיק מה לעשות בכסף, בתקציב מדינת ישראל, מעבר למתן כסובסידיה, כשאתה יכול לתת אותו כהטבה בזכויות בנייה.

דוד אמסלם: חסם נוסף שמונע היום הקמת בתי-מלון הוא הכדאיות הכלכלית.

דוד אמסלם: במטרה להתמודד עם חסם זה מוצע לאפשר בהוראת שעה לשנתיים – דרך אגב, זה רק לשנתיים – תוספת שטחי בנייה למגורים במגרשים המיועדים למלונאות.

דוד אמסלם: אפשרות זו תסייע בהסרת החסם של אי-כדאיות כלכלית בהקמת מיזמי תיירות.

דוד אמסלם: כמו כן, עירוב השימושים של מלונאות מגורים במבנה מלונאי הוא מקובל בעולם ומשתלב במאמצים הניכרים שלנו להרחיב את היצע הדיור.

דוד אמסלם: עם זאת, אני רוצה להבהיר כי הסמכות לתוספת שטחי הבנייה למגורים מוגבלת בכמה תנאים.

דוד אמסלם: ראשית, הסמכות לאשר תוספת שטחים למגורים תהיה נתונה רק לוועדות מקומיות עצמאיות אשר הוסמכו על-ידי שר הפנים.

דוד אמסלם: זה אומר שכרגע מי שבעצם בהצעת החוק מוסמך בוועדות המקומיות זה רק הוועדות המיוחדות, העצמאיות.

דוד אמסלם: מה זה הוועדות העצמאיות?

דוד אמסלם: ועדות עצמאיות הן ועדות שכבר הגדיר אותן משרד הפנים, בלי קשר לחוק שלנו – הוועדות האלה, בדקו את תקינותן, התנהלותן, אישרו אותן ונתנו להן קצת יותר סמכויות מאשר לוועדה מקומית רגילה, ומדובר כאן, כרגע, בהצעת החוק שלפיה מסמיכים רק את הוועדות העצמאיות לדון בתוכניות האלה.

דוד אמסלם: מימוש הבנייה במגורים יותנה במימוש השטחים המיועדים למלונאות, כך שלא ייווצר מצב שבו מקדמים רק את הבנייה למגורים ולא את הבנייה למלונאות.

דוד אמסלם: זה אומר שאנחנו נבקש לראות קודם כול בנייה למלונאות, ורק אחרי זה למגורים.

דוד אמסלם: זה אומר שלא יקרה מצב שקודם היזם יבנה למגורים, ימכור וינוח, יגיד: עכשיו המלונאות תמתין.

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: עזוב, לא צריך.

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: אבל למה?

דוד ביטן: מפני שאם נוריד – – –

דוד אמסלם: עזוב.

דוד ביטן: לא שומע.

דוד אמסלם: מה שכתוב פה.

דוד ביטן: תמיד אפשר לא לתקן בוועדה, אבל אנחנו צריכים שיהיה לנו פתוח – – – אבל חכה, תמשיך לדבר.

דוד אמסלם: שנית, מימוש הבנייה למגורים יותנה במימוש השטחים המיועדים למלונאות, כך שלא ייווצר מצב שבו מקדמים רק את הבנייה למגורים ולא את הבנייה למלונאות.

דוד אמסלם: שלישית, תוספת שטחי הבנייה למגורים תתאפשר רק ברשויות עירוניות.

דוד אמסלם: זה אומר שמה שלא רשות עירונית, קרי, מדובר בשטחים, למשל, שבמועצות אזוריות וכו', וחופים שהם לא ברצף האורבני – הם לא כלולים בהצעה.

דוד אמסלם: רביעית, שיעור תוספת השטח שתשמש למגורים לא יעלה על 20% מהשטח הכולל המותר לבנייה לעניין בניין שטרם החלה בנייתו.

דוד אמסלם: זה אומר שבעצם התוספת שאנחנו מאשרים בהצעת החוק היא 20%.

דוד אמסלם: לא יותר מ-20%.

דוד אמסלם: על-פי הצעת החוק – דרך אגב, הוועדות לא חייבות לאשר את זה, הן יכולות לא לאשר את זה, וגם, אנחנו התנינו את זה שבחוף – וזה לאחר שדיברו עם השר והשר פה הלך באמת לקראת הארגונים – שבבנייה בחוף – – –

יריב לוין: – – –

דוד אמסלם: לקראת חברי הכנסת.

דוד אמסלם: הייתה הבנה – – –

יריב לוין: – – – שר האוצר – – –

דוד אמסלם: לא לא, עוד לא שם, לא זה.

דוד אמסלם: אני מדבר על זה שאתה הכנסת בחוק שזה אומר שבכל מקרה אם זה בחוף זה עובר את הוולחו"ף, זה בא לאישור הוולחו"ף.

דוד אמסלם: זה התיקון – – –

יריב לוין: זה לא בגלל הארגונים, זה בגלל – – –

דוד אמסלם: בסדר, זה בגללך, אבל אתה – – –

יריב לוין: אל תיתן לארגונים שום קרדיט – – –

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: השר, בעצם, בעקבות הערות כאלה ואחרות, החליט גם לשנות את הצעת החוק המקורית, ושם הוחלט, בניגוד אפילו למה שאני חשבתי, שכל הבינוי החופי יעבור גם בוולחו"ף עצמה.

דוד אמסלם: דוד, אני יכול – – –?

דוד ביטן: תמשיך לדבר.

דוד אמסלם: על-פי הצעת החוק, כפי שהונחה על שולחן הוועדה, הסמכות לאשר תוספת בנייה ושטחי מגורים תהיה נתונה רק לוועדות מקומיות עצמאיות.

דוד אמסלם: הוועדה עמדה על כך שיינתן פתרון לזירוז הליכי התכנון והגדלת הכדאיות הכלכלית גם לעניין רשויות שאין להן ועדות מקומיות עצמאיות.

דוד אמסלם: על כן, לשמחתי, בנוסח שמונח לפניכם היום מוצע לקבוע בהוראת שעה לשנתיים כי תוקם בכל מחוז ועדת משנה, בהרכב מצומצם, אשר בסמכותה לדון בתוכניות בתחום רשות עירונית שייעודן העיקרי הוא מלונאות.

דוד אמסלם: ההחלטה של ועדת המשנה בתוכנית זו תהיה סופית, ולא יתאפשר דיון נוסף במליאת הוועדה המחוזית.

דוד אמסלם: הסדר זה יאפשר, כאמור, את קידומן המהיר של תוכניות לתיירות גם ברשויות שאין להן ועדה מקומית עצמאית.

דוד אמסלם: מה שבעצם ביקשנו להסדיר בסיפור הזה זה שהיות שאנחנו אפשרנו לוועדות העצמאיות שבמסגרת הוועדות המקומיות לדון בתוכניות – היות שרצינו לקדם את הנושא גם בוועדות המקומיות שאין בהן ועדות עצמאיות, סיכמנו שבמסגרת הוועדה המחוזית תוקם ועדה מצומצמת – – –

דוד ביטן: – – –

דוד אמסלם: עוד לא הקראתי, עוד לא הקראתי, חכה, אני באמצע – – –

דוד ביטן: – – – עוד שתי דקות תרד, אבל תקרא את הנוסח המלא.

דוד ביטן: אתה יכול לתקן את זה בוועדה, אין בעיה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, מה שבעצם פה בדבר הזה – בהצעה הזאת הסדרנו שבמסגרת הוועדות המחוזיות תוקם ועדה מצומצמת שתדון רק בנושאים של המלונאות, ובמסגרת אותה ועדה גם לא יהיה ערעור למליאת הוועדה, אלא זו תהיה החלטה סופית של אותה – נקרא לזה – תת-ועדה.

דוד אמסלם: עוד מוצע כי בתקופת הוראת השעה, הוועדה לשמירת הסביבה החופית תוכל לדון ולאשר תוכנית לתיירות שנדונה בוועדה המחוזית או תוכנית של ועדה מקומית עצמאית שדנה בתוספת שטח למגורים במגרש המיועד למלונאות, גם אם נדרש בה אישור המועצה הארצית.

דוד אמסלם: על הוועדה לציין זאת במפורש בהחלטתה, ועל החלטה זו יהיה אפשר להגיש ערר למועצה הארצית לתכנון ובנייה.

דוד ביטן: כולם לשבת.

דוד אמסלם: אני מאמין שהצעת החוק תסייע מאוד לקידום ענף התיירות בישראל – תגדיל את היצע חדרי האירוח במידה ניכרת ותמשוך משקיעים מחו"ל וכך תוביל לעליית מספר התיירים שמגיעים לארץ, תגדיל את מספר העובדים המועסקים בענף התיירות ותסייע בהורדת יוקר המחיה בישראל על-ידי הורדת המחיר שמשלם כל אזרח ישראלי כאשר הוא יוצא לנופש בארץ.

דוד אמסלם: זאת, דרך אגב, אחת הסיבות המרכזיות לכך שהיום המחירים במלונות גבוהים – משום שההיצע של החדרים נמוך יחסית לביקוש.

דוד אמסלם: זה דבר שיש לו אסקלציה בפני עצמה.

דוד אמסלם: לכן גם תיירות חוץ לא מגיעה לארץ, הרי הם לא מבחינים בין מחירי חוץ ופנים, ולכן, בעצם, ברגע שהמחירים במלונות גבוהים מאוד, לא מגיעים תיירים לארץ, וגם התיירים הישראלים שנופשים בבתי-מלון נאלצים לשלם מחירים מאוד גבוהים.

דוד אמסלם: לכן אני כאן, באמת – אני חושב שההצעה הזאת מאוזנת, מצוינת, ואני באמת שמח על כך ששר התיירות מקדם אותה.

דוד אמסלם: עם זאת, יש נושא בהצעת החוק שהתלבטתי בו רבות, ופה אני רוצה לפתח את העניין.

דוד אמסלם: רבותי, אנחנו בעצם העברנו את ההצעה בוועדה, ואנחנו לא התכוונו שיבנו ב-100 מטר של קו החוף.

דוד אמסלם: זאת לא הייתה ההצעה מלכתחילה.

דוד אמסלם: אבל גם האופוזיציה – –

יעל כהן-פארן: על 100 מטר.

דוד אמסלם: – – אתם בעצם יצרתם איזה מצג שווא, כאילו אנחנו תומכים בבניית מלונות ב-100 מטר מקו החוף.

יעל כהן-פארן: על 100 המטר.

דוד אמסלם: לא, אני אמרתי: ב-100 מטר.

דוד אמסלם: חברת הכנסת פארן, הרי את יצרת מצג שקרי בעניין הזה.

יעל כהן-פארן: זה לא נכון.

דוד אמסלם: את יודעת את זה.

יעל כהן-פארן: זה לא נכון.

דוד אמסלם: לכן, מכיוון שפנה אלי שר האוצר, שאני מאוד מכבד, וביקש ממני: דודי, תמשכו את החוק הזה שנייה, ותעשו זום בסעיף הזה, כדי ללטש אותו – כי ממילא לא התכוונו לאפשר בנייה ב-100 מטר.

דוד אמסלם: את יודעת את זה, אנחנו גם אמרנו את זה בוועדה – –

יעל כהן-פארן: – – –

דוד אמסלם: – – אבל מה זה משנה?

דוד אמסלם: את לא נותנת לעובדות לבלבל אותך אף פעם, את יוצאת לתקשורת, את וגרמן הולכות לטלוויזיה ומספרות שקרים.

יעל כהן-פארן: אבל אני לא אמרתי את זה, ואתה משקר עכשיו.

דוד אמסלם: למה?

יעל כהן-פארן: אתה שיקרת בוועדה, שהבאת ברגע האחרון את ההרחבה – – –

דוד אמסלם: שום דבר, גם בזה את משקרת.

יעל כהן-פארן: אני לא שיקרתי.

דוד אמסלם: חברת הכנסת פארן, גם בזה את משקרת.

יעל כהן-פארן: אני משקרת?

יעל כהן-פארן: הכול מוקלט.

דוד אמסלם: הרי מה שקרה שם – גם בזה את משקרת.

יעל כהן-פארן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמסלם, חכה שנייה.

דוד אמסלם: מכיוון ששר האוצר ביקש ממני, וגם משר התיירות, לעשות מה שנקרא עוד זום לעניין, כדי לחדד את הסוגיה שממילא אנחנו מסכימים בה, אני מבקש, בעצם, להחזיר את הדיון לוועדת הפנים והגנת הסביבה – לפי סעיף 91 לתקנון הכנסת – ואת העניין המסוים של הסמכת הוועדה המקומית העצמאית לדון בתוספת שטח למגורים, המופיע בפסקת המשנה (א1)(1) המוצעת בסעיף 6(2)(ג) להצעת החוק – עד כאן.

דוד אמסלם: תודה – אני בעצם מבקש להצביע עליו ולאשר אותו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אסביר את הפרוצדורה, אדוני יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין לי ספק שכולם הבינו במה מדובר, אבל בכל זאת נחזור, לצורך הבהירות שבעניין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת אמסלם הציג את החוק לקריאה שנייה ושלישית, אך יחד עם זאת ביקש להחזיר נושא מסוים, לא את כל החוק, אלא למשוך – להחזיר – נושא מסוים, כפי שהוא פירט, לדיון בוועדה, קרי, להכנה מחדש לקריאה שנייה ושלישית.

יעל גרמן: מהו הנושא שמחזירים לוועדה?

יעל גרמן: אני רוצה לדעת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא הציג את זה לפי כל הסעיפים של החוק, אני פשוט לא רוצה להטעות ולהצביע על הסעיף, אבל זה רשום בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, הנושא הזה דורש הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ביקש חבר הכנסת דב חנין הערה לסדר הדיון, ואני מאפשר לו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, גש למיקרופון.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: כפי שפירט יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, החוק הזה עורר בכנסת ובציבור ויכוח גדול מאוד, ואחת הסוגיות המרכזיות שנמצאות על סדר-היום בוויכוח הזה היא השאלה אם החוק הזה מכרסם בצורה דרמטית ומהותית בהגנה על חופי ישראל, באמצעות מתן אפשרות להקים מגורי יוקרה על חופי הים שלנו בניגוד לחוקים הקיימים – על זה הוויכוח.

דב חנין: אמר כאן יושב-ראש הוועדה שהוא מציע להחזיר נושא מסוים, שהוא חלק מההיבט של הנושא הזה, אבל לא את כל הנושא.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

דב חנין: אני לא יודע למה לא מוחזר כל הנושא לוועדה, מכיוון שבהידברויות שיש לנו בשעות האחרונות עם הקואליציה, המחשבה היא להחזיר את כל הנושא לוועדה, כדי באמת לאפשר לפתוח את הסוגיה ולעשות בירור נוסף ולראות אם אנחנו יכולים להגיע ולמצות הסכמות.

דב חנין: אבל האופן שבו היושב-ראש ניסח את הנושא שיוחזר לוועדה הוא אופן מצומצם מדי.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך בבקשה לקיים על הודעתו של יושב-ראש ועדת הפנים, כאן, במליאת הכנסת, דיון.

דב חנין: אני ער להוראת סעיף 91 לתקנון, שאומר שאחרי הודעה כזאת תתקיים הצבעה מייד.

דב חנין: אני מבין את ההוראה הזאת כהוראה שאומרת שאי-אפשר עכשיו לעבור לנושא אחר, אלא צריך תכוף לנושא שהציג יושב-ראש הוועדה לסכם את הדיון הזה בהצבעה.

דב חנין: אבל נראה לי שלא נכון, כאשר לא מתקיים בכנסת בכלל דיון – זו לא הסיטואציה הרגילה שבאמצע הדיון בקריאה שנייה נוצרה איזו הסתבכות וכל חברי הכנסת ערים לנושא שנמצא על סדר-היום ואנחנו קוטעים את הדיון, כולם מבינים על מה מדובר והדבר חוזר לוועדה בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: לכן אני מבקש לאפשר דיון על הודעתו של יושב-ראש ועדת הפנים, לפני ההצבעה, כדי שכל חברי הכנסת ידעו לפחות על מה אנחנו מתווכחים.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: ביקש חבר הכנסת דב חנין בעצם שני דברים: או להחזיר את כל הפרקים הרלוונטיים של החוק, או את כל החוק, לוועדה, או לקיים דיון על הודעתו של יושב-ראש ועדת הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 91(א) מפרש מי רשאי לבקש החזרת חוק לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע לכולנו, זה או יושב-ראש הוועדה עצמו, או מטעם הממשלה – בסדר שמפורט שם: ראש הממשלה, השר שדיבר בשם הממשלה על החוק או השר שהחוק שייך לענייני משרדו.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאלה הגורמים שיכולים להיענות לבקשה הראשונה של החזרת החוק, אז – –

יריב לוין: או השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: כן, או השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: – – אם ירצו לעלות ולבקש את זה, אני ודאי אאפשר להם, אבל לא נרשמה בקשה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי קיום דיון, אדוני יודע היטב שהתקנון, בסעיף 91 הרלוונטי, כפי שציינת, לא מאפשר קיום דיון.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל הנושא שמוחזר לוועדה הוא נושא שנוי במחלוקת, לא מחזירים סתם.

יולי יואל אדלשטיין: ולגבי קיום דיון במליאה, אדוני יודע שלחוק הוגשו, אם אני לא טועה, 1,070 הסתייגויות, ולכן בכל מקרה, אם לא תושג פשרה ראויה בוועדה, אני בטוח שהמסתייגים ידברו כאן במשך שעות ארוכות, וכך יתקיים דיון, וחברי הכנסת ידעו על מה הם מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו ההצבעה היא טכנית בלבד, על הרצון של יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת אמסלם להחזיר את הסעיף שהוא פירט לוועדה, לדיון מחודש, קרי – שנבין – להכין את הדברים האלה מחדש לקריאה שנייה ושלישית; להניח מחדש, להכריז מחדש ולהביא מחדש, יחד עם שאר החוק, להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מפנה את תשומת לב חברי הכנסת: באותו סעיף 91 נאמר שלדברים הנדונים לא יוגשו הסתייגויות חדשות, אלא אם הן לשינוי שחל בהכנה מחדש של החוק.

יולי יואל אדלשטיין: כלומר, לא להמציא עכשיו הסתייגויות, אלא אם יהיו הסתייגויות לנוסח החדש של החוק.

יולי יואל אדלשטיין: אבל כל זה לעתיד כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: אולי המליאה לא תסכים.

יולי יואל אדלשטיין: אולי המליאה תסכים להחזיר.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נדע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על בקשתו של יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה להחזיר נושא מסוים בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד בקשתו?

יולי יואל אדלשטיין: יצביע בעד.

יולי יואל אדלשטיין: מי מתנגד?

יולי יואל אדלשטיין: יצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להחזיר עניין מסוים בהצעת החוק לוועדה – 58 נגד – 48 נמנעים – אין ההצעה להחזיר עניין מסוים בהצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, 48 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: המליאה אישרה את בקשתו של יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא חוזר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/972; "דברי הכנסת", חוב' ל"ד, עמ' 15565, חוב' י"ד, עמ' 8958; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנושא הבא: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: חוק העונשין, כן?

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חוק העונשין.

יולי יואל אדלשטיין: חוק העונשין, כן.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: כי יש לי שניים.

יולי יואל אדלשטיין: כן, תיקון מס' 126.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, בשם ועדת החוקה, חוק ומשפט, אני רוצה להציג בפניכם את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126), שמדברת בנושא של רשלנות.

ניסן סלומינסקי: החוק – הפרשנו אותו, כפי שאתם זוכרים מלפני כמה ימים, מחוק חדלות פירעון.

ניסן סלומינסקי: זה נושא סגור בפני עצמו, והוא התקבל בעקבות ההמלצות על סמך דוח ועדת קרמניצר, שאמרה שהנושא של רשלנות – איך שהוא מופיע היום – הוא לא ברור מספיק, והבקשה הייתה שההגדרה תהיה רק במצבים שבהם האדם נטל סיכון בלתי סביר ביחס לתוצאה או לסכנה שעלולה להיגרם.

ניסן סלומינסקי: כלומר, הכיוון הוא – בזמן המעשה, לא בתוצאה ולהיות חכם לאחר מעשה, אלא שבית-המשפט יראה שבזמן המעשה אדם נטל סיכון בלתי סביר.

ניסן סלומינסקי: זאת תהיה ההגדרה של הרשלנות, ואת זה יצטרכו להוכיח.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שוב מחברי לאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: גם בוועדה נדמה לי שזה עבר פה-אחד.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאין בקשות לרשות דיבור ואין הסתייגויות, ואני מבקש מחברי לתמוך בהגדרה הזו של הרשלנות כפי שהתקבלה על סמך דוח ועדת קרמניצר.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, אין הסתייגויות, אין בקשות דיבור, לכן נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: נא לחזור למקומותיכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126), התשע"ו–2016, בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: רבותי, מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד סעיף 1 – 52 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 52, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126) עברה בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו נצביע על אותה הצעת חוק בקריאה השלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 49 נגד – אין נמנעים – אין חוק העונשין (תיקון מס' 126), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 49 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: אני קובעת כי חוק העונשין (תיקון מס' 126), התשע"ו–2016, עבר בקריאה השנייה והשלישית ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/848; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 8658, הכנסת ה-19, מושב שני, חוב' י"ט, עמ' 8807; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 75), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 75), מה שנקרא גם "חסיון חומר מודיעיני".

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק בעיקרה – כדי שלא להאריך, היום יום עמוס – אז אני אומר שיש כאן שינוי מהצעת החוק כפי שעברה אלינו לקריאה ראשונה, ואף שהמשרד לביטחון הפנים חשב בכיוון מסוים, עשינו שינויים כדי להגן על הנחקר.

ניסן סלומינסקי: עיקרו של חוק זה – לפי החוק הקיים צריך למסור לנחקר את כל חומר החקירה.

ניסן סלומינסקי: בתי-המשפט, מאחר שלא הייתה הגדרה, הלכו והרחיבו את ההגדרה, ובסופו של דבר המשטרה מוצאת את עצמה היום מוסרת את כל החומרים, בין שהם קשורים ישירות למשפט שבו הנחקר נאשם ובין שלא.

ניסן סלומינסקי: הם מוסרים את כל החומר כולו, דבר שגורם לכך שכל ארגוני הפשיעה מקבלים את החומרים, אוספים אותם מכל משפט, ובסופו של דבר בונים מודיעין רציני מאוד על המשטרה.

ניסן סלומינסקי: הם יודעים על המשטרה יותר משהמשטרה יודעת עליהם, כי פשוט המשטרה צריכה למסור את כל החומר, בין שהוא קשור למשפט הנדון ובין שלא.

ניסן סלומינסקי: אם לפני חמש שנים הם איתרו מישהו שעוסק בסמים, שאינו קשור למשפט עכשיו, הם צריכים היום – הם היום מוסרים את זה, ותוך כדי זה ארגוני הפשע וכל הגופים האחרים יודעים מה המשטרה יודעת ומה היא לא יודעת, וכתוצאה מזה גם הרבה דברים – מתגלים מקורות וכו'.

ניסן סלומינסקי: הוחלט להגדיר באופן יותר ברור את חומר החקירה: שיהיה כל מה ששייך למשפט, לכתב-האישום הנדון, נקודה.

ניסן סלומינסקי: ובהחלט עשינו בוועדה הרבה מאוד הגנות על הנחקר, שלא יהיה מצב שחס ושלום, כתוצאה מזה הוא ייפגע.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה, אם רצו לגבי חומר חסוי בהגדרה שיהיה חיסיון סטטוטורי, אנחנו דחינו את זה ואמרנו "לא".

ניסן סלומינסקי: המערכת להגדרת החיסיון תהיה בדיוק כפי שהייתה, עם רשימה ארוכה של מי שצריך לאשר כדי להגדיר חומר כחסוי.

ניסן סלומינסקי: כך שבפועל היום יהיה חומר שלא יימסר, חומר שיימסר, ואם יימצא שצריכים להגדיר אותו כחומר חסוי – לפי כל ההייררכיה שצריך, ואת כל החומר שהנחקר צריך לנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: ההצעה הזאת חשובה מאוד.

ניסן סלומינסקי: היא עומדת בנפשה ובלבה של המשטרה במאבק הגדול שהיא נאבקת; ומצד שני עשינו את האיזונים הנדרשים כדי שהנחקר לא ייפגע כתוצאה מהחוק הזה, או ייפגע במינימום שאפשר.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שלהצעת החוק הזאת יש כמה הסתייגויות וגם בקשות לרשות דיבור, אבל אני חושב שהחוק הוא כל כך חשוב, ואני מבקש מחברי – אם בקואליציה ואם באופוזיציה: זה לא חוק שקשור לקואליציה–אופוזיציה, אלא לנפשה של הדמוקרטיה, שתוכל להתמודד עם ארגוני פשע ועם דברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכל חברי לתמוך בחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, הוגשו הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: אנחנו נדון כעת בהסתייגויות לאחרי סעיף 2.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: יש שלושה מבקשי דיבור.

טלי פלוסקוב: יותר נכון, הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: יציגו את ההסתייגויות מטעם הרשימה המשותפת חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת יוסף ג'בארין וחבר הכנסת אוסאמה סעדי, חמש דקות כל אחד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפנינו פוגעת באופן קשה, באופן מהותי, בזכותם של נחשדים וביכולת של נאשמים לנהל בצורה ראויה את ההגנה המשפטית שלהם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צריך להבין, מערכת המשפט בישראל, ביסודה היא מערכת אדברסרית; התביעה והנאשם אמורים להציג טענות בפני בית-המשפט, וכל אחד מהצדדים אמור להציג את טענותיו בצורה הטובה והמשכנעת ביותר.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, צריך לדעת, לפי השיטה בישראל, להבדיל, למשל, ממה שמקובל בארצות-הברית, לנאשם אין יכולת חקירה משל עצמו; כאשר התביעה מנהלת חקירה, הנאשם לא יכול לבצע מטעמו או מטעם הסנגוריה חקירה עצמאית.

דב חנין: חקירה כזו עלולה להיחשב שיבוש הליכי משפט, והיא אסורה.

דב חנין: בגלל האי-שוויון הבסיסי הזה, בין היתר, הנאשמים מקבלים את הזכות לקבל לידיהם את חומר החקירה שנאסף על-ידי התביעה לקראת העמדה לדין.

דב חנין: חומר החקירה הזה הוא חיוני להגנתו של הנאשם.

דב חנין: הצעת החוק שלפנינו, עמיתי חברי הכנסת, מצמצמת במידה ניכרת את היכולת של סנגורים, את היכולת של נאשמים, לקבל לידיהם את חומר החקירה שבידי המשטרה.

דב חנין: ואני אסביר.

דב חנין: כאשר הגיעה הצעת החוק הזו אלינו, הסבירו לנו בהתחלה שמדובר במאבק בארגוני פשיעה, ולא רוצים שדרך – במירכאות כפולות – חומר החקירה יסתנן ויגיע לארגוני פשיעה חומר מודיעיני, אינפורמציה מודיעינית שנמצאת בידי רשויות המדינה, ואין עניין, אין רצון, אין אינטרס, יש סכנה, שמא יגיעו בסופו של דבר לארגוני פשיעה.

דב חנין: ולכן אנחנו הצענו, בואו נגדיר את החוק הזה, את הצמצומים בהיקף חומר החקירה שמועמד לרשות הסנגוריה, בואו נגדיר אותו כחל רק על ארגוני פשע.

דב חנין: אבל מסתבר שהממשלה מתנגדת להגדרה הזאת, שלנו, ואז בעצם אנחנו מגלים שהחוק הזה איננו עוסק אך ורק בארגוני פשע ובמאבק בארגוני פשע, אלא הוא בא לצמצם באופן גורף, באופן רחב, באופן מלא, את היכולת של הסנגוריה להגיע לחומרי חקירה.

דב חנין: אנחנו מבינים את הצורך של רשויות המדינה לשמור על מידע מודיעיני.

דב חנין: אנחנו מבינים את הצורך של רשויות המדינה להימנע מזה שסוכנים של המשטרה שנמצאים בתוך מערכות פשיעה כאלה או אחרות – יש אינטרס של המדינה, של המשטרה, והוא אינטרס לגיטימי, שהם לא ייחשפו.

דב חנין: הדברים האלה, עמיתי חברי הכנסת, מוגנים כבר היום, בחוקים הקיימים.

דב חנין: יש אפשרות – והאפשרות הזאת מנוצלת, ומנוצלת במקרים רבים – לתביעה לבקש חיסיון.

דב חנין: החיסיון הזה בדרך כלל גם מאושר על-ידי בתי-המשפט.

דב חנין: כך שאותם מצבים שמהם כביכול יש חשש שאנחנו נגרום לזליגה של חומרים שהם לא ראויים או אפילו מסוכנים אל מחוץ למערכת שמנהלת אותם – לדבר הזה יש פתרון מצוין.

דב חנין: הבעיה הגדולה היא שמהצד השני יש כאן סיכון מאוד גדול, כי כל מצב שמצמצם את היכולת של הסנגור להגיע לחומרים פוגע באופן מהותי ביכולת של הסנגור להציג הגנה טובה, משמעותית, חזקה, מול האישום שאתו הוא צריך להתמודד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, ההבחנה שיש בהצעת החוק בין חומרים ישירים וחומרים בלתי ישירים היא הבחנה בעייתית; מי יקבע מה ישיר ומה לא ישיר, מה החומר שרלוונטי במישרין או לא רלוונטי במישרין?

דב חנין: מי שיכול לבצע את התהליך הזה, של החשיבה, זו הסנגוריה.

דב חנין: אמר בית-המשפט פעם שאין חקר לתבונתו של סנגור מוכשר, ואנחנו צריכים לאפשר לסנגור מוכשר לנהל את ההגנה בצורה ראויה.

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: לכן, גברתי היושבת-ראש – בזה אני רוצה לסיים: אנחנו מבקשים מהכנסת לאמץ לחלופין את שתי ההסתייגויות שלנו; האחת, שהחוק יחול רק על ארגוני פשע, והשנייה, שהחוק הזה יעמוד בתוקפו רק שנה מיום פרסומו, כדי שנבחן הלכה למעשה את המנגנונים האלה, נראה מהן התועלות שלהם, ומצד שני – אילו נזקים הם יוצרים.

דב חנין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, עד חמש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שקודמי בנאום כאן, חבר הכנסת דב חנין, הצביע על הבעייתיות שקיימת בתיקונים המוצעים, ולכן, עם כל הכבוד לדבריו של חבר הכנסת סלומינסקי, זה לא נושא שהוא מחוץ למחלוקת בינינו, זה נושא שעדיין מעורר הרבה קשיים בהתייחסות אליו, והקושי המרכזי בכך הוא שהתיקון הזה אינו מוגבל לארגוני פשע ולעבירות שקשורות לארגוני פשע.

יוסף ג'בארין: אנחנו טוענים שלקבל את חומר החקירה המקיף זה בעצם הבטוחה שיכולה להיות לנאשם ולסנגור, שפשוט יוכל להתגונן.

יוסף ג'בארין: ולכן, כשאנחנו מחלישים את יכולתו של הנאשם להתגונן, ומפחיתים מהחומר שיכול לעזור לו להתגונן, נפגע כאן האיזון שהיה קיים בין הגנה על המידע, שהמדינה טוענת לה, לבין זכותו של הנאשם.

יוסף ג'בארין: אנחנו רואים גם שמוצע בהצעה גם להרחיב את השימוש בתעודת החיסיון לגבי חומרי החקירה, מה שיכול להוסיף עוד קושי ליכולתו של הנאשם להתגונן, ופשוט לקבל חומר שנותן לו את הכלים להתגוננות, ולכן אני מטיל ספק רב במה שנאמר בסקירה על התיקון המוצע.

יוסף ג'בארין: כתוב שם שבעצם התיקון המוצע, מטרתו לייעל את ההליך ולעשות איזון מיטבי בין הגנת המידע לזכויות הנאשם.

יוסף ג'בארין: אני אומר: לא הגנת הנאשם היא שעומדת בראש מעייניהם של מציעי התיקון הזה, אלא מדובר בתיקון שבא לפגוע בזכויות שעומדות לנאשם ולהרחיב את הסמכויות שקיימות, שהן רחבות ממילא, למדינה בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: מכאן גם התנגדותנו לחקיקה הזו.

יוסף ג'בארין: ואני גם רוצה להזכיר לכם, חברי חברי הכנסת, למי שלא ראה את הכתבה שהייתה בערוץ 10, שהשוותה בין התייחסויות הרשויות, בעיקר רשויות אכיפת החוק, לפוסט שכתב בחור ערבי על כך שהוא עומד לבצע איזה פיגוע ולפוסט שכתב בחור יהודי על כך שהוא עומד לבצע פיגוע.

יוסף ג'בארין: הבחור הערבי כתב שהוא עומד לבצע פיגוע נגד יהודים, כמובן, והבחור היהודי כתב שהוא עומד לבצע פיגוע נגד ערבים.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם, כבוד השר, ראית את הכתבה הזו.

יוסף ג'בארין: במקרה הבחור שכתב את הפוסט בערבית הוא ידיד טוב שלי.

יוסף ג'בארין: ומה קרה?

יוסף ג'בארין: לגבי אותו בחור ערבי – הגיעו אליו הביתה כדי לזמן אותו לחקירה ולהזהיר את ההורים שלו.

יוסף ג'בארין: הוא קיבל עשרות טלפונים של אנשים שאמרו לו: מה פתאום, אסור לך לעשות את זה, ותיזהר וכו' וכו'.

יוסף ג'בארין: לעומת זאת, רשויות אכיפת החוק כמעט שלא התעסקו עם אותו פוסט שכתב הבחור היהודי.

יוסף ג'בארין: אז הנה לכם דוגמה של מקרה שהיה בקרב האוכלוסייה הערבית ומקרה מאוד דומה שהיה בקרב האוכלוסייה היהודית, ואנחנו רואים את ההתייחסות של איפה ואיפה של גורמי אכיפת החוק.

יוסף ג'בארין: ואני נותן את הדוגמה הזו כדי להגיד שזה בדיוק עומד ביסוד הדאגה שלנו עכשיו, שמי שאוכף את החקיקה הזאת יאכוף אותה בעיקר כנגד נאשמים ערבים, וזה לא נועד כפי שמוצג כאילו למאבק נגד ארגוני פשע, אלא מי שייפגע בעיקר זה נאשמים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יוסף ג'בארין: – – מקבוצות מוחלשות.

יוסף ג'בארין: ולכן אנחנו נתנגד לתיקון המוצע.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: גם לך, אדוני, יש עד חמש דקות.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, חברי ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, שכח להגיד לנו שלמעשה מדובר בהצעת חוק שבאה לצמצם את מה שקיים היום ולפגוע בהלכה הפסוקה, שבית-המשפט העליון במשך השנים האחרונות הרחיב את המושג "חומר חקירה", והמטרה של הצעת החוק הזאת באופן מפורש היא להגביל ולצמצם את ההרחבה שעשה בית-המשפט העליון, ולמעשה מדובר בהצעת חוק שבאה לפגוע בזכויות הנאשם ובזכותו לקבל את חומר החקירה, ועל-ידי כך לפגוע בניהול הגנתו ובזכותו לנהל הליך הוגן ולנהל כמו שצריך את ההגנה שלו.

אוסאמה סעדי: זה לא פוגע ולא פגע עד היום, גברתי היושבת-ראש, בפרקליטות ובתביעה.

אוסאמה סעדי: כי למעשה, החוק הקיים, חברת הכנסת בן ארי – ואת עורכת-דין, משפטנית – החוק הקיים היום נתן אפשרות, כאשר מדובר בחומר חסוי, לתביעה, למשטרה, לפרקליטות, להגיש בקשה לתעודת חיסיון.

אוסאמה סעדי: וחבר הכנסת סלומינסקי שכח לספר לנו שבשנה כמעט המשטרה ביקשה והוציאה כ-8,000 תעודות חיסיון.

אוסאמה סעדי: זאת אומרת שלפרקליטות ולמשטרה יש הכלים כאשר הן רוצות, וכאשר הן רואות, אדוני השר יריב לוין, שהעניין הזה פוגע במקורות מודיעיניים, לבקש מהשר לביטחון פנים את האפשרות להשיג תעודת חיסיון.

אוסאמה סעדי: והמספר הזה – 16,000 בשנתיים, כ-8,000 תעודות חיסיון בשנה – המספר הזה אומר דורשני, שהמשטרה והפרקליטות ידעו לכלכל את צעדיהן, ועל-ידי כך, מצד אחד, כן למסור את כל חומר החקירה לנאשם על מנת לא לפגוע בהגנתו, ומצד שני, כאשר יש פגיעה במקורות מודיעיניים, לבקש ולקבל תעודת חיסיון.

אוסאמה סעדי: כמו שאמר חברי דב חנין, במקור המשטרה ביקשה את החוק הזה על מנת להיאבק בארגוני פשיעה, שלא ידעו לחבר אחת ועוד אחת ואז לעלות על חומר מודיעיני שבידי המשטרה.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר בא המפכ"ל לוועדת חוקה, חוק ומשפט וביקש כן לתמוך בהצעת החוק הזאת, אני שאלתי אותו למה החוק הזה, הנוסח המקורי, השתנה עכשיו, ובנוסח שקיים היום בפני הוועדה ובפנינו היום במליאה לא מדובר על ארגוני פשיעה, אלא מדובר אך ורק, למעשה, על כל פשע ועל כל עוון.

אוסאמה סעדי: לא רק על פשע – אפילו על עוון החוק הזה חל, רבותי חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: ולכן אנחנו התנגדנו.

אוסאמה סעדי: אני גם הצעתי בוועדת החוקה, חוק ומשפט, והגשנו על זה הסתייגות בשם הרשימה המשותפת, שנעשה את זה כהוראת שעה.

אוסאמה סעדי: הממשלה, כל זמן שהיא רוצה משתמשת באמצעי הזה, הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אמרתי, כאשר אתם מבקשים לשנות את המצב הקיים ולפגוע בהחלטות של בית-המשפט העליון, ואתם רוצים לשנות למשהו חדש, בואו נעשה זה להוראת שעה לשנה, נראה איך העניין הזה ירוץ, איך זה יתפקד, ונלמד מהניסיון של השנה הזאת ונעריך את המצב אחרי שנה.

אוסאמה סעדי: גם את זה לא רצו בקואליציה.

אוסאמה סעדי: אפילו כשחבר הכנסת בני בגין ניסה, לא הצליח.

אוסאמה סעדי: לכן אני חושב שהצעת החוק הזאת מצטרפת לחוקים שפוגעים בזכויות נאשמים, פוגעים בזכויות יסוד, פוגעים בזכויות חוקתיות, ולכן יש להתנגד לחוק הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: יש לנו כאן בקשות רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

מיכל רוזין: חברים וחברות – –

טלי פלוסקוב: חמש דקות.

מיכל רוזין: בסדר, אני אסתפק בפחות.

מיכל רוזין: – – אני רוצה בצורה חד-משמעית להצטרף לדבריו של חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

מיכל רוזין: גם בנושא הזה, בהצעות חוק שמגיעות לוועדת חוקה, אנחנו רואים עין בעין.

מיכל רוזין: לאחר דיון ארוך בוועדה, פניתי ליועץ המשפטי של משרד המשפטים, ושל משרד הביטחון, ולמשנה ליועץ המשפטי לממשלה ושאלתי אותם: תגידו, בסופו של דבר מה שאתם מציעים פה זה בעצם להפוך את הקערה על פיה.

מיכל רוזין: בעצם, להגיד: על הכול יש חיסיון, ורק במידה שתוגש בקשה להסרת החיסיון, אז ידונו ויאפשרו לסנגור ויאפשרו לנאשם לראות את החומרים.

מיכל רוזין: יש פה בעצם פגיעה מהותית מאוד בערך דמוקרטי חשוב.

מיכל רוזין: בדמוקרטיה, במערכת המשפט שלנו יש אמירה חד-משמעית שכל החומרים נחשפים בפני הנאשם, כדי שיוכל לקבל את ההגנה הטובה ביותר, כדי שיוכל להגן על עצמו.

מיכל רוזין: ואני רוצה להגיד לכם, זאת לא הצעת החוק היחידה שמתחילה – אולי היא מתחילה את הקו הזה, אבל גם תמשיך אותו – יש הצעות נוספות על שולחנה של ועדת החוקה שמדברות על הפיכת הקערה על פיה, כלומר אנחנו נראה כמה שפחות לסנגורים, אנחנו נראה כמה שפחות לנאשם, כדי שלא יוכל להגן על עצמו באופן שלפי טענת כוחות הביטחון מסכן תיקים אחרים, אולי, מסכן אולי חקירות נוספות, אבל לא יאפשרו לנאשם, לחשוד, להגן על עצמו.

מיכל רוזין: אחד מהעקרונות החשובים ביותר, בסופו של דבר, בדמוקרטיה ובמערכת משפט וחוק זה לאפשר לנאשם, לחשוד, להגן על עצמו.

מיכל רוזין: בהפיכת הקערה על פיה בעניין הזה אנחנו בעצם לא מאפשרים לו את ההגנה המרבית שמגיעה לו.

מיכל רוזין: אנחנו בעצם יוצרים מצב שהסנגור שלו יצטרך להיאבק, להילחם, להתווכח ולהגיש בקשות חוזרות ונשנות על כל חומר כדי לחשוף אותו.

מיכל רוזין: שמענו את כוחות הביטחון, והבנו היטב שיש בעיה, שאכן חלק מהחומרים הם לא רק חומרי חקירות, אלא חומרי מודיעין, שמחויבים היום בחשיפה בפני סנגור, ובעצם מהווים פגיעה בחקירות אחרות, יכולים ליצור מצב שארגון פשע יכול לגלות מי הלשין עליו, יכול לגלות איך הגיע מידע מסוים למשטרה.

מיכל רוזין: אנחנו מבינים את הקושי הזה, אנחנו קשובים לכוחות הביטחון, ועדיין בעצם ההשוואה האולטימטיבית – אם אני יכולה לנסות לצייר לכם את זה – זה שאם היום יחליטו שהכול במדינת ישראל – כל הפרסומים, כל העיתונות – הולך להיות תחת צנזורה – הכול מצונזר, אלא אם כן מבקשים מהצנזורה אישור לפרסם.

מיכל רוזין: כאשר הדבר הטבעי והנכון בדמוקרטיה, בחופש עיתונות, בחופש ביטוי, הוא להגיד שמותר, אלא אם כן יש חשש פגיעה, ואז צריך לבקש אישור מהצנזורה, או הצנזורה יכולה להטיל חיסיון.

מיכל רוזין: בעניין הזה עושים אותו דבר, בעצם, ברגע שהופכים את הקערה – על הכול יש חיסיון, ועל כל דבר צריך להגיש בקשה.

מיכל רוזין: בעצם מקשים מאוד על הנאשם ועל הסנגור במתן הגנה לנאשם ולחשוד.

מיכל רוזין: אנחנו חושבים שזאת פגיעה עמוקה מדי וקשה מדי בדמוקרטיה.

מיכל רוזין: אנחנו מציעים להתנגד להצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בבקשה, יש לך אפשרות כאן – אחרי הסיכום של ניסן סלומינסקי אנחנו עוברים להצבעה.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שמעתי את דברי חברי – אחד מהוועדה ואחרים שלא מהוועדה.

ניסן סלומינסקי: שוב, אפשר לומר שנאמרו כאן כמה אי-דיוקים שאני רוצה לעמוד עליהם.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, החוק הזה לא נועד לשנות חוק אחר ולא נועד לשנות פסיקות של בית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: אתה בעצמך אמרת – – –

ניסן סלומינסקי: דקה, דקה, תן לי.

ניסן סלומינסקי: מה שקרה, כשבתי-המשפט התחילו להרחיב – כי החוק לא מוגדר – המשטרה אמרה, מה אני אתחיל להתעסק עם כל דבר, אין שום דבר מוגדר, והמשטרה מיוזמתה ומחוסר ברירה לקחה את כל החומר שקיים, גם מה שלא קשור בהחלט למשפט הקיים, לנאשם, והם מוסרים אותו לנאשם.

ניסן סלומינסקי: זה דבר – מי שמבין בעבודת משטרה – זה דבר שהוא הזוי לחלוטין; פירוש הדבר, שאתה מוסר לצד השני את כל מה שאתה יודע.

ניסן סלומינסקי: בצד השני יושבים לפעמים ארגוני פשיעה, ולפעמים זה גם לא נאשם של ארגוני פשיעה, אבל ארגוני פשיעה לוקחים את כל החומר, מוציאים ממנו את הכול ויודעים כל מה שהמשטרה יודעת, וממילא מה המשטרה לא יודעת, כי אתה חייב לתת את הכול.

ניסן סלומינסקי: לגבי אותו אדם, גם אם נפגשת אתו, כמו שאמרתי, לפני חמש שנים, וראית שהוא עוסק בסחר בסמים, גם אם המשפט הוא על נושא אחר לגמרי, פירוש הדבר שאתה צריך למסור, אז הם אומרים – או לפני חמש שנים הוא ידע על הקבוצה הזאת, המשטרה חקרה, זאת אומרת שצריכים להיזהר.

ניסן סלומינסקי: או ניתן לכם דוגמה שנמסרה לנו כמציאותית: מפכ"ל המשטרה אומר – דבר שלא קשור לעניין עצמו – שבמכונית צהובה, שהייתה לפני חמש שנים, תפסנו את האיש, או משהו.

ניסן סלומינסקי: המשטרה לא יודעת שהיא אמרה כאן משהו, זה דבר רגיל; בצד השני עשו חשבון, מי ידע שאת החומר הזה העבירו במכונית בצבע צהוב, ומצאו שרק שני אנשים ידעו.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר – שאתה עכשיו הסגרת את האנשים שמסרו לך אינפורמציה בלי שהעלית על דעתך בכלל שברגע שאמרת את הצבע של המכונית, שזה לא קשור בכלל למשפט הזה, הסגרת מקורות אינפורמציה, כי אתה לא ידעת, חשבת: מי לא יודע את זה?

ניסן סלומינסקי: הם עשו חשבון ובדקו שרק אדם אחד או שניים ידעו מזה.

ניסן סלומינסקי: הם ישר עלו על מי שמסר את האינפורמציה.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר הוא שהמשטרה במו-ידיה מסרה, במשך שנים, והם פשוט פתחו תיקים, בנו את כל האינפורמציה, הרכיבו פאזל שלם, והמשטרה מסרה לארגונים ולכל האחרים את כל האינפורמציה שהם צריכים לדעת, בלי שהם התאמצו.

ניסן סלומינסקי: הם בנו מערך שלם מה המשטרה יודעת, מה המשטרה לא יודעת, כשהמשטרה עצמה לא יודעת עליהם כל כך הרבה כמו שהם יודעים על עצמם.

ניסן סלומינסקי: לכן זה צריך להיפסק.

ניסן סלומינסקי: נכון שהיה חשוב לנו מאוד להגן על הנחקר.

ניסן סלומינסקי: לכן כל מה שקשור לתיק עצמו יימסר לו, עד הפרוטה האחרונה, כמו שאומרים.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, אם רצו להקל ולהפוך את הנושא של החיסיון לחיסיון סטטוטורי, כלומר כמעט אוטומטי, אמרנו בוועדה במפורש: לא.

ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים להטיל על מישהו חיסיון, זה יהיה לפי הנוהל שהיה, עם אישורים מלמעלה עד למטה.

ניסן סלומינסקי: חיסיון לא יציבו אוטומטית או בקלות.

ניסן סלומינסקי: בזה הגנו מאוד על הנחקר, שיקבל את כל האינפורמציה שהוא צריך.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה חוק חשוב מאוד, הוא בנשמתה של משטרת ישראל ושל הדמוקרטיה.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי, בלי קשר קואליציה–אופוזיציה, לדחות את ההסתייגויות ולהצביע בעדו.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו נעבור להצבעות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לשבת.

טלי פלוסקוב: לסעיפים 1 ו-2 אין הסתייגויות, לכן נצביע על שני הסעיפים האלה, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–2 – 48 נגד – 23 נמנעים – 4 סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 48 חברי כנסת בעד, 23 נגד, נמנעים – 4.

טלי פלוסקוב: סעיפים 1 ו-2 אושרו בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: דקה, רבותי.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההסתייגות – 31 נגד – 45 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 31 חברי כנסת, 45 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות 1 לאחר סעיף 2 לא אושרה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הסתייגות מס' 2 לאחרי סעיף 2.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לאחרי סעיף 2 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 35 חברי כנסת, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: שתי ההסתייגויות לאחרי סעיף 2 לא אושרו.

טלי פלוסקוב: אם כך, רבותי, הסתיימה הקריאה השנייה, ולכן עכשיו אנחנו עוברים להצבעה על כל החוק כנוסח הוועדה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 52 נגד – 25 נמנעים – 4 חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 75), התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: 52 חברי כנסת בעד, 25 מתנגדים, ארבעה נמנעים.

מאיר כהן: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 75), התשע"ו–2016, אושרה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת ועדת הכנסת להקמת ועדה מיוחדת, לפי סעיף 108 לתקנון הכנסת.

טלי פלוסקוב: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, שרים, ועדת הכנסת החליטה להציע לכנסת להקים ועדה לעניין מסוים לפי סעיף 108 לתקנון.

): שם הוועדה: הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי.

חיים ילין: שוב, שוב.

): אני חוזר, שם הוועדה – לבקשת חברי יש עתיד, אני חוזר על הבקשה – – –

חיים ילין: השר פרי, שהוסיף את השם לוועדה – – –

יואל חסון: שם הוועדה: איך אני משתיק עוד חבר כנסת.

): השר פרי, שר החלל לשעבר, שהוסיף את המילה "חלל", מבקש ממני להקפיד על שמות.

): אז אנחנו מקפידים פה על שמות.

): שם הוועדה: הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי.

): סמכויות הוועדה: עניינה של הוועדה המיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון בחלוקת משאבים צודקת – חומרית ותרבותית.

): מטרת-העל היא צמצום הפערים בחברה בתחומי הבריאות, החינוך, הרווחה, התרבות והקרקעות, כמפורט להלן: 1.

): צמצום הפערים בין תושבי המרכז לתושבי הפריפריה בתחומי הבריאות, החינוך, הרווחה והתרבות; 2.

): עידוד רשויות מרובות מקרי רווחה; 3.

): חלוקה מחודשת של דיור ציבורי עתידי; 4.

): חלוקת מחודשת של קרקעות וגבולות אזורי תעשיה ברשויות המקומיות; 5.

): חלוקה מחודשת של תקציבי ספורט ותרבות; 6.

): הטבות מס ליישובי הפריפריה; 7.

): מיקום ופיזור של מבני ציבור ברחבי הארץ; 8.

): ייצוג הולם של בנות ובני קבוצות תרבותיות, אתניות, מגדריות, דתיות ולאומיות במשרות ציבוריות.

): הוועדה המיוחדת תדון בהצעות חוק, ואולם לא תעבור לוועדה הצעת חוק לאחר שחלפה שנה מיום הקמתה.

): אני אסביר: הוועדה תחוקק במסגרת השנה הקרובה; כל חוק שהוועדה קיבלה אליה להמשך חקיקה, גם אם עברה שנה, היא תוכל להמשיך ולעסוק בחקיקה שלו.

): לאחר שנה מהקמתה – אם תתקבל הקמתה היום – היא לא תקבל חוקים חדשים לחקיקה.

): יובהר כי הוועדה המיוחדת תהיה רשאית להמשיך ולדון בהצעות חוק הנמצאות על שולחנה במועד האמור, לרבות הצעת חוק שהכינה לקריאה הראשונה ולחוזרת לדיון בה לאחר הקריאה הראשונה.

): הרכב הוועדה: לסיעת הליכוד ארבעה חברים – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, חבר הכנסת יהודה גליק, חבר הכנסת יואב קיש וחבר נוסף שעדיין לא נבחר; לסיעת המחנה הציוני שלושה חברים; לסיעת הרשימה המשותפת חבר אחד – אחמד טיבי; לסיעת יש עתיד חבר אחד – לא נבחר עדיין; לסיעת כולנו חבר אחד – חבר הכנסת אכרם חסון; לסיעת הבית היהודי חבר אחד – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; לסיעת ש"ס, חבר; לסיעת יהדות התורה, חבר; לסיעת ישראל ביתנו – חברת הכנסת יוליה מלינובסקי; לסיעת מרצ – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

): אנחנו לקראת הצבעה, ולפני שנצביע אני רוצה – – –

מאיר כהן: יש דוברים, אז אדוני – – –

): בסדר, אז אני אעלה לסכם?

): אוקיי, אז אם יש דוברים אני אעלה להתייחס בסיכום לאחר מכן.

): תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: הערב ארוך, אז אנא מכם, להקפיד על לוח-הזמנים.

אלעזר שטרן: אדוני היושב בראש, עמיתי חברי הכנסת, יום חג, מזל טוב לכנסת.

אלעזר שטרן: לא יודע אם מותר בשלושת השבועות לברך על שמחה גדולה כזאת.

אלעזר שטרן: מיקי חברי, באמת, בשלושת השבועות להביא בשורה טובה כזאת לכנסת?

אלעזר שטרן: להרבות שמחה דווקא ביום הזה?

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: לא, זה התחיל, זה התחיל אתמול.

אלעזר שטרן: אני לא יודע איפה יושב-ראש הכנסת; אני מניח שיושב-ראש הכנסת בכוונה בחר שלא להיות פה, מפני שזו החלטה שמבזה את הכנסת, ואתם יודעים – – –

מכלוף מיקי זוהר: למה?

אלעזר שטרן: אני אסביר לך למה.

מכלוף מיקי זוהר: כי אנחנו רוצים לעשות למען אזרחי הפריפריה?

אלעזר שטרן: אני אסביר לך, מפני שעד עכשיו ראש הממשלה שיחק רק עם השולחן הזה – –

מכלוף מיקי זוהר: מפני שאנחנו רוצים לעשות למען אזרחי הפריפריה מה שאתם לא עושים?

אלעזר שטרן: – – הוסיף כיסאות, הוריד כיסאות, ביטל חוקים, הוסיף חוקים.

אלעזר שטרן: עכשיו גם הכנסת הפכה להיות כלי משחק פוליטי של ראש הממשלה: ברצותו יוסיף וברצותו יקצץ.

מכלוף מיקי זוהר: – – – את זה אתם לא עושים, את זה אנחנו עושים.

אלעזר שטרן: צדק חלוקתי?

אלעזר שטרן: 300,000 שקל עולה ועדה כזו.

אלעזר שטרן: מה זה צדק חלוקתי?

אלעזר שטרן: קח את 300,000 השקלים האלה ותחלק אותם – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – הולך לרשויות.

מכלוף מיקי זוהר: 300,000 שקל?

מכלוף מיקי זוהר: אני אביא מיליארדים לפריפריה, מיליארדים לפריפריה ב-300,000 שקל.

מכלוף מיקי זוהר: מיליארדים אני אביא לפריפריה.

מכלוף מיקי זוהר: על מה אתה מדבר?

מכלוף מיקי זוהר: על מה אתה מדבר?

אלעזר שטרן: אמרת לראש הממשלה שאולי תתפטר, וקיבלת ועדה.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי זוהר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אמרת לראש הממשלה שאולי תתפטר, וקיבלת ועדה.

מכלוף מיקי זוהר: – – – בשקיפות – – –

אלעזר שטרן: יש 16 חברי כנסת בליכוד שהם לא יושבי-ראש ועדות.

אלעזר שטרן: אולי זו תקלה?

אלעזר שטרן: אולי צריך עוד 16 ועדות?

אלעזר שטרן: אני אציע לכם: ועדה לענייני ירושלים – לפחות יש בה טעם, אתם הליכוד; ועדה לענייני הסברה; ועדה לעניינים אסטרטגיים.

אלעזר שטרן: יש משרדי ממשלה, מה יש לנו מול הוועדה הזו?

אלעזר שטרן: איזה נושאים ייקחו אליה?

אלעזר שטרן: ועדת הכספים לא עוסקת בצדק חברתי?

אלעזר שטרן: השר ליצמן, אתה לא עוסק בצדק חברתי?

אלעזר שטרן: ועדת הרווחה לא עושה צדק חברתי?

אלעזר שטרן: מה זה הפלסתר הזה שאתם הופכים את הכנסת?

אלעזר שטרן: אנחנו דנים בשדולה למעמד הכנסת, מנסים לתקן.

אלעזר שטרן: אין גוף אחד שלא אומר שבכנסת יש יותר מדי ועדות.

אלעזר שטרן: מי בא לדיונים של הוועדות?

אלעזר שטרן: תסתכל על יושב-ראש הקואליציה, הספורט הכי טוב שהוא עושה זה לרוץ לחפש חברי כנסת מהקואליציה שיבואו להצביע.

אלעזר שטרן: אין חברי כנסת מהקואליציה בוועדות.

אלעזר שטרן: מה יקרה לנו עכשיו?

אלעזר שטרן: עכשיו תהיה עוד ועדה, שעוד יותר לא יהיו בה חברי כנסת.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

מאיר כהן: נא לסיים.

אלעזר שטרן: אז אני אסיים.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה, אני באמת קורא ליושב-ראש הכנסת, לא למישהו אחר – אם מעמד הכנסת חשוב לו, אם באמת אכפת לו מה הציבור חושב עלינו, אם באמת הוא יודע מה חושב עכשיו יושב-ראש ועדת הכנסת יואב קיש, שעמד פה ויעמוד פה עוד מעט להסביר את הביזיון הזה, ואתה תמצא הסברים שאני לא יודע מאיפה המצאת אותם, איך לתת ג'וב לעוד חבר כנסת בליכוד, שמה לעשות, הלך לבכות לראש הממשלה שהוא כבר – כנסת ראשונה, והוא כבר שנה ובלי תפקיד.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, מזל טוב.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: הרשימה נסגרה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מאיר כהן: אנא, להקפיד את הזמנים.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שיש קושי – – –

מאיר כהן: שנייה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכל המדברים, אנא, ללכת הצדה.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, הצדה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש צורך בהגדרה מדויקת של תחום הוועדה, כי בעצם כל מה שבתחום אחריות הוועדה גם נמצא בתחומים של ועדות אחרות.

איתן ברושי: הכנסת לא מתכוונת לבצע כפילויות ולהקים ועדות.

איתן ברושי: אני מאחל לחברי מיקי מכלוף זוהר הצלחה.

איתן ברושי: איפה קיש ודוד ביטן?

איתן ברושי: בעצם הקמת הוועדה היא כפילות של הוועדות הקיימות, כי הגדרת המטרה של צדק חלוקתי והדאגה לכלל הציבור והדאגה לאוכלוסיות החלשות או המוחלשות היא מטרה של כל ועדה.

איתן ברושי: היא באחריות של כל אחד מאתנו, בכל מקום שהוא נמצא.

איתן ברושי: לכן, אדוני היושב-ראש, אי-אפשר לאשר ועדה שמראש היא מיותרת, מעבר לשאלה אם צריך להשקיע סכום כזה בוועדה חדשה, שלא הייתה בתולדות הכנסת.

איתן ברושי: אני רק יכול לומר שהאופוזיציה לא מקימה ועדה כרגע, אף שנוצר פה חוסר איזון.

איתן ברושי: אני רואה לנכון לומר לחברי הכנסת ולקואליציה, שהוועדה הזאת היא מיותרת.

איתן ברושי: אם היה מובא נושא אחר, היה צריך לשקול את זה, אבל בעצם כל מה שהוועדה רוצה לעשות, ואלה משימות חשובות, הן בתחום אחריות – אני רואה פה את יושב-ראש ועדת הכספים – אני בטוח שגפני מבין שאחריותו לבצע צדק חלוקתי בכל תחום שהוא מקבל בו החלטות, למשל בתחום הטבות מס, או כל דבר אחר.

איתן ברושי: לכן אני חושב שיהיה נכון להחזיר את זה לוועדת הכנסת, שתשקול מחדש אם אלה התחומים וזאת האחריות של הוועדה המוצעת, או שיש נושאים שאינם מטופלים ויפה להקים להם ועדה.

איתן ברושי: זאת ועדה מיותרת, כי מה שהיא רוצה לעשות עושים גם אחרים, ועושים טוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

מאיר כהן: הרשימה סגורה.

מאיר כהן: אחריו יעלו לדבר אחמד טיבי, אורלי לוי, ומיקי זוהר סוגר את הרשימה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, קצת מתמטיקה: 65 חברי קואליציה, 30 מהם שרים וסגני שרים, עוד קצת ראשי ועדות – נשארו 30 ח"כים שיכולים להתרוצץ בין כל הוועדות של הקואליציה.

חיים ילין: לא פלא שאף אחד לא יודע על מה מצביעים, לא פלא.

חיים ילין: איך הם יכולים לדעת על מה מצביעים?

חיים ילין: הם באים, רצים, כמו תוכים, מרימים את היד.

חיים ילין: תשאל פעם אחת מישהו מהם אם הוא קרא את החוק; הוא לא קרא את החוק.

חיים ילין: אז יש צדיק אחד, שניים, שבאים ומתיישבים באופן סדור בוועדות.

חיים ילין: זהו, זה מה שהם עושים – שעת כושר כל היום.

חיים ילין: בשביל זה הם נכנסו לכנסת.

חיים ילין: אני בעד החוק הנורבגי, אני בעד זה שיגדילו את הכנסת, מבחינתי, ל-150 חברי כנסת.

חיים ילין: אני בעד שיהיה פה עוד יום אחד, של ועדות, שנוכל לנהל את המדינה, לא קואליציה ואופוזיציה, אלא בוועדות; כולנו נלחמים ומבינים מה המשמעות של לשרת את העם.

חיים ילין: לא, אבל במרכז הליכוד, חברים יקרים, מי שמקבל ועדה כנראה יש לו סטטוס יותר גדול.

חיים ילין: תשאלו פה – אני לא רוצה להגיד שמות, כדי שלא יקומו – את הוויה-דולורוזה שכל אחד עובר פה כי כל אחד התבכיין, רוצה ועדה.

חיים ילין: חברים יקרים, זה לא ילד שמבקש מאבא, תקנה לי כלב, כי אני רוצה כלב – ועדה.

חיים ילין: זה לא, ועדה זאת אחריות, זה לשרת את העם.

חיים ילין: במקום לצמצם את הוועדות, שכל חברי הכנסת יוכלו להיות שם, שכולם יוכלו לשרת – לא, פוליטיקה.

חיים ילין: אני אסכם ואומר, איפה שהפוליטיקה נכנסת אי-אפשר לנהל מדינה.

חיים ילין: איפה שמרכז הליכוד נכנס, וכל אחד צריך ועדה, אי-אפשר גם לנהל את הליכוד.

חיים ילין: בסוף, אתם כל הזמן בסחיטוּת פוליטית אחד מול השני.

חיים ילין: זה מה שיש, וצר לי, באמת, אני אומר לכם את זה.

חיים ילין: אנשים נכבדים ויקרים, אם אנחנו באמת רוצים לשרת את העם, ובאמת רוצים בטוב, ובאמת רוצים לצמצם את הפערים, ובאמת רוצים שוויון חלוקתי, ורוצים את הכול, תצמצמו לא את השוויון החלוקתי – תצמצמו את הפערים במספר הוועדות שקיימות, ואז נוכל להגיד כולנו אמן.

חיים ילין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי יושב-ראש אחת הוועדות החשובות בבית הזה, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר – להלן ממ"ז – אני חושב שאנחנו עומדים לפני רגע היסטורי, מכונן.

אחמד טיבי: אל תצחק, כי מדובר בחבר שלנו שאיים להתפטר, כי הוא היה אדם מצליח לפני שהגיע לכנסת, וראה כי חבריו כולם – חבריו, אלה המוכשרים ואלה הלא-כל-כך מוכשרים, מקבלים תפקידים, והוא נשאר ללא תפקיד.

אחמד טיבי: וראש הממשלה קרא לו, אמר לו שהוא זקוק לו ושהוא רוצה אותו בבניין הזה – בכנסת, הכוונה.

אחמד טיבי: לכן נבחר השם – מה השם?

אחמד טיבי: צדק חלוקתי, או חלוקה?

אחמד טיבי: שוויון חברתי וצדק חלוקתי.

מיקי לוי: אתה חבר, אתה חבר שם.

אחמד טיבי: לא, אני אגיד לך למה.

אחמד טיבי: מתגשם חלום ברגע זה, מה, אתה לא – הוא פנה אלי באופן נרגש בוועדה.

אחמד טיבי: מיקי, נכון שפנית בוועדה?

אחמד טיבי: ואני נעניתי לפנייה הנרגשת שלו.

מכלוף מיקי זוהר: יש צורך לצמצם את הפערים גם לחברה הערבית.

אחמד טיבי: כן, יש צדק חלוקתי בכל זה.

אחמד טיבי: יכול להיות שממ"ז רואה כאן הזדמנות פז פשוט לחסל את כל הפערים בחברה, ואת הפערים בינו לבין חבריו, שקיבלו תפקידים.

יואל חסון: יש עוד חברים שעוד לא קיבלו תפקידים.

אחמד טיבי: תאיים להתפטר.

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: תאיים להתפטר.

אחמד טיבי: מה קרה?

אחמד טיבי: תאיים לא להצביע על אחד החוקים הגזעניים שהחברים שלכם מביאים.

אחמד טיבי: רק תאיים, תקבל ועדה.

אלעזר שטרן: אחמד, זה צדק חלוקתי: כל אחד, יש לו ועדה.

אחמד טיבי: אני חש צליל זלזול במה שאתה אומר, וזה לא הוגן.

אחמד טיבי: לא הוגן מה שאתה אומר, לא הוגן מה שאתה עושה.

אחמד טיבי: עכשיו, באופן אמיתי – באופן אמיתי, אני חושב שמיקי מכלוף זוהר יותר מוכשר מחלק מחבריו; אני חושב.

אחמד טיבי: אני לא רוצה לשבח אותו הרבה, כי זה יכול לפגוע לו בפריימריז בתוך הליכוד, אבל אין ספק שהוא ינגוס, בוועדה הזאת, בחלק מהוועדות הסטטוטוריות החשובות, והוא ידון בנושאים שיש בהם חלוקה, או יש בהם חברה.

אחמד טיבי: לגבי הצדק והשוויון, אלוהים יודע.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: זה בעיקר צדק חלוקתי בתוך סיעת הליכוד.

קריאה: – – –

חיים ילין: זה שאתם צוחקים זה סימן שאנחנו צודקים במאה אחוז.

קריאה: לא – – –

חיים ילין: לא את, אני מתכוון לליכוד, לא אלייך.

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חברים – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

חיים ילין: – – –

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת חיים ילין.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש.

אורלי לוי אבקסיס: האמת היא שאני התלבטתי אם לעלות ולדבר בנושא.

אורלי לוי אבקסיס: חברי חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, למי שלא יודע, הוא יושב-ראש במשותף בשדולה לצדק חלוקתי ביחד אתי ועם חבר הכנסת יוסי יונה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני רוצה לדעת, האם אתה מחליף שדולה בשדולה אחרת עם הטייטל של – – –

מכלוף מיקי זוהר: וכמה שנים – – –?

מכלוף מיקי זוהר: יש הבדל בין שדולה לוועדה?

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שאני שואלת אותך.

אורלי לוי אבקסיס: מה – – –

מכלוף מיקי זוהר: יש הבדל.

אורלי לוי אבקסיס: מיקי זוהר – – –

מכלוף מיקי זוהר: יש – – – יש – – – איזו סמכות הייתה לשדולה שלך?

מכלוף מיקי זוהר: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהר, תאפשר לה לדבר, אתה עולה לדבר.

מאיר כהן: בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת שאלה.

אורלי לוי אבקסיס: ולא בכדי אני שואלת.

מכלוף מיקי זוהר: אני אענה לך.

אורלי לוי אבקסיס: יש לי ניסיון לא קטן כבר בכנסת הזו, והשאלה היא איזה תוכן ייצקו לאותה ועדה.

מכלוף מיקי זוהר: חכי ותראי.

אורלי לוי אבקסיס: כי כאשר אנחנו ביקשנו להעביר הצעת חוק על צדק חלוקתי, לא ראיתי את חבריך לסיעה ואת הנציגים שלהם בוועדת שרים לחקיקה תומכים בך, בהצעת חוק שאתה היית חלק ממנה – נכון, חבר הכנסת יוסי יונה?

אורלי לוי אבקסיס: הגשנו אותה כהצעת החוק של השדולה.

אורלי לוי אבקסיס: איך תכריח היום את אותם נציגים, שמתנגדים בצורה בוטה לצדק חלוקתי אמיתי?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו דנים גם בוועדת הכספים על ערים קולטות עלייה, ומדברים על הכספים האלו, לחלק אותם בצורה הוגנת, כי מה שקורה היום זה אבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: מה יהיה על אותם דיונים בוועדת הכספים?

אורלי לוי אבקסיס: האם נעצור אותם ולא נתקן, כי נחכה שבשדולה החדשה – סליחה, בוועדה החדשה – ידונו בזה?

אורלי לוי אבקסיס: מיקי, אני באמת רוצה לתת לך טיפ: עד שלא יבטיחו לך שהוועדה שלך היא ועדה מחוקקת – –

מכלוף מיקי זוהר: – – – מחוקקת.

אורלי לוי אבקסיס: – – עד שלא יבטיחו לך אילו נושאים יהיו בוועדה שלך; עד שלא יבטיחו לך עצמאות אמיתית – ושלא יהפכו את זה לוועדה הצהרתית – אל תיתן יד לכך.

אורלי לוי אבקסיס: חברי חבר הכנסת אחמד טיבי, שאלו אותך אם אתה מעוניין להיות חבר בוועדה, שאלו פה עוד כמה חברים.

אורלי לוי אבקסיס: יש חברים מסוימים שמעדיפים לסתום להם פה את הפה, מתוך מחשבה שאולי לא ישתלו רעיונות אצל חברי כנסת אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ושוב אנחנו רואים שהייצוג של אותם אנשים שאכפת להם באמת מצדק חלוקתי, ולא כהצהרות, ובתכל'ס, במעשים אנחנו רואים בין ההצהרות שלהם וליבוי היצרים והשסעים בחברה, גם לגבי מזרח ומערב – תכל'ס אנחנו לא רואים כלום, אבל החברה שלנו סופגת את זה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נאלצים לשלם את המחיר, ובסוף עוד מצביעים עלינו כעל ההזויים והבכיינים, וגם לא קיבלנו הטבות, גם לא תיקנו כלום, אבל פתחנו במלחמת אחים בשירות הפוליטיקאים, ובזה אני מתביישת.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני באמת רוצה לאחל הצלחה גדולה מאוד – אני לא אצביע נגד, מיקי.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לאחל לך הצלחה גדולה מאוד, אבל הצלחה מגיעה עם סמכות, והייתי רוצה לדעת מה תהיה הסמכות של הוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: מיקי זוהר – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: קדימה, יש לך הזדמנות לענות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: אחריו – יואב קיש, ואנחנו עוברים להצבעה.

מכלוף מיקי זוהר: טוב, חברי חברי הכנסת, איזה כיף לראות את חברי האופוזיציה ככה מתקנאים בוועדה חשובה כל כך שקמה.

מכלוף מיקי זוהר: הרי מה קורה?

מכלוף מיקי זוהר: בוא ננסה קצת להבין – – –

יחיאל חיליק בר: התעלפנו.

מכלוף מיקי זוהר: לא, בוא ננסה קצת להבין מה קורה.

מכלוף מיקי זוהר: דווקא אתה לא דיברת עד עכשיו.

יחיאל חיליק בר: – – – ממש הולך לתקן את העוולות החברתיות, חוץ מהשם המפוצץ של הוועדה – – –

מכלוף מיקי זוהר: אתה יודע מה העניין?

מכלוף מיקי זוהר: אתה יודע מה העניין – –

יחיאל חיליק בר: כלום לא יקרה שם.

מכלוף מיקי זוהר: – – שיש הבדל קל ביני לבין כמה חברי כנסת בבית הזה – אני לא רוצה לנקוב בשמות – שאני באתי לעבוד.

מכלוף מיקי זוהר: איך אומר יאיר לפיד?

מכלוף מיקי זוהר: "אנחנו באנו לעבוד".

מכלוף מיקי זוהר: אני באתי לעשות עבודה.

מיקי רוזנטל: אוה, אורים ותומים.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: בוא נחכה כמה חודשים.

מכלוף מיקי זוהר: בוא נחכה כמה חודשים ונראה.

מכלוף מיקי זוהר: בואו נראה.

מיקי רוזנטל: לא, אם יאיר אמר – – –

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: חבר'ה מהמחנה הציוני, חבר'ה, לא להתרגז, אבל בינתיים הוא שותה לכם את כל המנדטים.

מכלוף מיקי זוהר: אז אולי תתחילו לעבוד, אולי קצת מנדטים יחזרו אליכם.

יואל חסון: – – – הוא ייקח את הוועדה חזרה – – –

מכלוף מיקי זוהר: אבל בואו נדבר עכשיו לעניין.

מכלוף מיקי זוהר: חבר'ה, אני אגיע גם ליאיר לפיד, אל תדאגו.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: גם ליאיר לפיד אני אגיע.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: שנייה, חברים.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר, אני רוצה לשאול אתכם שאלה – – –

חיים ילין: – – – האופוזיציה לא עובדת, רק אתה עובד.

מכלוף מיקי זוהר: שימו לב, אני עוד לא הקמתי את הוועדה, עוד לא עוררתי בה דיון אחד, וכבר קובעים שהוועדה הזאת לא יודעת לעשות את העבודה.

מכלוף מיקי זוהר: לא נתנו לנו הזדמנות אפילו של שנייה – למה?

מכלוף מיקי זוהר: כי הכול פה חלול – האמירות חלולות, האופוזיציה חלולה.

מכלוף מיקי זוהר: הקואליציה עושה, והאופוזיציה חלולה.

מכלוף מיקי זוהר: אז בואו נגיד לציבור פעם אחת: חבר'ה, בואו תשפטו.

מכלוף מיקי זוהר: שלושה-ארבעה חודשים של עבודת הוועדה, ונקבע – הוועדה טובה, לא טובה, תורמת לחברה, לא תורמת.

מכלוף מיקי זוהר: אבל לעלות פה מעל בימת הכנסת ולתקוף אותה זה באמת פתטי, זה אפילו, חברים, מביך.

אכרם חסון: – – – תילחם בעוני, תילחם – – –

מכלוף מיקי זוהר: שמעתי את יאיר לפיד מדבר כל הזמן, ככה, בכנסים.

מכלוף מיקי זוהר: אני הגעתי לאחד הכנסים של יש עתיד, רציתי לראות מה הוא מוכר לציבור, עניין אותי לדעת.

מכלוף מיקי זוהר: מה מסתבר?

מכלוף מיקי זוהר: אז הוא אומר כך – אני מקריא לכם, כי אפילו כבר כתבתי לעצמי כמה דברים.

מכלוף מיקי זוהר: הוא מדבר על עבודה קשה של חברי הכנסת; הוא מדבר על שר שאין לו תיק, אבל בעצם אין לו תיק, אבל יש לו רק משכורות ושכר, אבל אין לו עבודה.

מכלוף מיקי זוהר: כמה פעמים היה יאיר לפיד בכנסת בקדנציה הזאת?

מכלוף מיקי זוהר: הוא עבד בכנסת?

מכלוף מיקי זוהר: הוא הופיע כאן?

מכלוף מיקי זוהר: הוא נתן שירות לציבור?

מכלוף מיקי זוהר: הוא נתן שירות לציבור?

מכלוף מיקי זוהר: אני לא חושב שהוא נתן שירות לציבור, כי עובדה שוועדת האתיקה ביקשה ממנו לתת הסבר למה הוא נעדר כל כך הרבה.

מכלוף מיקי זוהר: אז, חברים, לפני שאתם מטיפים מוסר על שירות לציבור, בואו אתם וראש הרשימה שלכם, תתחילו לתת שירות לציבור – –

יוליה מלינובסקי: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – ואחר כך תבואו אלינו להטיף לנו מוסר איך נותנים שירות לציבור.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אתה מדבר אתי, חבר הכנסת אלעזר שטרן, על 300,000 שקל עלות שנתית?

מכלוף מיקי זוהר: קודם כול, אני אתקן אותך, זה באזור ה-200,000.

מכלוף מיקי זוהר: אבל מיליארדים אני אביא לפריפריה באמצעות הוועדה הזו, מיליארדים.

מכלוף מיקי זוהר: אני אעורר דיונים – –

יוליה מלינובסקי: – – – תביא עכשיו, תביא עכשיו, אף אחד לא מפריע לך; אתה והממשלה שלך – תביאו עכשיו.

מכלוף מיקי זוהר: – – אני אביא משרדי ממשלה, והם ייתנו הסבר למה הכסף הולך למרכז ולא הולך לפריפריה, ואין זה משנה איזו פריפריה, אם פריפריה חברתית, ואם פריפריה גיאוגרפית – הכסף ילך גם לפריפריה.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: סוף-סוף בא מישהו מכנסת ישראל שרוצה לעשות את זה, כסגן ראש העיר לשעבר בקריית-גת, כחבר מועצה שבע שנים בעיר קריית-גת, שיודע מה זה קיפוח.

מכלוף מיקי זוהר: ולכם כואב.

מכלוף מיקי זוהר: אתם יודעים למה לכם כואב?

מכלוף מיקי זוהר: כי אתם לא יודעים להשלים עם עשייה, אתם יודעים לדבר.

מכלוף מיקי זוהר: האופוזיציה מדברת, והקואליציה עושה.

מכלוף מיקי זוהר: כך זה יישאר.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב קיש.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב קיש.

מאיר כהן: בבקשה, יואב קיש.

מאיר כהן: פעם שלישית אני קורא לחבר הכנסת יואב קיש, ואם לא – אנחנו נעבור – אוי, סליחה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, נעלמת.

): האמת שזה קרה לי היום עם חבר הכנסת אלעזר שטרן.

): איפה חבר הכנסת שטרן?

מאיר כהן: יואב, תסכם.

שולי מועלם-רפאלי: זה הזמן להתנצל בפניו.

): למה להתנצל?

): בבית היהודי לא מתנצלים.

): טוב, אני רוצה להגיד לחברי האופוזיציה, שמעתי פה שני – או, בוא נגיד ככה.

): אני אתייחס לדברים שעלו עכשיו.

): ראשית, אני מזכיר לכולם, שרק לא מזמן צעדת השוויון הגיעה מהפריפריה לבית הזה.

): אין ספק שהנושא של צדק חלוקתי והנושא של חלוקת המשאבים נמצא אכן על סדר-יומו של הבית הזה בהרבה ועדות.

): אבל מעבר לזה, אני חושב שאנחנו היום בתקופה שראוי שהיא תקבל פוקוס מיוחד.

): אני חושב שאין ראוי מידידי חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר להוביל את הוועדה הזו.

): וכן, יש לה סמכויות, והקראנו אותן.

): ועדה זו תחזק את הנושא של הצדק החלוקתי, ואנחנו נראה את זה מתגשם עוד במושב הבא.

): נושא נוסף – אני רוצה לפנות פה לאופוזיציה, שעלו פה טענות – נדמה לי, חבר הכנסת איתן ברושי – שלא הקמתם ועדה, שהאופוזיציה בחרה לא להקים ועדה.

): הרי הנושא שהאופוזיציה רצתה להקים בו ועדה זה נושא ניצולי השואה.

יואל חסון: לא נכון, לא נכון, לא, לא, לא.

): זה הנושא שעלה מכם.

): לא רציתם.

יואל חסון: לא הסכמנו.

): לא הסכמתם, נכון, הייתה התנגדות ולא רציתם.

יואל חסון: זה לא היה רעיון שלנו בכלל.

קריאה: תציג את זה מדויק, יואב.

): אז אתם יודעים מה?

): אני אולי הוטעיתי לחשוב שזה היה הנושא שהועלה, אבל כנראה – מבהירים לי פה שהאופוזיציה לא רצתה ועדה בנושא ניצולי השואה.

): אבל אני רוצה שתסבירו לי, חברי האופוזיציה, מדוע חוק של חברת הכנסת טלי פלוסקוב שיעלה היום וייתן 1,200 שקל לכל ניצול שואה – אתם מונעים היום?

): למה אתם עוצרים את זה מלעלות לסדר-היום?

יואל רזבוזוב: – – –

): אף אחד לא הפיל.

): חוק כזה, אני לא יכול – לכל חברי האופוזיציה – – –

מרב מיכאלי: זה לא נכון, אנחנו הסכמנו.

): אתם תומכים?

מרב מיכאלי: אנחנו הסכמנו כבר גם שהוא יעלה.

): הנה, בבקשה, חברת הכנסת פלוסקוב.

מרב מיכאלי: סליחה, אני כבר הסכמתי שהוא יעלה.

מרב מיכאלי: חבל לשקר על הדוכן.

): אני שאלתי.

מרב מיכאלי: חבל לשקר על הדוכן.

): ואני שמח על תשובתך.

): אני לא שיקרתי.

מרב מיכאלי: חבל מאוד מאוד.

): אני שאלתי מדוע אתם מתנגדים, ואם אין התנגדות – חברת הכנסת פלוסקוב, אני שמח לבשר לך שיושבת-ראש סיעת המחנה הציוני, חברת הכנסת מרב מיכאלי, הודיעה ברגע זה שהם לא מתנגדים להצעת החוק שלך, שתעלה עוד היום, בהסכמה, לדוכן.

): אני חושב שבזה עשינו כבר הישג מאוד גדול; 1,200 שקלים לכל ניצול שואה, בחוק הזה יעלו.

): אני מאמין שהבית הזה יתמוך בעניין הזה, מכל הקצוות של הקשת הפוליטית.

): אני בטוח שאנחנו נראה את ההסכמה, ועשינו פה מהלך יפה.

): מיקי, אתה רואה, זה כבר צעד ראשון לצדק חלוקתי.

): ידידי יו"ר הקואליציה – ידידי יו"ר הקואליציה – – –

דוד ביטן: לא, לא.

יואל רזבוזוב: איך אתה עושה את זה בלי הוועדה הזאת?

יואל רזבוזוב: איך הצלחת?

): לא, זה עם הוועדה.

): אם הוועדה לא הייתה עולה לדיון – על סדר-היום, אני לא הייתי יכול לבוא לפה, ולא היינו שומעים את אמירתה המופלאה של חברת הכנסת מרב מיכאלי, שעזרה מאוד לציבור.

): ואני רוצה באמת, חברת הכנסת טלי פלוסקוב – –

שולי מועלם-רפאלי: כדאי להעלות גם את ההצעה של – – – ושלי.

): – – חברת הכנסת טלי, אני רוצה באמת לברך אותך.

יואל רזבוזוב: אבל למה התנגדתם לפני חצי שנה?

יואל רזבוזוב: למה התנגדתם?

יואל רזבוזוב: זאת בדיוק אותה הצעה, אחד לאחד.

): אני מאוד שמח שההצעה שלך לחיזוק ובאמת לתת מענק מאוד חשוב לכל ניצולי השואה – –

יואל רזבוזוב: למה התנגדתם?

): – – תקרה עכשיו, ולא תקרה בעוד ארבעה חודשים.

): אנחנו את הפגרה הזאת לא רצינו למנוע מהם.

): ואני רוצה להוסיף ולהתייחס לעוד הערות שעלו פה.

): ופה זה לנושא שהעלתה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – איפה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס?

מאיר כהן: חבריה – בצד שמאל, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

דוד ביטן: רגע, אני בודק – – –

מאיר כהן: תעשה מה שאתה רוצה, רק לא לצעוק, אנא מכם.

): איפה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס?

): אני לא רואה אותה.

מאיר כהן: בבקשה.

): אני לא רואה אותה, אבל אני בהחלט רוצה להתייחס לנקודה שהיא העלתה.

): מה ההבדל בין שדולה לוועדה?

): ואולי בעניין הזה אני חושב שחברי הכנסת מטיבים להכיר, אבל חשוב לי שהדברים גם ייאמרו לפרוטוקול.

): הכלים הפרלמנטריים שיש לנו הם כמובן הוועדות, המליאה, ובאמת השדולות.

): אבל השדולות, אין להן שום סמכות רגולטורית, ואין להן יכולת להוביל חקיקה, ולכן הכוח הפרלמנטרי שלהן מאוד מוגבל.

): אני בטוח שחברת הכנסת אורלי לוי תשמח שנושא שהיא מובילה בשדולה, כי היא רואה שיש בו צדק וראוי שתהיה לטובתו שדולה, יהפוך לוועדה ויקבל את החיזוק המשמעותי והדרמטי שהוא ראוי לו.

): אין לי ספק שוועדה זו תטפל כבר מהמושב הבא בנושאים של חקיקה שהוגדרו בצורה מפורשת, וזו גם שאלה שעלתה – אני לא אחזור עכשיו על כל הסעיפים של ההגדרה של הסמכות הברורה והמוחלטת שהגדרנו לוועדה הזאת.

): אני רוצה להגיד לכם שנעשתה עבודה עם כל ראשי הוועדות של הבית כדי לוודא שיש התאמה, והנושאים ברורים.

): זה עלה לדיון בוועדת הכנסת.

): בוועדת הכנסת אנחנו דנו בכל סעיף וסעיף, והתייחסנו לדברים האלה, והגענו להסכמות, והוועדה הזאת אכן תקבל את הכלים הדרושים כדי להביא את הנושא הזה, של צדק חלוקתי, לידי ביטוי בוועדה.

): מיקי, חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, אני חושב שיהיה ראוי, כצעד ראשון, לזמן באמת את כל אלה שהובילו את צעדת השוויון לכנסת לוועדה, לשמוע מהם את הדברים שעל לבם.

): אני חושב שזה ייתן לך פתח ארוך להמשך הדרך.

): אז תודה רבה, ואני מבקש מהמליאה לתמוך בוועדה.

): תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו מצביעים על אישור הצעת ועדת הכנסת להקמת ועדה מיוחדת.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים.

מאיר כהן: הצבעה מס' 11 בעד הצעת ועדת הכנסת – 49 נגד – 23 נמנעים – 11 הצעת ועדת הכנסת בדבר הקמת ועדה מיוחדת לצדק חלוקתי ולשוויון חברתי נתקבלה.

מאיר כהן: 49 בעד, 23 נגד, 11 נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, אושרה הקמת הוועדה המיוחדת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להודעת יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

יואל חסון: מה, אולי עוד איזה ועדה יש לך בכיס?

יואל חסון: עוד איזה צדק חלוקתי לסיעת הליכוד?

יואל חסון: מה יש לך עוד?

): אדוני היושב-ראש, שרים, שרות, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום את הוועדות שלהלן לדיון בהצעות חוק ובהצעות לסדר-היום כדלקמן: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – מידע בגין אשפוז), התשע"ו–2016, של חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואורלי לוי אבקסיס, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): ועדת החוקה, חוק ומשפט – בהצעת חוק הצבעה באמצעות תעודת חוגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ וקבוצת חברי הכנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת החוץ והביטחון תדון בהצעות לסדר-היום שהעלו חברי הכנסת רחל עזריה, שלי יחימוביץ, ענת ברקו, עליזה לביא, מוטי יוגב, עודד פורר ותמר זנדברג בנושא: ציון יום ההצדעה לחיילות צה"ל ומערכות הביטחון, נוסף על כך, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעות לסדר-היום שהעלו חברי הכנסת אלעזר שטרן, יעל כהן-פארן, מיכאל אורן ויעקב אשר בנושא: הקפאת מתווה הכותל.

): תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [מס' כ/633; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 12672; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71), התשע"ו–2016, קריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר.

מאיר כהן: בבקשה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71).

מאיר כהן: שנייה, אדוני, שנייה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכל מי שמדבר, אנא, לפנות את האולם, ללכת הצדה.

מאיר כהן: כולל השרים ויושבי-ראש הוועדות.

מאיר כהן: אנא מכם.

מאיר כהן: בבקשה.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להציג בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71), התשע"ו–2016, שיזם חבר הכנסת איל בן ראובן יחד עם חברי כנסת נוספים.

אבי דיכטר: חיילים ומפקדים בצה"ל פועלים לא אחת בקרבת אוכלוסייה אזרחית, במצבים קשים ומורכבים.

אבי דיכטר: במקרים רבים פעילות זו של צה"ל כרוכה בחקירת אותם חיילים ומפקדים.

אבי דיכטר: גם כאשר חקירות אלה מסתיימות במסקנה שתפקוד החייל או המפקד היה תקין, פרסום האירוע עלול לפגוע בהם, בפרט אם יינקטו נגדם צעדים במדינות אחרות.

אבי דיכטר: על כן, מוצע לאסור פרסום שם של חייל, לרבות כל פרט אחר שיש בו כדי לזהות אותו, במקרים האלה: א.

אבי דיכטר: הוא חשוד בביצוע עבירה שנעשתה תוך כדי פעילות מבצעית וכחלק ממנה, וטרם הוגש נגדו כתב-אישום, או שהוחלט לא להגישו; ב.

אבי דיכטר: הוא נאשם בביצוע עבירה שנעשתה תוך כדי פעילות מבצעית וכחלק ממנה, וטרם הורשע; ג.

אבי דיכטר: הוא הואשם בביצוע עבירה שנעשתה תוך כדי פעילות מבצעית וכחלק ממנה, וכתב-האישום שהוגש נגדו בוטל או שהוא זוכה.

אבי דיכטר: איסורים אלה משתלבים בהוראות החוק הקיימות בדבר איסורי פרסום, הקובעות עונש של שישה חודשי מאסר על הפרת איסור הפרסום.

אבי דיכטר: בנוסף מאפשר החוק לבית-הדין הצבאי להתיר את פרסום השם, לאחר ששמע את עמדת החייל, וכן מאפשר למשטרה הצבאית להתיר את הפרסום לשם תפיסת עבריין נמלט, אזהרת הציבור וכיוצא באלה.

אבי דיכטר: כפי שציינתי בראשית דברי, אדוני היושב-ראש, אחד הטעמים לחקיקת החוק הוא הגנה מפני הליכים משפטיים נגד החייל במדינות זרות.

אבי דיכטר: לפי המשפט הבין-לאומי, בהליכים כאלה יכולה להיות הגנה טובה לחייל אם עניינו כבר נחקר במדינתו שלו, במה שמכונה עקרון המשלימות.

אבי דיכטר: כדי לאפשר את יישומה של הגנה זו, מוצע לקבוע בחוק חריג לאיסור הפרסום שיאפשר ליועץ המשפטי לממשלה, או למי שהסמיך לכך, להעביר את שמו של החייל לרשויות שלטוניות או שיפוטיות זרות, ובכך לסייע בהגנה על החייל במקרה של פתיחת הליך משפטי נגדו במדינה זרה.

אבי דיכטר: נושא נוסף שהצעת החוק עוסקת בו הוא התחקיר המבצעי.

אבי דיכטר: כבר כיום מוטל חיסיון על תחקירים צבאיים, אך ללא ענישה בצדו.

אבי דיכטר: בהצעת החוק מוצע לקבוע כי על פרסום שם של חייל המעורב באירוע המתברר במסגרת תחקיר, לרבות כל פרט אחר שיש בו כדי לזהות את אותו חייל, העונש יהיה שישה חודשי מאסר, בדומה לעונש הקבוע על איסור פרסום השם בשלב החקירה או בהליך המשפטי.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, הוועדה עסקה רבות בשאלה אם להחיל את הוראות החוק גם על שוטרים.

אבי דיכטר: מצד אחד, שוטרים עוסקים אף הם בפעילות מבצעית למניעת פעילות חבלנית עוינת, לעתים שכם אל שכם עם חיילי צה"ל, אך מצד שני, פניהם של השוטרים הם אל האזרח, ויש חשיבות בשמירה על זהותם הגלויה.

אבי דיכטר: לבסוף החליטה הוועדה להחיל את החוק על שוטרים בשני מקרים: המקרה האחד הוא כאשר מדובר בשוטרי משמר הגבול; המקרה השני, של השוטרים הכחולים, מה שנקרא, יחול רק כאשר מדובר בפעילות מבצעית למניעת פעילות חבלנית עוינת.

אבי דיכטר: בכל מקרה, בדומה להוראות חוק השיפוט הצבאי, גם כאן ניתן יהיה לפנות לבית-המשפט בבקשה להתיר את גילוי השם.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות, ולכן אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אין הסתייגויות, יש בקשות דיבור.

מאיר כהן: מיכל רוזין – בבקשה, גברתי; מוותרת.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת.

מאיר כהן: עיסאווי פריג' – עיסאווי פריג' לא נמצא.

מאיר כהן: אילן גילאון, אדוני – מוותר.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון – לא נמצאת.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: כאמור, אין הסתייגויות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 12 בעד סעיפים 1–8 – 35 נגד – 7 נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

מאיר כהן: 35 בעד, שבעה מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו מצביעים.

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד החוק – 34 נגד – 7 נמנעים – אין חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71), התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: 34 בעד, שבעה מתנגדים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 71) עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת איל בן ראובן.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אנחנו שולחים מדי יום ולילה את חיילי צה"ל, לוחמי מג"ב, ולעתים גם שוטרים, למשימות התמודדות מורכבות ומסובכות מול טרור, כשהמציאות בשטח פעמים רבות שונה מהתוכנית ושונה ממה שנלמד בהכשרות בבתי-הספר.

איל בן ראובן: אנחנו מחנכים את החיילים למלא את המשימה המבצעית במלואה, תוך שמירה על ערכי לחימה, כללי אתיקה ומוסר, ואנחנו מובילים בכך בעולם במבחן התוצאה.

איל בן ראובן: עם זאת, יש שגיאות, יש טעויות; הן מבצעיות, הן ערכיות ואחרות, וחובתנו לאתר אותן, ללמוד מהן, ולתקן – הן ברמת הפרט והן ברמת המערכת.

איל בן ראובן: לצד זאת, חובתנו להגן על הלוחמים שלנו בכל מרחב אפשרי, לצורך מימוש משימתם – אם בהכשרה נכונה, אם בטכנולוגיה מתקדמת, אם בחינוך, אם בלימוד והפקת לקחים, וכן, גם בתופעות של חשיפה מיותרת שגורמת נזק לחיילים, לעתים לבני משפחותיהם, הן בארץ והן בחו"ל.

איל בן ראובן: גם תחקור, ולעתים חקירה, ולעתים ענישה, כשמתבצעים במקומות הנכונים ובמעטפת הנכונה, הם חלק מההגנה על החיילים והמערכת שמפעילה אותם.

איל בן ראובן: מול אויב החיילים נדרשים להגן על עצמם.

איל בן ראובן: החוק שאנחנו מעבירים כאן היום, של מניעת פרסום שמם של הלוחמים בזמן תחקיר וחקירה מבצעית עד לחילוט פסק-הדין, בא להגן עליהם מפני חשיפה מיותרת, לא רלוונטית ומזיקה במעגל הכולל למימוש המשימה.

איל בן ראובן: אין החוק הזה – ואני מדגיש זאת – בשום אופן אין החוק הזה בא למנוע תחקור, חקירה או ענישה במידת הצורך.

איל בן ראובן: ההפך הוא הנכון: הוא בא לאפשר זאת, במסגרת הנכונה ובמעטפת הנכונה.

איל בן ראובן: פגשתי לפני זמן קצר את אלוף-משנה ישראל שומר, שירה – ובצדק – תחת איום על חייו, נחשף לכול, זוכה, ובימים אלה, לשמחתי, אמור להיות מקודם בצה"ל.

איל בן ראובן: סיפרתי לו על החוק הזה וחשתי בהתרגשותו.

איל בן ראובן: אני מרגיש שהחוק הזה הוא בעל חשיבות עליונה, ואני גאה לעמוד מאחוריו.

איל בן ראובן: אני רוצה להודות לרבים שעמדו אתי בדרך והביאו למימושו ולאישורו: ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון אבי דיכטר, וצחי הנגבי לפניו; אני רוצה לומר תודה מיוחדת ליועצת המשפטית של הוועדה, למירי, ולעידו העוזר – תודה מיוחדת לכם על ההשקעה; לחברי הכנסת בוועדה – ואציין את אלו שהיו שותפים חמים בדיונים – ענת ברקו, עמר בר-לב, מוטי יוגב, אמיר אוחנה ונוספים; אני רוצה להודות לשר הביטחון לשעבר, לבוגי, שתמך במעלה הדרך, ולשר ליברמן; לשרת המשפטים איילת שקד, ולשרים האחרים שתמכו; ולבסוף, לעוזרי הפרלמנטרי המצוין נדב.

איל בן ראובן: לבסוף, כחייל וכמפקד לשעבר, החוק הזה בא מעומק הלב.

איל בן ראובן: אני מקווה שנדע לממש אותו כשנידרש לכך, ובתקווה שכמה שפחות.

איל בן ראובן: תודה רבה לכולם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תמיד תישאר חייל ומפקד.

מאיר כהן: [מס' כ/650; "דברי הכנסת", חוב' ל"ג, עמ' 15206; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אלי כהן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה) לקריאה השנייה והשלישית.

אלי כהן: חוק התכנון והבנייה, 1965, והתקנות שנקבעו מכוחו מאפשרים לוועדה המקומית, בתנאים מסוימים, לתת הקלה למבקש היתר לעניין מספר דירות המגורים המרבי שנקבע בתוכנית בלא הגדלת השטח הכולל המותר לבנייה במגרש לפי התוכנית.

אלי כהן: סמכות זו הייתה עשויה ואמורה להביא להגדלה ניכרת במספר הדירות הנבנות בכלל ובמספר הדירות הקטנות בפרט, אך בפועל, ועדות מקומיות רבות, באופן גורף, לא מאשרות תוספות אלה, ללא כל הצדקה, אף שהדבר אפשרי תכנונית.

אלי כהן: עקב כך חלה בשנים האחרונות ירידה ניכרת בהיקף הבנייה של דירות קטנות, ובעיקר דירות שלושה חדרים, לזוגות צעירים ולאוכלוסייה המבוגרת.

אלי כהן: לפיכך, בהצעת חוק זו, שיזמתי עם חבר הכנסת דוד ביטן, מוצע לקבוע כי, ככלל, ועדה מקומית תהיה חייבת לתת הקלה של תוספת דירות למגורים בשיעור 10%, בהתמלא התנאים המפורטים.

אלי כהן: חשוב לציין כי בלי לגרוע מחובת מתן ההקלה, עומדת לרשות הוועדה המקומית סמכות לתת הקלה לגבי מספר דירות המגורים שבנייתן תותר ותתווסף.

אלי כהן: אני רוצה לציין על בסיס מה עמד החוק הזה, שאנחנו מבקשים היום להביא לקריאה שנייה ושלישית: בשנת 1997 נבנו במדינת ישראל יותר מ-13,000 דירות שלושה חדרים.

אלי כהן: בשנת 2015 נבנו 3,000 דירות כאלה בלבד.

אלי כהן: האוכלוסייה שעושה שימוש בדירות שלושה חדרים היא בעיקר של זוגות צעירים ואנשים מבוגרים.

אלי כהן: כאמור, אף שהאוכלוסייה של הזוגות הצעירים שמתחתנים ואנשים מעל גיל 65 כמעט הוכפלה ב-20 השנים האחרונות, כמות הדירות של שלושה חדרים שנבנתה צנחה ב-70%.

אלי כהן: חלק מראשי הערים פשוט רואים באוכלוסיות האלה אוכלוסיות לא מבוססות, לכן הם מעדיפים שהן יהיו אצל השכנים שלהם.

אלי כהן: זוג צעיר דורש יותר שירותים מהעירייה: טיפת-חלב, בתי-ספר, גני-ילדים; אדם מעל גיל 65 בחלק גדול מהמקרים מקבל הנחות בארנונה, ולכן הם אומרים: שהאוכלוסייה הזאת תהיה אצל השכן שלי ולא אצלי, ופשוט, לצערנו, חלק מראשי הרשויות ראו שיקולים מקומיים, ולא שיקולים לאומיים, ועל רקע זה לא היה מנוס מלהתערב.

אלי כהן: זוג צעיר שנאלץ לקנות דירה גדולה יותר לוקח משכנתה גבוהה יותר, משלם ארנונה על שטחים שהוא לא בהכרח צריך, משלם מסי ועד בית גבוהים יותר, וכאמור, אותו זוג צעיר נמצא בתחילת חייו, ואותו חיסכון הוא משמעותי בשבילו כדי להתקדם.

אלי כהן: במסגרת הצעת החוק חייבנו את ראשי הרשויות להציע דירות קטנות בשיעור 10%, בין 55 ל-80 מ"ר.

אלי כהן: להערכתנו, ההצעה הזאת תגדיל את היצע יחידות הדיור ביותר מ-3,000 דירות בשנה, וכאמור תיתן דירות נוספות שהן קטנות יותר.

אלי כהן: עם זאת, מכיוון שאנחנו רואים בזה לא רק פתרון נדל"ני, אלא גם פתרון חברתי, בחרנו להחריג את מחוזות הצפון והדרום, מכיוון שעל-פי רוב ערים אלה הן ערי עולים, שמראש יש בהן מלאי דירות קטנות, ולכן שם לא רצינו להחיל את הסעיף הזה.

אלי כהן: נוסף על כך נתנו לשר הפנים לפטור רשויות מקומיות גם במרכז – רשויות חלשות.

אלי כהן: אני לא ארצה לציין את השמות, כדי שלא לפגוע בהן.

אלי כהן: יכול להיות ששם גם מטעמים חברתיים אין הצדקה להחיל את הסעיף הזה.

אלי כהן: ההצעה הזאת נקבעה בראייה לאומית, על בסיס הדרישה לדירות שלושה חדרים.

אלי כהן: כאמור, היא חלה רק בגין תוכניות עד שנת 2011, מכיוון שמעבר לכך קיבלו סוף-סוף את התובנה שצריך לתת היצע של לפחות 20% דירות קטנות.

אלי כהן: ואם אנחנו מדברים על דיור בר-השגה, הגדלת ההיצע, פתרון לזוגות הצעירים ולקשישים, בהחלט – זה החוק.

אלי כהן: אני לא אעלה אחרי זה לתודות, לכן, אף שהוא לא נמצא כאן, אני רוצה להודות לחבר הכנסת דוד ביטן, שהוא שותף מלא שלי בהצעה – אנחנו שותפים שווים; אני ראשון, הוא שני, זה לא משנה בכלל.

אלי כהן: אנחנו כאן שותפים שווים ומלאים.

אלי כהן: אני רוצה להודות לאריאלה מלכה, מנהלת הוועדה, ליועצים המשפטיים, שעשו עבודה מצוינת בחוק הזה ובכל החוקים – תומר רוזנר, גלעד קרן ואור.

אלי כהן: לכן, חברים, אני מבקש מכם:

אלי כהן: מכיוון שלא הוגשו הסתייגויות להצעת החוק, אני מבקש שתאשרו אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

אלי כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אין הסתייגויות, אך יש בקשות דיבור.

מאיר כהן: חבר הכנסת דוד ביטן – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת עודד פורר – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיים ילין, ביקשת לדבר, חמש דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך על החוק.

חיים ילין: החוק הזה נולד – איפה תמר זנדברג?

חיים ילין: איפה תמר כשהיא צריכה לקבל מחמאות – הוא דווקא נולד מחוק אחר, ודווקא תמר ודוד ביטן – – –

יוסי יונה: אין לומר שבחו של האדם בפניו.

חיים ילין: אני מקווה שהיא רואה אותי בטלוויזיה לפחות, בערוץ 99, אותו ערוץ שרוצים לסגור.

חיים ילין: אחרי זה באים 100, 101, 102 – אתה יודע מה זה?

חיים ילין: זה חירום – ולברך את אותם חברי כנסת שהובילו – הייתי שותף לחוק הזה, ואני חושב שהוא חוק טוב.

חיים ילין: הגענו לעמק השווה מבחינת התפיסה – קואליציה–אופוזיציה.

חיים ילין: ועל מה אנחנו מדברים?

חיים ילין: אנחנו רוצים, באותם מקומות שאין אפשרות לבנות – לבנות יותר, אבל דירות קטנות.

חיים ילין: למה דירות קטנות?

חיים ילין: קרה משהו במדינת ישראל; היום, מי שקונה דירה, משפחה צעירה שבתחילת הדרך, היא כבר צריכה לקנות את הבית שכל הילדים יגדלו בו.

חיים ילין: לא יעלה על הדעת דבר כזה, ובעצם אנחנו פוגעים.

חיים ילין: זה שהקבלנים רוצים, זה שראשי ערים רוצים דירות גדולות – זה ידוע, כי המטר השולי יותר זול מהמטר הראשון.

חיים ילין: מה המשמעות?

חיים ילין: דירה שנבנית בגודל 60 מ"ר ודירה שנבנית בגודל 100 מ"ר, התוספת של 40 מ"ר, שיש, היא במחיר שולי.

חיים ילין: זאת אומרת, העלות יותר קטנה, אבל המחיר שגובים עליה הוא כמעט כמו המ"ר הראשון.

חיים ילין: לכן אמרנו: צריך לשנות את התרבות, היום, של כל המשפחות הצעירות, להגיד להן: זה בסדר לקנות דירות שני חדרים; תתבססו כלכלית, תתחילו להביא ילדים לעולם, תעברו דירה.

חיים ילין: לא חייבים לקנות היום את הדירה שתהיה לכל החיים.

חיים ילין: זאת המשמעות.

חיים ילין: זה במרכז.

חיים ילין: למה במרכז?

חיים ילין: כי שם לא משתמשים בזה.

חיים ילין: ראשי ערים לא רוצים להשתמש בדבר הזה.

חיים ילין: אנחנו אומרים: לפחות 10%, מינימום – תשתמש.

חיים ילין: לגבי הצפון והדרום, ואני באופן אישי רציתי שזה גם יחול על הצפון והדרום – מסתבר שהגיעו, גם משרד השיכון וגם האוצר, והודיעו לנו שם, בוועדה: חבר'ה, מה אתם רוצים?

חיים ילין: בצפון ובדרום משתמשים בזה, בונים, מנצלים את זה.

חיים ילין: אבל עדיין הדירות לא קטנות במדינת ישראל.

חיים ילין: ופה יש לנו תפקיד מרכזי, לנו, כחברי כנסת, בכל הוועדות – לא בוועדה הזאת שלפני חמש דקות הצביעו בעדה; שם לא יעשו את זה; בוועדות הרלוונטיות, לנסות לבנות דירות קטנות במדינת ישראל ולנסות להוריד את מחיר הדיור.

חיים ילין: לא איך שזה נעשה היום, לא על-ידי חוקים, אלא על-ידי תפיסה אחרת לחלוטין, שאני לא אנאם עליה.

חיים ילין: אני בעד החוק – –

מאיר כהן: תודה.

חיים ילין: – – אני חושב שהחוק טוב.

חיים ילין: אנחנו מקווים שחלק מהחוקים שאנחנו מעבירים עכשיו, כולל פינוי-בינוי, כולל כל מה שאתם רוצים, יביאו למשהו אחר במדינת ישראל, והמחירים ירדו.

חיים ילין: זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, זה עניין שאנחנו רוצים שכל הילדים שלנו, כבוד היושב-ראש, יוכלו לרכוש דירה.

חיים ילין: זה מה שחשוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבו מערוף, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד סגן השר, החוק טוב.

עבדאללה אבו מערוף: כל דבר שמאפשר שיפור כלשהו בדיור, בהורדת מחירי הדירות, ובמתן מענה במקום שיש בו לא רק צפיפות.

עבדאללה אבו מערוף: זה חוק טוב וחוק חיובי.

עבדאללה אבו מערוף: החוק נדון – הוועדה שדנה בחוק הייתה חיובית מאוד, אבל העניין הוא שבכל זאת אנחנו לא נטפל רק בבעיה שיש עכשיו, לא נחכה שתהיה בעיה של דיור, נתחיל לעשות את הפתרונות ונחפש את הדברים והאמצעים בשביל לתת מענה.

עבדאללה אבו מערוף: זה שיצאו מהחוק מחוז הדרום ומחוז הצפון, היה מן הראוי שיישארו, ולא להיתקע עוד שנה-שנתיים בבעיות דיור ונחזור על החקיקה ונחזור על תיקון החקיקה.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן הייתי מאוד מרוצה אם ייכללו גם מחוז הצפון ומחוז הדרום.

עבדאללה אבו מערוף: לא נכללו, ובכל זאת החוק הזה הוא חוק טוב.

עבדאללה אבו מערוף: אומנם הוא חסר.

עבדאללה אבו מערוף: אני נגד כל אפליה, שיהיה חוק זכויות שלם, וזה חיובי.

עבדאללה אבו מערוף: אני מקווה שבעתיד הלא-רחוק, במהלך השנה הקרובה, אכן יבוצע תיקון שיכלול גם את שני המחוזות האלה של הצפון ושל הדרום.

עבדאללה אבו מערוף: וטוב שהחוק כולל לא רק רשות עירונית אלא את כל הרשויות; זה גם סימן טוב.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אני מקווה שאכן הוא יתרום חלק קטן כלשהו לטיפול במשבר ולהורדה מסוימת של מחירי הדירות, ובתהליך הביורוקרטי שישנו אכן יהיו פחות חסמים, ובתוך שנה-שנתיים יהיו עוד מאות או עשרות-אלפי דירות שאכן יתאכלסו, וזה יתרום קצת לשיפור המצב.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יגאל גואטה, בבקשה – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, החוק הזה מאפשר לבנות דירות קטנות במקומות שאין דירות קטנות.

דוד ביטן: היום, ראשי ערים – לצערי הרב, חלק גדול מהם – אינם מוכנים לאשר את תוספת שבס שמאפשרת עד 30% תוספת דירות קטנות בכל תב"ע קיימת, תב"ע מאושרת.

דוד ביטן: אנחנו מחפשים, כל היום מנסים למצוא דרכים להגדיל את היצע הדירות, והאפשרות הטובה ביותר, באזורי הביקוש הטובים ביותר, בתב"עות קיימות, נמצאת בפנינו, ואנחנו לא מנצלים אותה.

דוד ביטן: מכיוון שזה המצב, לא נותרה ברירה אלא לעשות תיקון לחוק, שמחייב את ראשי הערים, לפחות 10%, לפי בקשה של היזם, לאשר את הדירות האלה, ויש להם אופציה להוסיף מכל מיני שיקולים עד 20% נוספים.

דוד ביטן: זה מאפשר לנו להגדיל את מלאי הדירות בכל עיר גדולה, בסך הכול, אם ניקח את כולן ביחד, באלפי דירות לשנה.

דוד ביטן: דירות זמינות, ניתנות לביצוע מחר בבוקר.

דוד ביטן: כדי לפתור את בעיית הדיור לא מספיק לעשות רק דיור למשתכן, צריך לנסות להגדיל את ההיצע בכל מיני מקומות, בכל מיני אפשרויות, ומכיוון שהוועדות המקומיות לא עושות את מה שצריך בעניין הזה, אז חובה עלינו כמחוקקים לעשות את מה שאנחנו מחויבים לעשות.

דוד ביטן: זה לא יקרה במקום שראש העיר והוועדה המקומית נותנים דירות קטנות באופן קבוע, עושים את זה.

דוד ביטן: אין שום סיבה לחייב ראש עיר שעושה את זה באופן קבוע ומאפשר את זה לעשות את זה, ככורח, כחובה, ועל כן אפשרנו בחוק להחריג עיר או ועדה מקומית שעושות את זה באופן קבוע ולא לחייב אותן לתת את ה-10% האלה.

דוד ביטן: נוסף על זה, מכיוון שב-2012 חוקקנו חוק שמחייב בכל תוכנית בינוי חדשה 25% דירות קטנות, אז בכל התוכניות החדשות לא נעשה "כפל מבצעים" – לא נעשה מבצע אחד של דירות קטנות – – –

מאיר כהן: כלומר, עד 2011, תוכניות עד 2011.

דוד ביטן: כן, 2011 ולפניה.

דוד ביטן: אז לא הייתה חובה כזאת; ב-2012 החלה חובה כזאת, ולכן, תוכניות חדשות, החוק הזה לא יחול עליהן.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד שזה תקדים, כי בפעם הראשונה לקחנו את שיקול הדעת של הוועדה והפכנו את זה לחובה בחוק של הכנסת.

דוד ביטן: זה תקדים שצריך ללמוד ממנו.

דוד ביטן: רק כך יהיה אפשר בעצם להגדיל את המלאי באופן קבוע, בלי שום בעיה של החלטה של ועדה כזו או אחרת.

דוד ביטן: אני מודה לחברי אלי כהן, יושב-ראש ועדת הרפורמות.

דוד ביטן: הגשנו את החוק יחד, שיתפנו פעולה.

חיים ילין: דיר באלכום, אם אתה לא – – –

דוד ביטן: אני מודה לכל חברי הכנסת שהיו בוועדה, תרמו את העצות שלהם, את ההערות שלהם, וקיבלנו את רוב העצות האלה.

דוד ביטן: יצא חוק טוב לכנסת, טוב לציבור, טוב לעיריות, טוב לוועדות, טוב למלחמה ביוקר הדירות.

דוד ביטן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה) בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: נצביע עתה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: בבקשה, אני מבקש לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 1 – 28 נגד – 4 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

מאיר כהן: 28 בעד, ארבעה מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה) עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה השלישית.

מאיר כהן: הצבעה מס' 15 בעד החוק – 35 נגד – 4 נמנעים – 1 חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: 35 בעד, ארבעה מתנגדים, נמנע אחד.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה) עברה גם בקריאה השנייה וגם בקריאה השלישית.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: [מס' כ/641; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 14449; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, חבר הכנסת יעקב אשר.

מאיר כהן: אדוני.

מאיר כהן: אנחנו נצביע לאחר הצגת החוק גם על לוח התיקונים.

מאיר כהן: בבקשה.

תן לי את הזמן להרים אותו לגובה שלי.

מאיר כהן: קיבלת.

יש הבדל בין ביטן לביני.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מגלגלים זכות על-ידי זכאי, וביקש ממני יושב-ראש הוועדה דוד אמסלם, שלא נמצא כרגע, להביא בשמו את החוק הזה, ואני שמח שנפלה בזכותי הזכות לעשות זאת.

אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס׳ 21), התשע"ו–2016, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

הצעת חוק זו הוגשה כהצעת חוק פרטית על-ידי חברי הכנסת הרב משה גפני, הרב אורי מקלב, הרבנים מנחם אליעזר מוזס, יעקב מרגי, יצחק וקנין, יואב בן צור, ישראל אייכלר, בצלאל סמוטריץ, מרדכי יוגב, ניסן סלומינסקי, שולי מועלם-רפאלי ויגאל גואטה.

הצעת החוק מבקשת לקבוע כי מועצה דתית תהיה רשאית שלא להתקשר בהסכם לשם שימוש במקווה טהרה, אף אם התקשרה בהסכם כאמור עם המדינה או עם רשות מרשויותיה.

כפי שהובהר הן בדיוני הוועדה בהצעת החוק והן בדברי ההסבר לקריאה הראשונה, קביעה זו לא תחול על טובלים וטובלות שמשלמים אגרה עבור שירותי טבילה.

אני רוצה להדגיש כי החלטתה של המועצה הדתית בעניין זה, בדומה לכל החלטה של רשות מינהלית, תהיה כפופה לכללי המשפט המינהלי, ועל כן, בעת הפעלת שיקול דעתה תידרש המועצה הדתית לפעול בסבירות, בשוויון ובהגינות ובהתאם למצב הדברים כפי שיהיה בעת מתן ההחלטה.

תחולתו של החוק תהיה תשעה חודשים מיום פרסומו.

הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות.

אני מבקש כי הכנסת תדחה הסתייגויות אלה ותתמוך בהצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יש לנו רשימת דוברים, ואני מזמין את חברת הכנסת עליזה לביא.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי, חברי, חברי הכנסת, אתה יודע, אדוני, אנחנו נמצאים בפני מליאה כמעט ריקה – חוק כל כך קשה, אכזרי, מיותר.

עליזה לביא: מעולם לא נחקק בחקיקה ראשית חוק על מקוואות במדינת ישראל; בכלל, בסיפור של העם היהודי.

עליזה לביא: והנה, אנחנו רואים כלי פוליטי, בזוי, מיותר, שבא על אחד המקומות – באמת – היותר פרטיים, אישיים, של נשים יהודיות.

עליזה לביא: אתם יודעים שכשבונים יישוב, בונים עיר, הדבר הראשון – אבל הראשון – שצריך לבנות, בכסף הראשוני, לפני בית-כנסת, לפני "חדר", לפני איזשהו היכל של לימוד, דבר ראשון – לפני בית-כנסת – צריך לבנות מקווה.

עליזה לביא: בלי מקווה אין חיים יהודיים.

עליזה לביא: אין חיים יהודיים בלי מקווה.

יעקב ליצמן: – – – מקווה.

עליזה לביא: כן, מקווה.

יעקב ליצמן: אתם רוצים – – – זה לא מקווה.

יעקב ליצמן: אנחנו אומרים מקווה בהכשר רבנות – – –

עליזה לביא: אנחנו אומרים ואומרות, ואנחנו אומרות: "מקווה".

עליזה לביא: מקווה זה הדבר הבסיסי, החיים היהודיים של העם היהודי, של נשים יהודיות באשר הן.

עליזה לביא: נשים טובלות על-פי מנהגן; נשים לאורך הדורות ידעו לשמור על אחת משלוש המצוות של נשים יהודיות, ללא פיקוח העין הגברית, ללא בקרה.

עליזה לביא: הידע עבר מאם לבת, מסבתא לנכדה, בלי לבדוק בציציות, כי אין להן ציציות, והן לא צריכות ציצית כדי לזכור שהן נשים יהודיות, והן לא צריכות גם גבר שיזכיר את זה.

עליזה לביא: המקוואות במדינת ישראל, במדינת העם היהודי, לאחר שנים, אלפי שנים, שלא הייתה לנו מדינה, באנו והקמנו מדינה, ויש שירותי דת במדינה יהודית, שירותי דת מכספי המסים של כולנו; שירותי דת באשר הם, גם לאזרחים ולאזרחיות של המדינה שלנו כולם.

עליזה לביא: ובא החוק הקשה הזה ומבקש לצמצם את שירותי הדת, ומבקש לומר למי כן ולמי לא, בפעם הראשונה בחקיקה ראשית.

עליזה לביא: אתמול פנתה אלי אשת ציבור מוכרת למדי ושאלה אותי: תגידי לי, באמת, מה הסיפור הזה שמאחורי המקוואות?

עליזה לביא: מה קרה שם?

עליזה לביא: היא מכירה מאוד טוב את החיים פה, בישראל, אבל היא אמרה לי: אני לא באמת מבינה מה זה הסיפור הזה עם המקוואות.

עליזה לביא: אני לא הולכת, זה לא כל כך חלק מיומי, אבל מה קרה?

עליזה לביא: את נאבקת כל כך הרבה, אז למה זה כל כך חשוב?

עליזה לביא: ובאמת, זו פעם ראשונה שהציבור בישראל נדרש לסוגיה הזאת.

עליזה לביא: ולמה?

עליזה לביא: כי זו פעם ראשונה שמקווה, שהוא מקום של טהרה, הופך למקום של הדרה; וזו פעם ראשונה שהמקווה הזה עולה לחקיקה ראשית ככלי פוליטי – כלי פוליטי, במקום לנהל מאבקים במקומות שצריך לנהל אותם – לא צריך להביא אותם למקום הזה, של המקווה.

עליזה לביא: יש בעיות בין זרמים?

עליזה לביא: יש אי-הכרה?

עליזה לביא: מה אתם מביאים את זה לכאן?

עליזה לביא: למה ועל מה?

עליזה לביא: ועוד בחוק שלא יעמוד במבחן בג"ץ.

עליזה לביא: מה זה הפינג-פונג הזה?

עליזה לביא: למה אי-אפשר למצוא תשובה ראויה, תשובה הולמת, שלא תפגע בנשים, שלא תמנע מהן לקיים את המצווה הזאת.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין מה ההיגיון שעומד כאן.

עליזה לביא: אז כן, אתם יודעים שגם עוד טרם החוק הזה נשים נפגעו; נשים כולן נפגעו במקוואות.

עליזה לביא: באנו וביקשנו לתקן בחקיקה, אמרו לנו: לא, חוזר מנכ"ל.

עליזה לביא: נשים רוצות לטבול לפי מנהגן?

עליזה לביא: רוצות לטבול ללא בלנית?

עליזה לביא: בסדר, נוציא איזה חוזר מנכ"ל, גם ככה הוא לא מפוקח.

עליזה לביא: אבל אם כבר מסדירים נושא, למה לא לבוא בחוק ולהסדיר גם את כל המצוקה הקיימת הרבה מאוד שנים?

עליזה לביא: אם עושים סדר וניקיון, אם מביאים ואם רוצים לעשות.

עליזה לביא: אז מה בעצם יש לנו בנוסח החדש?

עליזה לביא: מה בעצם יש?

עליזה לביא: מועצה דתית, שמקבלת את הסמכות הבלעדית להחליט למי היא מאפשרת ולמי היא לא מאפשרת; עם איזה ארגון היא מקיימת הסכם, באופן שרירותי, ועם אילו גופים היא לא תבוא בהתקשרות.

עליזה לביא: ומיהם אותם גופים, ולמה היא תחליט שלא לבוא אתם בהתקשרות?

עליזה לביא: אז הנוסח הוא עמום, והוא לא במקרה עמום; הוא בכלל לא במקרה עמום, הוא משאיר מרחב תמרון מוגבל למועצה הדתית, שהיא זרוע הביצוע, שמחזיקה את החוק של התקשורת החוזית.

עליזה לביא: כלומר, בעצם היא יכולה להחליט – כל מועצה ומועצה – למי היא נותנת ולמי היא לא נותנת, ומי שרוצה לחוקק את החוק הזה יודע בדיוק למה הוא עושה את זה.

עליזה לביא: אבל אנחנו יודעים מה קורה כשמועצה דתית מקבלת סמכות בלעדית; סמכות בלעדית הולכת ומתרחבת, הולכת ונהיית גדולה יותר.

עליזה לביא: וגם דברים שהמחוקקים החשובים שלנו פה, שרוצים לחוקק את החוק הזה – אני רוצה לתת לכם דוגמה קטנה: דינה חזנוב.

עליזה לביא: לדינה חזנוב לא אפשרו לטבול במקווה בחיפה, מפני שהיא רצתה להתחתן בטקס רפורמי.

עליזה לביא: היא אמרה, התקשרה וביקשה, ואמרו לה: לא, את לא יכולה.

עליזה לביא: אתה יודע, החוק הזה בעצם, אדוני היושב-ראש, לא נועד לומר לה לא.

עליזה לביא: אבל למה הוא נועד?

עליזה לביא: הוא נועד לומר: אנחנו לא ניתן לרפורמים, לקונסרבטיבים, למי שלא מכירים אותם, לאפשר לגיורות שלהם לטבול במקוואות.

עליזה לביא: אבל בתוך עמנו אנחנו חיים; המקווה חי בתוך קהילה, מכירים, מכירות – יבואו ויפסלו נשים שהן חלק מהקהילה.

עליזה לביא: אבל שופט במדינת ישראל, ממש לפני כמה ימים, קיבל את התביעה ופסק לטובת דינה פיצוי של 72,000 שקלים.

עליזה לביא: למה צריך להגיע למצב הזה?

עליזה לביא: למה החוק הזה יעשה פה כן ולא, ראוי ולא ראוי, מותר ואסור?

עליזה לביא: אפשר היה לעשות את זה אחרת; ראוי היה לעשות את זה אחרת.

עליזה לביא: בעצם החוק הזה מבקש לעקוף את בג"ץ, ואני שואלת, כאן, מעל במת הכנסת:

עליזה לביא: האם היועץ המשפטי של הכנסת יוכל להגן על החוק הזה?

עליזה לביא: האם היועץ המשפטי לממשלה יוכל להגן על החוק הזה?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: למה בעצם לא לאפשר את מה שהיה מותר ואת מה שהתאפשר?

עליזה לביא: הרי גם גיורות שמתגיירות דרך רשת "גיור כהלכה" תמצאנה את עצמן בחוץ.

עליזה לביא: וכן, יש גם אפשרות שכלות שתגענה – כי הרי אתם יודעים שבמדינת ישראל יש רק החוק הדתי, שאפשר לפיו ובאמצעותו להתחתן – גם כלות שתגענה, אם הן תגענה ללא פתק מהרבנות הראשית – וזאת חובה לבוא ולטבול – תבואנה בלי הפתק של הרבנות הראשית, אלא מיזם כזה או אחר, ולא יהיה להן הפתק הזה, המועצה הדתית תוכל לומר: אבל לי יש סמכות לעשות כך וכך.

עליזה לביא: אז במקום לבוא ולחזק, לבוא ולהסביר פנים, לבוא ולהסביר, באים וסוגרים את השערים ונותנים כאן למועצות הדתיות כוח, הרבה כוח, לעשות איפה ואיפה, ראוי ולא ראוי, ראויה ולא ראויה.

עליזה לביא: אז אפליה אנחנו רואים כאן, אבל זאת אפליה בחקיקה ראשית.

עליזה לביא: אנחנו מכירים אפליה במדינת ישראל, אבל בחקיקה ראשית, שכנסת ישראל – עוד מעט תצטרכו להצביע על החוק הזה, ואני קוראת לכם להצביע לא על החוק המפלה הזה, חוק שראוי היה שלא יבוא בכלל לידי מימוש.

עליזה לביא: נפגעים נוספים הם כמובן אחינו ואחיותינו מיהדות התפוצות.

עליזה לביא: הם פעם נוספת מקבלים את המסר המלבב הזה: מדינת ישראל לא סופרת אתכם; גם בכותל, גם בנישואים, גם בגיור, גם במקוואות – אין לכם מקום במדינת ישראל.

עליזה לביא: רק הבוקר דיבר ראש הממשלה בוועדה לביקורת המדינה על הפעילות האדירה במדיניות החוץ, בהסברה, באפריקה, בסין, בהודו, אבל כמעט לא דיבר על יהדות העולם, על איך זה שבשנים האחרונות יהדות העולם מתרחקת מאתנו.

עליזה לביא: הדור הצעיר אומר: אין לנו מקום, לא בכותל, לא במקוואות, עכשיו, לא בדרך הגיור – מה לנו ולמדינת ישראל?

עליזה לביא: כן, אחינו ואחיותינו, שבצר לנו אנחנו מבקשים מהם עזרה, רוצים לשמור על קשר, מספרים על תוכניות כמו "מסע" ו"תגלית", אבל כשאנחנו צריכים לומר שישראל היא הבית של העם היהודי כולו – וכן, חלק גדול מהתפקיד שאני רואה כתפקיד שלי פה, כחברת כנסת, זה לשמור על מדינת ישראל, שתמשיך להיות הבית היהודי של כל היהודים והיהודיות בעולם.

עליזה לביא: אז יש לנו מיליוני שגרירים פוטנציאליים ברחבי העולם, ומביקורים שלי והמקשר השוטף שלי אתם אני מכירה ורואה את השבר שהולך ונהיה, גדל וגדל, וכל חוק קשה כזה וכל סוגיה שאנחנו מדברים בה, כמו הכותל וכמו הגיור, מביאים לשבר שיהיה גדול יותר, יהיה נפיץ יותר, ויבקשו יותר ויותר להתרחק מאתנו.

עליזה לביא: הגל הזה, של החוקים המפלים, חוקים שיוצרים את התחושה הנוראית שיש טובים, אבל יש טובים פחות – וזה לא היהדות, וזה לא יהודי, ואין דבר פחות יהודי מזה.

עליזה לביא: היהדות שאני מכירה, היהדות שגדלתי אתה ושאני מגדלת את ילדי אתה, היא מסבירת פנים, היא מכילה.

עליזה לביא: בפרס, כשלנשים האמידות היו מקוואות פרטיים, הן אפשרו לנשים שידן לא הייתה משגת לבוא ולטבול בתוך הבית.

עליזה לביא: וגברים היו מפנים בשעות הללו את אזור הבית, ונותנים לנשים את הפרטיות שלהן.

עליזה לביא: לא תמיד היו מקוואות כאלה רשמיים, נשים ידעו ללכת לנחלים ולים ולנהרות.

עליזה לביא: הן שמרו על זה בלי שעין גברית בחנה.

עליזה לביא: אז את הפרטיות הזאת ואת המקום הזה ואת היחד הזה, שתמיד היה, ראוי שנחזיר.

עליזה לביא: אבל יותר מהכול, יותר מהכול, המציאות בשטח, בעולם האמיתי, היא זו שמטרידה.

עליזה לביא: והמציאות הקשה הזאת, שהולכת ונהיית קשה ומפלה יותר – בעולם האמיתי נשים במקוואות עדיין חוות השפלה, כי המסר לא מחודד.

עליזה לביא: וגם יש פערים מאוד גדולים בין נשים שרוצות לבוא ולשמור על המנהגים שלהן לבין בלניות שמבקשות לשמור על ההחמרות שהן מביאות אתן, ויש לא מעט פעמים של אי-נעימויות גדולות.

עליזה לביא: שמענו לא מזמן שבירושלים הזמינו משטרה לאישה, מכיוון שהיא רצתה לטבול על-פי מנהגה ולא על-פי מה שנאמר לה.

עליזה לביא: אני קוראת ומנצלת את הבמה הזאת, ואת העובדה שחוק קשה על המקוואות הולך לעלות כאן ולעבור, ולקרוא לכם רגע לשכל הישר: מה אתם בעצם מחוקקים כאן?

עליזה לביא: במקום לבוא ולתקן, במקום לבוא ולאפשר, במקום לבוא ולאפשר את הפרטיות הזאת, אתם מביאים חוק שיעשה פה איפה ואיפה.

עליזה לביא: החוק הזה פוגע פגיעה גסה, גסה, במקום שמעולם לא נעשתה פגיעה.

עליזה לביא: ולמה?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: כי את כל הברוגזים ואת כל האי-שלמות, ואת חוסר היכולת לנהל דיאלוג – לא מנהלים.

עליזה לביא: אז לאיפה מביאים את זה?

עליזה לביא: למקום הזה, למקום הפרטי.

עליזה לביא: וכל זה בעזרת קואליציה, שתכף תצביע בעד, שיושבים ויושבות בה נשים וגברים, שחלק גדול מהם מבינים את המצוקה המאוד-מאוד גדולה, כי הם חיים פה במדינת ישראל, והמקווה הוא מקום שהם מכירים לפני ולפנים.

עליזה לביא: אז את הוויכוחים ואת חוסר ההסכמות ואת האי-הבנות מביאים אל המקום הזה הפרטי, האישי.

עליזה לביא: האידיאלי היה לו נמנעה הכנסת ולא נגררה לפוליטיקה המכוערת הזאת שבשימוש בחוק המקוואות.

עליזה לביא: אפשר היה לעשות את זה אחרת.

עליזה לביא: תשעה חודשים – אמרה ההצעה – בואו נבנה מקוואות לרפורמים ולקונסרבטיבים.

עליזה לביא: ואנחנו מבקשים, הרי אנחנו רואים שלא התחיל שום מהלך.

עליזה לביא: גם בתהליך החקיקה, כל מי שליווה ראה שלנציגי הסוכנות היהודית שהיו אמורים לבוא ולתת את המענה, אפילו לא ניתנה רשות דיבור.

עליזה לביא: אז אני מבקשת מעל הבמה: אם אמרו שצריך לתת איזו אלטרנטיבה, אז למה למהר עם ההצבעה על החוק הזה?

עליזה לביא: בואו לא נקדם את החוק הזה עד שלא תינתן חלופה.

עליזה לביא: הרי אפשר למצוא חלופות, גם אם לא לבנות אותם בתשעה חודשים.

עליזה לביא: כשפינו יישובים הביאו מקווה נייד.

עליזה לביא: יש מקוואות ניידים.

עליזה לביא: גם בצבא, כשצריך, יש מקוואות ניידים.

עליזה לביא: אפשר למצוא חלופות, אפשר למצוא פתרונות, אם המצוקה כל כך גדולה בקרב אחינו החרדים.

עליזה לביא: אבל ראוי שחוק כזה יבוא ויכיל גם את כל המצוקות שנשים סובלות לאורך שנים, בלי שמישהו או מישהי נותן לזה איזו הבנה, משמעות, כי מקוואות זה משהו ש"בואו לא נדבר עליו".

עליזה לביא: אז אם מכניסים יד אל תוך המקום הזה, בואו נעשה את זה נכון.

עליזה לביא: בואו נפתור את המצוקה לאורך השנים של שנים, ונכניס בחקיקה ראשית את העובדה שצריך לתת לנשים לטבול על-פי מנהגן.

עליזה לביא: ואם יש נשים שמבקשות לטבול לבד, אז לא להתערב.

עליזה לביא: אבל זה שזה יהיה פה, בחקיקה ראשית, וכן, בחקיקה הראשית למצוא אלטרנטיבה למי שאחינו החרדים קשה לחיות עם זה שייכנסו חלילה למקוואות, ולבוא לתת את הפתרונות, ולתת פתרונות יצירתיים – כן, כמו מקווה נייד, כי יש פתרונות קיימים.

עליזה לביא: החוק הזה, למרות הלוליינות המשפטית – אדוני היושב-ראש, אני מסיימת – והחוקתית, הוא עדיין מה שהיה, ואין בשינוי הנוסח שלו כדי לשנות את המהות.

עליזה לביא: זה חוק לא יהודי, לא חוקתי, לא דמוקרטי.

עליזה לביא: המילה האחרונה לא נאמרה, והכוח שלכם פה הערב זה לבוא ולהצביע נגד החוק הזה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: הרב גפני, ממי ארגנת טלפון שעכשיו בדיוק יצלצל ותוכל לצאת?

תמר זנדברג: חברות וחברים, תראו, אני לא זוכרת – אני רוצה לחלוק איזה שבח לרב גפני שיצא כרגע – אני מזמן לא זוכרת חוק שהנוסח שלו, שהיה בערך שורה, היה בפער כל כך גדול מהמשמעות שלו בפועל.

תמר זנדברג: קיימנו את הדיון הזה בוועדת הפנים עם הרב גפני שהביא את החוק, חוק עוקף-בג"ץ כמובן, ועוקף בג"ץ בצורה קשה.

תמר זנדברג: בג"ץ פסק פה באחד העקרונות החשובים ביותר, בעקרון השוויון, עקרון השוויון לשירות ממלכתי – לשירות דת אומנם, אבל שירות דת ממלכתי שניתן על-ידי הממלכה, על-ידי המדינה; בג"ץ פסק שאי-אפשר לחסום אזרח או אזרחית ישראל מלקבל שירותי דת ממלכתיים שממומנים על-ידי המדינה.

תמר זנדברג: כלומר, זה לא איזו פסיקה ככה, איזו פשרה או איזה מין משהו כזה – זו פסיקה שנוגעת לשוויון, שזה ערך משמעותי ומרכזי.

תמר זנדברג: החוק הזה, בשיטת העז הידועה, הונח באיזה נוסח מאוד מאוד דרקוני, מאוד בעייתי, שלא היה עובר, כמובן, את היועץ המשפטי לממשלה, גם לא את הכנסת, ודאי שלא את בג"ץ, וחזר בנוסח פשרה, נוסח מקובל על כולם, ששכנע אפילו את חברות הכנסת הליברליות בקואליציה, חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ורחל עזריה, שנלחמו מלחמת חורמה נגד הרבה מאוד דברים, ובאמת היו שותפות שלנו בהרבה מהמאבקים הפמיניסטיים, הדתיים, הפלורליסטיים ואחרים – הנוסח שכנע אותן.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: כי לא היה כתוב בו כלום.

תמר זנדברג: הייתה כתובה בו בערך שורה אחת, אבל בשורה הזאת התחבא הכול.

תמר זנדברג: בשורה הזאת התחבאה הפשרה הרקובה, שבמסגרתה גם חברות הכנסת עשו דיל והכניסו פנימה את הנשים האורתודוקסיות, בשביל להשאיר בחוץ את הרפורמים ואת הקונסרבטיבים.

עליזה לביא: אפילו את זה הם לא עשו.

תמר זנדברג: ואפילו את זה לא – מתקנת אותי חברת הכנסת עליזה לביא, וצודקת – אפילו את זה לא.

תמר זנדברג: אבל, את יודעת, בואי נגיד, מהעז השמנה והגדולה נותרה עז צנומה ורזה, אבל מי שנשארו בכלל מחוץ לבית, מחוץ לבית הרב, אלה הזרמים, הרפורמים והקונסרבטיבים, ובואו נקרא לילד בשמו: אותם אנשים שחברי הכנסת החרדים יצאו מהדיון כשהתחילו לדבר, באחד האקטים המשפילים והמבזים שנראו כאן בכנסת אי-פעם, הם אלה שנשארו מחוץ לחוק הזה, הם אלה שנשארו מחוץ לגדר ומחוץ למקווה ומחוץ לגיור.

יעקב ליצמן: גם אתם עשיתם את זה למאיר כהנא בזמנו.

תמר זנדברג: עכשיו, הרב ליצמן, אני רוצה להגיד לך משהו, בהמשך לשיחה פרטית שהייתה בינינו – ואתה יודע שאני מכבדת אותך, והאמת שגם את הרב גפני אני מכבדת, ובטח מכבדת אותו על היכולת להביא חוק כל כך דרמטי, כל כך פוגעני, גם בזרמים הרפורמיים והקונסרבטיביים, אבל יותר מזה, בעקרון השוויון – –

עליזה לביא: זה בכל הנשים, בכל הנשים.

תמר זנדברג: – – בשורה כל כך פרווה, שכביכול לא כתוב בה כלום.

תמר זנדברג: ואני רוצה להגיד לך משהו: אתה יודע, אני מייצגת ציבור חילוני.

תמר זנדברג: באופן אישי מעולם לא טבלתי במקווה, וגם אין לי כוונה לטבול, והרבה מהציבור שאני מייצגת – כמוני.

תמר זנדברג: אני אישה חילונית, ובניגוד לעליזה לביא, שבאמת דיברה מדם לבה, והיה ניכר שהדבר הוא בנפשך, עליזה, ובניגוד אליכם, שכל פעם אתם שואלים אותי: מה אכפת לך מזה?

תמר זנדברג: לכי הביתה, תתקזזי, מה יש לך להצביע על מקוואות?

תמר זנדברג: אז בוא אגיד לך משהו: באמת הייתי רוצה לעזוב את זה.

תמר זנדברג: הייתי רוצה, מה אכפת לי?

תמר זנדברג: מה לי וליהדות?

תמר זנדברג: מה לי ולרבנות?

תמר זנדברג: מה לי ולמקווה?

תמר זנדברג: מה לי ולכל הדברים האלה?

תמר זנדברג: אבל אתה יודע מה?

תמר זנדברג: מדינת ישראל הפקידה בידיים שלכם את המפתח הבלעדי לשירות ממלכתי, לשירות דת לכל אחת ואחד: למתגייר ולמתגיירת, לאישה שנישאת, לגבר, לאישה הטובלת, לאישה שמתחתנת, לאישה, כולל החילונית, לכולם.

תמר זנדברג: אין בעיה, אתה רוצה שלא נתעסק ונשאיר לכם את המקוואות?

תמר זנדברג: בבקשה, תפרידו את הדת מהמדינה, תבטלו את המונופול של הרבנות על המקוואות, על הגיורים, על הנישואים והגירושים.

תמר זנדברג: בבקשה, איש-איש לביתו.

תמר זנדברג: הרי אתם ממילא לא משתמשים בשירותים האלה, הממלכתיים, אתם משתמשים בשירותים הפרטיים של העדות ושל הקהילות.

תמר זנדברג: אז אין בעיה, אז מה שנשאר מהרבנות, שזה שירות ממלכתי, שממומן על-ידי כסף ציבורי – אבל עזוב רגע את המימון – שנותן שירות דת לכל אחת ואחד, לכל אישה – דתייה, מסורתית, חילונית, רפורמית, קונסרבטיבית – מגדירה את עצמה כל אחת לפי ההגדרה העצמית – ואני תומכת בזכות ההגדרה העצמית של כל אחת ואחד; כן, יש יותר מדרך אחת להיות יהודי או יהודייה.

תמר זנדברג: לא רק החרדיות האורתודוקסית תגדיר מיהו יהודי ומי יהודייה, ומי טובלת, ומי נישאת ומי מתגיירת – כן, אין מה לעשות, זה המצב.

תמר זנדברג: אתם לא אוהבים את זה?

תמר זנדברג: יש הרבה דברים שאנחנו לא אוהבים.

תמר זנדברג: אבל החוק הזה הוא על הנגישות לשירות הממלכתי.

תמר זנדברג: וברגע שמדינת ישראל העניקה את המנדט, את המפתח לשירות הממלכתי הזה, לכם, אז א.

תמר זנדברג: לכם יש אחריות לכולנו, לשירותי הדת לכולם במדינת ישראל; ב.

תמר זנדברג: לנו יש דריסת רגל, לנו יש מה לומר, ואנחנו נאמר ונגיד, כי הציבור שלנו משתמש בשירותי הדת האלה בכל מיני הזדמנויות בחייו.

תמר זנדברג: ולכן, גם אם תרצו, לא תוכלו להדיר אותנו מזה.

תמר זנדברג: ויש רק שתי אפשרויות: האחת היא להפריט – מילה שאני, בתפיסת העולם הסוציאל-דמוקרטית שאני באה ממנה לא אוהבת להשתמש במילה הזו – אבל להפריט את שירותי הדת ולתת לכל עדה ולכל קהילה לקבוע את הלכותיה בעצמה, והשנייה היא להעניק שירותי דת שוויוניים לכולם.

תמר זנדברג: ו"לכולם" זה כולל כאלה שמישהו מאתנו אולי לא אוהב.

תמר זנדברג: אין חובה לאהוב האחד את השני, אבל שירותי שוויוני יש חובה לתת, ובג"ץ קבע את זה.

תמר זנדברג: ולא רק בג"ץ קובע את זה, המוסר קובע את זה, השכל הישר קובע את זה.

תמר זנדברג: זו חובה שאי-אפשר להתחמק ממנה, לא חשוב כמה נרצה.

תמר זנדברג: אז עכשיו הבאתם דיל פוליטי, הבאתם פשרה רקובה, שכנעתם את המפלגות בקואליציה, שגם ככה רעועה, שגם ככה סרה לכל מרות – בהמשך הערב אנחנו נבטל כאן את לימודי הליבה.

תמר זנדברג: ואללה, שיחקתם אותה – כמו שאומרים – פוליטית.

תמר זנדברג: אבל תחשבו על אותן נשים.

תמר זנדברג: תחשבו על אותן הנשים, שאתם אולי קמים ויוצאים כשהן מדברות, אבל הן לא פחות בני-אדם ולא פחות יהודים.

תמר זנדברג: ומה שנעשה כאן זה באמת, דווקא מפני שזה דבר כל כך – כביכול זה לא דיני נפשות, זה נוגע לציפור הנפש, שאתה מבין אותה יותר טוב ממני ויותר טוב מהרבה שיושבים כאן.

תמר זנדברג: ומנין נלקחת הזכות לומר לאדם כזה או אחר: אתה לא יהודי, אתה לא תטבול על-פי דרכך, אתה לא תזכה לשירות דת שוויוני, ממלכתי, מהממלכה?

תמר זנדברג: זה דבר כל כך מקומם – – –

משה גפני: וואי, וואי, וואי, עמדתי בחוץ עכשיו, אמרתי לעיסאווי פריג' שהוא יכול – הנה, הוא הוריד.

משה גפני: הוא יכול לבוא לטבול במקווה, נקודה.

משה גפני: אין ויכוח.

משה גפני: מה אתם סתם מגבבים?

אילן גילאון: – – –

עליזה לביא: איך, איך הוא יכול?

תמר זנדברג: אז, זה – – –

משה גפני: עיסאווי פריג' יכול לבוא למקווה בבני-ברק ולטבול.

משה גפני: ולא רק עיסאווי פריג' – כולם.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, אתה רואה כאן – תן לי לתת – – –

משה גפני: אני אתן לך מה שאת רוצה – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת גפני, היה שקט.

מאיר כהן: תן לה לסיים בבקשה.

תמר זנדברג: יש לי, לסיום דברי – – –

משה גפני: אני מתנצל, אני מתנצל.

תמר זנדברג: לא, לא, אין בעיה.

תמר זנדברג: לסיום דברי, יש לי נבואה.

תמר זנדברג: זה מהלך שראינו כאן

תמר זנדברג: בכנסת הרבה פעמים, תרשה לי להתנבא על משהו שיקרה בעוד כשעה-וחצי-שעתיים, אני מעריכה, משהו כזה.

תמר זנדברג: אנחנו כאן שמענו אותך, גם בוועדה וגם עכשיו, אומר לנו: ממה נפשך, נכון?

תמר זנדברג: מה, זה חוק כלום, זה כלום ושום דבר.

תמר זנדברג: זה שהיה כתוב "תשעה חודשים" – אני לא יודע מאיפה זה בא, וזה שהיה כתוב שיש איזה הסכם סודי נספח לחוק – אני לא יודע מזה כלום, והסוכנות היהודית מבחינתי בכלל לא בעניין, והרפורמים והקונסרבטיבים – אני לא מכיר בהם, והכול טוב ויפה, זה חוק שורה, כלום.

תמר זנדברג: אחרי שהחוק יעבור, בשעה 22:30 בקירוב, אתה תעלה לכאן לדוכן כדי לברך.

תמר זנדברג: ואז אתה תגיד את המשמעות האמיתית של החוק.

תמר זנדברג: אני מבטיחה שאני אהיה כאן ואני אשמע, אנחנו נקליט את הדברים, ואנחנו נראה אם מה שאתה אומר עכשיו מן המקום זה מה שיישאר אחרי שהחוק יעבור ואתה תהיה בטוח שהדבר המפלה והפוגעני הזה נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

תמר זנדברג: אז נראה מה אתה אומר ומה אתה מעריך על החוק הזה.

אילן גילאון: – – –

עליזה לביא: – – –

תמר זנדברג: אנחנו כאן, אנחנו ממתינות ומקשיבות.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

אילן גילאון: – – – עיסאווי – – – הכול נראה מסודר.

משה גפני: הוא מסודר.

אילן גילאון: גפני, אבל הוא רפורמי.

משה גפני: גם אם הוא רפורמי.

אילן גילאון: עיסאווי רפורמי.

משה גפני: גם אם הוא רפורמי, הוא יכול לטבול.

עליזה לביא: אבל אתה לא תהיה בכל מקווה כדי להחליט מי כן ומי לא, נכון?

משה גפני: אולי כן.

אילן גילאון: אולי הוא כן?

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

קריאה: הוא מפחד.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת גפני – מה קורה לכם?

זהבה גלאון: תגידו, מה קורה לכם?

זהבה גלאון: איזה קרבות אתם מנהלים?

זהבה גלאון: על מה?

זהבה גלאון: על מה אתם מנהלים את הקרבות – – –

יעקב ליצמן: זהבה, אני רוצה שתחדשי.

יעקב ליצמן: דברים חדשים.

משה גפני: חדשים, חדשים.

זהבה גלאון: אני אשתדל, אדוני שר הבריאות.

זהבה גלאון: הבעיה שאתם לא מחדשים, אתם תקועים באותו מקום, כל הזמן, לא נפתחים לכלום, לא – – –

יעקב ליצמן: היהדות לא משתנה, היהדות לא משתנה.

יעקב ליצמן: היהדות לא משתנה לעולם.

זהבה גלאון: אל תיכנס בדברי, אל תיכנס בדברי, תשמע מה שיש לי להגיד.

זהבה גלאון: ומה שיש לי להגיד הוא הרבה יותר גדול מחוק המקוואות, כי הסיפור כאן זה לא המקוואות.

זהבה גלאון: אומנם הנשים האלה שמבקשות להתגייר ולטבול במקווה תשלמנה את המחיר, כי חוקקתם חוק רקוב שמאפשר למועצה דתית שיקול דעת מי תטבול ומי לא.

זהבה גלאון: אני חייבת להודות שגם אני, כמו חברתי תמר זנדברג, מעולם לא טבלתי ולא מתכוונת לטבול.

זהבה גלאון: אבל החוק הזה קשור לא רק לטובלות, זה הרבה מעבר לטובלות – החוק הזה הוא הקרב על פניה ודמותה של החברה הישראלית, ואתם חשים מאוימים.

זהבה גלאון: ממה?

זהבה גלאון: כי מישהו מנסה לערער לכם את המונופול על הרבנות, על האורתודוקסיה – על חיים פלורליסטיים ושוויוניים כאן.

זהבה גלאון: ואיך אמר כאן השר דוד אזולאי לפני כמה זמן?

זהבה גלאון: "האנשים האלה".

זהבה גלאון: כנגד מי אתם נלחמים?

זהבה גלאון: מי זה "האנשים האלה"?

זהבה גלאון: רק היום ישב ראש הממשלה בוועדה לביקורת המדינה והסביר איך באמצעים אלקטרוניים חדישים הוא מתקשר עם "האנשים האלה".

זהבה גלאון: עם "האנשים האלה".

זהבה גלאון: אתם מנהלים פה קרב מאסף, שתדעו את זה.

זהבה גלאון: יש לכם היום אומנם רוב קואליציוני ואתם תעבירו את החוק הנורא הזה – זה חוק נורא כי זה חוק מפלה.

זהבה גלאון: שלא לדבר על זה שזה חוק עוקף-בג"ץ.

זהבה גלאון: זה חוק מפלה.

זהבה גלאון: נשים רפורמיות וקונסרבטיביות אינן רשאיות לטבול כמו אורתודוקסיות?

זהבה גלאון: לא.

משה גפני: רשאיות.

זהבה גלאון: באמת, אל תיתמם, חבר הכנסת גפני.

זהבה גלאון: אני מכירה אותך איזה יום-יומיים – – –

משה גפני: רשאיות, אני אומר לך.

זהבה גלאון: בסדר, רשאיות, במקווה, לא כמו כולן, ואם יהיה שיקול דעת – – –

משה גפני: כולן.

משה גפני: הרפורמיות יכולות לטבול רק בזמן של הנשים, לא בזמן של הגברים.

זהבה גלאון: בסדר, מאה אחוז, אני ממש מתרגשת, ציפור נפשי מה-זה יוצאת אליך, חבר הכנסת גפני.

זהבה גלאון: הן רשאיות, מה אתה אומר?

זהבה גלאון: זה לא קרב על המקוואות, זה קרב על הזכות של נשים להתפלל בכותל, זה קרב על נישואים אזרחיים, זה קרב על שירותים פלורליסטיים לחברה מתוקנת.

זהבה גלאון: ואתם פועלים נגד הקדמה, ועכשיו זה המקוואות, ואחר כך זה לימודי הליבה.

זהבה גלאון: מה יש לכם נגד זה שהאנשים יתקדמו ויתפתחו?

זהבה גלאון: מה יש לכם נגד זה?

זהבה גלאון: מה מפריע לכם שהם ילמדו?

זהבה גלאון: איך אתם רוצים להשאיר אותם מסוגרים בתוך הקבוצה שלכם במקום לדאוג שהם ישתלבו בשוק העבודה והם לא יהיו נתונים לבורות ובערות?

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: מה יש לכם?

זהבה גלאון: מה מאיים עליכם?

זהבה גלאון: יושב השר ליצמן, שעושה רפורמות חשובות במשרד הבריאות, ואתה, אדוני, אני חברה בוועדה שלך ומעריכה את המאבקים שלך – אז מה מוציא אתכם?

זהבה גלאון: מה יוצאים לכם השדים האלה, זה קופץ לכם – אתם שומעים "רפורמים", "גיורים רפורמיים"?

זהבה גלאון: רחמנא ליצלן, מה קרה כאן?

זהבה גלאון: אוי-אוי-אוי, משתלטים עלינו, הרפורמים נוהרים בהמוניהם.

זהבה גלאון: מה קורה לכם, אדוני שר הבריאות וחברי חבר הכנסת גפני?

זהבה גלאון: – אני מקווה שזה לא עושה לך נזק; אין לכם פריימריז, אז זה פחות בעיה שאני אומרת לך "חברי" – אתם לא רוצים להתקדם עם הזמן.

זהבה גלאון: אתם מעדיפים שהאנשים שלכם יישארו בחדר שלהם, בישיבה שלהם, בכולל שלהם.

זהבה גלאון: מה יקרה אם הם ילמדו מתמטיקה, אנגלית, אזרחות?

זהבה גלאון: מה יקרה להם?

זהבה גלאון: הרי אתם רוצים שהם ישתלבו בשוק התעסוקה, אתם מחוקקים חוקים לייצוג הולם, אז איך זה בדיוק יקרה כשאת הדברים האלמנטריים הם לא ידעו?

זהבה גלאון: סיפר לי השבוע חבר שלי, שהוא פרופסור באוניברסיטה, שהוא הקים מכללה, והם עושים מכינה, הם רוצים לעודד חרדים ללמוד במכינה.

זהבה גלאון: אז הם עושים מכינה.

זהבה גלאון: אז הוא אמר שהוא בא לשיעור הראשון, ומלמדים חברים חרדים שנרשמו למכינה חילוק.

זהבה גלאון: במכינה, חילוק.

זהבה גלאון: לא יודעים חילוק.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זו אחריות שלכם.

זהבה גלאון: חילוק מלמדים אותם בהכנה, במכינה, למכללה?

זהבה גלאון: זה מה שאתם רוצים שהם לא ידעו?

זהבה גלאון: חילוק?

יעקב ליצמן: מי יודע חילוק יותר, אני או לפיד?

זהבה גלאון: בסדר, שמעתי.

יעקב ליצמן: מי יודע חילוק יותר, אני או לפיד?

זהבה גלאון: מרוב שאתה יודע חילוק אתה תחלק פה את כולם.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין, מי יודע חילוק יותר, אני או לפיד?

זהבה גלאון: חבר הכנסת – – –

יעקב ליצמן: אני או לפיד?

זהבה גלאון: השר ליצמן, אני לא מתכוונת – – –

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: השר ליצמן, אתה רוצה ליהנות עם יאיר לפיד?

זהבה גלאון: moi ?

זהבה גלאון: קוראים לי זהבה גלאון, תעשה את זה עם יאיר לפיד.

יעקב ליצמן: אני למדתי כמוהו.

זהבה גלאון: אתה למדת, אני אומרת לך – – –

יעקב ליצמן: אני יודע חילוק יותר טוב ממנו.

זהבה גלאון: בסדר, אני לא נכנסת לשאלה מי למד יותר.

זהבה גלאון: אנחנו רואים אנשים שלומדים תורה ולומדים מדעים ולומדים יהדות, והם חרדים לא פחות ממך והם תלמידי חכמים.

זהבה גלאון: אבל ממה אתם חוששים?

זהבה גלאון: שהאנשים שלכם פה, שאתם שולטים עליהם, אתם רוצים להשאיר אותם במקום שלהם, שלא יתקדמו.

זהבה גלאון: ואותו הדבר על המקוואות, אדוני.

זהבה גלאון: אתם גורמים עוול לנשים רבות שרוצות להתגייר ולממש את הזכות הבסיסית שלהן לטבול במקווה, כי זו זכות שהמדינה מעניקה במסגרת שירותי הדת, ואתם רוצים למנוע את זה מהן.

יעקב ליצמן: – – –

זהבה גלאון: אתם רוצים למנוע את זה מהן כי יש לכם כוח קואליציוני.

זהבה גלאון: אדוני שר הבריאות, אתם רוצים להשאיר את האנשים שלכם במצב כמו שהוא, בגטאות, בלי יכולת להתפתח, בלי יכולת להתקדם.

זהבה גלאון: אבל תגידו את האמת, הסיפור הגדול הוא לא המקוואות, הסיפור הגדול הוא שאתם נבהלים מהרפורמים ומהקונסרבטיבים, ואתם חושבים שאם תנסו לדחוק אותם ולדחוק אותם זה לא יקרה ולא תהיה קדמה ולא תהיה נאורות ולא תהיה פתיחות.

זהבה גלאון: אז אני אומרת לכם שאתם טועים, כי עכשיו אתם תצליחו, יש לכם רוב בכנסת, אבל אני אומרת לכם שאתם טועים, כי בטווח הארוך זה יתפרץ, זה לא יישאר ככה.

זהבה גלאון: כמה זמן תחזיקו אותם סמוכים על שולחנכם, סמוכים על שולחן המדינה?

זהבה גלאון: כי אתם רוצים להחזיק אותם בכוח, שלא ילמדו, שלא ידעו.

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: למה לא להתקדם עם רוח הזמן?

זהבה גלאון: ודבר אחרון שאני רוצה להגיד בהקשר הזה, אדוני השר ליצמן, יאיר לפיד העביר את החוק הזה – או פירון, אני לא זוכרת – את חוק לימודי הליבה.

זהבה גלאון: אחד משרי יש עתיד.

זהבה גלאון: הוא כבר העביר את זה, למה אתם לא מחליקים את זה?

זהבה גלאון: למה אתם לא בולעים את זה?

זהבה גלאון: למה אתם לא ממשיכים לקלל אותו ולהגיד "זה הוא העביר את לימודי הליבה", אבל למה כבר לא לנצל את ההזדמנות ולתת לאנשים ללמוד?

זהבה גלאון: הוא כבר העביר את זה.

זהבה גלאון: אז אתם עכשיו כופים על השר בנט, שמדבר על חמש יחידות במתמטיקה וחמש יחידות באנגלית – חוץ מהחרדים?

זהבה גלאון: החרדים נידונים לבורות ובערות, זה מה שאתם רוצים?

זהבה גלאון: כולם לימודי מתמטיקה ואנגלית חמש יחידות – למה?

זהבה גלאון: כי אתם מטילים טרור במסגרת קואליציונית; כי העסקנים שלכם מטילים טרור, והרבנים שלכם רוצים את האנשים קרוב אליהם, לא מפותחים, לא מתקדמים ולא חכמים.

זהבה גלאון: צר לי שזה הדבר.

זהבה גלאון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

מאיר כהן: רבע שעה לזכותך.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי, חברותי, חברי הכנסת וכבוד השר, הצעת חוק שירותי הדת היהודיים – הסדרת השימוש במקווה טהרה, בעצם נועדה – וזה ברור וידוע ונאמר – לבטל את פסיקתו של בג"ץ, של בית-המשפט העליון, מחודש פברואר 2016.

יעל כהן-פארן: בפסיקה הורה בית-המשפט למועצות הדתיות ברחבי הארץ לאפשר טבילה של מתגיירים רפורמים וקונסרבטיבים במקוואות הציבוריים, לאחר שהמשרד לשירותי דת דחה את כל ניסיונות הפשרה ואת כל הפתרונות שהוצעו במשך עשר שנים.

יעל כהן-פארן: עכשיו, המקריות שבה הגיעה ההצעה לכנסת, בדיוק שבוע אחרי, זה פשוט מצביע – אין פה שום ספק שהיא לא נועדה לשום ייעוד אחר.

יעל כהן-פארן: ובהחלט, עצם קביעתו של בית-המשפט העליון הקפיצה פה את כולם.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר, דבר ראשון, אם נראה את הצעת החוק היום עוברת, אם היא תאושר, קודם כול היא תכתים את ספר החוקים של ישראל בכתם של חוק שמאשר ונותן אישור לאפליה, אפליה בין יהודי ליהודי; מתן אפשרות מפורשת למועצות הדתיות – שהן בעצם רשויות שלטוניות לכל דבר, הן כפופות לחוק – להפלות בין מתגיירים של מערך הגיור הממשלתי למתגיירים בקהילות המסורתית והרפורמית בישראל.

יעל כהן-פארן: זה פשוט בניגוד ברור לעקרון השוויון, לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, וכמובן, כמו שאמרתי, בניגוד לפסיקת בית-המשפט העליון.

יעל כהן-פארן: בזה שאנחנו מעגנים כאן בהצעת החוק הזאת אפליה מפורשת של הקהילות המסורתית והרפורמית, בניגוד גמור גם להכרזותיו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בחודשים האחרונים, שלפיהן ראוי שכל יהודי ירגיש עצמו בן-בית במדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: החקיקה הזאת היא תקדים מסוכן, שעתיד לפגוע בסופו של יום לא רק בתנועות הלא-אורתודוקסיות, הקונסרבטיביות והרפורמיות, אלא גם ביוזמות חשובות ומשמעותיות אחרות, גם בקרב חוגיה של הציונות הדתית.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראו, בדיוני ועדת הפנים והגנת הסביבה הודיע יושב-ראש הקואליציה, כמו שאנחנו יודעים, כי על מנת לפתור את הקושי החוקתי שעולה מהצעת החוק – כולם הודו בכך, גם משרד המשפטים – הדרך לפתור אותו היא לסכם שהחוק יידחה בתשעה חודשים, תחולתו תידחה בתשעה חודשים, ובאותו פרק זמן ייבנו באמצעות הסוכנות היהודית מקוואות לאותן תנועות לא אורתודוקסיות, לשימושן, לשימוש מתגיירי התנועות הרפורמית והקונסרבטיבית.

יעל כהן-פארן: ולכן אנחנו יודעים שהחוק נכנס לתוקף רק בעוד תשעה חודשים.

יעל כהן-פארן: אבל למרות כל זה, למרות הסיכום, למרות ההצהרות של יושב-ראש הקואליציה, נכון לרגע זה, למיטב ידיעתי, לא גובשו שום הסכמות, שום הבנות עם הסוכנות היהודית, עם נציגי התנועות הרפורמיות והקונסרבטיביות ועם הממשלה כמובן.

יעל כהן-פארן: אף אחד לא באמת רואה איך הדברים האלה הולכים להתממש, לא מבחינה תקציבית, לא מבחינה תכנונית.

יעל כהן-פארן: נראה באמת שתשעה חודשים יספיקו כדי לאשר תהליך שלם של הקמה של מקוואות, בין שניים לארבעה ברחבי הארץ?

יעל כהן-פארן: לא התקיים שום שיג ושיח עם אותם גורמים של התנועות שנגדן אותה חקיקה, החקיקה הזאת, מכוונת.

יעל כהן-פארן: תראו, אנחנו יודעים שהליכי תכנון לוקחים זמן.

יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שלהקצות את המשאבים הציבוריים לוקח זמן.

יעל כהן-פארן: אגב, אף אחד גם לא חשב על ההפעלה של אותם מקוואות.

יעל כהן-פארן: מה עם ההפעלה?

יעל כהן-פארן: עולה הרבה כסף להפעיל מקווה: מים חמים, מים בכלל, מישהו שיתפעל את המקום.

יעל כהן-פארן: על זה בכלל לא דיברו, רק על הבנייה וההקמה.

יעל כהן-פארן: ולנוכח הכרזת המדינה שיש צורך בפתרונות לטובת מתגיירי התנועות הרפורמית והקונסרבטיבית, כדי להגן על החוק מפני פסילה בבג"ץ, מפני פסילה חוקתית, אז אם זאת ההכרזה, לא ברור לי, למה דרוש החוק המפלה הזה?

יעל כהן-פארן: תואיל הממשלה, תקים את המקוואות, תעשה מה שנדון – לפני פסיקת בית-המשפט העליון, עשר שנים ניסו להביא לפתרון – וזהו, תתייתר הצעת החוק מאליה.

יעל כהן-פארן: נציגי התנועות הקונסרבטיבית והרפורמית לא יידרשו למקוואות הציבוריים אם יהיו להן את המקוואות שלהן, כמו שהחוק מנסה לכוון לכך שבסוף ייבנו אותם מקוואות.

יעל כהן-פארן: אז מה עשינו פה?

יעל כהן-פארן: כל הצעת החוק הזאת היא מיותרת.

יעל כהן-פארן: אפשר לפתור את זה בדרך של שלום ופשרה.

יעל כהן-פארן: לא צריך את הצעת החוק המפלה הזאת; לא צריך את הצעת החוק שמכתימה את ספר החוקים הישראלי.

יעל כהן-פארן: אבל בואו נאמר את האמת:

יעל כהן-פארן: החוק הזה נועד להדיר את התנועות הלא-אורתודוקסיות ממערך הגיור.

יעל כהן-פארן: החוק הזה נועד להראות מי בעל-הבית, מי זה שיגייר את מי שמעוניין בגיור ומי יהיה לו יותר קשה לגייר.

יעל כהן-פארן: אבל שימו לב, מערך הגיור של התנועות הרפורמית והקונסרבטיבית מגייר היום מעל 20% מהמתגיירים בישראל.

יעל כהן-פארן: יש כאן ניסיון, ניסיון נואל בעיני, של חברי הקואליציה, להדיר אותם מכל הנושא הזה של תהליך הגיור.

יעל כהן-פארן: אנחנו גם שומעים לאחרונה, לצערי, יותר ויותר אמירות קשות, אמירות חסרות תקדים מעל הבמה הזאת, בדיונים בוועדות הכנסת, בדיונים על החוק הזה, אנחנו שומעים דברי הסתה, שאני לא שמעתי מעולם, נגד אותן תנועות, נגד התנועות הרפורמית והקונסרבטיבית, בדיוני הוועדה.

יעל כהן-פארן: בדיוני הוועדה סביב החוק הזה, נאמר גם קודם על-ידי חברתי זנדברג, כל אימת שקיבלו נציגי התנועה הרפורמית או התנועה הקונסרבטיבית את רשות הדיבור, באופן מפגין ובהתרסה יצאו חברי הכנסת המקדמים את הצעת החוק הזאת, יצאו מהאולם, יצאו מהחדר כדי לא לשמוע.

יעל כהן-פארן: אם לא שמענו לא ידענו.

יעל כהן-פארן: אותו ציבור שנפגע מהחוק הזה, שהחוק הזה משפיע קודם כול עליו, בא לוועדה, כראוי, כמקובל, בא להשמיע את דעתו, בא להשמיע את עמדתו.

יעל כהן-פארן: ומול הקהל הזה, מול הציבור הזה קמו חברי הכנסת מהמפלגות הדתיות, יצאו החוצה כל פעם באופן הפגנתי ובאופן ברור באמירה שהם לא מעוניינים לשמוע.

יעל כהן-פארן: עכשיו תשמעו, התנועות היהודיות שהן לא אורתודוקסיות, התנועה המסורתית והתנועה הרפורמית, מהוות את מרביתו של עם ישראל בתפוצות, בעיקר בארצות-הברית ובאנגליה, בבריטניה.

יעל כהן-פארן: ואני אגיד לכם משהו: מרביתם, ייתכן שהיו מאבדים את הקשר עם יהדותם, ייתכן שהיו בכלל שוכחים שהם יהודים אם הם לא היו חלק מהתנועות האלה.

יעל כהן-פארן: והאמירה שנאמרה לאחרונה, שדווקא התנועות הרפורמית והמסורתית גורמות להתבוללות, גורמות להתרחקות מהעם היהודי, זה פשוט חסר שחר, זה מנותק מהמציאות.

יעל כהן-פארן: דווקא אלה, התנועות האלה שומרות על רבים מאוד מעם ישראל בתוכנו.

יעל כהן-פארן: גם בארץ מאות אלפים, לפי סקר, מאות אלפים, כמעט 700,000 מגדירים את עצמם כחלק מהתנועות, הרפורמית או הקונסרבטיבית.

יעל כהן-פארן: אמרתי קודם, והמספר הוא – כשני-שלישים מיהודי ארצות-הברית הם רפורמים או קונסרבטיבים.

יעל כהן-פארן: אנחנו, מדינת ישראל, קמנו להיות בית לאומי לעם היהודי.

יעל כהן-פארן: אנחנו שואפים להיות פתוחים לכל יהודי שרוצה להגיע לכאן, נכון?

יעל כהן-פארן: לכל יהודי.

יעל כהן-פארן: אז מה עושה הצעת החוק?

יעל כהן-פארן: אתם מבינים מה עושה הצעת החוק?

יעל כהן-פארן: אתם מבינים מה עושה הצעת החוק הזאת?

יעל כהן-פארן: היא באה ואומרת לשני-שלישים מיהודי ארצות-הברית, שהם בעינינו פחות יהודים; שמה שהם מגדירים כיהודים בעינינו, בעיני הכנסת, אם היא תאשר את הצעת החוק הזאת, נחשב פחות יהודי.

יעל כהן-פארן: את הדת שלהם אנחנו לא מקבלים פה בישראל.

יעל כהן-פארן: שירותי הדת בישראל לא בשבילם.

יעל כהן-פארן: ולכן, אני קוראת לכם מעל במה זו, חברי חברות וחברי הכנסת, הסירו את הצעת החוק המבזה הזאת, ואל תיתנו לה לעבור היום ולהכתים את ספר החוקים של ישראל.

יעל כהן-פארן: בואו נשלח את נציגי מדינת ישראל למצוא פתרונות מעשיים לסוגיית המקוואות, שלא תהיה בהם פגיעה בעקרון השוויון, לא תהיה בהם פגיעה במרקם היחסים של ישראל ויהדות התפוצות וזרמים שונים ביהדות התפוצות, וגם לא תהיה בהם פגיעה בפסיקתו של בית-המשפט העליון.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

מאיר כהן: עשר דקות, גברתי.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, יש לומר, מעטים שנמצאים פה וכיבדו את האולם הזה בנוכחותם, ובאמת נתנו את דעתם כדי להיות כאן ולהתייחס לחוק המביש והמבזה הזה, שבאמת ראוי שלא יירשם בספר החוקים של מדינת ישראל ולא יבזה את אותו ספר החוקים.

קסניה סבטלובה: שמעתי היום שני דברים ששימחו אותי.

קסניה סבטלובה: תמיד אומרים שחברי הכנסת הם ככה שליליים קצת ומדברים על דברים שליליים, במיוחד באופוזיציה, ביקורת וכו'.

קסניה סבטלובה: אבל אני רוצה דווקא להתחיל מהדברים הטובים, לשם שינוי.

קסניה סבטלובה: שמעתי היום את שר הביטחון, שאמר דברים מופלאים בעיני; הוא אמר שהיהדות שייכת לכולם.

קסניה סבטלובה: נכון.

קסניה סבטלובה: כמו ששמעתם, כך הוא אמר – שייכת לכולם.

קסניה סבטלובה: ואין באמת דברים יותר צודקים מאלה.

קסניה סבטלובה: היא שייכת לכל היהודים באשר הם, גם לנשים, גם לרפורמים, גם לקונסרבטיבים, גם ליהודים להט"בים שעדיין נחשבים יהודים, מה לעשות, וגם היהדות שייכת לכולם.

קסניה סבטלובה: אז ככה אנחנו הגענו לקונסנזוס, אני ושר הביטחון, שלרוב אנחנו לא מסכימים על הרבה דברים, אבל על זה אין מה לחלוק, זה נכון.

קסניה סבטלובה: הדבר השני המשמח ששמעתי זה דווקא דברים שיצאו מפיו של ראש הממשלה שלנו בנימין נתניהו, שבוועדה לביקורת המדינה אמר כי הוא מרוצה מאוד ממצב היחסים שלנו עם יהדות ארצות-הברית.

קסניה סבטלובה: אז הדברים האלה באמת שימחו אותי, כי יהדות ארצות-הברית יקרה לנו מאוד, וכולנו היינו רוצים לראות את האחים שלנו קרובים אלינו, את הדור החדש של יהדות ארצות-הברית מוקירים ומבינים ויודעים מה קורה פה במדינת ישראל, וגם כמובן מרגישים פה בבית.

קסניה סבטלובה: והראיה היא ראש הממשלה בנימין נתניהו שאמר פעמים רבות כל כך, וגם כאשר אנחנו השתתפנו בפגישה עם הרבנים הרפורמים מארצות-הברית, שהתרחשה פה לפני כמה זמן, הוא דיבר על כך שרצוי מאוד שבאמת כל יהודי באשר הוא יראה בישראל את הבית הלאומי שלו, שהוא ירגיש כאן כמו בבית.

קסניה סבטלובה: אז מה עושים כדי שיהודי ירגיש בישראל כמו בבית?

קסניה סבטלובה: לא נותנים לו להתחתן בנישואים אזרחיים; לא נותנים לו להיקבר בעצם לצד אהוביו, אם מגדירים אותו על-פי ההלכה ככזה שאינו ראוי להיקבר בבתי-קברות יהודיים; לא נותנים לו להתגייר בצורה הולמת ומכבדת; ואז בעצם מחוקקים את חוק המקוואות, שגם פוגע בצורה אנושה בכל אלה שהתגיירו בגיור רפורמי או קונסרבטיבי, שזה כאמור כ-20% מכלל המתגיירים.

קסניה סבטלובה: אז כל הדברים האלה כאמור אמורים לעזור לאותו יהודי או יהודייה להרגיש כאן במדינת ישראל בבית שלהם.

קסניה סבטלובה: אני לא יודעת מה אתכם, אבל אני לא השתכנעתי.

קסניה סבטלובה: אני לא חושבת שהדברים האלה יעזרו.

קסניה סבטלובה: ואני יכולה להגיד לכם שחוק המקוואות, אם יאושר – אם תאושר הצעת החוק הזאת היא באמת תכתים את ספר החוקים של מדינת ישראל במתן אפשרות מפורשת למועצות הדתיות, לרשויות שלטון, לכל דבר ועניין להפלות בין מתגיירי מערך הגיור הממשלתי למתגיירים בקהילות הרפורמיות והקונסרבטיביות בישראל, בניגוד גמור לעקרון השוויון, לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים, בכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, וכמובן גם בניגוד לפסיקת בית-המשפט העליון.

קסניה סבטלובה: אבל אנחנו הרי שמענו לא פעם ולא פעמיים שבית-המשפט העליון הוא אויבם של רבים מהשרים של הממשלה הנוכחית ושל ראש הממשלה שלה, שכל הזמן לא פוסק מלהאשים את בית-המשפט העליון בפגיעה כזאת או אחרת, בהתעמרות, בחקיקת יתר, באקטיביזם שיפוטי, בדברים כאלה ואחרים שפוגעים ביכולתה של הקואליציה הזאת להעביר כל חוק שמבזה את ישראל, מבזה את היהדות, מבזה את הרוח של בני-האדם החופשיים שרוצים לחיות בארצם אחרי כל כך הרבה שנות גלות.

קסניה סבטלובה: בואו תראו, חברים יקרים, מה בעצם עושה ומה באה הצעת החוק הזאת להגשים: היא באה לעשות הפרד ומשול; היא באה לבודד קבוצות מסוימות באוכלוסייה היהודית כאן במדינת ישראל; היא באה לפצל אותנו, יהודים שחיים במדינת ישראל, מיהדות העולם, ובכך בעצם היא משיגה את אותה מטרה שהאויבים שלנו מנסים להשיג.

קסניה סבטלובה: הרי האם זה הגיוני שהצעת חוק ממשלתית, הצעת חוק שבאה מתוך הקואליציה, שכביכול אמורה להגן על כל האינטרסים של כל בני ישראל באשר הם, בעצם תשרת את האויבים הכי מרים שלנו, אלה שכל החיים מסתכלים עלינו ואומרים: הלוואי שנוכל לכופף אותם, איך נוכל לכופף אותם?

קסניה סבטלובה: איך נוכל לנצח אותם?

קסניה סבטלובה: אנחנו נגרום להם לא להיות מאוחדים.

קסניה סבטלובה: אני רוצה להזכיר לכם, רבותי, שלפני כמה עשורים לאויבים שלנו הספיקה אפילו טיפת דם יהודית אחת בגוף של בן-אדם או בת-אדם כדי להשמיד אותו או אותה.

קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים היטב שכל אלה שמעולם לא החשיבו את עצמם יהודים ועל-פי ההלכה הם לא נחשבו יהודים, הושמדו בדיוק כמו האחים האורתודוקסים שלהם ובדיוק כמו האחים שלהם שהיו יהודים מלאים וטהורים.

קסניה סבטלובה: כי הרי בעיני אלה שהם שונאי ישראל אין ההבדל הזה בין קונסרבטיבים לרפורמים לאורתודוקסים, לחסידות כזאת ולחסידות אחרת.

קסניה סבטלובה: הם רואים בנו מקשה אחת.

קסניה סבטלובה: הם רואים בנו את העם היהודי.

קסניה סבטלובה: עכשיו אנו בעצמנו באים ואומרים להם: לא, זה לא ככה, בואו אנחנו פה, אנחנו נחליט מיהם יהודים ומיהם לא יהודים.

קסניה סבטלובה: בואו, אנחנו נגיד לאנשים שנלחמים למען היהדות, שנלחמו למען השחרור של יהדות ברית-המועצות ואפשרו בעצם להם ולנו – אני חלק מאותה עלייה שהתאפשרה בזכות המאבק העיקש של סירובניקים להגיע לכאן.

קסניה סבטלובה: כל אלה שנאבקו למעננו עכשיו באים אלינו ואומרים: איפה אתם?

קסניה סבטלובה: למה אתם לא מגינים עלינו?

קסניה סבטלובה: למה אנחנו צריכים להגיע לכאן, למדינת ישראל, ופה להבין שבעצם הממסד הרבני כאן בעצם מחשיב אותנו לא יהודים?

קסניה סבטלובה: ומה שיותר גרוע – מדינת ישראל נותנת לכך חסות.

קסניה סבטלובה: זה שרבנים כאלה ואחרים יש להם מחשבות כאלה ואחרות – בסדר, זו זכותם, זו זכותם.

קסניה סבטלובה: יש חופש הדיבור, יש חופש המחשבה.

קסניה סבטלובה: אבל כאשר הם עושים את זה בחסות מדינת ישראל, שלה מחויבות כלפי עם ישראל גם במדינת ישראל וגם בכל העולם, אז הרי זה לא מותר.

קסניה סבטלובה: לא מותר לכנות את ההומוסקסואלים "סוטים"; לא מותר להסית נגד יהדות ארצות-הברית; לא מותר להסית נגד יהדות של קונסרבטיבים ושל רפורמים.

קסניה סבטלובה: זה אסור, אסור על-פי החוק, על-פי אותם חוקים, שבינתיים – ואני מקווה מאוד שהם ימשיכו להתקיים, החוקים האלה, במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אז אם אנחנו מדברים על הנקודה הזאת, הרשו לי באמת להגיד ולהביע את מורת רוחי כנגד כל אותה הסתה פרועה שכל הזמן מתחוללת, גם בעיתונות החרדית וגם מפי חברי הכנסת החרדים, שאם הם חושבים שהם מבזים את הנציגים של היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית – אז לא, הם מבזים רק את עצמם בעניין הזה, כי הם יוצאים נגד חלקים בתוך העם היהודי, ואת זה אנחנו באים למנוע.

קסניה סבטלובה: אנחנו נלחמים למען אחדות.

קסניה סבטלובה: רבותי, אנחנו לא אומה גדולה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו דברים כאלה.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו עכשיו להתנהג כאילו היינו אותה קבוצה קטנה של קנאים שנמצאת על מצדה ואומרת: טוב, מה נעשה?

קסניה סבטלובה: נקפוץ?

קסניה סבטלובה: נקפוץ מהדבר הזה?

קסניה סבטלובה: ככה בדיוק הדברים עומדים עכשיו.

קסניה סבטלובה: אנחנו עומדים בפני הפיצול הכי משמעותי בתולדות העם שלנו, ואנחנו לא יכולים לתת לזה לקרות.

קסניה סבטלובה: אני מאוד מצטערת על כך שחברי כנסת רבים בחרו שלא להיות באולם הזה עכשיו.

קסניה סבטלובה: אני מקווה מאוד שהם כן יבואו בסופו של דבר, והם כן ישמעו את הדברים האלה, אם בערוץ הכנסת או בכל מקום אחר, והם כן ישתכנעו שאסור לתת יד, אסור לתמוך בדבר הזה, כי זה גורם לפילוג נוראי בתוך העם שלנו.

קסניה סבטלובה: זה גורם לפגיעה ממשית בכל דבר שהוא יהודי.

קסניה סבטלובה: בעצם, למה השתמרה היהדות?

קסניה סבטלובה: היא השתמרה כי היא יכלה לסגל את עצמה לזמנים הקשים, היא השתנתה כי היא ידעה – בעצם כן, החוכמה של היהדות הייתה כזאת שידעה שאנחנו הולכים עם הזמנים, ואם נהרס בית-המקדש, נחרב בית-המקדש, אז אנחנו ממשיכים למרות הכול.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא נשארים באותו מקום של האבל הנוראי.

קסניה סבטלובה: האבל נשאר, אבל החיים ממשיכים.

קסניה סבטלובה: ככה זה גם עכשיו.

קסניה סבטלובה: שום דבר לא השתנה.

קסניה סבטלובה: אנחנו עומדים עכשיו בפני החרבה של בית-המקדש הנוסף, שאנחנו בנינו פה במהלך שנות קיומה של מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: לא פחות ולא יותר.

קסניה סבטלובה: אולי אתם חושבים שהצעת חוק אחת כזאת או אחרת לא תשנה לכאן או לכאן, אבל זה לא נכון, היא כן תשנה.

קסניה סבטלובה: זה עוד טיפה ועוד טיפה, ועוד חקיקה אנטי-דמוקרטית, ועוד איזה משהו שסותם את הגולל על כך שמדינת ישראל, בסופו של דבר, תצליח ותפרח ותוכל לקלוט פה את כל אותם אלה שאולי היום לא חושבים להצטרף אלינו, אבל מי יודע?

קסניה סבטלובה: אולי מחר כן.

קסניה סבטלובה: אנחנו מסתכלים על יהדות צרפת, שכרגע נמצאת, לפחות בחלקה, על המזוודות; אנחנו מסתכלים על יהדות ארצות-הברית, ואנחנו לא יודעים מתי תבוא העת שנתאחד עם האחים שלנו, אבל היא יכולה לבוא בכל פעם.

קסניה סבטלובה: ומה נעשה אז?

קסניה סבטלובה: היום אומרים לנו הנציגים של הקואליציה: לא, מדובר בקהילות קטנות, למה לתת להם משהו?

קסניה סבטלובה: הם לא חשובים.

קסניה סבטלובה: אז תחשבו על הקהילות האלה שיכולות פתאום לגדול ולפרוח ולהיות פה לדבר משמעותי מאוד, כוח מאוד מאוד גדול של יהודים שאתם תפלו לרעה באמצעות אותו חוק המקוואות ובאמצעות חוקים נוספים שאתם מחוקקים, ובאמצעות אותם חוקים שאתם לא נותנים לנו לחוקק.

קסניה סבטלובה: אתם יודעים הרי היטב שבסופו של דבר האמת תהיה בצד שלנו; אנחנו יודעים את זה היטב.

קסניה סבטלובה: למה למשוך את הזמן?

קסניה סבטלובה: למה אתם מתנגדים לאותו מערך של גיורים?

קסניה סבטלובה: למשל, "גיור כהלכה", שמאפשר כבר היום לא לעבור את ההתעללות הזאת שמתרחשת בחסות הרבנות הראשית.

קסניה סבטלובה: מדובר באותם רבנים, מדובר באותו הגיור, רק בחיוך יותר נעים ובמצב רוח יותר נחמד ויותר מקבל את מי שבא להתגייר ולעבור את התהליך המאוד-לא-פשוט הזה.

קסניה סבטלובה: אז אנחנו דורשים שגם "גיור כהלכה" יוכר כגיור ממלכתי במדינת ישראל – –

חמד עמאר: נא לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת כבר.

קסניה סבטלובה: – – שתהיה אפשרות גם לרפורמים וגם לקונסרבטיבים להשתמש בכל אותם המקוואות שעומדים לרשות כל המאמינים.

קסניה סבטלובה: ואם אתם עומדים לעבוד על איזו הצעת פשרה עם הסוכנות היהודית, כמו שדווח בתקשורת, אז אני רוצה להודיע לכם שבינתיים אין שום פשרה, אין שום הצעה, אין שום דבר ממשי על השולחן של הסוכנות היהודית.

חמד עמאר: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: תתקדמו עם זה, תחזרו לוועדה; אחרי זה תחזרו אלינו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן.

חמד עמאר: נא לדייק בזמנים.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל בלתת עצה לחברי החרדים – וכן, יש לי חברים חרדים בכנסת הזאת, שותפים להרבה מאוד דברים.

מיכל בירן: החלק המעניין כשמדברים על הרפורמים והקונסרבטיבים זה כמה מילים על איך התעצבו הרפורמים והקונסרבטיבים.

מיכל בירן: האורתודוקסיה של אותם הימים באירופה והרבנים החליטו בעצם לא להגר לעולם החדש לארצות-הברית.

מיכל בירן: ובעצם הייתה תקופה ארוכה שבה אנשים הגיעו לאט-לאט, זרמו יהודים, הקימו בית-כנסת, התחילו מניין, גדלו והתרבו.

מיכל בירן: ובעצם, בלי השגחתם של הרבנים, נוצרו מזה וריאציות מאוד מעניינות.

מיכל בירן: אנשים הצטרכו לשאול את עצמם באותה תקופה מה חשוב להם ומה חשוב להם פחות, מה מגדיר את היהדות שלהם.

מיכל בירן: וקיבלנו מזה וריאציות מאוד מאוד מעניינות.

מיכל בירן: ההחלטה של האורתודוקסיה אז להתעלם מהעולם החדש הובילה, בסופו של דבר, אני חושבת, מבחינתם – היום הם הגדירו את זה כטעות אסטרטגית.

מיכל בירן: אני חושבת שהיום אנחנו נמצאים במצב שהוא לא שונה בהרבה.

מיכל בירן: הדור שלי, גם הוא רוצה, כל אחד, לחוות את היהדות שלו ולממש את היהדות שלו, כל אחד על-פי תפיסתו ועל-פי דרכו.

מיכל בירן: כשאני רואה מצב שבו אחותי, שהתחתנה אצל רב רפורמי, לא מוכרת על-ידי מדינת ישראל כנשואה, ולעומת זאת אח שלי שהתחתן בעיריית ניו-יורק, כן – בעיני זה חבל.

מיכל בירן: אני חושבת שגם אנשים חילונים במדינת ישראל רוצים ברגעים של הלידה והבר-מצווה והחתונה, והמוות – הרבה אנשים רוצים דווקא לחזק את הקשר למסורת, לחזק את החיבור הזה.

מיכל בירן: החוק הזה שמגיע כאן – בעצם לא כתוב בו שום דבר.

מיכל בירן: כדי להבין את החוק הזה, צריך להבין את הסב-טקסט שלו.

מיכל בירן: בסופו של דבר, הוא כן בא להתעמר בקהילות הרפורמיות והקונסרבטיביות, מכיוון שהחרדים לא רואים בהם יהודים.

מיכל בירן: אגב, זה לא מפריע לאף אחד להשתמש בלובי שהם עושים נגד הדיל עם איראן.

מיכל בירן: זה לא מפריע לאף אחד שהם רפורמים, ומה הם עושים בבית-הכנסת.

מיכל בירן: אבל כשהם פונים להכיר גם בזכויות שלהם ולקבל את מי שהם, פתאום אנחנו מדברים בשפה אחרת לגמרי.

מיכל בירן: ומה מנסים למנוע מהם?

מיכל בירן: בסופו של דבר, מנסים פה לעקוף את בג"ץ ולמנוע מקבוצות שבאות להתגייר באופן אחר, רפורמי וקונסרבטיבי – הרי אין בעיה עם הטבילה במקווה של נשים סתם כך, אבל כשבאים להתגייר צריך לטבול מול בית-דין.

מיכל בירן: הגיור הרפורמי, הקונסרבטיבי, מאפשר, למשל, לעשות את הטבילה הזאת לא מול עיניו של בית-הדין, שלחלק מהנשים זאת חוויה שיש בה אלמנטים של השפלה.

מיכל בירן: האפשרות לעשות את זה בעוד דרכים, לקבל עוד אנשים פנימה, בעיני, היא מאוד מאוד קריטית.

מיכל בירן: הטיפ שנתתי, או העצה שנתתי, זה ללכת, שוב, בראש קשה, להתעלם ממה שקורה, להתעלם מהגוונים השונים של היהדות, שהם – בסופו של דבר, כשמסתכלים פה על החברה הישראלית, רוב החברה הישראלית היא לא אורתודוקסית, רוב החברה הישראלית היא לא חרדית; ברוב החברה הישראלית יש גוונים שונים של הקשר לדת ולאמונה היהודית, ויש מי ששומר שבת כך או אחרת, ויש מי שלא שומר, ובכל זאת את זהותו היהודית מביא לידי ביטוי בדרכים שונות ומגוונות.

מיכל בירן: הפתרון שמציעים כאן, של ארבעה מקוואות שהסוכנות תממן, הוא קצת מופרך.

מיכל בירן: דבר ראשון, אם הייתה כוונה אמיתית, אז אני אומרת: אין בעיה.

מיכל בירן: שהחוק שלכם ייכנס לתוקף כשייבנו המקוואות האלה.

מיכל בירן: כל עוד הם לא נבנו, זה כמו צ'קים ללא כיסוי.

מיכל בירן: גם אם הסוכנות תבנה את המקוואות האלה, עדיין יש פה בעיה.

מיכל בירן: הרי אם היינו חושבים על תחום החינוך, האם זה היה בסדר שהמדינה הייתה אומרת: את ילדיך – אתה יכול לבנות להם בית-ספר, לשלם בעצמך, במקום שהמדינה תממן את זה?

מיכל בירן: יותר מזה – בסופו של דבר, אנחנו מבינים שהכסף הולך להגיע למדינה, לעבור דרך הסוכנות ולחזור חזרה במין מכבסה כזאת, כדי שחלילה לא ייראה שהמדינה שמה כסף על מקוואות של רפורמים וקונסרבטיבים?

מיכל בירן: הרפורמים והקונסרבטיבים האלה הם אזרחי מדינת ישראל.

מיכל בירן: צריך לאפשר להם את אותם שירותים ואותם שירותי דת שמקבל כל אזרח אחר, על-פי בחירתם ועל-פי דרכם.

מיכל בירן: אני מודה שאני לא הולכת למקווה, וזה לא האופן שבו אני מממשת את היהדות שלי.

מיכל בירן: אבל אני כן יודעת – ובזאת אני אסיים – שהיהדות שלי היא יהדות מכילה, היא יהדות מחבקת – –

חמד עמאר: נא לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל בירן: – – היא יהדות מתפתחת, והייתי רוצה שזאת תהיה תפיסתה היהודית של מדינת ישראל.

מיכל בירן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אילן גילאון.

חמד עמאר: עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד שר הדתות, חברי חברי הכנסת, תודה, כבוד השר, שהגעת, הייתי בלחץ שמא אצטרך לדבר אל השמאלנים האלה כאן.

אילן גילאון: יש כאלה שאומרים שהם שכחו להיות יהודים.

עודד פורר: – – –

אילן גילאון: אבל אם תרשה לי, באמת, להקדיש רק דקה אחת למקווה האיוולת והציניות שדוסקס כאן לפני הדיון על הסעיף הזה, וזה הנושא של ועדת הכנסת שהקימה ועדות חדשות, ואחת הוועדות, שימו לב, היא ועדה לצדק חברתי, לצדק חלוקתי.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני קובע כאן באופן מדעי: אין צדק אחר אלא צדק חלוקתי.

אילן גילאון: כל צדק אחר איננו צדק; הוא צדק ערטילאי.

אילן גילאון: ולכן, כאשר מקימים ועדות כל-מיני כדי לתת תעסוקה לאנשים, כדי שהם יוכלו לשים וילונות ב"מאזדה" שלהם – ואני מכיר את הפוזה הזאת, אני מבין בדיוק בכמה ציניות מדובר כאן.

אילן גילאון: ממשלת ישראל לא צריכה ועדה לצדק חלוקתי כדי לעשות צדק חלוקתי.

אילן גילאון: זאת שטות, איוולת ורעות רוח.

אילן גילאון: ודי לחכימא.

אילן גילאון: זה צריך להיות ברור.

אילן גילאון: אני מחבר את זה סך הכול עם המקוואות, כי זה מקווה הציניות והאיוולת שאנחנו חיים בו.

אילן גילאון: באמת, יש כנראה ריכוז של יותר מדי אווילות, רשעות וחריצות באותו זמן.

אילן גילאון: אבל לענייננו, לעניין המקוואות שעליו אנחנו מדברים – ואני דווקא, כבוד השר, אני רוצה לדבר אתך הלכתית, כי אני, אתה יודע, מכיר יהדות שמדברת על שבעים פנים לתורה, וכל התורה על רגל אחת, ואתה יודע שאני יכול להגיד את התורה על רגל אחת, אין לי בעיה: "ואהבת לרעך כמוך", וכל הפירושים האחרים שאנחנו נותנים הם פירושים.

אילן גילאון: ואני לא מבין מדוע דווקא במדינת ישראל, שבה המקווה – ואני טובל במקווה, אגב; במקווה, אדוני השר, ההלכתי הכי גדול שיש במדינת ישראל.

אילן גילאון: חבר הכנסת יהודה גליק, זה ים.

יהודה גליק: הים התיכון.

אילן גילאון: הים התיכון.

אילן גילאון: המקווה הגדול ביותר הזה נמצא ליד הבית שלי.

אילן גילאון: ומי שרוצה קונקורנציה אמיתית למקווה הקיים, שיבוא למקווה ליד הבית שלי.

יהודה גליק: נבנה עוד ים לרפורמים.

אילן גילאון: כן, זה המקווה.

אילן גילאון: אבל לא סתם אני אומר את הדברים האלה – מכיוון שהייתה לי תחושה – ויש פה אנשים טובים, באמת.

אילן גילאון: אני רוצה לציין שגם הרב ליצמן והשר ליצמן וגם גפני, וגם בכלל אנשים ביהדות התורה, ובהחלט חלק ממציעי החוק הזה, הם ביום-יום אנשים סבירים וטובים, ואפשר לדבר אתם.

אילן גילאון: אבל מדי פעם חוזר השד הזה של הקביעה שאנחנו לבדנו צריכים לקבוע את המונופול על היהדות.

אילן גילאון: ובכן, חברים יקרים, אני, שמגיע מהמקווה הכי גדול ובו אני טובל, החוקי והרשמי, שאלוהים רואה אותו הרבה יותר מאשר את כל המקוואות האחרים, ושם טובלים האנשים, ואין שרץ בידם, אגב – יש מדוזות אומנם במקווה שלי, אבל לא שרץ בידם – שם לא מפלים בין אנשים שנבראו בצלם.

אילן גילאון: וההרחקה הזאת והניסיון הזה, אחרי שבכל אופן הייתה תחושה שעברנו כברת דרך, שאנחנו מגיעים למקום יותר פלורליסטי, שמעמד הקשת בצבעיו, בנטיותיו, ברצונותיו, בשאיפותיו, בחלומותיו, יכול לבוא לידי ביטויו כאשר אנחנו מכבדים אלה את אלה, הוא חוזר לקדמות.

אילן גילאון: אנחנו עוד מעט נדון בליבה, כפי שנאמר פה, אבל אני אשמור את הדברים שאני רוצה לומר על הליבה לנושא הליבה.

אילן גילאון: כאילו, אנחנו חוזרים ומצרים את העניין כדי שמה, חברים וחברות יקרים?

אילן גילאון: כדי להוכיח את המונופול ואת היהדות שנמצאת רק בבעלות של קבוצה אחת?

אילן גילאון: אנחנו – דעתנו ידועה, אנחנו לא משתמשים במקוואות רוב הזמן.

אילן גילאון: אני בכלל, ממרום גילי, כבר אינני מאמין בניסויים בבני-אדם; יש דרכים אחרות, אבל הכול מקובל עלי.

אילן גילאון: החזרה הזאת אחורה היא בלתי נסבלת.

אילן גילאון: היא אצבע בעין.

אילן גילאון: זה שקבוצות אחרות בתוך הקואליציה מנסות לקבוע את השלטון שלהן, את עריצות הרוב שלהן, באמצעים של אצבע בעין כדי להגיד: אנחנו קובעים כי אנחנו כאן, אני מבין.

אילן גילאון: אבל כאן מדובר בקבוצה של מציעים שהיא הרבה יותר איכותית מהאחרים.

אילן גילאון: ואז אתם הופכים, מה לעשות, לטובל ושרץ בידו, ומביאים אותנו למציאות שאני חושב שבין כל המדינות הדמוקרטיות בעולם, מדינת ישראל היא המדינה היחידה שמפלה – לא ערבים, זה מובן מאליו, כי הם נוהרים באוטובוסים, הערבים האלה – שמפלה יהודים.

אילן גילאון: אמרה חברת הכנסת פארן, את רוב יהדות העולם היא מפלה.

אילן גילאון: כן, אני בעד הגיור הציבורי, אם שמעתם על החוק הזה.

אילן גילאון: יש חוק הגיור הציבורי, ואדם רשאי לעמוד כבן-חורין מול מורשתו ולבחור מתוכה כראות עיניו.

אילן גילאון: היה לי סבא, עליו השלום, היה לו שם, חבר הכנסת גליק, שמעיה קראו לו, והוא קיים כמעט את כל תרי"ג מצוות, למעט מצווה אחת: הוא לא שמר על כשרות.

אילן גילאון: ואנחנו באנו, הנכדים, ואמרנו: סבא, איזה מין יהודי אתה?

אילן גילאון: אתה הולך כל יום לבית-כנסת, מתפלל וזה, ולא שומר כשרות?

אילן גילאון: איך זה יכול להיות?

אילן גילאון: ואז סבא אמר לנו, חבר הכנסת גליק – כבוד השר, שמע, עניין הלכתי – הוא אמר:

אילן גילאון: אלוהים עסוק מדי כדי להסתכל במה שכל אחד ואחד מכניס לתוך פיו; בקושי יש לו זמן להסתכל במה שכל אחד ואחד מוציא מפיו, שזה החטא הגדול.

אילן גילאון: הוא, במבטא היידישאי שלו, היה אומר: הולך רייכיל, הולך רייכיל.

אילן גילאון: כך היה אומר.

אילן גילאון: הולך רכיל, מוציא משטמה מתוך פיו.

אילן גילאון: ולכן אני, חברים, אומר לכם: למה לכם?

אילן גילאון: למה אתם מביאים איזה דבר שמנוגד לפסוק הכי חשוב בחיים שלנו כיהודים, ואני מניח שבדתות האחרות קיים אותו פסוק, הוא פסוק אחד מתוך תהילים שאומר: "סור מרע ועשה טוב, בקש שלום ורדפהו"?

אילן גילאון: מי שמנסה לבנות את האפליה הזאת, באופן מובנה הוא לא סר מרע והוא לא עושה טוב, הוא בטח לא מבקש שלום והוא לא רודף אותו.

אילן גילאון: אז רבאק, איזה מין יהודים אתם?

אילן גילאון: ויהודי, אדוני היושב-ראש, הוא כל אדם שאומר שהוא יהודי ואיננו בן דת אחרת, ולפחות על-פי ההגדרה של סארטר הוא אדם שאחרים אומרים עליו שהוא יהודי והוא כך מגדיר את עצמו.

אילן גילאון: זהו יהודי שרשאי לטבול בכל מקווה, בכל עת, ואם לא ייתנו לו מקום – שילך אל המקווה הכי גדול, אל הים התיכון, ושיטבול בו, וכך יסתכל גם על היהדות, כים שלם, ויבחר מתוכו את הדברים הנכונים לו.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל רוזין: חברות וחברי הכנסת, כבוד שר הדתות, אני שמחה שאתה פה, באמת, כי אני חושבת שלאורך שנים חברי הכנסת של ש"ס, השרים מש"ס, ניסו לסמל גשר כלשהו של הבנה בין דתיים לחילונים.

מיכל רוזין: ניסו להחזיר עטרה ליושנה, להגיד שבאמת המסורת של יהדות המזרח, של סובלנות, של הבנה, של פתיחות, היא זאת שצריכה להתקיים.

מיכל רוזין: יש דברים שאני אכן רואה שאתה מקדם בשיח, בסובלנות, ביכולת להכיל ולפתוח את הקבוצות השונות להידברות.

מיכל רוזין: מצד שני אתה גם אחראי לרבני הערים, שבשבועות האחרונים כל אחד מהם נעמד ומצהיר הצהרות קשות ביותר על אוכלוסייה שהוא נבחר לשרת אותה.

מיכל רוזין: אני לא מדברת על פסיקות הלכה, ואני לא מדברת על פרשנות הלכתית כזאת או אחרת או התפלפלות דתית כזאת או אחרת; אני מדברת על אמירות קשות ביותר על חברי קהילת הלהט"ב, על אזרחי ישראל הערבים; אמירות כל כך קשות שבהחלט לא מסמלות, לא אור לגויים, בטח לא דרך ארץ ובוודאי לא את הבסיס שעליו היהדות הפתוחה, השוויונית, הפלורליסטית צריכה לפעול.

מיכל רוזין: אותם אנשים נבחרים על-ידיך, אותם אנשים מקבלים משכורת של כולנו; כולנו משלמים להם את המשכורת שלהם, ולכן התפקיד שלהם הוא גם להיות רבנים של כולנו.

מיכל רוזין: וברגע שהם נעמדים ומטילים דופי בקבוצות אוכלוסייה שלמות, באלה שמשלמים את המסים כדי לקיים את תפקידם ולממן את משכורתם, אני חושבת שהם חוטאים לתפקידם.

מיכל רוזין: ושוב, לא ביקשתי מהם לפרש שונה את ההלכה; לא ביקשתי מהם לקום בבוקר רפורמים או קונסרבטיבים; אבל לעמוד ולהגיד דברי בלע, עלבונות, הכפשות והכללות כלפי אוכלוסיות במדינת ישראל שאותן הם באים לשרת, והם נבחרו כדי לשרת אותן שירותי דת – הרי הם לא רבנים פרטיים; הם לא יושבים עם קהילת חסידיהם באיזו שכונה בבני-ברק או בירושלים ויכולים לחנך את האוכלוסייה שלהם כפי רצונם.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים פה על רבני ערים שנבחרים, שממומנים מכספי ציבור, מהמסים של כולנו, ומרשים לעצמם להשמיץ, להכפיש ואפילו להסית נגד קבוצות שלמות באוכלוסייה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה לפתחך.

מיכל רוזין: אני חושבת שכמו שנאמר, "דרך ארץ קדמה לתורה".

מיכל רוזין: זה חלק מהעניין.

מיכל רוזין: בסופו של דבר בוחנים אותנו על בין אדם לחברו יותר מאשר על בין אדם למקום, וגם אתה יודע את זה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר ביום כיפור, קודם כול, לפני שאתה הולך לבקש סליחה מאלוהים ולעשות שלום עם בית-דין של מעלה, אתה קודם כול צריך לבקש מחבריך.

מיכל רוזין: אני חושבת שבאמירות הקיצוניות האלה, המסיתות, המתלהמות, הם לא תורמים לשלום ולאחווה, אלא להפך.

מיכל רוזין: אני חושבת שגם בריב הזה עם הרפורמים והקונסרבטיבים – ואני לא באה לשכנע אותך על הרפורמים והקונסרבטיבים, ואתה לא תשכנע אותי שהם לא יהודים, שהם נוצרים, וכל האמירות ששמעתי אותך אומר.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, מדינה שמחליטה לממן שירותי דת – ועם כל זה שאני בעד הפרדת דת ומדינה, והמפלגה שלי – זה המצע שלנו; אנחנו מאמינים, למשל, שצריך נישואים וגירושים אזרחיים, וכל אחד יבחר את הטקס הדתי.

מיכל רוזין: דרך אגב, אני מאמינה שככל שיהיו נישואים וגירושים אזרחיים הרבה יותר זוגות יבחרו להתחתן בטקס דתי.

מיכל רוזין: אני תמיד נותנת את הדוגמה של יום כיפור.

מיכל רוזין: אין חוק ביום כיפור לא לנסוע ולא לפתוח מקומות וכדומה, ועובדה ששומרים על יום כיפור, יותר מאשר שומרים, כמובן, בשבת.

מיכל רוזין: לכן אני מאמינה שגם אם אתה לא מקבל את הדרך של הרפורמים, וגם אם אתה לא מקבל את הדרך של הקונסרבטיבים – זה לא על-פי עמדתי, אבל בסופו של דבר אם הוחלט שמדינת ישראל צריכה לממן שירותי דת – ואני חושבת שהיא צריכה לממן; היא צריכה לממן בתי-כנסת ומקוואות בדיוק כמו שהיא צריכה לממן תיאטראות ואצטדיונים לכדורגל וכדומה – היא צריכה לממן שירותי תרבות ושירותי דת.

מיכל רוזין: אבל מהרגע שהיא מממנת אותם היא צריכה לממן אותם בשוויון לכל הדתות ולכל הזרמים בדתות.

מיכל רוזין: היא לא יכולה להגיד, כמו שהיא תבוא לאסלאם ותגיד: אני מממן א' ולא מממן ב', זרם כזה ולא זרם אחר – אותו דבר ביהדות.

מיכל רוזין: אני מבינה את המאבק התרבותי, ואני מבינה את המאבק הדתי ברפורמים ובקונסרבטיבים.

מיכל רוזין: לגיטימי שיהיו לך העמדות שלך.

מיכל רוזין: אני לא אשכנע אותך לשנות את עמדתך כמו שאתה לא תשכנע אותי לחשוב אחרת.

מיכל רוזין: אבל לא לגיטימי לכפות על כל אזרחיות ואזרחי ישראל לממן שירותי דת כאשר נמנע מהם לקבל שירותי דת.

מיכל רוזין: על כך אנחנו מתרעמות.

מיכל רוזין: כשאנחנו מתרעמות על התפילה בכותל זה לא כי אנחנו רוצות לעשות דווקא ופרובוקציה ואצבע בעין וכדומה.

מיכל רוזין: אנחנו מתייחסות לכותל כאתר דתי אבל גם לאומי.

מיכל רוזין: וכשאני רואה שיש טקס בחנוכה שראש הממשלה מגיע לרב הכותל ומדליקים נרות, ואפילו שרה וחברת כנסת לא יכולה להדליק נרות ולהיות חלק מהדלקת הנרות, אלא היא צריכה להיות ביציע מרוחק כלשהו, לי יש בעיה עם זה, לא רק כי הטקס הדתי מדיר אותה, אלא כי הטקס הלאומי מדיר אותה.

מיכל רוזין: כי בלאום אתה מדיר אותי ברגע שאתה מדיר אותי מהדת.

מיכל רוזין: פה הבעיה, הערבוב הזה.

מיכל רוזין: אני לא אבוא לבית-כנסת לא בירושלים, לא בבני-ברק, לא בירוחם, לא ברעננה, ואדרוש בבית-כנסת אורתודוקסי לשבת עם בני המשפחה שלי יחד בלי הפרדה.

מיכל רוזין: אבל באתר לאומי שממומן על-ידי המדינה, שבו יש טקסים ממלכתיים, לא ייתכן לייצר את ההפרדה הזאת.

מיכל רוזין: פה הטענה שלנו.

מיכל רוזין: אותו דבר עם העניין של המקוואות.

מיכל רוזין: אם מדינת ישראל מקימה מקוואות לשירות כל הציבור, אין סיבה שכל הציבור לא יוכל להשתמש על-פי אמונתו ודרכו.

מיכל רוזין: דרך אגב, יכול להיות שאם כך זה היה, הרבה יותר נשים חילוניות היו מגיעות למקוואות.

מיכל רוזין: אני טוענת לאורך כל הדרך, ואתה יודע את עמדתי, שאתם מרחיקים אותנו מהיהדות.

מיכל רוזין: זה באמת כואב לי.

מיכל רוזין: אני אומרת לך את זה מכל הלב.

מיכל רוזין: אני לא אומרת את זה כאמירה פופוליסטית, ואתה מכיר אותי.

מיכל רוזין: היהדות יקרה לי.

מיכל רוזין: אם הייתה לי אפשרות ללכת ביום שישי לבית-כנסת שבו אני יכולה לשבת עם כל המשפחה שלי, יש סיכוי הרבה יותר גבוה שהייתי הולכת מאשר היום.

מיכל רוזין: היום אין סיכוי שבעירי פתח-תקווה אני אוכל ללכת לבית-כנסת שבו אני לא אמצא את עצמי מרוחקת ממשפחתי ולא יושבת עם ילדי.

דוד אזולאי: – – –

מיכל רוזין: סליחה?

דוד אזולאי: תבואי לעיר שלי.

מיכל רוזין: אני אבוא לעיר שלך.

מיכל רוזין: אתה רואה – אתה גורם לי לנסוע בשבת, אתה גורם לי להתרחק מהעיר שלי.

מיכל רוזין: כל הרעיון של בתי-כנסת זה שזה יהיה בשכונה שלי, עם החברים שלי, עם הקהילה שלי.

מיכל רוזין: נכון?

מיכל רוזין: זה היתרון של היהדות בכלל – משפחה, קהילה, חברה.

דוד אזולאי: – – – פנסיון מלא.

מיכל רוזין: אה, פנסיון מלא?

מיכל רוזין: לא, לא.

מיכל רוזין: תודה.

אילן גילאון: אתה מציע לה, גפני הציע לעיסאווי – – –

דוד אזולאי: נסה ותראה.

דוד אזולאי: טועמיה חיים זכו.

אילן גילאון: אני כל יום מנסה.

מיכל רוזין: תקשיב, אני לא חושבת שיש פה מישהו אחד בכנסת, כולל החרדים, שעשה "טישים" בצפת בלילה לבד עם חסידות חב"ד – זאת אני.

מיכל רוזין: יש לי עוד כמה חוויות, לא הכול אני אחשוף עכשיו, אבל תאמין לי שלא הרבה במליאת הכנסת עשו את זה.

מיכל רוזין: לכן אני אומרת לך – ההרחקה הזאת של הציבור החילוני מהיהדות, שבמידה מסוימת היא נוחה לכם כי זה "תינוק שנשבה"; כי 70% מגדירים את עצמם מסורתיים כי הם לא ייאבקו בך על רפורמים וקונסרבטיבים.

מיכל רוזין: הם בכלל לא ייאבקו אתך כל מיני עניינים שכופים עליהם, מכיוון שהם התרגלו לזה.

מיכל רוזין: אנחנו התרגלנו 68 שנים שככה זה – מי שמחליט בענייני דת זה האורתודוקסיה הדתית, ולכן נקבל את מה שהיא אומרת, כי זאת היהדות.

מיכל רוזין: אני חושבת שהטעות היא שאתם מאבדים אותנו.

מיכל רוזין: אתם מאבדים את החברה הישראלית; אתם מאבדים את החברה שהייתה רוצה להיות מקורבת ליהדות.

מיכל רוזין: לכן אתם לא באמת מלמדים בבתי-ספר ממלכתיים יהדות.

מיכל רוזין: מלמדים תנ"ך, קצת חגי ישראל.

מיכל רוזין: אתם לא באמת מלמדים יהדות.

מיכל רוזין: פעם עוד היו מלמדים תלמוד, משנה.

מיכל רוזין: בימי עוד לימדו את הדברים האלה; היום כלום.

מיכל רוזין: אתם לא מלמדים.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: כי אתם רוצים אותנו בורים ובורות, לא מבינים כלום, להשאיר לכם את ענייני הדת.

מיכל רוזין: אתם מרחיקים אותנו מהיהדות.

מיכל רוזין: בסוף מי שישפוט אתכם זה, כנראה, בית-דין למעלה.

מיכל רוזין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן כבל – מוותר.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני השר – – –

חמד עמאר: אתה לא חייב עשר דקות.

אלעזר שטרן: לא, בסדר, אני אשתכנע קודם.

אלעזר שטרן: אז מי הפעם הקורבן?

אלעזר שטרן: אני לא יודע אם זו יוזמה של שר הדתות, אולי של אחד מחברי הכנסת האחרים בסיעות החרדיות – את מי נגרש הפעם?

אלעזר שטרן: את מי נפלה הפעם?

אלעזר שטרן: פעם אחת זה השמאלנים, פעם אחת זה הערבים, פעם אחת זה קציני צה"ל, עכשיו זה הרפורמים והקונסרבטיבים, ומעניין מי הקורבן הבא.

אלעזר שטרן: איך זה הולך לעבוד?

אלעזר שטרן: הולך לבוא בחור למקווה, ומה ישאלו אותי, אדוני שר הדתות: מה הצבעת?

אלעזר שטרן: הצבעת ש"ס – תיכנס.

אלעזר שטרן: תגיד, חשבתם על רפורמי שיצביע ש"ס?

אלעזר שטרן: הוא יכול להיכנס למקווה?

אלעזר שטרן: איך תמדדו אותם?

אלעזר שטרן: מה אתם רוצים עוד לעשות בכספי המדינה, שלא עשיתם?

אלעזר שטרן: את מי אתם עוד רוצים להעיף מליהנות?

אלעזר שטרן: איזה אפליות אנחנו רוצים לעשות?

אלעזר שטרן: אם מדברים על מקוואות, אני אומר את האמת, אדוני שר הדתות, הייתי דואג שגברים לא ייכנסו כשנשים טובלות.

אלעזר שטרן: אותם הייתי מרחיק ראשון.

אלעזר שטרן: אתה שומע את הביזיון הזה?

אלעזר שטרן: כשאני אומר לך ש-95% ממצביעי ש"ס לא יודעים שכשאישה טובלת לגיור יש בתוך המקווה שלושה גברים.

אלעזר שטרן: בציונות הדתית כבר בדקתי את זה; הזדעזעו.

אלעזר שטרן: למה בזה אתם לא מטפלים?

אלעזר שטרן: אין סוטים בקרב רבנים?

אלעזר שטרן: לא הסגירו ביום שישי איזה רב ידוע, לממשלת ישראל, למדינת ישראל?

אלעזר שטרן: אז מה תגידו, שהאישה עטופה בשק והיא לא מגרה?

אלעזר שטרן: למה בזה אתם לא מטפלים?

אלעזר שטרן: איך להרחיק חצי מהעם היהודי, לפחות, ממדינת ישראל?

אלעזר שטרן: אחרי זה יכול לעמוד ראש הממשלה פה ולדבר על הישגים ועל התחושות שלו ועל ההסכמה שלו, כשיהדות ארצות-הברית מתרחקת – חברת הכנסת ציפי לבני שמעה את זה הבוקר.

אלעזר שטרן: בזה הוא הודה רק אחרי שאלה חוזרת, הוא לא אמר את זה ישר.

עליזה לביא: הוא אמר שזה – – –

אלעזר שטרן: אבל למה הוא לא אמר?

עליזה לביא: הוא אמר שזה לא קשור – – –

אלעזר שטרן: נכון, זה לא קשור לאיך אנחנו מתייחסים לרפורמים ולקונסרבטיבים.

אלעזר שטרן: זה לא קשור לזה שרוב העם היהודי יושב בארצות-הברית, כי מה כנסת ישראל, יש לה לעשות – להתעסק שמא מישהו יתגייר בארץ בדרך רפורמית, והרי אתם יודעים שאין הרבה כאלה, לשמחתכם, לצערכם, לא משנה מה, ואז, מה שהכנסת הזאת מתעסקת – איך להעביר, לפני שנסגר המושב – שגם הם לא יוכלו לטבול.

אלעזר שטרן: אני אומר לכם, אני אומר לנו, במקום לדון איך להרחיק, אולי נדון איך לקרב; במקום להפוך את המקווה לסלע מחלוקת, אולי נהפוך אותו לדבר מקרב.

אלעזר שטרן: הציבור היהודי במדינת ישראל, לא הרפורמי, לא הקונסרבטיבי, מאסה נפשו; הלוואי שהייתה מואסת נפשו רק בפוליטיקאים הדתיים, הלוואי שהייתה מואסת נפשו רק ברבנים, אבל מה הבעיה?

אלעזר שטרן: שהם חושבים שהפוליטיקה הדתית והרבנים שהם חווים – לא כולם, כמובן, ובלי הכללות, אבל – הם אלה שמייצגים את היהדות.

אלעזר שטרן: אני באמת חושב שאם חפצי חיים אנחנו, בהיבט של זהותה היהודית של מדינת ישראל, בואו נהפוך – במקום להשקיע ימים ולילות איך הבית היהודי יסתדר, איך לא מרחיקים את המצביעים שלו, רק את הרפורמים והקונסרבטיבים – הרי זה התחיל מזה שגם רצינו ללוות בחוק טובלות שבאות למקווה בבלניות; הרי היום חלקן הולכות עם חברות וחלקן לא הולכות עם ליווי בכלל.

אלעזר שטרן: אז למה עשינו את המקווה?

אלעזר שטרן: אני לא אנצל את הזמן שלי, כמו שביקשת, ואני יודע שלמדת לימודי יהדות בבר-אילן – את זה אני בטוח שלא לימדו אותך, כי לא רק אותך לא לימדו, גם אותי לא לימדו, ולמדתי כנראה כמה שנים יותר.

אלעזר שטרן: לא לימדו אותי, לא שיערתי, לא האמנתי, שכשאישה טובלת נכנסים גברים.

אלעזר שטרן: אני קורא פה לעמיתי חברי הכנסת, אלה יש להם כוח – אנחנו אופוזיציה, אנחנו חלשים – אלה שיכולים לחוקק חוקים: תניחו בצד קצת את החשש שמא, שמא, שמא יבואו רפורמים וקונסרבטיבים לטבול, ותתעסקו עם מי שכבר טובל היום.

אלעזר שטרן: אולי החוק הראשון שצריך להעביר פה, שלמקווה לשם טבילה ייכנסו רק בני אותו מין יחד.

אלעזר שטרן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעיני הדיון הזה הוא עצוב, קודם כול בשל העובדה שחברי הכנסת, של הקואליציה, ברובם, גם של המפלגות החרדיות, אפילו לא טורחים להיות כאן, חוץ משר הדתות כמובן, שיושב כאן, בטח כי זו המשמרת שלו כאן.

יואל חסון: אבל באמת, לא טורחים לשבת, לא טורחים לשמוע את חברי הכנסת, לא טורחים לפתוח קצת אוזניים, אולי לפתוח את הראש וקצת לדעת, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שכמו שאמרו פה קודם, אין להם מונופול על היהדות.

יואל חסון: אין להם מונופול על אלוהים, אין להם מונופול על היהדות; אני לא פחות יהודי מהם, מדינת ישראל, כמדינה יהודית ודמוקרטית, לא פחות חשובה לי מאשר להם, וההפך; הרעיונות האלה, ההמצאה הזאת, הסטרט-אפ הזה, שנולד עכשיו, שהדרך הטובה לפתור כאן בעיות – שכל אחד יעשה לו בית-כנסת, שכל אחד יעשה לו את המקווה שלו.

יואל חסון: לא רוצים להתערבב.

יואל חסון: לא עם אחד אנחנו.

יואל חסון: לא רוצים להתערבב.

יואל חסון: מה אכפת לנו, מה, נתחיל להתעסק עכשיו עם הזרמים – הרפורמים?

יואל חסון: האורתודוקסים?

יואל חסון: מצאנו פתרון: נקים מקווה שהוא יהיה המקווה לרפורמים, לקונסרבטיבים, ואנחנו נהיה במקווה שלנו, ונגן עליו, ונסגור את שעריו, ולא ניתן לאף אחד להיכנס, אלא אם כן הוא נראה בדיוק בדיוק כמונו.

יואל חסון: זאת היהדות?

יואל חסון: זאת היהדות?

יואל חסון: הרי אין יותר שבטיות מהדבר הזה.

יואל חסון: בשביל מה עמלנו, טרחנו ובאנו מכל קצוות העולם להקים כאן מדינה יהודית, בית לעם היהודי?

יואל חסון: למה?

יואל חסון: כדי שכל אחד יעשה לו כאן בית-כנסת?

יואל חסון: כדי שכל אחד יתפוס את הפינה שלו לבד?

יואל חסון: בלי קשר?

יואל חסון: מי?

יואל חסון: מי קובע?

יואל חסון: אני רוצה לדעת מי קובע מי יהודי יותר ומי יהודי פחות; מי קובע את זה?

יואל חסון: מי יש לו העוז והאומץ לבוא ולהגיד: אנחנו אומרים לך שאתה פחות יהודי ממני – מי?

יואל חסון: אז אני אגיד לכם מי.

יואל חסון: כאלה שלצערי מחזיקים היום קואליציה, ממשלה, שבראשה עומד ראש ממשלה שמניסיון אנחנו יודעים שהוא מוכן למכור כאן כל פיסת חלקה טובה כדי להישאר עוד חודש ראש הממשלה.

יואל חסון: אבל אתה יודע מה, שר הדתות, אני רוצה לומר לך משהו.

יואל חסון: מדהים איך אתם שוכחים כל כך מהר.

יואל חסון: תזכרו מה אותו ראש ממשלה עשה לכם רק לפני שנה וכמה חודשים – הושיב אותך באופוזיציה.

יואל חסון: לא ספר אתכם בכלל, כי היה לו נוח לעשות קואליציה עם אחרים.

יואל חסון: אז עכשיו הוא עושה קואליציה אתכם, והנה עכשיו אתם משיגים כל מה שאתם רוצים.

יואל חסון: נראה שהשמש זורחת, ונראה שהאוויר, ככה, מכה בתלתליך, אדוני השר – אבל זה גם יכול להיגמר.

יואל חסון: זה יכול להיגמר, כי פתאום יום אחד אותו ראש ממשלה, שהוא נורא נדיב אליך, אדוני, עכשיו, יהיה פחות נדיב, כי תהיה לו הצעה יותר טובה.

יואל חסון: אבל הדבר הזה, בסוף, עם כל הכבוד לפוליטיקה – והפוליטיקה, זה בסדר, זה חלק מהדמוקרטיה, אני מקבל את זה, אני מבין את זה, אני גם לא מאלה שחושבים שלא צריך לדעת לחיות יחד עם הציבור החרדי ולאפשר לו לחיות את חייו – אבל בצורה הרמונית, ובצורה שמשתלבת בחברה.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק עצובה, כי היא שוב מפרידה, היא שוב עושה הבדל בין יהודי ליהודי, והיא פוגעת קשות – פוגעת קשות, חברי חברי הכנסת, ביחסים בינינו לבין יהדות ארצות-הברית ויהדות העולם בכלל.

יואל חסון: את הסכנה הזאת אי-אפשר למסמס, ואסור בהחלט לקחת כמובן מאליו.

יואל חסון: אני מצטער מאוד, אדוני, שהיום, בכוח הרוב של הקואליציה, הצעת חוק מפלגת וקשה הולכת לעבור.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת ציפי לבני.

חמד עמאר: עד עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

ציפי לבני: כן, אמרת עשר דקות, ומה שיש לי לומר הוא מאוד קצר.

חמד עמאר: עד עשר דקות, את לא חייבת.

ציפי לבני: תודה.

ציפי לבני: זה בעיקר יום עצוב, וזאת בעיקר הצעת החלטה וחקיקה עצובה, מהמון סיבות, ומבחינתי כל הסיבות משולבות.

ציפי לבני: הסיבה הראשונה היא שלראשונה במדינת ישראל אפליה מעוגנת בחוק.

ציפי לבני: היא מעוגנת בחוק, כי בג"ץ קבע את המובן מאליו – בית-המשפט קבע את המובן מאליו, שמדינת ישראל, מוסדותיה הרשמיים לא יכולים להפלות.

ציפי לבני: לכן זכות הכניסה למקוואות יכולה להיות למי שרוצה, גם אם, רחמנא ליצלן, מדובר בגיור שאיננו מוכר על-ידי מדינת ישראל באופן רשמי; זה עניין שצריך לדון בו ולתקן גם אותו.

ציפי לבני: עכשיו, לא מבקשים שכתוצאה מהטבילה הזאת הגיור יוכר.

ציפי לבני: לא הגענו למקום הזה.

ציפי לבני: אף אחד לא רוצה להכריח הכרה בגיור הזה; בסך הכול רק שייפתחו שערי המקווה, שאותה אישה שרוצה לחבור ולהצטרף לעם היהודי, ועשתה את זה בדרך שאיננה מקובלת על המוסדות האורתודוקסיים הרשמיים במדינת ישראל, לא יהיה מישהו עם המפתח שיפתח לה את הדלת, כי הדלת נעולה בפניה.

ציפי לבני: ונכון למחר, לא תהיה לה דלת אחרת, במדינת ישראל, שתיפתח בפניה ושם היא תוכל לטבול.

ציפי לבני: כן, אמורים לקום עוד מקוואות, אבל זה כבר תלוי ברצונה הטוב של הממשלה, ובדרך כלל, כשזה מגיע לרפורמים ולקונסרבטיבים, הממשלה לא רוצה.

ציפי לבני: אז נועלים דלת אחת, לא פותחים דלת אחרת – זה מה שמדינת ישראל עושה בכל מה שקשור לגיור, וזה החלק העצוב.

ציפי לבני: הרי אנחנו מדברים כאן כל הזמן מעל הדוכן – אנחנו רוצים בחו"ל ואומרים – אנחנו דורשים מאחרים להכיר בישראל כמדינת העם היהודי.

ציפי לבני: אנחנו אלה שטוענים, ואני רצה ואומרת בכל מקום: יהדות זה לא דת, יהדות זה עם.

ציפי לבני: זה חלק שקשור להיסטוריה, לערכים, לתרבות.

ציפי לבני: כן, גם דת, אבל זה לא הדבר הבלעדי שמאחד אותנו.

ציפי לבני: הזכות של ישראל למדינה נולדה מתוך זה שאנחנו עם, כי אנשים בני דתות שונות יכולים לחיות בכל מקום בעולם, אבל העם היהודי זכאי למדינה כי הוא עם.

ציפי לבני: אבל כאן, לצערי, בתוך מדינת ישראל – הריבונית, אחרי שכבר הוקמה, המונופול על יהדותה של מדינת ישראל ניתן למפלגות החרדיות.

ציפי לבני: ולמה זה מצער אותי?

ציפי לבני: זה מצער אותי כי בתוך כל הקשיים שקיימים בין השבטים השונים שחיים בחברה הישראלית – והיום עוד יגיע חוק לביטול לימודי הליבה, אירוע קשה בעיני, גם מסוג אחר, גם לחרדים ולכולם – ואנחנו רוצים לחיות יחד.

ציפי לבני: ואמרו כאן דוברים לפני: אנחנו רוצים להיות חלק, ואתם דוחים לא רק את הרפורמים שרוצים לבוא בשערי הגיור, אתם דוחים אותנו – אתם גורמים לדור הצעיר לחוש מנותק מהיהדות.

ציפי לבני: אני זוכרת, הרב גפני, לפני הרבה שנים, כשהגעתי לכנסת, בשנת 1999, את השיחה הזאת בינינו, על השאלה איך אנחנו יוצרים את אותה חוקה שמאחדת וקובעת משהו – שכולם יוכלו לחיות תחת אותה קורת גג.

ציפי לבני: אבל צודק גם חבר הכנסת יואל חסון; ההשלכות של זה הן לא רק מה שקורה כאן.

ציפי לבני: אני מסתכלת על הדור השלישי בקהילות היהודיות בחו"ל.

ציפי לבני: הסבא בכה מהתרגשות ושמחה כשהוקמה מדינת ישראל, הנס הזה במזרח התיכון.

ציפי לבני: הילדים שלו לא נשמו, מרוב חרדה, כשמדינת ישראל הותקפה, במלחמת ששת הימים, במלחמת יום כיפור.

ציפי לבני: והנכדים שלהם מסתכלים על מדינת ישראל ואומרים: מה זה?

ציפי לבני: הם רואים את המנהיגים שלה, אותנו, אומרים: ישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, והיא מדינת העם היהודי; והם אומרים: אנחנו חלק מהעם היהודי, אבל טורקים לנו את הדלת בפנים, וזה לא רק הדלת של המקווה, כמו שאמרתי קודם.

ציפי לבני: אנחנו שולחים אותם להגן עלינו בקמפוסים.

ציפי לבני: נשבר לי הלב כשאומרת לי בחורה צעירה יהודייה: אני אדם ליברלי, אני מחוברת למדינת ישראל, אבל אני מפסיקה להבין מה קורה כאן.

ציפי לבני: אנחנו דורשים מהם – העסקה בינינו לבינם היא: אתם תגנו, לא משנה מה יהיה, לא משנה ההחלטות שאנחנו מקבלים, תתרמו לאיפא"ק, תרוצו ותתקפו את כל מי שמבקר את מדינת ישראל.

ציפי לבני: Stand with us, נעמוד יחד.

ציפי לבני: אבל בסוף, לא רק שאנחנו לא נותנים להם כלים להסביר מהי מדינת ישראל לאחרים, אנחנו מונעים מהם את התחושה שאנחנו יחד.

ציפי לבני: הרי בסוף, היהדות היא לא רק מה שמלמדים, ולא מה שהרבנים אומרים, אלא היהדות היא מה שמרגישים, ואתם לא מאפשרים לציבור כל כך גדול, במדינת ישראל ומחוץ לה, להרגיש שייך.

ציפי לבני: היהדות היא ממש לא רק הקביעות של המונופול הדתי-פוליטי במדינת ישראל.

ציפי לבני: ואתם יודעים מה?

ציפי לבני: היהדות היא גם לא האמירות הבלתי-מתקבלות על הדעת של הרב לוינשטיין, ולא האמירות של הרב הצבאי הראשי, ולא כל הטקסטים האלה שהופכים את היהדות למנוכרת, לזרה, לקיצונית, לשונאת.

ציפי לבני: זאת לא היהדות של רבים שיושבים כאן והולכים להתנגד היום לחוק הזה – לא כי הם נגד חרדים.

ציפי לבני: כשאני הולכת לבית-כנסת, אני הולכת לבית-הכנסת האורתודוקסי שלי.

ציפי לבני: אבל אל תסגרו את הדלת בפני אחרים; זאת סגירת דלת לא רק לשערי המקווה, אלא לחיבור בין מדינת ישראל ליהודי התפוצות, ובמובנים רבים גם לחיבור בינינו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

משה גפני: תזכרי שהדלת לא נסגרת בפני אף אחד ובפני אף אחת.

משה גפני: אפשר להגיד מה שרוצים, אבל החוק לא אומר את זה.

עליזה לביא: אתה יודע שסגרת אותה.

משה גפני: אמרתי לעיסאווי פריג' שהוא יכול לבוא לטבול.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בואו נאפשר לחברת הכנסת מרב מיכאלי לדבר.

חמד עמאר: תודה.

קריאה: – – – זה הפך להיות – – –

משה גפני: דברו, דברו, בסדר, מה שאתם רוצים.

משה גפני: בחוק זה לא כתוב.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך עד עשר דקות.

יעקב ליצמן: – – –

מרב מיכאלי: ראה – אני אפתח בווידוי – –

יהודה גליק: וידוי?

מרב מיכאלי: וידוי.

יהודה גליק: וואי.

מרב מיכאלי: – – אני לא הולכת למקווה.

יהודה גליק: עכשיו הפלת אותנו לגמרי.

משה גפני: אבל אני אומר לך שהמשיח בדרך, שגם את, וגם זהבה גלאון, מדברות – המשיח בדרך – – – על זה.

עודד פורר: – – –

קריאה: אתה הבאת את המשיח?

משה גפני: כל יום מביאים את המשיח, אתם ליד החמור שלו.

משה גפני: באמת התקדמות גדולה.

קריאה: אם כך – – –

יהודה גליק: אני מצטער – – – כואב לי.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת גליק, כואב לך שאני לא טובלת במקווה?

יהודה גליק: כן.

חמד עמאר: תודה לך, חבר הכנסת גליק.

מרב מיכאלי: זה נוגע ללבי.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות אחרי חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת גפני, כשם שאדוני לא מגביל את עצמו בכנסת הזאת לעיסוק בענייני הלכה – נכון?

מרב מיכאלי: ואתה עוסק גם בדברים שאתה באופן אישי אולי לא עושה אותם, אולי לא משתמש בהם – נכון?

מרב מיכאלי: אתה, למשל, לא ניצול השואה, ובכל זאת אתה מתעסק בעניינים של מה מגיע לניצולות וניצולי השואה.

משה גפני: בניצולי השואה הממשלה מתעסקת.

מרב מיכאלי: אדוני לא חקלאי, למשל, ובכל זאת מתעסק ברגולציה – –

משה גפני: נכון מאוד מאוד.

מרב מיכאלי: – – ובתנאים של חקלאיות וחקלאים.

מרב מיכאלי: ולכן, אף שאינני טובלת במקווה – –

משה גפני: אין לי טענות, רק תגידו אמת.

מרב מיכאלי: – – לא צריך להתרגש מזה שגם אנחנו – –

משה גפני: לא, אני בעד.

מרב מיכאלי: – – מוצאות לנכון לדבר – –

משה גפני: בעד, מצוין.

מרב מיכאלי: – – זה לא עניין של לדבר – לא עניין של לדבר.

משה גפני: רק אמת.

מרב מיכאלי: לא, מדברות אמת.

משה גפני: רק אמת.

מרב מיכאלי: לא רק לדבר, אלא שאנחנו חושבות שיש לנו אותה – לא רק זכות, אלא חובה, חבר הכנסת גפני – –

משה גפני: להגיד אמת.

מרב מיכאלי: – – יש לנו חובה להיות מעורבות במה המדינה שלנו, שבה אנחנו לא רק אזרחיות, אלא אנחנו מחוקקות ומחוקקים – מה המדינה שלנו מאפשרת ליהודיות וליהודים בתחומיה.

מרב מיכאלי: והאמת – חבר הכנסת גפני, חבל מאוד שהפסקת להקשיב לי.

מרב מיכאלי: בהתחלה צעקת עלי, צעקת עלי, צעקת עלי, ואז הפסקת להקשיב.

מרב מיכאלי: אני כבר לא מדברת על חוסר הנימוס.

משה גפני: אני אתךְ.

משה גפני: אני אשם, הוא אשם.

יהודה גליק: אני אשם.

משה גפני: יהודה גליק אשם – – –

קריאה: סליחה.

מרב מיכאלי: אני לא אכנס לכם למריבה מי אשם.

מרב מיכאלי: תהיו שניכם אשמים, הכול בכיף.

מרב מיכאלי: אגב, אתם אשמים.

יהודה גליק: מה אני אשם?

מרב מיכאלי: משום, אדוני מר גפני, שההלכה – לוחות הברית, הם לא ניתנו לך, ואפילו לא למר ליצמן – –

אלעזר שטרן: למשה אחר.

מרב מיכאלי: – – וגם לא למר גליק.

מרב מיכאלי: הם ניתנו לכולנו; גם לי.

מרב מיכאלי: אפילו שאני לא טובלת במקווה, ניתנו גם לי.

יהודה גליק: – – – נשברו בסוף.

מרב מיכאלי: וההלכה הזאת היא גם שלי, וגם של כולנו, בדיוק באותה מידה.

מרב מיכאלי: ולכולנו יש זכות לפרש אותה – בדיוק כמו שאתם מפרשים אותה.

מרב מיכאלי: ובדיוק כמו שאתה יכולת, על חוק הובלת נפטרים שלי, לעשות סצנה, ולהגיד: כתוב שם שיהיה חילול שבת, אפילו שלא היה כתוב שם חילול שבת, אני יכולה להגיד לך – בחוק הזה כתוב: תיסגר הדלת למקווה, כשאתה יכול להגיד שלא נסגר המקווה, כי זה עניין של פרשנות, ואת אותה פרשנות, שאנחנו חלוקים וחלוקות בה, לגבי ההלכה, אנחנו חלוקות וחלוקים בה לגבי החוק.

מרב מיכאלי: עכשיו, אני חייבת להגיד לכם, חברי וחברותי, בסוף בסוף יש דבר נורא בסיסי: מדינת ישראל, ייעודה הוא להיות מדינת הלאום, המקלט הבטוח, באמת, גן-עדן לכל היהודיות והיהודים בעולם.

מרב מיכאלי: איך היא יכולה למלא את הייעוד הזה שלה כשהיא עצמה לא מכירה בחצי מהעם היהודי היום?

מרב מיכאלי: איך מדינת ישראל יכולה להיות המקום הבטוח לכל העם היהודי, כשלחצי מהעם היהודי אין מקום במדינה הזאת?

מרב מיכאלי: איך מדינת ישראל יכולה להיות מקום בטוח, כשבאמת היא פוגעת באופן אקטיבי בכל כך הרבה יהודיות ויהודים, שמהר מאוד לא רק לא יוכלו להתחתן כאן, לא רק לא יוכלו להיכנס או לא להיכנס למקווה, לא רק לא יוכלו להתגייר כאן – לא יוכלו לבוא הנה בקצב הזה.

מרב מיכאלי: זה הדבר הכי גם הזוי, אבל גם דפוק וכואב, שהמדינה היחידה בעולם שלא מכירה בכל סוגי היהודיות והיהודים היא מדינת הלאום של העם היהודי.

מרב מיכאלי: החוק הזה הוא אחד הביטויים לזה.

מרב מיכאלי: החוק הזה הוא אחד הדרכים להדיר, לעשות גטאות-גטאות, גדרות-גדרות, להפריד – להפריד ולעשות תוויות: זה כשר, זה לא כשר; זה מקובל, זה לא מקובל; זה נכנס, זה נשאר בחוץ; זאת נכנסת, זאת נשארת בחוץ.

מרב מיכאלי: תראה, מר גפני, אתה חי במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: בדברים מסוימים אתה חי לפי חוקי ההלכה, אבל בדברים אחרים אתה חי לפי חוקי מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: למשל, דיני ממונות – אתה לא מתנהל לפי הדינים מהגמרא והמשנה וההלכה, אתה מתנהל לפי חוקי מדינת ישראל, לפי כל הרגולציות האלה, כי זה – התאמתם את זה, עשיתם את הפרשנות המתבקשת, שאפשרה לכולנו – – –

יהודה גליק: – – –

משה גפני: למה את אומרת את זה?

מרב מיכאלי: כי אני יודעת מה אני אומרת.

משה גפני: יש דברים כאלה.

מרב מיכאלי: כי יש דברים שמצאנו לנכון – – –

משה גפני: לא, יש דברים שבהלכה כתוב – – –

מרב מיכאלי: יש דברים שמצאנו לנכון – –

משה גפני: – – –

מרב מיכאלי: – – או יותר נכון אתם מצאתם לנכון – להתאים את ההלכה ליום-יום.

יעקב ליצמן: את פשוט טועה.

מרב מיכאלי: אבל יש דברים שלא מצאתם לנכון.

יעקב ליצמן: את פשוט טועה.

משה גפני: את פשוט טועה.

מרב מיכאלי: כל מה שקשה – אגב, המקווה הוא דוגמה מאוד טובה, ולא רק בענייני גיור, גם בכלל בענייני נידה – ענייני נידה, ענייני נשים – איפה אנחנו ואיפה מה שכתוב בגמרא, והפער שביניהם, שלא מצאתם לנכון לגשר עליו.

מרב מיכאלי: כל מה שאפשר היה לפתור בענייני יין, למשל, בענייני מקווה לא היה אפשר לפתור.

יעקב ליצמן: די, איזה שטויות את מדברת, חבל על הזמן.

מרב מיכאלי: לכבוד הוא לי, מר ליצמן, שאתה אומר עלי שאני מדברת שטויות – –

יעקב ליצמן: שטויות חבל על הזמן.

מרב מיכאלי: – – לכבוד הוא לי שאני גורמת לך לצאת מאזור הנוחות שלך, אבל העובדות הן העובדות.

מרב מיכאלי: וזה שאתם חושבים שאתם יכולים לשבת בעמדת בעל-הבית – – –

יעקב ליצמן: שטויות, חוץ מאשר את מדברת – – –

מרב מיכאלי: זה שאתם חושבים שאתם יכולים להמשיך לשבת בעמדת בעל-הבית, ולהחליט למי אנחנו נסכים לתת להיכנס לעולם היהודי, באילו תנאים, ולמי לא – זה לא יחזיק עוד הרבה זמן.

מרב מיכאלי: עכשיו, אני אומרת את זה רק כי אני באמת – אתה יודע, מר גפני, שאתה ואני אחים – אחיות, שלא לומר, במקרה הספציפי שלנו.

משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו לא אחים ולא אחיות, אנחנו מקסימום אח ואחות.

מרב מיכאלי: מקסימום אח ואחות, אבל ברמת אחיוּת, באמת.

מרב מיכאלי: ברמת אחיוּת, אנחנו; רואות כל כך הרבה דברים עין בעין.

מרב מיכאלי: יש בינינו, באמת, הערכה הדדית.

מרב מיכאלי: יש בינינו קשר של כבוד הדדי.

מרב מיכאלי: ולכן אני אומרת לך, מהמקום הזה, של הכבוד ההדדי, הגיע הזמן להניח; הגיע הזמן לעשות מקום לכולנו, לכולם, כי חבל שזה יקרה לא טוב.

מרב מיכאלי: עדיף שזה יקרה בטוב.

מרב מיכאלי: ואתה, יש לך מפתח, אתה יכול לתרום לזה.

מרב מיכאלי: חבל ללכת הפוך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יהודה גליק.

חמד עמאר: יש לך עד חמש דקות.

משה גפני: מתון, מתון, יהודה.

יהודה גליק: אני רק מתון.

חמד עמאר: הוא רק מתון.

חמד עמאר: יש לו עד חמש דקות.

חמד עמאר: הוא לא חייב.

קריאה: – – –

משה גפני: מה?

משה גפני: מה?

משה גפני: החוק הזה לא סותר כלום.

קריאה: אז למה עשית אותו?

משה גפני: כי זה מה שהיה צריך לעשות.

עליזה לביא: ממש לא.

עליזה לביא: אתה לא יודע איזה כוח נתת – – –

יהודה גליק: אדוני, חברים, קשה לי לדבר כשיש רעש.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש חבר הכנסת חמד עמאר, חברי חברי הכנסת היקרים והמתוקים מן הקואליציה ומן האופוזיציה, חברי וחברותי חברי הכנסת – הנה, מרב, זה בסדר.

יהודה גליק: האמת היא שאני יושב ותוהה, פעם אחר פעם עוקב אחרי גלגולי החוק הזה, וסהדי במרומים, לא מצליח להבין.

יהודה גליק: לא מצליח להבין.

יהודה גליק: בקושי אנחנו מסתדרים עם זה שיש לנו בית-כנסת אשכנזי, בית-כנסת ספרדי, בית-כנסת תימני, בתי-קברות – למה גם במקוואות, שזה הדבר היחיד שמשתף את כולנו, גם פה אנחנו נצטרך לעשות מקוואות לאלה, מקוואות לאלה ומקוואות לאלה?

משה גפני: – – – לכולם יהיו מקוואות.

יהודה גליק: כבוד חבר הכנסת גפני, תן לי, אני מבטיח לך.

משה גפני: לא, אתה הולך אחרי המניפולציה הזאת.

משה גפני: המקווה זה לכולם.

יהודה גליק: אתה מוכן להקשיב?

יהודה גליק: אז אני מסביר מה אני מתכוון.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: אדוני, חברי חברי הכנסת, למה אנחנו צריכים?

יהודה גליק: מה מפריע לך, חבר הכנסת גפני, שאישה רפורמית טובלת במקווה?

יהודה גליק: הרי היא לא עשתה לך – היא לא מפריעה לך לטבול.

משה גפני: לא מפריע לי.

יהודה גליק: כן מפריע, כי אתה רוצה שמועצה דתית תמנע ממי שהם רוצים, באופן שרירותי.

משה גפני: לא, אתה שאלת שאלה שהיא לא נכונה.

יהודה גליק: בסדר, תסביר אחר כך.

משה גפני: אני אסביר.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות להסביר את זה.

יהודה גליק: ידידי, אנחנו נמצאים עכשיו בימי בין המצרים.

יהודה גליק: למה לנו הפילוג הזה?

יהודה גליק: מי צריך אותו?

יהודה גליק: מי?

יהודה גליק: תגיד לי, ריבונו של עולם, מי צריך אותו?

יהודה גליק: אני מציע לך, הרב גפני, תבוא ותגיד שאתה מושך את החוק.

יהודה גליק: עכשיו אני רוצה להסביר.

יהודה גליק: בדברי ההסבר של החוק הזה היה כתוב – היה כתוב; לא רק שהיה כתוב, אלא יושב-ראש הקואליציה חברי חבר הכנסת דוד ביטן סיפר, וחבר הכנסת דוד אמסלם, יושב-ראש הוועדה, סיפר: יש הסכמה עם הסוכנות היהודית, שהם יבנו עוד מקוואות.

יהודה גליק: ככה היה כתוב בדברי ההסבר של החוק שאתה הגשת.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: טעות, טעות.

יהודה גליק: ישב לצדי נציג הסוכנות היהודית.

יהודה גליק: שאלתי אותו: מתי אתם בונים את המקוואות?

יהודה גליק: הוא אומר: מה פתאום?

יהודה גליק: אנחנו לא בונים שום מקוואות.

יהודה גליק: אז אני שואל, ריבונו של עולם, זה ישראבלוף?

יהודה גליק: תגיד, על מי אתם עובדים?

יהודה גליק: ביקשתם תשעה חודשים.

יהודה גליק: שאלתי: למה תשעה חודשים?

יהודה גליק: אמרו: ככה זה לוקח לבנות מקווה.

יהודה גליק: אגב, אני לא יודע איך בונים בקצב.

יהודה גליק: אמרתי: תעשו את זה בתוך חודש, תעבירו בתוך חודש.

יהודה גליק: אז שאלתי, ריבונו של עולם – ביקשתי מיושב-ראש הוועדה: תן לנציג הסוכנות לדבר.

יהודה גליק: למה דוד ביטן צריך לדבר בשם איש הסוכנות, אם איש הסוכנות פה?

יהודה גליק: לא, לא נותן לו לדבר.

יהודה גליק: יש פה דוד ביטן, הוא הבטיח שהסוכנות בונה, נציג הסוכנות אומר שזה לא נכון.

יהודה גליק: אז, ריבונו של עולם, בניגוד למה שאמרו, זה לא טובל ושרץ בידו, זה טובל ושקר בידו.

יהודה גליק: איך אפשר לעבוד עלינו, לשקר בפנים?

יהודה גליק: להגיד: יש פה חוק, הוא ייכנס לתוקף אחרי שייבנו עוד מקוואות לרפורמים, כשאומרים לנו – הסוכנות אומרת לנו: אנחנו לא הולכים לבנות.

יהודה גליק: אז כל מה שאני מבקש לשנות, וזה מה שכתבתי בהסתייגות, אל תכתבו תשעה חודשים.

יהודה גליק: תחילו את החוק מייד.

יהודה גליק: ברגע שיש אופציה לכל מי שרוצה לטבול, אף שאני לא מבין למה צריך את זה – החוק הזה כל כך מקפיץ אותי, רציתי לעמוד פה ולצרוח, אבל אז נזכרתי בהפטרה שקראנו השבוע, שכתוב: "לא ברוח ה' ואחר הרוח רעש לא ברעש ה' ואחר הרעש אש לא באש ה' ואחר האש קול דממה דקה".

יהודה גליק: אז אני מקדיש לך עכשיו 30 שניות של קול דממה דקה, שכולו תחנונים בשם השם, אנא, תמשכו את החוק הזה, שמפלג אותנו בימי בין המצרים.

משה גפני: למה אתה עולה להר-הבית ומפלג את העם בימי בין המצרים?

משה גפני: למה אתה עולה להר-הבית ומפלג את העם?

משה גפני: עברה חצי דקה.

יהודה גליק: חבר הכנסת גפני, אתה יודע שתמיד אני מסיים לפני זמני.

יהודה גליק: אני לא אענה על השאלה שלך, רק דבר אחד: לא חוקקתי חוק לכפות עליך לעלות להר-הבית.

יהודה גליק: למה אתה מחוקק?

יהודה גליק: מה מפריע לך שמישהו עושה משהו?

יהודה גליק: לא כפו עליך דבר.

יהודה גליק: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת משה גפני – חבר הכנסת משה גפני.

קריאה: – – –

משה גפני: – – – מעניין.

קריאה: יישר כוח.

קריאה: – – – את המסורתיים.

קריאה: – – –

קריאה: יישר כוח.

חמד עמאר: עד חמש דקות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

מיכל רוזין: או, או, עכשיו נבין על מה – – –

משה גפני: – – אני זוכר פעמים רבות – – –

מרב מיכאלי: כולם במקווה בנות.

מרב מיכאלי: תגיד "חברות".

משה גפני: חברות וחברי הכנסת – יא אללה, באמת כבר, מה עוד אני אעשה?

משה גפני: – – –

קריאה: לא הספקנו – – –

משה גפני: לא, אתם גם כן, אני פוגע בזה שלכם?

משה גפני: אנחנו מנסים כבר – אני לא מבין איך העזתם לדבר על זה – אנחנו מנסים כבר עשר שנים שתהיה אפשרות לאדם דתי, שתהיה לו אפשרות לדון בדיני ממונות בהסכמת שני הצדדים בבית-דין רבני.

משה גפני: אתם מתנגדים, אתם אומרים לנו איך לחיות.

משה גפני: יש לי שורה ארוכה של דברים, אבל נעזוב את העניין הזה.

משה גפני: אני מדבר על החוק הנוכחי.

משה גפני: חבר הכנסת יהודה גליק, אתה רצית לשמוע אותי.

משה גפני: אני לא מתכוון לשתוק, אני מתכוון לדבר.

משה גפני: אני מחשיב את האנשים שנמצאים כאן, את חברות וחברי הכנסת, שהם אנשים אינטליגנטים וישמעו את מה שאני אומר.

משה גפני: ואני אומר – החוק הזה איננו מפלה בין איש ואישה.

משה גפני: כל אדם, בין שהוא יהודי ובין שהוא גוי, בין שהוא שייך לכאן ובין שהוא שייך לשם, רשאי על-פי החוק הזה לבוא ולטבול במקווה.

משה גפני: אין רשות לאף אחד לשאול אותו או אותה מה מעמדו, מה מעמדה, למי הם שייכים, למי הם לא שייכים.

משה גפני: החוק הזה שם את כולם בשווה.

משה גפני: הייתה הפרה של הסטטוס-קוו על-ידי בג"ץ, שנעשה – –

עליזה לביא: מה?

עליזה לביא: מה שווה בזה?

עליזה לביא: בוא ונקרא את החוק.

משה גפני: – – מפעולות או אי-פעולות שבג"ץ אמר.

עליזה לביא: בוא תעשה לנו קריאה מודרכת.

משה גפני: תנו לי לדבר.

משה גפני: עליזה, אני הולך לדבר עלייך עכשיו.

משה גפני: אני בשביל זה עליתי.

יואל חסון: אתה לא יכול לזלזל בנו, באמת.

משה גפני: ולכן, כל הדיבורים פה, שמדובר על סלקציה ושמדובר על הפליה בין איש ואישה, ולא משנה למי הוא שייך – –

יואל חסון: אז כולם לא מבינים?

יואל חסון: כולם לא מבינים?

משה גפני: – – אלה אמירות סרק.

משה גפני: יתרה מזאת, אני ביקשתי לדבר בגלל מה שעליזה לביא אמרה בוועדה.

משה גפני: חברת הכנסת עליזה לביא, לא רק שהיא הפליגה עם הסלקציה, כשאין בחוק הזה אפילו רמז לסלקציה, היא דיברה מבחינתי דברים חמורים, שפעם הייתה סלקציה בעם היהודי.

משה גפני: אני, שנלחם על ניצולי השואה לא פחות – אני לא אומר מכל אחד אחר, בוודאי יותר מעליזה לביא – סלקציה?

משה גפני: החוק הזה איננו סלקציה.

יהודה גליק: תסביר מה כן.

משה גפני: אני לא רוצה להסביר.

עליזה לביא: למה אתה לא רוצה?

עליזה לביא: למה אתה לא רוצה?

עליזה לביא: אתה זורה לנו חול בעיניים.

משה גפני: החוק הזה איננו סלקציה.

משה גפני: החוק הזה מאפשר – – –

קריאה: – – –

משה גפני: חברת הכנסת אורלי לוי, החוק הזה מאפשר לכל אחד – בא בג"ץ ואמר שיש חובה.

עליזה לביא: – – – אתה הורס את העם היהודי.

משה גפני: אני לא רוצה לשמוע אותך.

משה גפני: את, בשביל הפופוליטיקה שלך – –

עליזה לביא: הפופוליטיקה שלי.

משה גפני: – – את הולכת ומשמיצה אותי ומדברת על סלקציה?

משה גפני: תתביישי לך.

עליזה לביא: אני לא הזכרתי את זה בנאום שלי.

משה גפני: תתביישי, עלי את אומרת סלקציה.

עליזה לביא: אתה מביא את זה.

משה גפני: אני מביא חוק שאין בו שום בעיה.

משה גפני: בג"ץ פסק אחרי כמה שנים, הוא אמר: המקווה קיים, והוקם על-ידי המדינה – הוא הוקם בשביל מקווה טהרה.

משה גפני: מקווה טהרה זה לא משנה לגבי גבר, לגבי אישה.

משה גפני: לא משנה המוצא שלהם, לא משנה הדרך שלהם.

משה גפני: כל אחד רשאי, בזמנים שבהם המקווה פתוח – בזמן שזה לגברים – גברים, בזמן שזה לנשים – נשים.

משה גפני: בא בג"ץ ואמר שאם רוצים לגייר, חייבת המועצה הדתית – ודרך אגב, המועצה הדתית גם לא חייבת לתת את זה לרשות מרשויות המדינה.

משה גפני: היה הסכם של המועצה הדתית בבאר-שבע עם מינהל הגיור הממשלתי.

משה גפני: באו הרפורמים ואמרו שהם רוצים גם לעשות את זה.

משה גפני: אגב, לרפורמים בארצות-הברית אין אפילו מקווה אחד.

משה גפני: אני לא יודע מה נקרא שם ההייררכיה שלהם – הם אומרים שבריכת שחייה זה גם טוב.

משה גפני: אין מקווה בארצות-הברית.

משה גפני: יש שם 2.5 מיליון רפורמים, פתאום הם צריכים פה את המקווה.

משה גפני: צריכים את המקווה?

משה גפני: בעיה.

משה גפני: כמו שיש גופים פרטיים – חצי מהמקוואות הם מקוואות פרטיים, לא המדינה בנתה אותם.

משה גפני: בונים את זה אנשים.

משה גפני: יש אנשים שבונים את זה בבית שלהם.

משה גפני: מנהלים פה מסע שהוא נורא ואיום; אפשר לנהל את המסע הזה על משהו אחר, לא בחוק הזה.

משה גפני: אני ביקשתי – חברי ואני ביקשנו לא להפר את הסטטוס-קוו.

משה גפני: המועצה הדתית רשאית – ולא רשאית על הנושא הזה, לא על נושא של טבילה; אין סמכות למועצה הדתית לעצור מישהו או מישהי לטבול במקווה.

משה גפני: אין מציאות כזאת.

משה גפני: זה החוק.

משה גפני: החוק, מה שהוא בא למנוע, ובעצם זה גם מאושר על-ידי היועץ המשפטי לממשלה – למנוע שהרפורמים והקונסרבטיבים יוכלו לקבל את הלגיטימציה הזאת בדלת האחורית.

משה גפני: אף אחד – מה שהוא לא רשות מרשויות המדינה, המועצה הדתית רשאית לא לאפשר לו.

משה גפני: אם היא לא מאפשרת לגוף פרטי אחד, היא גם לא מאפשרת לגוף פרטי אחר.

משה גפני: ולכן, כל המסע הזה, שמתנהל עד כדי – –

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: – – עד כדי ירידה לשפל שלא היה כדוגמתו בכנסת, להגיד על חבר כנסת – מה שעליזה לביא עשתה – להגיד על חבר כנסת שבעם היהודי הייתה סלקציה, ועכשיו בחוק הזה אני עושה סלקציה.

משה גפני: בושה, בושה.

חמד עמאר: תודה.

משה גפני: פשוט לא יכול להיות דבר כזה, וזה קרה כאן.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב אשר יסכם.

חמד עמאר: נא לצלצל.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יואל חסון: מה אתה רוצה להגיד שגפני לא אמר?

אני רוצה להגיד שאני מכיר את הרב גפני הרבה מאוד שנים – –

יואל חסון: גם אנחנו.

– – וגם אתם, ואני בטוח שהוא לא תמים כשהוא שואל ומנסה להסביר בכל כוחו, שיושבים כאן קבוצה של אנשים ומסלפים, ומנסים לעשות מצג שווא כאילו מישהו מפלה מישהו על משהו, כאילו הפסיקו שירות כלשהו שהיה לאזרחים – והפסיקו להם את זה.

הרב גפני, אנחנו יודעים שיש כאן במדינת ישראל תהליך, שעובד כבר כמה שנים, שמופעל על-ידי תנועה שקמה בארצות נכר, בארצות-הברית במיוחד, ועשתה שמות, וגרמה להתבוללות דה-פקטו של עם ישראל, ומנסה לטשטש עם שלם מעברו, עם שלם מהמסורת שלו, ומנסה להפוך את ההלכה שקיבלנו כולנו במעמד הר-סיני – להפוך אותה לחוכא ואטלולא, ובכל דרך מנסה לפגוע, אותה תנועה ושליחיה, בשומרי התורה, בשומרי המצוות, בשומרי המסורת.

אני אמרתי לך, הרב גפני, כנראה נהיית הערב תמים; יש כאן תנועה שבמשך שנים מחפשת להרוס את מוסדות התורה, להרוס את הישיבות, להרוס את הכוללים, לפגוע לאברכים בהבטחת הכנסה, לפגוע במעונות, להרעיב ילדים רק בגלל אמונתם.

זאת המטרה שלהם, הרב יהודה גליק, חבר הכנסת גליק.

יהודה גליק: – – – הרב גפני – – –

אורלי לוי אבקסיס: ומה המטרה שלך?

ואני תכף אספר לכם גם מאיפה זה מגיע.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה המטרה שלך?

יהודה גליק: – – – לא נגד הרפורמים.

המטרה שלי זה לשמור על המסורת, כמו שההורים שלךְ שומרים עליה, גם אם הם לא בדיוק נקראים דתיים.

אורלי לוי אבקסיס: מה?

גם אם הם לא בדיוק נקראים חרדים, אורלי.

אורלי לוי אבקסיס: – – – תקשיב לי, אתם השתגעתם.

גם אם לא – הם שומרים על המסורת של הסבא שלהם – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – אליהו הנביא, שעומד בשערי גן-עדן וקובע מי יהודי ומי לא?

– – הם לא עשו צחוק מבית-כנסת.

הם לא יכולים לראות את זה שמגיעים לכותל והופכים אותו לחוכא ואטלולא.

אורלי לוי אבקסיס: בפעם הבאה אני אבקש ממך אישור שאני יהודייה.

אורי אריאל: – – –

יואל חסון: זה לא ייאמן, המונופול שאתם לוקחים על היהדות.

אני אומר לכם, ידידי הנכבד, זו מקהלה מתוזמנת, שזה בסדר, זו אופוזיציה, זה לגיטימי.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

זה לגיטימי.

מבחינת

כם לפחות, כי אתם אופוזיציה, זה בסדר.

יואל חסון: זה לא עניין של אופוזיציה.

אבל אני אומר להם, לאותה תנועה, לאותם אנשים: בכל פעם שתרצו לקלל או לקלקל, אתם תימצאו מברכים – –

יואל חסון: אתה מקלקל.

– – אתם תימצאו מברכים.

יואל חסון: אתה מקלקל.

יואל חסון: אתה מקלקל.

יואל חסון: אתה מקלקל.

אורלי לוי אבקסיס: השתגעתם.

אורלי לוי אבקסיס: השתגעתם.

ואם אתה רוצה ללמוד, ידידי, מההיסטוריה – –

יואל חסון: אני יודע היסטוריה.

– – אז בוא נלמד יחד היסטוריה, מסיפור שקראנו בפרשת השבוע לפני שבועיים.

לפני שבועיים קראנו שבלק שכר את שירותיו של בלעם כדי לקלל ולקלקל את עם ישראל.

שכר את שירותיו.

יהודה גליק: הרפורמים זה בלעם?

שכר את שירותיו.

תקשיב, פרשת השבוע, הרב גליק.

יהודה גליק: הרפורמים הם בלעם?

אני לא רוצה להתחיל לחשוב מי היא האתון בעניין הזה.

בלק מבקש מבלעם, אומרת התורה: "ויען בלעם ויאמר לעבדי בלק" – תקשיבו טוב, כל אלה שמקבלים הוראות מאותן תנועות – "אם יתן לי בלק מלא ביתו כסף וזהב לא אוכל לעבר את פי ה'" – לא יעזור הכסף שלהם מאמריקה, לא יעזרו האיומים שלהם – לא אוכל לקלל – "לא אוכל לעבר את פי ה'".

ובלק מתעקש, ומנסה מכל כיוון אפשרי לקחת את בלעם לסיבוב, אולי הוא יצליח – אולי הוא יצליח לקלקל או לקלל.

אדוני היושב-ראש, קשה לי לדבר ככה, ויש לי עוד נאום ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוטי יוגב, כמי שחתום על הצעת החוק – אתה מפריע לדובר כרגע לנמק, גם בשמך.

רבותי, אני מספר סיפור, סיפור היסטורי, שלצערי, גם היום הוא כזה.

הוא מנסה ללכת יחד עם עבדי בלק, והאתון שלו – האתון ששירתה אותו 30 שנה – מנסה למנוע ממנו, שלא יעשה את מה שהוא רוצה לעשות.

וגם את הרמזים האלה – – –

יואל חסון: לא תם זמנך?

ויפתח ה' את פי האתון, מה?

יואל חסון: לא תם זמנך?

לא.

מי כמוך – בתקנון – יודע שמי שמסכם, יכול לסכם – – –

יואל חסון: לא ידעתי שאתה מסכם.

אני עומד כאן מכוח – זכין לאדם שלא בפניו.

היושב-ראש, יושב-ראש הוועדה, הסמיך אותי לסכם בשמו את הדיון.

יואל חסון: לא הבנתי.

והוא ביקש ממני לא לשכוח פרשת שבוע.

יואל חסון: תכה בנו, תכה.

זה שלוש פעמים.

זהבה גלאון: מי זה האתון ומי זה בלק?

האתון, שהייתה כל כך מסורה לו, עצרה אותו.

אומרת לו: הלו, תעצור, יש פה מלאך ה' מולך, מה אתה עושה?

והוא מכה אותה.

אילו הייתה לי חרב – הרגתיך, הוא אומר לה, לאתון, ששירתה אותו שנים.

כי הוא היה להוט.

על מה הוא היה להוט, בלעם?

הוא היה להוט על הכסף ועל הזהב שהוא אמור לקבל מבלק.

הוא היה להוט.

עד כדי כך, חברת הכנסת גלאון, שהקדוש-ברוך-הוא פתח את פיה של האתון – עד כדי כך.

ואז הם מגיעים למקום שממנו אמור בלעם לעמוד ולקלל את עם ישראל, ואז – מה הוא אומר?

תקשיב טוב, ידידי חבר הכנסת חסון: "כי מראש צֻרים אראנו ומגבעות אשורנו" – אני רואה את העם מראש צורים, מהשורשים שלו, מהאבות הקדושים שלו, אברהם, יצחק ויעקב – "הן עם לבדד ישכן" – – –

משה גפני: – – –

תן לי גם ליהנות.

יולי יואל אדלשטיין: לא, פשוט האתון לא מבינה ממה הקואליציה חוששת, הרי הרשימה המשותפת לא מצביעה.

נגביר את הקצב.

יולי יואל אדלשטיין: האתון שואלת: למה לא מצביעים?

"הן עם לבדד ישכן ובגוים לא יתחשב" – אנחנו לא מנסים להיראות כמו אחרים.

ואז אומר לו בלק: תלך למקום אחר, והולכים למקום אחר, וגם שם – – –

שולי מועלם-רפאלי: לניסן יש שאלה.

אז אני רוצה לומר לסיום, אדוני, אדוני יושב-ראש הקואליציה, לסיום, אני אומר לכם: לא יעזור לכם כלום, מכל מקום שתבואו לקלקל, אנחנו נתקן.

ככל שתנסו להפוך את הדת והמסורת שעליה – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

קריאות: – – –

רבותי, אדוני היושב-ראש, צר לי לסיים באמצע, אבל אני רוצה לומר דבר אחד: לא יעזור שום דבר.

ואני אסיים בברכה שבירך זה שנשכר לקלל, אתה שומע, דוד?

שכרו בן-אדם לקלל, ובסוף יצאה לו הברכה הזאת: "מה טבו אהליך יעקב משכנתיך ישראל".

קריאה: אמן.

מיקי לוי: תחזור על הכול מההתחלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: מה ברצונו של אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: יש לך הצעה לסדר הדיון?

אלעזר שטרן: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אלעזר שטרן: אפשר לפתוח?

יולי יואל אדלשטיין: כן, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: כיוון שחבר הכנסת יעקב אשר – – –

משה גפני: הוא לא שומע אותך.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת יעקב אשר אמר שהחוק הזה עכשיו הוא כדי לחסום את הרפורמים והקונסרבטיבים – רציתי לחזור פה, שיושב-ראש הקואליציה דוד ביטן נכנס לתוך ועדת הפנים וביקש להגיד לנו דבר שלא כתוב עכשיו בחוק – –

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: – – שבזכות החוק הזה ממשלת ישראל תדאג באמצעות הסוכנות לבנות ארבעה מקוואות לרפורמים ולקונסרבטיבים.

משה גפני: – – –

אלעזר שטרן: זה לא רשום בחוק, אז אני מבקש שדוד ביטן יאשר את זה כאן, לפני שנצביע על זה.

אלעזר שטרן: תודה.

משה גפני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: האם מוכן מישהו להתייחס להערה של חבר הכנסת שטרן?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול מן המקום.

אני סיכמתי את הדיון.

סיכמתי את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: כפי שאמרנו בוועדה, אני הקראתי התחייבות מצד הממשלה והקואליציה, שאנחנו נדאג לבניית בין שניים לארבעה מקוואות לציבור הרפורמי והקונסרבטיבי באמצעות הסוכנות היהודית.

דוד ביטן: הדבר פותר את הבעיה שבג"ץ התייחס אליה בפסק-הדין.

דוד ביטן: זה לא עקיפת בג"ץ, אלא פתרון הבעיה שבג"ץ התייחס אליה.

דוד ביטן: התוצאה היא שגם היועץ המשפטי וגם משרד המשפטים, לאור העובדה הזאת, אמרו שאפשר להעביר את החוק הזה, הוא חוקתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

מיקי לוי: דוד, כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בוודאי נצביע על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: יש מישהו שמרכז – – –

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אין דבר כזה בחוק.

משה גפני: מה שנאמר כאן לא מקובל עלי.

יולי יואל אדלשטיין: יש דבר כזה בפרוטוקול, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: כמו ששואלים על הסכמים, אם קיימים, כך חבר כנסת אלעזר שטרן שאל אם קיימות הבנות נוספות, והשיב לו יושב-ראש הקואליציה; אין פה על מה להתרעם.

יולי יואל אדלשטיין: זו פרוצדורה מקובלת מאוד ונורמלית לגמרי.

יולי יואל אדלשטיין: מי מרכז מולי את ההסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, אנחנו מצביעים על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול נצביע על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 1 – הסתייגות של עליזה לביא ואלעזר שטרן, וחברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, גברתי?

יולי יואל אדלשטיין: – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 1 לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של חברי הכנסת עליזה לביא ואלעזר שטרן וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 43 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות מס' 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, נצביע, גברתי?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, אני לא שומע פשוט.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מועלם-רפאלי, אני לא שומע, אני מנסה לעבוד.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע לחלופין, גברתי?

עליזה לביא: כן.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על סעיף 1, לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של חברי הכנסת עליזה לביא ואלעזר שטרן וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 35, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות לחלופין לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 1 – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות מס' 2?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 33 נגד – 44 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של חברי הכנסת עליזה לביא ואלעזר שטרן וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 33 בעד ההסתייגות, 44 נגדה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: על 3 נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: – נצביע על הסתייגות מס' 3 לסעיף 1.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מעדיף לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 – מי בעדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: – לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות (3) של חברי הכנסת עליזה לביא ואלעזר שטרן וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 34 בעד, 42 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 – מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לסעיף 1 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של חברי הכנסת עליזה לביא ואלעזר שטרן וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד ההסתייגות 34, נגד – 43.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 לסעיף 1 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5, גברתי.

עליזה לביא: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 לסעיף 1, של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני – וקבוצת סיעת מרצ – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות (5) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 42, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 5 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 6 – מצביעים – לסעיף 1.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד – 34, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, המליאה הסירה את כל ההסתייגויות.

עליזה לביא: לא, יש 7 ואז 8.

יולי יואל אדלשטיין: 7 ו-8 זה לסעיף אחר.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה – סעיף מס' 1 לחוק, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 23 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 41 נגד – 35 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 35 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף מס' 1 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2, הסתייגות 7 של קבוצת המחנה הציוני וקבוצת מרצ – אתם מצביעים?

יולי יואל אדלשטיין: – מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 7 לסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 34, נגד – 43, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 7 לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, נצביע?

עליזה לביא: כן.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע גם לחלופין.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות לחלופין לסעיף 2?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 43 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תוצאות ההצבעה על ההסתייגות לחלופין לסעיף 2: 34 בעד, 43 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8, של חבר הכנסת גליק, קבוצת מרצ וקבוצת המחנה הציוני – מצביעים או לא מצביעים?

עליזה לביא: מצביעים, מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 26 בעד ההסתייגות – 34 נגד – 42 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של חבר הכנסת יהודה גליק, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 34 בעד, 42 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו כרגע נצביע על סעיף 2, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, כי הסרנו את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 27 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 41 נגד – 35 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 41, נגד – 35, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 2 לחוק אושר, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו את החוק בקריאה שנייה כרגע, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, ולכן נעבור להצביע על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21), התשע"ו–2016, כולל לוח התיקונים, בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: כולל לוח התיקונים.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 28 בעד החוק – 41 נגד – 35 נמנעים – אין חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 41 בעד, 35 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא.

משה גפני: רגע, אני רוצה להודות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש רק להודות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יואל חסון: אין לך על מה להודות, תאמין לי.

יואל חסון: אתה צריך אולי להתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו, דרך אגב, שימו לב – ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת טעונה הצבעה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מבקש להודות ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם, שהעביר את החוק בשכל, בתבונה, בפרק זמן קצר; אני רוצה להודות לייעוץ המשפטי של ועדת הפנים, שעשו גם מלאכה נאמנה; למנהלת הוועדה; אני רוצה להודות ליושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן.

משה גפני: ואני רוצה להגיד לחברי באופוזיציה – כל מה שאמרתי עד עכשיו, אני חוזר ואומר גם עכשיו: החוק הזה איננו עושה אפליה, הוא משאיר את המצב הקיים כמות שהוא.

משה גפני: ואני לא מקבל – בחוק הזה יש רק את מה שיש בו.

משה גפני: אין בו בניית מקוואות למישהו, אין בו שום דבר אחר מעבר למה שיש בו.

משה גפני: אנחנו הצבענו על חוק כפי שהסברתי אותו גם במליאה וגם בוועדה.

עליזה לביא: – – – השלכות של החוק הזה – – –

משה גפני: החוק איננו מפלה, ולא מעניין אותי מה שבונים, מה שלא בונים – –

עליזה לביא: – – –

משה גפני: – – ואת תמשיכי עם הסלקציות שלך.

עליזה לביא: אני אמשיך עם הסלקציות שלי?

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גפני.

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, כפי שאמרתי, הצבעה בסוף הודעתו.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרים, יש לי שתי הודעות שדורשות הצבעה.

): אני מתחיל עם הראשונה.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ח בסיוון התשע"ו, 4 ביולי 2016, להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע"ו–2016, לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): יושב-ראש ועדת הכספים ביקש להעביר את הצעת החוק מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בוועדת הכספים.

): ועדת הכנסת, לאחר שקיימה דיון בעניין, ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בוועדת הכספים.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): יש לי אחרי זה עוד הודעה.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, אז אולי תודיע את שתיהן.

): אני אודיע את שתיהן.

יולי יואל אדלשטיין: תודיע את שתי ההודעות, ונצביע בנפרד, ודאי.

): מאה אחוז.

): הכנסת החליטה בישיבתה ביום ב' בסיוון התשע"ו, 8 ביוני 2016, להעביר את הצעות החוק הבאות לדיון בוועדת הכלכלה, לשם הכנתן לקריאה ראשונה: הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת סתיו שפיר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת רועי פולקמן; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת יאיר לפיד ויעל גרמן.

): יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ביקש להעביר את הצעות החוק מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): ועדת הכנסת, לאחר דיון בעניין, ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעות החוק האמורות מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): אבקש את אישורה של המליאה לעניין.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על ההודעה הראשונה.

חמד עמאר: יש שתי הודעות.

חמד עמאר: הודעה ראשונה – הצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 29 בעד הצעת ועדת הכנסת – 56 נגד – 3 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30), התשע"ו–2016, מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת הכספים נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 56, נגד – 3, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההודעה הראשונה של יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להודעה השנייה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 30 בעד הצעת ועדת הכנסת – 51 נגד – 7 נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע"ה–2015; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה); התשע"ה–2015, הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015; הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, והצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, מוועדת הכלכלה לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 51, נגד – 7, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההודעה השנייה של יושב-ראש ועדת הכנסת עברה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, לא נלחץ לי – – –

חמד עמאר: לפרוטוקול.

חמד עמאר: אז מוסיפים אותו.

חמד עמאר: נגד או בעד?

עמר בר-לב: נגד.

חמד עמאר: מוסיפים אותו נגד.

חמד עמאר: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61) (רישום צולב), התשע"ו–2016 [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1062); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון משולב בשתי הצעות חוק.

חמד עמאר: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 60) (שינוי מבנה הבורסה), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה – יציג סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

חמד עמאר: וגם את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61) (רישום צולב), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה – יציג במשולב סגן השר.

חמד עמאר: בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 60) (שינוי מבנה הבורסה).

יצחק כהן: הצעת החוק המונחת לפניכם גובשה ברשות ניירות ערך בתיאום עם משרד האוצר ומשרד המשפטים.

יצחק כהן: מטרת הצעת החוק היא לאפשר שינוי מבנה הבעלות על הבורסה לניירות ערך בתל-אביב מבעלות שאינה למטרות רווח לבעלות למטרות רווח, בדומה להליך שעברו בורסות רבות בעולם.

יצחק כהן: הליך שינוי המבנה יהפוך את הבורסה לגורם תחרותי ויעיל מכפי שהוא היום, המסוגל להוות תחרות משמעותית לבורסות בשווקים הבין-לאומיים ולזירות מסחר אלטרנטיביות בארץ ובחו"ל.

יצחק כהן: בחינת השפעת מהלך דומה שנערך בבורסות רבות בעולם מעלה כי שינוי מבני תורם להתמודדות הבורסה עם האתגרים העומדים בפניה, מעודד שיתופי פעולה ומיזוגים בין בורסות במקומות שונים בעולם ומאפשר לבורסות לגייס הון כישות עצמאית באמצעות הנפקת ניירות הערך שלה ורישומם למסחר.

יצחק כהן: כיום, רק חברי הבורסה שהם למעשה הבעלים של הבורסה נהנים מגישה למסחר.

יצחק כהן: לאחר השינוי המבני הגישה למסחר לא תהיה עוד תלויה בבעלות על הבורסה, אלא תהיה מבוססת על התקשרות חוזית בין הבורסה לבין חברים פוטנציאליים, דבר שיאפשר להגדיל את מספר בעלי זכויות המסחר בבורסה במנותק ממספר בעליה ומזהותם.

יצחק כהן: השינוי המבני שתואר יאפשר לבורסה להגיב באופן יעיל יותר ללחצי תחרות ולפעול בנפרד מהאינטרסים של החברים, ובכך ליצור בורסה מוכוונת שוק פשוטה ויעילה.

יצחק כהן: בנוסף, נועד השינוי המבני להניח תשתית איתנה והכרחית לשיתופי פעולה אסטרטגיים עתידיים עם בורסות זרות ומשקיעים אסטרטגיים ולפעילותן של בורסות נוספות בישראל ולאפשר גיוס הון לפיתוח הבורסה עצמה, אשר בכוחם לתרום להרחבת בסיס הבעלות בבורסה ולגיוון האינטרסים של בעליה.

יצחק כהן: במסגרת השינוי המוצע ולנוכח חשיבות הבורסה כמשאב לאומי החיוני לפעילות שוק ההון והכלכלה בישראל, הצעת החוק פועלת לחזק את מנגנוני הפיקוח על פעילות הבורסה, הן מנגנוני הפיקוח הפנימיים בתוך הבורסה, באמצעות קביעת הסדרי ממשל תאגידי לטיפול בניגודי העניינים העשויים להתעורר כתוצאה ממבנה הבעלות החדש, והן אלה החיצוניים, באמצעות פיקוח רגולטורי על קיום תנאי רישיון, קבלת היתרי החזקה ושליטה וקביעת סמכויות פיקוח ואכיפה של רשות ניירות ערך ביחס לבורסה.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים של הכנסת לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: אני מציג גם את החוק השני?

יצחק כהן: אני מציג גם את השני?

חמד עמאר: כן, כן.

יצחק כהן: מכיוון שהדיון משולב, אז ברשותכם, חברי חברי הכנסת ואדוני היושב-ראש, אציג גם את החוק הבא:

יצחק כהן: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61) (רישום צולב).

יצחק כהן: הצעת החוק המונחת לפניכם גובשה ברשות ניירות ערך בתיאום עם הבורסה לניירות ערך, משרד האוצר ומשרד המשפטים, ועניינה: קביעת מנגנון לרישום צולב, שיאפשר מסחר במניות חברות ענק זרות בבורסה לניירות ערך בתל-אביב.

יצחק כהן: בשנים האחרונות אנו עדים להיקפי מסחר לא גבוהים בבורסה, כמו גם לירידה במספר החברות הנסחרות בה.

יצחק כהן: לכך השפעות רבות, בין היתר – פרופסור טרכטנברג – מושפע מכך ציבור המשקיעים, אשר נחשף למספר מועט יותר של אפשרויות השקעה שלא מחוץ לישראל וליכולת פחותה יותר למכור ולקנות כמויות משמעותיות של ניירות ערך.

יצחק כהן: הצעת החוק מבקשת לאמץ בישראל מודל רישום צולב לא וולונטרי לחברות ענק זרות הנסחרות בבורסות המרכזיות בארצות-הברית.

יצחק כהן: לפי המוצע, הבורסה תהיה רשאית לרשום למסחר מניות של עד 50 חברות שאין להן זיקה לישראל וששוויין עולה על 50 מיליארד דולר.

יצחק כהן: מודל זה יתיר לרשום את מניותיהן של חברות אלה למסחר בזירת מסחר חדשה בבורסה, זאת מבלי שתידרש לכך הסכמתן או מעורבותן של החברות הרלוונטיות ומבלי שיחולו על אותן חברות דרישות גילוי מכוח דיני ניירות ערך הישראליים ופיקוח רשות ניירות ערך בעניינן.

יצחק כהן: הזירה החדשה תהיה מובחנת ונבדלת מהפעילות הקיימת הרגילה בניירות ערך, באופן שימנע פגיעה בחברות מקומיות המבקשות לגייס בבורסה.

יצחק כהן: המודל צפוי להגביר את הנזילות בבורסה באמצעות גיוון הנכסים הנסחרים והגדלת מחזורי המסחר בה.

יצחק כהן: כניסתן של המניות הזרות לבורסה עשויה להגביר את עניין המשקיעים בבורסה המקומית ולהשפיע לטובה על מחזורי המסחר.

יצחק כהן: בנוסף, מיועד המודל להנגיש למשקיעים המקומיים את המסחר במניות זרות באמצעות צמצום הקשיים הנלווים ככלל להשקעה במניות אלה דרך הבורסות בחו"ל – שעות המסחר, כללי המסחר, מטבע המסחר וזמני הסליקה.

יצחק כהן: המודל אף עשוי להביא להפחתה משמעותית בעלויות העסקה ביחס להשקעה במניות דרך הבורסות בחו"ל, בייחוד ללקוחות הקמעונאיים, ומכאן שהוא צפוי להוות אלטרנטיבת השקעה אטרקטיבית במניות זרות לאלה החפצים בכך בישראל.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תיקון החוק יאפשר, אם כן, הקמת זירה חדשה בבורסה, שתאפשר למשקיעים בישראל לסחור במניות של חברות ענק זרות הנסחרות בבורסות המרכזיות בארצות-הברית בעלויות עסקה זולות, בזמני מסחר נוחים ובמטבע מקומי.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר גם את הצעת החוק הזו בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים של הכנסת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו מקיימים דיון משולב.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דיברתי בדיון הקודם לגבי החוק הקודם, אבל אני חייב לומר שהסתכלתי בעיניים של חברי הכנסת החרדים – בעיקר העיניים של חבר הכנסת גפני, שבאמת נצצו ואורו.

יואל חסון: ראית באמת אדם – מה שנקרא בשפת העם מבסוט על עצמו.

יואל חסון: סימן "וי", עוד "וי" חשוב.

יואל חסון: אבל ראיתי, אדוני, את העיניים של השותפים שלך, וראיתי את העצב בעיניהם, וראיתי את הקושי שלהם להניע את הידיים לעבר כפתורי ההצבעה, כי הם יודעים שמה שהם עשו, מצורכי הישרדות וקואליציה, הם עשו כי הם חייבים את זה בשבילך, כדי שאתה תישאר, כדי שתהיה קואליציה.

יואל חסון: אבל הם יודעים שהם עשו כשל; הם ידעו שהם גורמים נזק; הם ידעו שהם מפלגים את הציבור.

– – – אותו דבר.

משה גפני: הוא לא היה עושה אותו דבר.

משה גפני: אם היינו בקואליציה אתכם הייתם נותנים לנו שלוש – – –

יואל חסון: לך אני אומר, חבר הכנסת אשר, בלי ששמת לב בכלל, אתה פנית להורים של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואתה שאלת אותה אם ההורים שלה דתיים.

יואל חסון: אתה שאלת אותה אם ההורים שלה דתיים.

יואל חסון: הרי כמעט יצא לך מהפה: האם ההורים שלך בכלל דתיים מספיק?

יואל חסון: האם, אולי, הם יהודים בכלל?

יואל חסון: אתה מבין לאן אתה הגעת?

יואל חסון: אתם מבינים לאן הגעתם?

יואל חסון: אני מציע, אדוני, אני מציע שתעמידו כאן, בכניסה למליאה, מין מכשיר CT גדול או MRI – יש לכם קשר עם שר הבריאות, יש לו הרבה MRI.

ענת ברקו: חבר הכנסת חסון – – –

יואל חסון: אל תפריעי לי, חברת הכנסת ברקו.

קריאה: היא עברה אלינו.

יואל חסון: והגיע הזמן שתהיי בצד הזה.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לך: נשים פה CT ונשים פה MRI, וכל אחד מאתנו יעבור במתקנים האלה, ויצא לנו דוֹחַ – דוּח, דוֹחַ או דוֹח, לא משנה – שיגיד כמה אנחנו יהודים ואם אנחנו יהודים מספיק.

יואל חסון: מה אתה אומר?

משה גפני: לא, נומרטור.

משה גפני: נומרטור.

יואל חסון: נומרטור, מה שתגיד.

מאיר פרוש: – – –

יואל חסון: סגן השר פרוש, חבר הכנסת ביטן יושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת ביטן – – –

קריאה: הוא לא שומע.

חמד עמאר: לוקח לך – – –

יואל חסון: לא, לא, אני רוצה שהוא ישמע.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן, אני רוצה שתשמע משהו.

יואל חסון: אתה נכנסת היום או אתמול – לא יודע מתי – לוועדת הפנים, והצהרת בשם הממשלה שיקומו אותם מקוואות על חשבון הסוכנות או יחד עם הסוכנות.

יואל חסון: אני פונה לכולכם, חברי חברי הכנסת, בואו נתחייב כולנו שלא משנה מה יש לנו בלו"ז, אנחנו מבטלים כל פגישה ומגיעים לטקס חנוכת המקווה הראשון.

יואל חסון: בסדר?

יואל חסון: לא יהיה דבר כזה, אל תילחצו.

יואל חסון: לא צריך לפנות מקום בלו"ז.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואל חסון: אבל אם יהיה, אני אומר לך – –

דוד ביטן: אדוני היושב-ראש, אני יכול להשיב לו?

יואל חסון: – – תזמין את כולנו לחנוכת המקוואות המיוחדים לקונסרבטיבים ולרפורמים.

חמד עמאר: תודה רבה.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, כבוד היושב-ראש, אני יכול להשיב לו?

חמד עמאר: לא.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: הוא מדבר עלי.

חמד עמאר: תבקש בכתב.

יואל חסון: בושה.

יואל חסון: החוק הזה הוא בושה, אדוני.

יואל חסון: הוא צריך להשיב לי.

יואל חסון: כן, אתה תשיב לי.

יואל חסון: אתה צריך להשיב לי, ואני רוצה לראות אם יהיה מה לחנוך ואם יהיה בכלל מקווה.

יואל חסון: אבל מה שכן יהיה זה שהשערים נסגרו והדלתות נסגרו, וזה נשאר לגפני ולחבורתו.

יואל חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: אני מבקש לדעת, אדוני היושב-ראש, כמה חוקי מקוואות הם היו מסכימים לתת לנו אם היינו הולכים אתם לקואליציה.

משה גפני: כמה חוקי מקוואות?

חמד עמאר: סיימנו את חוק המקוואות.

חמד עמאר: אנחנו בחוק השני.

חמד עמאר: תודה.

משה גפני: דווקא בליכוד אנחנו לא מקבלים.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

משה גפני: אצלכם היינו מקבלים פי-שלושה.

יואל חסון: ממש מרחם עליך.

משה גפני: לא מרחם.

משה גפני: פי-שלושה.

משה גפני: מיקי, כמה היו נותנים לנו ביש עתיד אם היינו הולכים אתכם?

מיקי לוי: או-אה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אם אתה יכול לאפס לי, כי חבר הכנסת גפני הפריע לי.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת גפני, ענייננו בענייני הבורסה, וזה באמת נושא מאוד מאוד כבד.

מיקי לוי: אני מבקש את תשומת לבך, חבר הכנסת גפני, מכיוון שזה יגיע לוועדה שאתה עומד בראשה.

מיקי לוי: אני המלצתי לחברי חברי הכנסת של יש עתיד לתמוך בחוק בקריאה הראשונה, אף שהחוק במתכונת הנוכחית מלא חורים, ואם אנחנו לא נעבד אותו אנחנו יכולים להביא כליה – – –

משה גפני: אתה מדבר על חוק – – –?

מיקי לוי: אני, כרגע, זה מה שיש על – חוק הבורסה.

משה גפני: על הצולב או על המשולב?

מיקי לוי: המשולב, מה שאתה רוצה.

מיקי לוי: יש שם בעיה של עמלות.

מיקי לוי: העמלות הנהוגות היום בבורסה, שמוכתבות על-ידי הבנקים, חבר הכנסת גפני, ואני אביא לוועדה הוכחות, הן פי-עשרה מהעמלות הנהוגות באנגליה ובארצות-הברית.

מיקי לוי: אין שום סיבה שהציבור ישלם פי-עשרה על טיפול הבנקים על פעולות בתוך הבורסה.

מיקי לוי: על מה אנחנו מדברים?

מיקי לוי: פי-עשרה, ואחר כך בוכים שהבורסה לא עובדת.

מיקי לוי: לכן נצטרך לטפל ברווחים העצומים של הבנקים מהעמלות עצמן.

מיקי לוי: יש שם בעיה של מספר חברים מצומצם.

מיקי לוי: הבנקים הלכו וחילקו את זה בינם לבין עצמם – סבבה, נכס שלהם – ועוד 20 חברים שהם חברי הבורסה.

מיקי לוי: כל המגמה היא לבוא ולפתוח את הבורסה לחברים חדשים.

מיקי לוי: מי יקבע את הקריטריונים?

מיקי לוי: כמה חברים חדשים ייכנסו?

מיקי לוי: מה מספר החברים שייכנסו?

מיקי לוי: כל הדברים האלה פרוצים.

מיקי לוי: מחר בבוקר הם יכולים להחליט שלא ייכנסו חברים, אז לא תהיה בכלל תחרות בטיפול בנכסי הציבור, בניירות הערך של הציבור.

מיקי לוי: ונשאלת השאלה, בכלל, מדוע להעביר את הנכס לבנקים?

מיקי לוי: למה לא ילך הנכס עצמו לציבור?

מיקי לוי: יש שאלות קשות לפרופסור שמוליק האוזר בעניין הזה – מהם הקריטריונים לכניסת חברים חדשים?

מיקי לוי: כמה ייכנסו?

מיקי לוי: כמה יסורבו?

מיקי לוי: מהבחינה הזאת, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, העסק כל כך כבד, שלא אסתפק למשל בדיווח של פעם בשנה, אלא בדיווח של פעמיים בשנה, כי זה קריטי כמה חברים ייכנסו, זה פועל יוצא של העמלות עצמן, והרווחים הם עצומים ולא הולכים לכיס הנכון – אוקיי, תודה.

חמד עמאר: זה כבר מעבר ל-15 השניות שהוספתי.

מיקי לוי: תודה.

מיקי לוי: ומה יקרה לנכסי הבורסה היום?

מיקי לוי: הם שווים 500 מיליון.

מיקי לוי: על-פי הערכת מומחים, ברגע שנעשה את השינוי המבני – יהיו שווים 2 מיליארד.

מיקי לוי: אלה סכומים עצומים.

מיקי לוי: כרגע עברו לבניין חדש, מערכת מחשוב חדשה, והדברים האלה – מה יהיה עתידם?

מיקי לוי: למי יהיו שייכים?

מיקי לוי: יש לזה השלכות מאוד מאוד קשות על הציבור עצמו.

חמד עמאר: תודה, תודה רבה.

מיקי לוי: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; זהבה גלאון – אינה נוכחת; אמיר אוחנה; מיכל רוזין; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – נמחקה; תמר זנדברג; אראל מרגלית; עמר בר-לב; עבדאללה אבו מערוף; נחמן שי; ישראל אייכלר; אלי כהן; מנחם אליעזר מוזס; מירב בן ארי; קסניה סבטלובה; איציק שמולי; יעל כהן-פארן; יעל גרמן.

איציק שמולי: רגע, רגע.

חמד עמאר: איציק שמולי, אתה רוצה לדבר?

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מאוד שמח שהכנסת מוצאת את הפנאי לטפל בענייני הבורסה, אבל בואו נדבר לרגע על האנשים שאין להם הפריבילגיה לדבר על הבורסה, לחשוב על הבורסה, בוודאי לא להשקיע כספים בבורסה, ואלה האנשים הסיעודיים.

איציק שמולי: שמעתי היום, ובכלל בימים האחרונים, שפתאום הולכת ומתגבשת איזו התנגדות בממשלה לכוונה לעשות בתקציב הקרוב ביטוח סיעודי ממלכתי.

איציק שמולי: ואני אומר לכם – בעיקר אני מפנה את דברי לסיעות ש"ס ויהדות התורה, שבמובנים רבים אתם התקווה בצד החברתי של הקואליציה הזאת – ואני אומר לכם: יש פה הזדמנות היסטורית – – –

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: – – – היסטורית, לעשות באמת מהלך שהיה צריך לקרות כבר מזמן.

איציק שמולי: הרי בסוף, כשאתם מסתכלים מה קורה בכנסת הזו, כשאנחנו רודפים אחרי הזנב של עצמנו, בכל פעם מגלים איזה טריק ואיזו תרמית חדשה של חברות הביטוח שמתעללות במבוטחים, בסוף חייבים לבוא ולשאול את עצמנו מה החטא הקדמון.

איציק שמולי: והחטא הקדמון הוא מאוד ברור: החטא הקדמון הוא שנתנו לחברות פרטיות דריסת רגל בתוך תחום שהיה אמור להיות אלמנטרי מבחינה ציבורית.

איציק שמולי: אבל במדינת ישראל, אם אתה סיעודי ברמת המוגבלות הגבוהה ביותר, לא תקבל יותר מ-22 שעות.

איציק שמולי: ואם בן-אדם יודע שאת השעה ה-23 הוא צריך לממן לבד, הוא הולך לביטוח פרטי.

איציק שמולי: אבל בסופו של דבר, ההזדמנות שמונחת לנו כאן על הפרק, ואנחנו בהחלט מתכוונים לעלות למתקפה בעניין הזה ולחזק גם את היוזמה של השר ליצמן מול משרד האוצר וגם את היוזמות הפרטיות, את החקיקות הפרטיות שיש כאן בכנסת, ולקדם בתקציב הקרוב ביטוח סיעודי ממלכתי.

איציק שמולי: אין שום אפשרות אחרת.

איציק שמולי: אנחנו כבר רואים פעם אחרי פעם, שבוע אחרי שבוע, מה קורה לאנשים שנקלעים לתוך המלתעות של חברות הביטוח: הם לא מצליחים לשרוד את זה.

איציק שמולי: אז הגיע הזמן שהכנסת הזו והממשלה הזו יבינו את גודל השעה ויבינו שאין אלטרנטיבה.

איציק שמולי: זה נמצא גם בתוך ההסכמים הקואליציוניים.

איציק שמולי: אז אנחנו לא מבקשים טובה ממשרד האוצר – –

חמד עמאר: נא לסכם.

איציק שמולי: – – אנחנו דורשים ממשרד האוצר להכניס את זה לתוך התקציב הקרוב.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן אסף חזן; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; חבר הכנסת עפר שלח; חבר הכנסת מאיר כהן; חברת הכנסת מיכל בירן; אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

חמד עמאר: עד שלוש דקות, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני יושב-ראש ועדת הכספים, תראה, אנחנו דנים פה על שינוי מבנה הבורסה, ואין ספק שיש במבנה הקיים עיוות שצריך לתקן.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש פה שאלה מהותית, שעומדת מאחורי כל הוויכוח, והשאלה הזו היא: האם הבורסה היא חברה לתועלת הציבור, כן או לא?

אורלי לוי אבקסיס: ורק אספר לכם שהוגשה עתירה בדיוק בנושא הזה, וזה נדון בבית-המשפט העליון.

אורלי לוי אבקסיס: ומישהו רוצה לדעת כמה עולה התשובה על השאלה הזו?

אורלי לוי אבקסיס: אז אספר לכם: 2 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: אם הבורסה היא חברה לתועלת הציבור, הנכסים שלה אמורים להיות שייכים לציבור; נכסים כמו בניין הבורסה הגרנדיוזי ששווה חצי מיליארד שקל, ושווי מניות עתידיות, שעלולות להיות מחולקות לחברי הבורסה, בשווי נוסף של 1.5 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה אם הבורסה היא חברה לתועלת הציבור היא לא הסוגיה שנמצאת ממש עכשיו בדיונים, אבל היא ממש עכשיו נמצאת בבית-המשפט העליון שאמור לדון בה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני שואלת: למה למהר ולקבוע את הצעת החוק, ולא לחכות להחלטת בג"ץ כדי שנדע אם זה לטובת הציבור ואם לא?

אורלי לוי אבקסיס: כי ההחלטה שלנו והפזיזות שלנו עלולות לעלות לציבור עוד 2 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: על-פי הצעת החוק, 2 מיליארד השקלים – יעברו למי?

אורלי לוי אבקסיס: לחברי הבורסה, שהם 22 גופים, וביניהם, בעיקר – 70% מהם הם בבעלות הבנקים, אותם בנקים שכחלון אומר שיש להם יותר מדי כוח; בתי-ההשקעות – כמה מחזיקים?

אורלי לוי אבקסיס: 30% מהבעלות העתידית גם של הבורסה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אחרי שהחוק יעבור, ויכריחו את חברי הבורסה למכור 40% ממניות הבורסה, תישאל השאלה: למי ימכרו אותן?

אורלי לוי אבקסיס: ומי יקנה אותן?

אורלי לוי אבקסיס: התשובה היא ככל הנראה: אנחנו, הציבור, או נכון יותר לומר, קרנות הפנסיה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, הציבור יידרש לשלם שוב עוד 2 מיליארד שקלים על משהו שכנראה ממילא שייך לו.

אורלי לוי אבקסיס: כאמור, חבר'ה, למי שלא יודע, הבורסה, מי ששולטים בה הם 22 חברים שיכולים לקבל החלטות – מינוי דירקטורים, שינוי תקנון הבורסה, וגם גישה למערכת המסחר.

אורלי לוי אבקסיס: כלומר, רק דרכם, אך ורק דרכם, אנחנו יכולים לקנות ולמכור.

אורלי לוי אבקסיס: הכוח המונופוליסטי הזה הוא יקר ערך, כי כשיש לך מונופול על גישה למערכת המסחר של הבורסה הישראלית, אתה יכול לקבוע את גובה העמלות עבור הציבור, ולכן העמלות המופרזות.

אורלי לוי אבקסיס: לפי כל קנה-מידה, בהשוואה בין-לאומית פי-20 מבמדינות אחרות – בין פי-עשרה לבין פי-20.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, שאלה אחת, באמת ככה כדי שנבין על מה אנחנו מצביעים.

אורלי לוי אבקסיס: ואני רוצה להגיד לכם, זה בדיוק כמו הקיבוצים הישנים, ויסלח לי חברי איתן ברושי, אבל יש דור א', שיכול להיות קבוצה מאוד מאוד מצומצמת וקטנה, ויש דור ב'.

אורלי לוי אבקסיס: ודור א', קרי החברים הוותיקים, יעשו ועדת קבלה לחברים החדשים.

אורלי לוי אבקסיס: ובוועדת הקבלה הזו הם יבקשו מהם להפקיד כסף בהתחלה – דמי עמלות, אוקיי?

אורלי לוי אבקסיס: – וכשהם ייכנסו הם יבקשו מהם עוד.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אני שואלת:

אורלי לוי אבקסיס: מדוע החברים של דור א' יקבלו את החברים של דור ב', אם החברים של דור ב' יצטרכו להתחלק אתם בנכסים?

אורלי לוי אבקסיס: אז לא, לא, לא, לא, ועדת הקבלה יכולה להחליט: עד כאן, אל תתחלקו אתי.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני רוצה לומר משהו: לפני שאנחנו עושים רפורמות – משפט אחרון – היום ליושב-ראש רשות ניירות ערך יש כל הסמכויות ביד להפסיק את המונופול הזה, הוא לא צריך רפורמה.

אורלי לוי אבקסיס: חוץ מהטייטל שהוא רוצה שיהיה כתוב לו על הגב הוא לא צריך רפורמה.

אורלי לוי אבקסיס: יש לו סמכות, שיעשה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם הוא כן רוצה סמכויות, שייצק אותן בתוך החוק החדש.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אכרם חסון; חבר הכנסת איתן ברושי.

חמד עמאר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת משה גפני.

חמד עמאר: אחרי זה יסכם סגן השר.

משה גפני: לא, תודה.

איתן כבל: הוא את שלו – גפני, את שלך עשית היום.

משה גפני: אני לא סיימתי.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שהקימו כאן בורסה הייתה פה חקלאות, ועכשיו משנים את הבורסה והורסים את החקלאות.

איתן ברושי: באתי לומר כמה מילים הערב, כי מחר, בשעת שיא החום, אורלי, בעמק בית-שאן, תהיה הפגנה של אלפי מגדלי דגים וחקלאים מאזור העמק והצפון ומחקלאות ישראל בכלל, כי שר האוצר, שיש לו סמכויות-על, החליט להביא דגים מסין ולחסל את בריכות הדגים בעמק-המעיינות ובית-שאן.

איתן ברושי: זה לא רק נזק אקולוגי, זה לא רק סכנה לטבע, זה קודם כול אובדן האמון והביטחון של מייסדי הארץ הזאת ובניהם ונכדיהם ביכולת להתפרנס כאן מעבודת ידיים וחקלאות.

איתן ברושי: בעידן שנותנים לסוחר להדליק משואה ומקדישים כאן דיון על הבורסה – ואני תומך בהצעה – כדאי שחברי הכנסת ידעו שזאת ממשלה שמדברת על יישוב הארץ, אפילו מעבר לקווים המוסכמים, אבל מחסלת את מה שביניהם.

איתן ברושי: ואמרתי לראש הממשלה – שמשבח את החקלאות, בוודאי אחרי שחוזר ממסעותיו בחוץ-לארץ – שבחוץ-לארץ משבחים וכאן מחסלים.

איתן ברושי: וצריך לומר שהענף הזה בעמק-המעיינות הוא שילוב של הרבה מאוד שנים וידע וניסיון וחיבור של קרקע ומים וחיבור של אדם ואדמה.

איתן ברושי: אדם ואדמה.

איתן ברושי: ואתה שומע מוותיקים בעמק בית-שאן שהאיום עליהם מזכיר להם את האיומים של מלחמת השחרור ושל ההתשה שהייתה.

איתן ברושי: ואני אומר פה לחברי הכנסת ולקואליציה, שיש פה איזה מין מציאות שנהוגה עוד מ-1949, ששר אוצר יכול לבד להחליט לפתוח יבוא, להוריד מכסים ולאפשר – הנה, הגיע סגנו, שהוא תמיד נושא דברו – האיום הוא לא רק על עמק בית-שאן.

איתן ברושי: תראו, מחר יהיו שם בין 40 ל-50 מעלות בצל, אני לא בטוח כמה מכם היו יכולים להיות בתוך המזגן במקום כזה, אבל מחר יבואו ותיקים ומתיישבים מכל האזור כדי לומר לממשלה שאתם, הקואליציה, אחראים לזה.

איתן ברושי: אל תגידו "רק שר האוצר" – זאת אחריות ממשלתית, כולל של ראש הממשלה, כמו שאין אחריות של אף שר ב-100% על כל הנזקים שהוא עושה.

איתן ברושי: יש כאן נזק מצטבר, יש כאן מדיניות ארוכת טווח, שתחת המעטפת של יוקר המחיה מחסלים את חקלאות ישראל, כשכולם יודעים שיוקר המחיה זה לא החקלאים, זה הסוחרים, פערי התיווך.

איתן ברושי: אני אומר לכם כאן, חברי הכנסת, שזה לא לכבודה של ישראל ש-3,000 אנשים יעמדו מחר ב-12:00, בצהריים – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

איתן ברושי: – – קרוב לנהר הירדן, קרוב לגבול ישראל, ליד מעבר שיח'-חוסיין, ויציגו את השלטים וישרפו צמיגים ויגידו לשר האוצר: עד כאן.

איתן ברושי: אבל הכתובת היא הממשלה כולה.

איתן ברושי: זאת ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

איתן ברושי: – – אם התוצאה של מה שהיא עושה זה חיסול חקלאות ישראל.

איתן ברושי: אין לזה הצדקה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון סגן שר האוצר חבר הכנסת איציק כהן.

יצחק כהן: אתם תומכים?

עפר שלח: אנחנו בעד.

יצחק כהן: אין מה לסכם.

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: נברך על המוגמר.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

קריאות: אמן.

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי, החרדים המזרחיים, בעיני יעקב אשר, הם דתיים לדעתך?

יצחק כהן: למה?

יצחק כהן: למה את שואלת?

אורלי לוי אבקסיס: הוא מתחיל לבדוק עם סרגל מי דתי ומי לא.

אורלי לוי אבקסיס: ההורים שלי והסבים לא דתיים בעיניו.

יצחק כהן: למה?

אורלי לוי אבקסיס: לא יודעת, תשאל אותו.

יצחק כהן: וז'קי שתק לו?

אורלי לוי אבקסיס: כן, אני לא יודעת.

יצחק כהן: ז'קי לא הגיב?

אורלי לוי אבקסיס: אולי הנשים תצלנה את הזה.

אורי אריאל: אורלי, יצחק כהן, השעה 23:00.

יצחק כהן: ממה שאני הזדעזעתי, שהולכים לייסד ארבעה מקוואות של רפורמים, מזה אני הזדעזעתי; זה מזעזע אותי.

אורלי לוי אבקסיס: מה מזעזע, לא שמעתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: רבותי, יהיו לנו שתי הצבעות רצופות.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 60) (שינוי מבנה הבורסה), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 31 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 נגד – 5 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 60) (שינוי מבנה הבורסה), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 41 חברי כנסת בעד, חמישה מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 60) (שינוי מבנה הבורסה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה הראשונה ועוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: עכשיו, בבקשה, לפרוטוקול, מי רוצה?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חבר הכנסת חיים ילין, חברת הכנסת מיכל רוזין וחבר הכנסת – תעזור לי – –

עמר בר-לב: עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: – – עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון – – –

זהבה גלאון: אני נגד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון מתנגדת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דודי אמסלם תומך, חבר הכנסת יגאל גואטה תומך, חברת הכנסת נורית קורן, חבר הכנסת מוזס, חבר הכנסת רוברט אילטוב וחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: רבותי, כעת אנחנו נצביע על הצעת החוק הבאה, הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61) (רישום צולב), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 32 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 48 נגד – 7 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61) (רישום צולב), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 48 חברי הכנסת בעד, שבעה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61) (רישום צולב), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1065); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים להצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה) (תיקון), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק סגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק מתייחסת לשני עניינים עיקריים.

משולם נהרי: האחד: תיקון לחוק למניעת הסתננות – סעיף 1 להצעת החוק.

משולם נהרי: סעיף 1 להצעת החוק – במסגרת תיקון החוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראת שעה), התשע"ה–2014, להלן: תיקון מס' 5, נעשו תיקוני חקיקה עקיפים בחוק עובדים זרים, התשנ"א–1991.

משולם נהרי: זאת על מנת להסדיר היבטים כלכליים של העסקת עובדים זרים, בין השאר במטרה להבטיח את יציאתם של עובדים זרים, ובהם מסתננים, מישראל במועד ולהגביר את האכיפה בכל הנוגע להעסקת עובדים זרים כאמור.

משולם נהרי: בהתאם לסעיף 9 לתיקון מס' 5, התיקון האמור לחוק עובדים זרים טרם נכנס לתוקף.

משולם נהרי: בסעיף 1 לתיקון החקיקה מוצע לערוך תיקון בחוק עובדים זרים בכל הנוגע להגדרת המונח מסתנן, במטרה להחיל את חובת תשלום הפיקדון של כלל המסתננים ולא רק על מעסיקי מסתננים שברשותם רישיון לפי חוק הכניסה לישראל.

משולם נהרי: כמו כן, מוצע לשנות את מגנון המיסוי של כספי הפיקדון.

משולם נהרי: כמו כן, סעיף זה כולל תיקונים בסעיפים 1יא1(א) ו-1יא6 לחוק עובדים זרים כנוסחם בסעיף 4(8) לתיקון מס' 5, כך שיהיה ברור כי הפקדת חלק העובד בקרן או בחשבון הבנק בידי המעסיק תיעשה רק לאחר שהמעסיק ניכה מס במקור משכר עבודתו של המסתנן.

משולם נהרי: כמו כן, בהתאם לתיקון המוצע, במקרה של פטירת עובד זר שהוא מסתנן, כספי הפיקדון יועברו למי שהוכח שהוא בן-זוגו; ובאין בן-זוג – למי שהוכח שהוא ילדו; ובאין בן-זוג או ילד – למי שהוכח שהוא הורהו.

משולם נהרי: רק בהיעדר קרובי משפחה כאמור ישולמו הסכומים בהתאם להחלטה שיפוטית סופית או בהחלטה רשמית סופית אחרת כאמור.

משולם נהרי: סעיף 2 להצעת החוק – סעיף זה כולל תיקון סעיף 9(א) לתיקון מס' 5, ולפיו ייקבע כי תחילתו של פרק ד' האמור, כנוסחו בסעיף 4 לתיקון מס' 5, תהיה ב-1 בחודש שלאחר 30 יום מיום פרסום החוק המוצע, וזאת ללא צורך פרסום צו של שר האוצר על הקמת הקרן.

משולם נהרי: בהתאם, מוצע לבטל את סעיף 9(ב) לתיקון מס' 5, המקנה לשר האוצר סמכות לדחות, כאמור באותו סעיף, את מועד התחילה האמור.

משולם נהרי: הדבר העיקרי השני – תיקון לחוק להעסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, התשנ"ו–1996.

משולם נהרי: בסעיף 3 להצעת החוק מוצע לבצע תיקון חקיקה עקיף בסעיף 10(א)(1) לחוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, התשנ"ו–1996, להלן: חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, כך שיובהר כי קבלן כוח-אדם המעסיק מסתננים חייב ברישוי ממשרד הכלכלה והתעשייה בהתאם לחוק האמור, וכי סמכות שר הפנים למתן היתר מיוחד לקבלן כוח-אדם הנותן שירותי כוח-אדם של עובדים שאינם תושבי ישראל, לפי סעיף 10(א) לחוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, לא תחול לעניין עובדים זרים שהם מסתננים, כהגדרתם בסעיף 1י2 לחוק עובדים זרים כנוסחו המוצע בתיקון זה.

משולם נהרי: עוד מוצע להשוות את סמכות שר הפנים לחדש היתר של קבלן כוח-אדם לסמכות שר הכלכלה והתעשייה לעניין זה.

משולם נהרי: בנוסף, סעיף זה כולל תיקון לסעיפים 10ב(א) ו-20(ד) לחוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם, על מנת להבהיר כי האיסור לקבל שירותי כוח-אדם מקבלן כוח-אדם שאינו בעל רישיון חל גם כאשר קבלן כוח-אדם הנותן שירותי כוח-אדם של עובדים שאינם תושבי ישראל, ללא היתר מיוחד, וכי קבלת שירותי כוח-אדם כאמור מקבלן כוח-אדם שאינו בעל היתר מיוחד שניתן על-ידי שר הפנים לפי החוק האמור הנה עבירה לפי אותו סעיף.

משולם נהרי: לאור מורכבותם, הליכי המכרז לבחירת בנק לניהול הפיקדון התארכו מעבר למצופה, כך שרק ביום 30 בדצמבר 2015 נבחר הבנק הזוכה.

משולם נהרי: בנוסף, טרם הוצא צו של שר האוצר כאמור בסעיף 9 לתיקון מס' 5.

משולם נהרי: מאחר שבפועל חלפו שישה חודשים ממועד בחירת הבנק הזוכה במכרז, ומאחר שהבנק ביצע הכנות משמעותיות לתחילת הפעלת הסדר הפיקדון למסתננים כבר בחודש יולי 2016, קיימת דחיפות בתיקון החוק, על מנת לקבוע כי מועד תחילת חובת תשלום פיקדון למסתננים יהיה ב-1 בחודש, לאחר 30 יום ממועד פרסום התיקון לחוק, תוך ביטול תקופת ההמתנה של שישה חודשים מיום פרסום צו שר האוצר על קיום חשבון הבנק, שנקבע בתיקון מס' 5.

משולם נהרי: תזכיר החוק שבנדון הופץ ביום 13 ביוני 1620 להערות הציבור עד ליום 5 ביולי 1620.

משולם נהרי: בתקופה זו התקבלו הערות משרדי ממשלה הרלוונטיים, וההערות נבחנו והתקבלו.

משולם נהרי: על מנת לאפשר את השלמת הליכי החקיקה בהקדם האפשרי, הסמיכה הממשלה את ועדת השרים לענייני חקיקה, אשר אישרה אותם אמש, כדי שנוכל להגיש אותה מייד לכנסת.

משולם נהרי: אודה על אישורה של מליאת הכנסת את תיקון החקיקה הנ"ל.

משולם נהרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך משולם נהרי – סגן שר הפנים, כמובן.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה, ואז אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, בבקשה, לרשותך.

מיכל רוזין: צריך להיות חוק שמי שמעלה את הדוכן צריך גם להוריד אותו.

מיכל רוזין: יש פה איומים על חברי וחברות הכנסת – אני מדברת בשם כל סיעת מרצ, תירגעי, עליזה, הכול בסדר, אני – בשם כולם.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת, שאמורה בעצם להבטיח את יציאתם של מה שנקרא על-פי החוק מסתננים מישראל, היא בעצם שוב ניסיון נואל לפגוע בזכויות האדם של אותם מבקשי מקלט בישראל.

מיכל רוזין: הרי מדינת ישראל, כפי אנחנו יודעים, אינה מוציאה, אינה מגרשת מישראל, ואינה יכולה, על-פי האמנות הבין-לאומיות והחוק הבין-לאומי – אינה יכולה להוציא ממדינת ישראל את מבקשי המקלט בחזרה לארצותיהם, במיוחד אלה שמגיעים מארצות שבהן המצב ההומניטרי והמצב הביטחוני אינם מאפשרים להחזירם.

מיכל רוזין: לכן הצעת החוק הזאת, מה שהיא בעצם מנסה לעשות, היא בעצם רוצה להימנע מצד אחד מלהעניק למבקשי המקלט איזשהו מעמד במדינת ישראל, משאירה אותם בין שמים לארץ, אומרת להם: מצד אחד אנחנו לא מגרשים אתכם, מצד שני אין לכם שום מעמד, מצד שלישי, אנחנו לא מונעים מכם לעבוד, כי בג"ץ קבע שאנחנו לא יכולים לאסור עליכם לעבוד, ומצד רביעי לעומת זאת אנחנו עושים קמפיינים ברדיו של משרד הפנים, שבהם אנחנו מזהירים מעסיקים לא להעסיק אתכם.

מיכל רוזין: בעצם, הם אינם מקבלים אישור עבודה רשמי.

מיכל רוזין: לא מנוכים להם מסים כראוי, כמו שהיה ראוי והיו נכנסים למדינה כ-200 מיליון – על-פי חישוב משרד האוצר – שהיו גם יכולים לממן את שירותי הבריאות של אותם מבקשי מקלט; כרגע, כמובן, מי שנושא בחובות האבודים האלה זה בעיקר בתי-חולים, בעיקר בית-החולים איכילוב בתל-אביב.

מיכל רוזין: ובעצם דורשים מהם עכשיו להפריש הפרשות גבוהות מאוד לקרן פיקדון, שבעצם יהוו איזשהו גורם הרתעה של המעסיקים מלהעסיק אותם.

מיכל רוזין: ההפרשה לפיקדון היא בגובה 36%, ש-16% זה זכויות סוציאליות כמו לעובדים זרים, פלוס 20% מהשכר עצמו רק במקרה של מסתננים, כדי שביום שהם יעזבו את הארץ – נוכל לתת להם.

מיכל רוזין: ההפרשה הזאת של 36% מהמשכורת מייצרת גם הרתעה למסתננים מלעבוד, והיא גם מייצרת הרתעה למעסיקים לא להעסיק אותם.

מיכל רוזין: עכשיו בואו נבין כזה דבר: אי-העסקתם היא עול על כולנו.

מיכל רוזין: אי-העסקתם היא עוד יותר עול על תושבי דרום תל-אביב, על השכונות.

מיכל רוזין: אלה אנשים שיושבים בגינות ציבוריות, שלא עובדים, שלא מפרנסים את עצמם.

מיכל רוזין: גם ככה יש בתוכם אנשים מוחלשים, קורבנות עינויים, נשים נסחרות, סחר בבני-אדם, שקשה להם לעבוד, והקהילה תומכת בהם כי המדינה לא תומכת בהם.

מיכל רוזין: אם אתם מטילים עליהם את הקנס הזה, את הפיקדון הזה, שבעצם אין לו הסדרה, אתם בעצם אומרים שהם לא יועסקו, הם לא יעבדו; הם ישבו בגינות הציבוריות כל היום, וכמובן זה יעודד, מה לעשות, עוני של הישרדות, פשיעה של הישרדות.

מיכל רוזין: לכן העניין הזה הוא פשוט חסר היגיון.

מיכל רוזין: הוא יפגע בראש וראשונה באזרחי ואזרחיות ישראל, הוא יפגע במעסיקים, הוא יפגע במבקשי המקלט, והוא יפגע בתושבי שכונות דרום תל-אביב.

מיכל רוזין: בסופו של דבר אף אחד לא מגרש אותם משם, ולעומת זאת הם ישבו בגינות במקום לעבוד ובמקום שתהיה להם פרנסה, יפרנסו את עצמם, יוכלו לאפשר לעצמם דיור, יוכלו לאפשר לעצמם בריאות, הדברים שאנחנו היינו צריכים להעניק להם.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אמרה חברתי מיכל רוזין שהחוק הוא חוק נואל.

יעל גרמן: נואל, נכון?

יעל גרמן: ואני רוצה להצטרף לדעתך.

יעל גרמן: לא יכול להיות שאנחנו נאמר שהמסתננים הם עול על החברה הישראלית, שהם באמת מפריעים את מנוחתם של תושבי דרום תל-אביב, שבהיותם צפופים במקום מרכזי אחד ולא מפוזרים בכל הארץ הם גורמים למפגעים, שהם גורמים למפגעים מפני שאין להם למעשה תעסוקה, ולעתים אין כסף שלהם – אין להם כסף – כדי למצוא מקומות לינה, ומצד שני, כאשר הם יוצאים לעבודה אנחנו נגזול מהם חלק ממשכורתם, נשים את זה בצד, נטיל קנסות על המעבידים שלהם כדי שיחששו להעסיק אותם.

יעל גרמן: איזה היגיון יש בזה?

יעל גרמן: מדינת ישראל במשך שנים מסרבת לקבוע מדיניות ברורה לגבי המסתננים.

יעל גרמן: ובכך שהיא מסרבת לקבוע מדיניות ברורה לגבי המסתננים היא פוגעת בראש ובראשונה בתושבי מדינת ישראל בכל שכונות דרום תל-אביב– ששם מצטופפים המסתננים.

יעל גרמן: היא פוגעת גם במסתננים, אבל היא פוגעת גם בתושבי מדינת ישראל.

יעל גרמן: ואני לא יכולה להבין מדוע מדינת ישראל לא מסוגלת לשבת, לקבל את ההחלטה האמיצה, הנכונה והצודקת, ולאחר שנסגרו השערים, ולאחר שהחומה שנבנתה אכן מונעת מעבר מסתננים, ולמיטב ידיעתי אין יותר מ-12 או 13 מסתננים בשנה, זאת אומרת, חסמנו את הגל הגדול של מסתננים שהגיע ממצרים, אז יש לנו כאן, בארץ, קרוב ל-47,000 או 50,000 מסתננים, וצריך לטפל בהם, וצריך לאפשר להם לעבוד, וצריך לאפשר להם לקבל שירותי רפואה, וצריך לאפשר להם להתפרנס כך שיוכלו למצוא גם מקומות לינה משלהם וגם מקומות עבודה משלהם.

יעל גרמן: אבל במקום זה ממשיכים לרדוף אותם.

יעל גרמן: וזה לא שזה גורם להם לעזוב את המדינה, כי אין להם לאן לעזוב.

יעל גרמן: אם לפחות היינו רואים נהירה של עשרות-אלפי מסתננים אל מחוץ למדינה בגלל הרדיפה – אין להם לאן לצאת, אין מי שיקלוט אותם, הם כאן, אז מדוע שבמקום לרדוף אותם לא ננצל את כוח העבודה הזה לאותם שירותים ולאותן פעולות ולאותן עבודות שממילא עושים עובדים זרים?

יעל גרמן: אלא שעובדים זרים יכולים לחזור לארצות מוצאם – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יעל גרמן: – – והם לא יכולים, אז זה יהיה גם הומני, גם צודק, גם חכם וגם כלכלי – –

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: – – לדאוג למסתננים במקום לרדוף אותם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מצרפת את תמיכתי להצעת החוק הנדונה, להוסיף תיקונים במישור הכלכלי כדי למנוע הסתננות וגם להבטיח יציאתם של מסתננים מישראל.

ענת ברקו: ואני רוצה להטיל – –

מיכל רוזין: לאן?

מיכל רוזין: לאן יצאו?

ענת ברקו: – – אור על פן נוסף בתופעת ההסתננות, שהוא הפן הביטחוני, מעבר לפן הפלילי של פשיעה והדברים שאנחנו מכירים, והחיים שהפכו להיות בלתי נסבלים לתושבי דרום תל-אביב.

ענת ברקו: אני רוצה לציין עובדה: חלק ניכר מהמסתננים, גברתי, הגיעו מסודאן, שהיא מדינת אויב.

ענת ברקו: היא לא רק בגדר מדינת אויב, אלא בפועל מסייעת להתחמשות ולהתעצמות של גורמי הטרור, ולא פעם הוברח משם – הוברחו משם אמצעי לחימה לתוך שטחה של מצרים, וגם לחצי האי סיני, וחלק מהם סופקו לארגוני טרור כמו "חמאס", "הג'יהאד האסלאמי" וכו'.

ענת ברקו: האנשים הללו הגיעו משם.

ענת ברקו: והגורם ששולט באופן אפקטיבי היום בחצי האי סיני הוא ארגון הטרור "אנצאר בית אל-מקדס", שבנובמבר 2014 נשבע אמונים ל"דאעש".

ענת ברקו: חצי האי סיני משמש מחוז דרומי של "דאעש", משמע שכל מסתנן שהגיע לישראל מאפריקה – וכמובן, מסתננים – בתווך נמצאת מצרים, ולכן הם לא פליטים, לכן – כל מסתנן שהגיע מאפריקה באותן שנים מן הסתם עבר דרך הגזרה של "דאעש", סיני, והיה צריך לעבור את התווך של "דאעש", וידוע וגלוי שחלקם היו שותפים בצירי הברחות הכספים ל"חמאס" ולרצועת-עזה.

ענת ברקו: המסתננים הללו מהווים מאגר של מגויסים פוטנציאליים לארגוני הג'יהאד שאליהם נחשפו.

ענת ברקו: צריך להביא בחשבון אפשרות סבירה בהחלט שלפיה חלק מהם הם היום בישראל תאים רדומים המחכים ליום פקודה – –

מיכל רוזין: יש לך דוגמה אחת?

מיכל רוזין: דוגמה?

ענת ברקו: – – על-פי דוקטרינת ההפעלה של ארגונים אסלאמיסטיים במערב.

מיכל רוזין: יש לך דוגמה אחת של מבקש מקלט שהיה מעורב באירוע ביטחוני?

מיכל רוזין: אחת?

ענת ברקו: עכשיו, לכו צפו מגורמי האכיפה והביטחון הישראליים – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, כשהיית כאן אף אחד לא הפריע לך.

ענת ברקו: – – – תבדקי כמה מקרי אונס – – –

מיכל רוזין: מ-50,000 – אחת – יש לך דוגמה אחת?

ענת ברקו: – – – כמה תאים רדומים יש את עדיין לא יודעת, והאוכלוסייה הזאת היא קשה לחדירה ולכיסוי מודיעיני.

ענת ברקו: ולכן, במציאות הביטחונית המורכבת שבה אנו חיים, אני חושבת שיש כאן בעיה.

ענת ברקו: על-פי נוהל הטיפול במבקשי מקלט, משרד הפנים לא מאשר קליטה של מהגרים ממדינות אויב.

ענת ברקו: אני מציעה להסיר את צו ההגנה הקולקטיבי מהמסתננים מאריתריאה, ולאפשר בעצם – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ענת ברקו: – – – מילא אותם אנשים שחוגגים את יום העצמאות שלהם עם השגריר שלהם פה, וחגים אחרים, וגם בעצם למצוא את הדרך להרחיק את אותם מסתננים ממדינות אויב, שכשאנחנו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

ענת ברקו: – – מפעילים ומקפיצים – גברתי, עוד דקה אחת או פחות מזה, משפט לסיכום – מקפיצים גזרה שלמה על כל "פרש טורקי" שחודר לשטח מדינת ישראל, ואלפי אנשים שבאמת מזל שהגדר שהקים ראש הממשלה חוסמת אותם, אבל אם התנאים כאן ישופרו, למסתננים הללו, הם יגיעו בהמוניהם.

ענת ברקו: לא יהיה דבר שיעצור אותם.

ענת ברקו: לפני כמה חודשים, להזכירכם, היה באשקלון פיגוע שבוצע על-ידי מסתנן סודאני מוסלמי, ואני חושבת שפיגועים הם – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

ענת ברקו: – – רק עניין של זמן בתחום הזה.

ענת ברקו: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, חברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, לא התכוונתי לדבר – אני מצטער שאני מטריח אתכם – עד ששמעתי את הגברת ענת ברקו, הד"ר ענת ברקו.

קריאות: – – –

מאיר כהן: באמת לא התכוונתי לדבר, לא רציתי להלאות, אבל עצמתי את העיניים וחשבתי שאני נמצא באיזה כנס של איזו מפלגה ימנית, מאלה שמתפתחות ברחבי העולם ואנחנו צריכים להיות מודאגים מהן.

מאיר כהן: את עומדת כאן, מתירה את דמם של המסתננים האלה.

ענת ברקו: מתירה את דמם?

מאיר כהן: סליחה, אל תפריעי לי.

ענת ברקו: מתירה את דמם?

מאיר כהן: אל תפריעי, כי אני לא מפריע לך.

ענת ברקו: זה יפה.

מאיר כהן: עומדת כאן חברת כנסת, דוקטור באקדמיה, ומטילה דופי באנשים, שלא משנה למה הם הגיעו לכאן, אבל הם כאן כמה שנים.

מאיר כהן: אנחנו לא נותנים להם שום פתרון, ואת עומדת כאן ומטילה בכולם דופי ומחברת אותם ומציירת אותם כאנשים שצריכים להיזהר מהם: אוי, אוי, אוי, תיזהרו מהם, הם יכולים להיות מחבלים ואנסים.

חיים ילין: תאים רדומים.

מאיר כהן: תגידי לי – – –

ענת ברקו: אני אומרת לך – – –

מאיר כהן: האוזניים שומעות – אל תפריעי לי.

ענת ברקו: קיבלת את התמונה – – –

מאיר כהן: סליחה, אל תפריעי לי.

ענת ברקו: אתה רוצה להתעלם מהמציאות – תתעלם.

מאיר כהן: תלמדי להקשיב, גם אם זה לא מוצא חן בעינייך.

ענת ברקו: לא כולם, אבל יש כאלה.

מאיר כהן: תלמדי להקשיב.

ענת ברקו: אני מקשיבה.

מאיר כהן: אוזנייך לא שומעות את מה שאת אומרת; מה, אנחנו באמת נמצאים בכנסת ישראל?

מאיר כהן: עד לאן אתם תגיעו עם ההכללות המוטרפות האלה?

מאיר כהן: לאן אתם רוצים להביא את האנשים כאן?

ענת ברקו: – – –

מאיר כהן: היי זהירה בדברייך; יש שם ילדים, ויש שם נשים, ויש שם אנשים הגונים, ואם רוצים לטפל בהם, בבקשה להחזיר אותם למדינות שלהם.

מאיר כהן: אבל כל עוד הם נמצאים כאן, את, אסור לך, ואסור לשום יהודי, ולשום אדם במדינה הזאת, להטיל בהם דופי.

מאיר כהן: מה שאת אומרת כאן על הבמה הזאת יכול להתפרש אצל חמום מוח על כל מסתנן.

מאיר כהן: ראי מה שקרה בבאר-שבע.

מאיר כהן: זה לא מלמד אותך לקח?

מאיר כהן: אז היי זהירה בדברייך.

ענת ברקו: אני מאוד זהירה.

ענת ברקו: היה זהיר – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול.

זוהיר בהלול: ובכן, גבירותי ורבותי, חזיון התעתועים של בנימין נתניהו נמשך באופן סנסציוני, כאשר לפני דקות אחדות מר נתניהו, באופן דרמטי, פונה אל הציבור הערבי ומגיש לציבור הערבי את מסמך הפיוס מס' 2 בעקבות "הערבים נוהרים לקלפיות", ועכשיו הוא מבקש מהערבים לנהור לעבודה.

זוהיר בהלול: שימו לב, בקיצור נמרץ, אני חוזר לימי הטובים כשדרן ספורט, ואני מצטט במהירות הבזק כדי שתבינו: "אני מבקש מכם, אזרחי ישראל, לקחת חלק בחברה הערבית" – בהמוניכם – –

נחמן שי: גול.

זוהיר בהלול: – – עבדו בהמוניכם, למדו בהמוניכם, שגשגו בהמוניכם – כלומר, אנחנו זקוקים לו כדי ללכת לעבוד, כאילו לא עבדנו עד אתמול, כאילו היינו מובטלים, כאילו התבטלנו, כאילו נכנענו והשלמנו.

זוהיר בהלול: שימו לב מה הוא עוד אומר: "למעלה מ-20% מאזרחי ישראל הם ערבים.

זוהיר בהלול: אתם" – הוא פונה אלינו בגוף ראשון – "הגעתם להישגים מדהימים; שופטים בבית-המשפט העליון, חברי כנסת, סופרים בעלי שם, רופאים, רוקחים, יזמים, בעלי חברות בתעשיות ההיי-טק, מדענים" וכו' וכו' – "אני גאה בתפקיד שאתם ממלאים".

זוהיר בהלול: רק אתמול-שלשום הריץ בנימין נתניהו שני חוקים באמצעות המסיתן והלאומן סלומינסקי: חוק העמותות וחוק ההדחה.

זוהיר בהלול: מצד אחד הוא בועט בנו, ומצד שני – מכניס אותנו לסלון הראווה של הדמוקרטיה הישראלית.

זוהיר בהלול: מה קרה, בנימין נתניהו?

זוהיר בהלול: סליחה על הלהט, סליחה על אגלי הזיעה שעכשיו ממלאים את פני – מה קרה, בנימין נתניהו?

זוהיר בהלול: מה הזיגזגים האלה?

זוהיר בהלול: מה האקרובטיקה הזאת?

זוהיר בהלול: מה הלוליינות הזאת?

זוהיר בהלול: האם אתה רוצה ערבים – שימו לב מה הוא אומר: "העתיד שלכם הוא העתיד שלנו".

זוהיר בהלול: איזו מיסטיקה.

זוהיר בהלול: על מה אתה מדבר?

זוהיר בהלול: אתה הרי מדיר אותנו, אתה שולח את הנציגים האותנטיים שלנו כדי להקיא אותנו, להוקיע אותנו.

זוהיר בהלול: הנה, שימו לב לענת ברקו, חברת הכנסת, הדוקטור המלומדה שמסיתה נגדנו יום אחרי יום.

זוהיר בהלול: אתם רוצים להוקיע את חברי הכנסת הערבים.

זוהיר בהלול: אינכם רוצים ערבים בכנסת ישראל.

זוהיר בהלול: אתם לא רוצים להשעות אותם, אתם רוצים להדיח אותנו, פעם אחר פעם, באופן קונסיסטנטי, באופן סיסטמטי.

זוהיר בהלול: אתם מייצרים ומיילדים כאן – הרי סמוטריץ, רק אתמול, שמגלם את הסמוטריציזם, הוא אמר שאשתו אסור לה ללדת עם נשים ערביות.

זוהיר בהלול: על מה אתם מדברים?

זוהיר בהלול: על מי אתם עובדים?

זוהיר בהלול: חברות וחברים, כנסת ישראל, בדיה, פטה מורגנה, בנימין נתניהו במיטבו, אבל זה לא עובד עלינו, זה לא יעבוד על הערבים; אתם לא רוצים את הערבים בקרבכם.

זוהיר בהלול: נקו את כנסת ישראל, הפיצו דמוקרטיה בישראל, אל תקיאו את הערבים מקרבכם, חבקו אותנו על אמת.

זוהיר בהלול: אל תפיצו מילים בעלמא.

זוהיר בהלול: אנחנו כאן על אפכם ועל חמתכם, אנחנו כאן, לא נלך שבי אחר כל המילים היפהפיות.

זוהיר בהלול: אתה אמן המילים, אבל אינך אמן המעשים.

זוהיר בהלול: אני מצטער שדיברתי בצורה הזאת, אבל אינני מאמין לאף מילה של בנימין נתניהו.

קריאה: זוהיר, בוא, אני אתן לך חיבוק, בוא.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

קריאות: – – –

קריאה: זה היה – – –

קריאה: ספקטקולרי.

קריאה: זוהיר.

טלי פלוסקוב: רבותי, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שהשעה כבר מאוחרת, אבל אנחנו ממשיכים לעבוד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש, חברי, קצת קשה לדבר אחרי זוהיר והנאום – מאיפה יש לך כוח בכמעט 12 בלילה?

יעל כהן-פארן: כל הכבוד.

חיים ילין: הוא משחרר שרירים עכשיו.

מירב בן ארי: הוא אמן המילים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס לחוק המסתננים שעולה כאן עכשיו, ולומר שאנחנו רואים כאן את התגלגלות החוקים – – –

טלי פלוסקוב: חבר'ה, בואו נכבד את החברים שעולים כאן לבמה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: נורא קשה ככה לדבר.

מירב בן ארי: לא יכולים להירגע מהנאום הסנסציוני.

טלי פלוסקוב: ברור, אבל זהו, הוא הסתיים, אז בבקשה להירגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: אז חוק המסתננים הנוסף שעומד כרגע לפתחנו, אחרי שבג"ץ דחה שלוש פעמים עד שהתאזן החוק הקודם עם איזושהי פשרה שיכול היה לשאת אותה גם בית-המשפט העליון מבחינת הפגיעה בזכויות אדם.

יעל כהן-פארן: הביטו, מה עושה החוק הזה?

יעל כהן-פארן: לוקח את השכבה באמת הכי-הכי-הכי חלשה באוכלוסייה – ואנחנו יכולים להתווכח אם הם נכנסו בדרך לגיטימית, אם הם מבקשי מקלט או מסתננים, אם מגיע להם להיות פליטים או לא מגיע להם להיות פליטים, ואתם יודעים מה, נקבל את זה שהם מסתננים, והם לא הולכים להיות פליטים, והם גם לא יכולים לצאת לכאן למדינות מוצאם.

יעל כהן-פארן: הם לא יכולים, ואת זה לא אני אומרת, את זה אומר ראש מינהל האוכלוסין כשהוא מדבר בוועדת הפנים, אומר: תקשיבו, אין לי לאן להחזיר אותם, הם כאן, ואני לא יכול להתמודד עם זה בדרכים של משטרת ההגירה.

יעל כהן-פארן: עכשיו, מה אנחנו עושים בחוק הזה?

יעל כהן-פארן: לוקחים את אותם אלה שבקושי, בקושי משתכרים, גם את שכר המינימום הם לא רואים, והחוק הזה אומר: קחו מהם 20%, קחו מהמעסיקים שלהם עוד 16%, ובכלל, תרמסו אותם עד עפר.

יעל כהן-פארן: וזה מה שהחוק הזה מביא כאן, לכנסת ישראל.

יעל כהן-פארן: קחו את החלשים ביותר בחברה ותרמסו אותם עוד יותר.

יעל כהן-פארן: ואני שואלת אתכם, זאת הדרך?

יעל כהן-פארן: אנחנו מעוניינים בפתרון, אבל זאת הדרך?

יעל כהן-פארן: אנחנו רוצים שהם יפסיקו להיות מעמסה על תושבי דרום תל-אביב, אבל האם זאת הדרך?

יעל כהן-פארן: המחנה הציוני הגיש הצעת חוק סיעתית שמציעה פתרון כולל, הרבה יותר נכון, להסתכל על כל הבעיה של דרום תל-אביב, כולל המסתננים בתוכה, ולבוא עם פתרונות, פתרונות אמיתיים שיעזרו לתושבים, שיעזרו לכל התושבים, הישראלים – והמסתננים.

יעל כהן-פארן: אבל מובן שהכנסת דחתה את הפתרון בהצעת החוק שהגשנו לפני כמה חודשים, שהנחנו, אבל היא תעלה שוב.

יעל כהן-פארן: ואני שואלת: זאת הדרך לגרום למסתננים לצאת מכאן?

יעל כהן-פארן: הם לא יצאו, כי אין להם לאן.

יעל כהן-פארן: נשים חד-הוריות, אנשים שעברו התעללות בסיני, הגיעו לכאן כי אין להם לאן לחזור; במדינות מוצאם רדפו אותם, והם הגיעו לכאן כי כלו כל הקצין.

יעל כהן-פארן: והדבר האחרון, אני רוצה לומר – סיימה את דבריה כאן חברת הכנסת ברקו: שיפסיקו לבוא בהמוניהם.

יעל כהן-פארן: ובכן, אני רוצה לספר לך, חברת הכנסת ברקו, שהם הפסיקו להגיע בהמוניהם – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קריאות: – – –

יעל כהן-פארן: – – הם כבר לא מגיעים לכאן.

טלי פלוסקוב: תודה.

מירב בן ארי: – – –

יעל כהן-פארן: מדינת ישראל עצרה את ההסתננות.

יעל כהן-פארן: תסתכלו על המציאות בעיניים, ותפסיקו להתעמר בחלשים ביותר בחברה.

מירב בן ארי: הם גרים ביישוב שלך, הם גרים?

מירב בן ארי: איפה הם גרים?

מירב בן ארי: מזל שהם הפסיקו לבוא – – –

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלי כהן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אכרם חסון – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

עפר שלח: תראו, אחרי זוהיר לדבר מהר כבר לא ילך, אז אני אדבר לאט, ואולי גם כמה חברי כנסת פה יבינו.

עפר שלח: תראו, לגיטימי לגמרי להיות בעד הצעת החוק הזאת, וסוגיית המסתננים היא סוגיה מאוד סבוכה.

עפר שלח: יש באמת לישראל זכות לקיים מדיניות הגירה, ובמסגרת מדיניות ההגירה הזאת גם לנקוט צעדים חריפים.

עפר שלח: בין זה לבין מה ששמענו פה מחברת הכנסת ברקו – ואני אומר לכם, חברי בקואליציה, זה שאף אחד מכם לא מזדעק לפה ואומר: אני אצביע בעד החוק הזה, כי אני חושב שהוא חוק טוב, אבל הארגומנטציה הזאת, הנימוקים האלה לא יכולים לבוא; חבר הכנסת בגין, אביך הביא לפה את הפליטים מווייטנאם.

זאב בנימין בגין: מה הקשר?

עפר שלח: הקשר הוא שכשאנחנו מדברים על האנשים האלה, ועומדת פה חברת כנסת ואומרת: כן, נכון, אף אחד מהם עוד לא היה מעורב במעשה טרור, אבל מה אתם יודעים על התאים הרדומים שיש בתוכם?

ענת ברקו: זה לא מה שאמרתי.

ענת ברקו: תדייק, תדייק.

זאב בנימין בגין: בסדר, אני רק מציע – – –

עפר שלח: לא, אני לא בא אליך בטענה אישית.

עפר שלח: אני לא בא אליך בטענה אישית.

זאב בנימין בגין: אני מציע שתבחין.

עפר שלח: כן?

זאב בנימין בגין: הגיעו מווייטנאם בכמה סבבים פחות מ-1,000.

זאב בנימין בגין: פחות מ-1,000.

עפר שלח: אמרתי, סוגיית מהגרי העבודה לישראל היא סוגיה שמדינת ישראל צריכה להתמודד אתה, אבל השאלה איך אנחנו מתמודדים – –

ענת ברקו: – – –

עפר שלח: – – והשאלה מה אנחנו אומרים כשאנחנו מתמודדים – –

זאב בנימין בגין: זה לא קשור.

עפר שלח: – – היא לא פחות חשובה מהחוקים שאנחנו מחוקקים.

זאב בנימין בגין: בסדר – – –

עפר שלח: וכשעומדים פה על הדוכן הזה ואומרים דברים שנאמרו על יהודים ברגעים הכי חשוכים בהיסטוריה, ונאמרו על-ידי גזענים בכל המדינות בעולם ברגעים הכי חשוכים של המדינות הכי חשוכות, כל חבר בבית הזה וחברה בבית הזה, ולא חשוב אם הוא יצביע בעד או נגד החוק הזה, ולא חשוב איפה הוא עומד בצד של המפה הפוליטית, צריך להזדעק ולהגיד: את הדברים האלה לא יגידו בכנסת ישראל, את הדברים האלה לא יגידו על אנשים שפשעם הוא שהם הגיעו לפה כמהגרים בלתי חוקיים; וכן, אנחנו צריכים לשאוף להחזיר אותם למדינות שלהם.

עפר שלח: הפעם היחידה שאדם מהמסתננים האלה היה מעורב במעשה טרור שידועה לי – הוא היה קורבן ללינץ' בבאר-שבע, בגלל החזות שלו, בגלל טעות של אנשים והתנהגות בהמית של אנשים.

ענת ברקו: אתה טועה, יש – – –

עפר שלח: אז לעמוד פה ולהגיד שהאנשים האלה הם תאי טרור רדומים שאנחנו עוד לא ראינו?

עפר שלח: אין קץ לחרפה הזאת, בלי קשר לחוק שעליו אנחנו עומדים להצביע.

עפר שלח: תודה רבה.

ענת ברקו: אז אין בעיה ביטחונית, נכון, עפר שלח?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

ענת ברקו: אחרי שהם לקחו את חצי האי סיני, אין שום בעיה ביטחונית.

עפר שלח: הבעיה הביטחונית, חברת הכנסת ברקו, היא חברי כנסת שבשם הבעיה הביטחונית טוענים טענות גזעניות.

ענת ברקו: – – –

עפר שלח: זה יותר מטריד אותי מכל הבעיות הביטחוניות של מדינת ישראל, וכמו שאת יודעת אני די מבין בהן.

עפר שלח: תודה רבה.

ענת ברקו: אין שום בעיה.

ענת ברקו: מי – – – גזרת "דאעש", אין שום בעיה.

ענת ברקו: יפה, יפה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ענת ברקו, אני מבקשת להפסיק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי – דיברת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברי חברי הכנסת המתוקים מן האופוזיציה ומן הקואליציה, אני – – –

יחיאל חיליק בר: איזה צד יותר מתוק?

יהודה גליק: כולכם מתוקים ויקרים לי מאוד.

יהודה גליק: היום פרגנתי למתוק אחד.

נחמן שי: כמה קלוריות?

יהודה גליק: דבר ראשון, אני רוצה לומר שאני ממש מבקש סליחה שהרבה מהאהבה והחיבוקים שקיבלתי לפני כמה דקות מהצד הזה של הבניין, אני הולך לאבד אותם.

יהודה גליק: אבל לפני שאני אומר את הדברים, אני באמת רוצה לומר שמדינת ישראל לא יכולה להיות גזענית, חייבת לקיים את "ואהבת את הגר", חייבת לפתוח את שעריה כמו שעשה – כמו שהזכרת, חבר הכנסת שלח – ראש הממשלה המנוח בגין.

יהודה גליק: אבל פה אנחנו צריכים להסתכל בעניין בעיניים, ואני מבקש שתקשיבו קשב רב.

יהודה גליק: הצעת החוק הזאת היא פלסטר לשבר גדול.

יהודה גליק: מדובר ברוב של מסתננים אריתריאים, שההגירה המוחלטת שלהם היא כלכלית, ולא שום סיבה אחרת.

יהודה גליק: כבר הובהר שוב ושוב שהאריתריאים שנמצאים במדינת ישראל מנסים להיכנס לקטגוריה של הסודאנים, שהוגדרו כפליטים בצדק, כשבפועל מדובר על מדינה שיש לנו יחסים דיפלומטיים אתה, יחסי מסחר, ולאחר שכבר נשלחו משלחות – – –

יעל כהן-פארן: אתה שמואשם בהאג, איך אתה יכול לעצום עיניים?

יהודה גליק: גברתי יעל, חברת הכנסת, אני מבקש.

יהודה גליק: אני אתייחס, גברתי.

יהודה גליק: אני מבטיח להתייחס.

יהודה גליק: הקשבתי לדברייך.

יהודה גליק: אני מקשיב, רק תנו לי לדבר.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: בפועל מדובר על מדינה שיש לנו יחסים דיפלומטיים אתה, יחסי מסחר.

יהודה גליק: נשלחו כבר משלחות ממדינות כמו אנגליה, נורבגיה ודנמרק לבדוק את המצב בבירת אריתריאה.

יהודה גליק: המסקנה הייתה אחת: אין פליטים באריתריאה.

יהודה גליק: באנגליה, למשל, סורבו מעל 75% מבקשות המקלט.

יהודה גליק: מה שצריך זה תוכנית אמיתית אנושית להחזיר אותם לארצם.

יהודה גליק: כמובן לא בגירוש, אבל אף מסתנן לא יעזוב הצלחה כלכלית מסחררת שממשיכה לגרום לו להתעשר במדינת המוצא שלו.

מיכל רוזין: – – –

יהודה גליק: צריך תוכנית החזרה אמיתית ומסודרת, שבודקת מי פליט ומי לא, ולא גוררת את העניין לעוד שנים רבות של סבל של תושבי השכונות ברחבי מדינת ישראל.

יהודה גליק: אכן, הגדר סגורה, אבל ההסתננות לא הפסיקה.

יהודה גליק: כיום מגיעים מאות מסתננים אריתריאים צעירים בטיסה ישירה עם ויזת תיירות לישראל.

יהודה גליק: אני הייתי בדרום תל-אביב בשבוע שעבר, כשבנוכחותי חמישה אריתריאים, עם המזוודות, הגיעו משדה-התעופה.

יהודה גליק: אותם מסתננים משאירים עירבון של 500 שקל בכניסה לארץ.

יהודה גליק: כשהטיול נגמר הן קורעות את הכרטיס ומתערות בין עשרות-אלפי המסתננים.

יהודה גליק: כמובן, הנשים לא מחויבות בשום שירות צבאי, מגיעות למטרה אחת – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מזכיר לך שעכשיו 12 בלילה, ואתה בקואליציה.

יהודה גליק: אני כבר מסיים.

יהודה גליק: אני לא מרבה לדבר פה, אני לא מרבה לדבר, חבר הכנסת סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: אבל עכשיו באמת זמנך תם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, משפט סיכום.

יהודה גליק: בסדר, אני מסכם.

יהודה גליק: אבל הפריעו לי.

יהודה גליק: אני עצרתי כי הפריעו לי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, בבקשה.

יהודה גליק: השבוע פנה ראש עיריית תל-אביב רון חולדאי במכתב דחוף לשר האוצר, כשהוא מבקש עזרה להמשך בניית עוד עשרות גנים ובתי-ספר לארבע השנים הבאות.

יהודה גליק: ראש העיר חולדאי אמר שהוא לא יודע איך להתמודד עם נתוני הלידה הגדולים.

יהודה גליק: גן-לוינסקי כבר לא קיים.

יהודה גליק: חברים וחברות, בואו ברצינות נתמודד אמיתית, אנושית, עם התופעה הזאת.

יהודה גליק: היא פוגעת בכולנו.

מאיר כהן: אתה צודק, צודק.

יהודה גליק: כמובן, לא בגירוש, לא בצורה לא הומנית.

יהודה גליק: בצורה אנושית, אמיתית.

יהודה גליק: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: חברים, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, עכשיו הבא בתור כבר פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא יודעים אם מי שקוראים להם מסתננים הם מהגרי עבודה או דורשי מקלט, כי מדינת ישראל לא הכינה את הקריטריונים ולא בדקה אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא בדקה כדי לדעת מי מהגר עבודה, מי מסתנן ומי פליט, דורש מקלט, שמגיע לו לפי כל האמנות הבין-לאומיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לא זה העניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין שראש הממשלה מתפאר בזה שהקים את הגדר עם מצרים, והוא מנע כמעט כליל את ההסתננות או את הכניסה, שאפילו אם הם פליטים ומגיע להם להיכנס, אפילו את הדרך הזאת הוא חסם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה לעשות, ההתעללות והגזענות חוגגות, ועכשיו רוצים להביא אותם למצב שהם יהיו גנבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שהחוק הזה דורש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם נשארים פה, הם לא ימצאו את האוכל שלהם, אז הם יגנבו והם יאנסו והם אולי ירצחו, כי מי שלא מוצא את האוכל, אם הוא עובד ולא ימצא את האוכל שלו, פשוט הוא ירצה לאכול, הוא ירצה לשרוד, הוא ירצה לחיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז החוק הזה הוא לא רק גזעני, אלא אנטי-אנושי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנטי-אנושי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שמנסה לעטוף אותו בעטיפה של שמירה על מדינת ישראל – הרי כולם מדברים על חוסר בידיים עובדות, מבקשים להביא חברות בנייה מסין, חברות בנייה; שר השיכון מדבר על חברות – יש לכם אנשים שנמצאים פה, תעסיקו אותם, תעסיקו אותם בכבוד; ומי שבא רק כדי להתעשר, תאמינו לי, הוא לא ירצה להישאר פה אחרי שהוא מתעשר, ויחסית למה שהוא יקבל פה ולפי רמת החיים במדינה שלו, אז הוא יחזור הביתה כאילו הוא עשיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כל החוק הזה הוא חוק גזעני, שאין לו מקום, במיוחד שאין הרבה נוהרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בקשר ל"נוהרים" – אין אפשרות לעמוד על הדוכן בלי להתייחס להתנצלות-לכאורה ולנהירה השונה שמבקש היום ראש הממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מדבר אלינו, ערביי מדינת ישראל, האזרחים: תבואו, תנהרו לעבודה, לשגשוג.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל, כבוד ראש הממשלה, איפה מקומות העבודה שאנחנו ננהר אליהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה אזורי התעשייה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה מקומות העבודה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הממשלה צריכה לספק את המקומות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאן לנהור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו חשב פעם שהערבים בישראל לא רוצים לעבוד כי הם בטלנים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אין להם מקומות עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית של משרד הכלכלה, שהוא השר שלו, אם תמומש, המטרה שלה – להגיע ל-41% בתעסוקת נשים ב-2020.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז השקר הזה לא יעבוד עלינו, אלא אם כן אתה רוצה להגיש דוחות לאיזשהו מקום, ל-OECD אולי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משפט אחרון, לפני שאת מדברת אלי, כבוד היושבת-ראש – אני אומר את המשפט שלכם: הקול קול יעקב והידיים ידי עשָיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, זאת הפעם השנייה שאני קוראת בשמך ואתה לא שומע.

טלי פלוסקוב: יכולתי כבר להגיד שאתה מוותר.

נחמן שי: לא, לא, איזה מוותר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לתומי חשבתי שסגן שר הפנים יעלה לדוכן ויגיד שממשלת ישראל החליטה סוף-סוף לטפל ב-50,000 איש שנמצאים פה כבר שנים ונחשבים לאבק אדם; לא רואים אותם, לא שומעים אותם, לא סופרים אותם, הם השקופים שלנו.

נחמן שי: הם קיימים, הם קיימים מאוד, כל אחד שמסתובב באזור תל-אביב ובמקומות אחרים רואה אותם.

נחמן שי: ממשלת ישראל לא רואה אותם, היא לא מכירה בהם.

נחמן שי: וזאת אחת השערוריות הגדולות ביותר שאני יכול להעלות על הדעת.

נחמן שי: עושים כל מיני תרגילים כדי לנסות להתחמק מעיסוק בבעיה האמיתית אחת ולתמיד.

נחמן שי: תבדקו – האם הם באו כדי להיות פה?

נחמן שי: כדי לעבוד פה?

נחמן שי: האם הם ברחו?

נחמן שי: הלוא כל הניסיונות להביא את מדינת ישראל לעשות את הדבר האלמנטרי, כשמדובר בפליטים, כמו שעכשיו הולכת לעשות ממשלת גרמניה עם מיליון איש – לראיין אחד אחרי השני כדי להבין את הסיבות שהביאו אותם ולהחליט מי מקבל פליטות ומי לא מקבל פליטות.

נחמן שי: ממשלת ישראל בורחת.

נחמן שי: היא לא רוצה להתעסק עם זה.

נחמן שי: והיא הולכת סביב-סביב ומנסה בקטנות לגרום לאנשים האלה לעזוב.

נחמן שי: אבל מה לעשות שאי-אפשר להתעלם מהם, הם קיימים.

נחמן שי: ויותר מזה, בואו לחדרי הלידה בבתי-החולים התל-אביביים ותראו שכל יום נולדים שלושה תינוקות – כל יום.

נחמן שי: ובשנה נולדים 1,000 תינוקות.

נחמן שי: למה ראש עיריית תל-אביב רוצה לפתוח גנים חדשים?

נחמן שי: מה, משעמם לו?

נחמן שי: הוא צריך עזרה בזה.

נחמן שי: ממשלת ישראל מסרבת לתת עזרה מינימלית לעיריית תל-אביב, שמעמיסה את כל המטען הזה על הכתפיים שלה.

נחמן שי: זה טריק.

נחמן שי: עוד טריק אחד ועוד טריק אחד כדי לגרום להם לעזוב את הארץ.

נחמן שי: הם לא יעזבו את הארץ.

נחמן שי: אין להם לאן ללכת.

נחמן שי: גם אם הם ימצאו יום אחד מדינה, אז התנאים שלהם שם והיחס אליהם שם והסיכוי שלהם לחיות שם הם קטנים מאוד.

נחמן שי: אנחנו יודעים מהתקדימים של אותם פליטים, מבקשי עבודה – תקראו להם איך שאתם רוצים – שעזבו את הארץ.

נחמן שי: אין ברירה למדינת ישראל.

נחמן שי: זאת תופעה, זאת קבוצה שנצטרך לחיות אתה הרבה שנים.

נחמן שי: לא נכנסים יותר – זה יפה; אלה שנמצאים פה – חייבים לספק להם חיים נורמליים, כמו שבני-אדם זכאים וראויים להם.

נחמן שי: זה אומר בריאות, זה אומר רווחה, זה אומר תעסוקה, זה אומר מגורים; אין מה לעשות.

נחמן שי: ועדיף שהם יעבדו, ועדיף שהם ישתכרו, ועדיף שהם יוכלו להחזיק את עצמם, מאשר שהם ייפלו למעמסה על החברה הישראלית.

נחמן שי: כל מה שעושים עכשיו יגרום בסופו של דבר שהתופעה הזאת לא רק לא תשתפר, אלא תלך ותחריף, ואז יתגשם החזון של חברת הכנסת ענת ברקו – יהיה לנו פה גם טרור.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

מירב בן ארי: – – –

מרדכי יוגב: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת משה גפני – לא נמצא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת רועי פולקמן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: אנחנו נבקש מסגן שר הפנים לסכם את הדיון.

משולם נהרי: רבותי, בעיית המסתננים היא בעיה קשה וכאובה.

משולם נהרי: מצד אחד אנחנו נדרשים לחמלה, לסיוע, לעזרה – חלק מהם ברחו בגלל סכנת חיים, וחלק באו כדורשי עבודה.

משולם נהרי: זה מצב לא נעים, זה מצב קשה, אבל אסור לשכוח שיש אלפי תושבים בדרום תל-אביב שחייהם הפכו לגיהינום.

משולם נהרי: כדאי ללכת לראות, כדאי לשמוע את אותם אנשים ותיקים שקנו במיטב כספם והשקיעו שם – לבוא ולראות את הסבל שלהם.

משולם נהרי: מי שחושב שמתנכלים להם או רודפים אותם – זה טעות, מפני שהמשרד מחפש פתרונות; אלה שהם בסכנת חיים, לא מבקשים להחזיר אותם לארץ מוצאם.

משולם נהרי: אלה שכן יכולים, נותנים להם את האפשרות לחזור לארץ המוצא, והם מקבלים מענק הגון, שיכול לפרנס אותם בכבוד תקופה ארוכה, אותם ואת משפחותיהם.

משולם נהרי: רבותי, זה מפריע.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת שנכנסו כעת לאולם, אנחנו מבקשים קצת שקט.

טלי פלוסקוב: מה קורה בסיעת יש עתיד?

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן, אדוני יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: מה?

משולם נהרי: כמו כן נבדקות אפשרויות עם מדינות אחרות, ועכשיו, רק לאחרונה, התקיים דיון עם האו"ם כדי לקלוט אותם, ויש רצון לקלוט חלק מהם במדינות אחרות, כמו קנדה ועוד מדינות שיש משא-ומתן אתן כדי לאפשר להם לעבור לשם.

משולם נהרי: אנחנו צריכים לזכור: יש לנו ארץ קטנה, ואנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו מאסה כזאת גדולה, בלי שנוכל לתת מענה.

משולם נהרי: ככה שאני מבין ללבם של אלה שדואגים להם, אבל לבי לבי גם לתושבים הוותיקים שסובלים.

משולם נהרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הפנים משולם נהרי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו נגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכולם לשבת.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, נא לשבת.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 33 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – 25 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 40 חברי כנסת בעד, 25 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1068); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים להצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 34) התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק סגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה מוצמדת, הצעה של חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: אדוני חבר הכנסת משה גפני, אתה תנמק אחרי ההצעה הממשלתית.

טלי פלוסקוב: אחרי שתי ההנמקות אנחנו נתחיל בדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת.

מאיר פרוש: אני מתכבד להציג לפני חברי הכנסת את הצעת החוק הממשלתית ששמה הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 34), התשע"ו–2016.

מאיר פרוש: הסיבה שאנו נזקקים לחקיקה בעניין תקצוב מוסדות הפטור היא שבג"ץ בשעתו, עוד בתקופת כהונתו של שר החינוך הקודם-קודם, גדעון סער, דן בנושא הזה, והוא דן בשאלה אם לשר יש סמכות לתקצב מוסדות פטור והאם אין צורך שתהיה אמירה מפורשת בחוק.

מאיר פרוש: עמדת המשרד אז הייתה שזו סמכות שיורית מקדמת דנא שאפשר לתקצב את מוסדות הפטור.

מאיר פרוש: בשעתו המשרד גם הסתפק בתצהיר שקיים פיקוח באותם מוסדות, ועל ההתנהלות.

מאיר פרוש: המשרד גם התחייב שהוא יוסיף עוד מפקחים.

מאיר פרוש: אבל בג"ץ קבע שכדי לתקצב מוסדות פטור צריך שהדבר יעוגן בחקיקה.

מאיר פרוש: במקביל התקיימו בחירות ב-2013, ויש עתיד קיבלה את משרד החינוך.

מאיר פרוש: שר החינוך דאז הרים את הכפפה, והגישו הצעת חוק שנותנת סמכות לשר לתקצב את מוסדות הפטור בחקיקה.

מאיר פרוש: בין התנאים לתקצוב היו גם תנאים של מבחנים לעשות לאותם מוסדות, ובעצם כך גם נאמר בנוסח החוק: שהשאיפה הייתה להשוות אותם בהדרגה למוסד חינוך רשמי.

מאיר פרוש: חברי חברי הכנסת, במשך 65 שנים מאז קום המדינה משרד החינוך הכיר במושג מוסדות פטור.

מאיר פרוש: שרים באו, כיהנו, התחלפו – הם הכירו במוסדות פטור.

מאיר פרוש: באה יש עתיד והציעה הצעת חוק, כאמור, כמו שהסברתי קודם, שגם כיום המשרד טוען שהתנאים שיש עתיד דרשה גורמים לקשיים בתקצוב ובהתנהלות.

מאיר פרוש: זו לא שאלה של מחמירים ומקלים, כאילו יש עתיד הם המחמירים ויתר המפלגות הם מקלים.

מאיר פרוש: כמו שאמרתי, זה 65 שנים של מדיניות שקולה, אחראית, ו-18 חודש של ניסיון לכפות.

מאיר פרוש: המשרד אומר ומכריז שהתנאים שנעשו בתקופת פירון גרמו לקשיים, והמסקנה: יש עתיד הם פשוט חסרי ניסיון, ולכן צריך לתקן את מה שהם עשו.

מאיר פרוש: מה יש עתיד עשו?

מאיר פרוש: הם נתנו פירוש חדש למושג מדינה יהודית ודמוקרטית.

מאיר פרוש: מה היה לפני קום המדינה?

מאיר פרוש: מי היה פה בעצם לפני העליות, הראשונה והשנייה וכל מה שהיה קודם?

מאיר פרוש: ואני אומר, גם לפני שהרצל חלם על תוכנית של מדינה חי פה גם ציבור גדול של יהודים חרדים, שבהנחיית הרבנים קיבלו על עצמם גדרים וסייגים, גם ובעיקר בנושאי חינוך.

מאיר פרוש: כאשר היישוב היהודי היה קטן יותר, הם, אותם יהודים, התרכזו בעיקר בירושלים, אבל הם היו בעוד ערים.

מאיר פרוש: ולאחר שהוכרזה המדינה, בחוק חינוך חובה, התש"ט–1949, שנחקק בימים ההם, הרי כמו שקבעו בחוק מעמד לארבעת הזרמים, דרשה אגודת ישראל בשם גדולי ישראל לקבוע מעמד מיוחד לאותם מוסדות, והם קבלו את ההגדרה מוסדות פטור.

מאיר פרוש: היהודים שהסכימו אז להיכלל ולשלוח את ילדיהם למוסדות פטור ידעו שהם לא ייהנו מהתנאים ומהכספים שיכול לקבל כל ילד אחר שלומד באחד הזרמים.

מאיר פרוש: זה היה מאבק עיקש שניהל בשעתו הרב יצחק מאיר לוין, בהנחיותיו הברורות של הרב מבריסק.

מאיר פרוש: קודם לכן, אני מספר לחברים, פעל גם הרב מבריסק, המשלחת מטעם אגודת ישראל שהופיעה באו"ם לפני הכרזת המדינה, שכללה את הרבנים רוזנהיים, גודמן וסבי הרב משה פרוש, דרשה וגם השיגה החלטה של האו"ם, ואני מקריא פה את לשון ההחלטה באו"ם: המדינה תבטיח חינוך לערבים וליהודים בכבוד לפי השפה והמסורת של כל אחד.

מאיר פרוש: הזכות של כל קהילה או כל קבוצה מסוימת בתוך כל קהילה – כך נאמר בהחלטה – להחזיק מוסדות משלהם לחינוך של החברים שלהם בשפה שלהם, תוך מילוי דרישות חינוכיות בעלות אופי כללי שהמדינה יכולה לבקש ושלא יסתרו או יפגעו בחינוך.

מאיר פרוש: כאשר בן-גוריון ביקש להופיע באו"ם כמייצג כל היהודים בארץ-ישראל הוא נדרש להביא הסכמה של כל הארגונים הפוליטיים הציבוריים שהיו כאן בארץ, ולכן הוא התחייב בפני אגודת ישראל, שייצגה אז את היהדות החרדית, על ארבעת הנושאים שידועים כמסמך הסטטוס-קוו, ובן-גוריון במסמך הזה התחייב שכל הורה יוכל לחנך את ילדיו לפי מצפונו ולפי אורח חייו.

מאיר פרוש: אני שואל: מאין יש ליש עתיד את התעוזה לשנות, להפר התחייבויות של מקימי המדינה?

מאיר פרוש: בן-גוריון אהב את החרדים יותר מאשר יאיר לפיד?

מאיר פרוש: מעל הכול, בן-גוריון הבין שהוא לא יכול לכפות על אותם חרדים לשנות מהמסורת.

מאיר פרוש: איך יש עתיד חושבים לכפות על יהודים שינויים בתוכני הלימודים?

מאיר פרוש: זה הפירוש של ההגדרה של מדינה יהודית ודמוקרטית?

מאיר פרוש: ועוד באיזו דרך – דרך של שקרים.

מאיר פרוש: אני אומר כאן שוב: דרך של שקרים.

מאיר פרוש: יש עתיד, כך נמסר לי, הפיצו סרטון שבו נאמר, בין היתר: ממשלת ישראל החליטה לבטל את לימודי הליבה.

מאיר פרוש: זה אומר שקרוב למיליון אזרחים לא ילמדו לא מתמטיקה ולא אנגלית, לא יצליחו לפרנס את עצמם ויחיו חיי עוני.

מאיר פרוש: יודעים מי יצטרך לפרנס אותם?

מאיר פרוש: יודעים מי יסחוב אותם על הכתפיים כל החיים?

מאיר פרוש: חברי הכנסת, זה שקר גס.

מאיר פרוש: מיליון אזרחים לא ילמדו מתמטיקה ולא אנגלית.

מאיר פרוש: היום כל המחוז החרדי כולו אין בו יותר מאשר 420,000 תלמידים.

מאיר פרוש: מתוך זה, רק כ-50,000 הם תלמידי מוסדות פטור.

מאיר פרוש: אז היכן המיליון?

מאיר פרוש: מאיפה יש לכם מיליונים, אתם?

מאיר פרוש: מאיפה יש לכם את המיליונים לומר שהם לא יצליחו לפרנס את עצמם ויחיו חיי עוני כתוצאה מחוק זה?

מאיר פרוש: אני אומר שזו חבורה שמפיצה שקרים.

מאיר פרוש: אנחנו צריכים שאתם תפרנסו אותנו?

מאיר פרוש: אנחנו צריכים שאתם תסחבו אותנו על הכתפיים כל החיים?

מאיר פרוש: אני אומר זאת שוב: אני לא מתבייש בכך, אני למדתי במוסד פטור.

מאיר פרוש: אבי זיכרונו לברכה לא היה מדופלם, היה רק 35 שנה חבר כנסת, וגם הוא למד במוסדות פטור.

מאיר פרוש: גם סבי זיכרונו לברכה היה 19 שנים סגן ראש עיר בירושלים.

מאיר פרוש: לא הם ולא כל הקהילה החרדית לא ביקשה ולא תבקש את העזרה שלכם.

מאיר פרוש: הם הסתדרו בלעדיכם, ואין להם חס ושלום גם מה להתבייש בדרך החינוך המיוחדת.

מאיר פרוש: חוץ מאשר להסית נגדנו, חוץ מאשר להגדיל את השנאה כלפינו, לא הרגשנו שאתם קיימים.

מאיר פרוש: אנחנו נמצאים בכנסת ואנחנו יודעים שליש עתיד יש 11 חברי כנסת.

מאיר פרוש: אני במקרה בדקתי היום: אין אחד מהם, אין חבר כנסת של יש עתיד שנמצא בוועדת החינוך של הכנסת.

מאיר פרוש: אתם דואגים לחינוך?

מאיר פרוש: היכן הדאגה שלכם?

מאיר פרוש: חשוב לכם החינוך?

מאיר פרוש: תבואו לוועדת החינוך, תפעלו, תשפיעו.

מאיר פרוש: אתם לא נמצאים בכלל בוועדת החינוך.

מאיר כהן: מה אתה אומר?

מאיר כהן: מה אתה אומר?

מאיר פרוש: כן.

מאיר פרוש: חשוב לכם חינוך?

מאיר פרוש: מדוע, כאשר מליאת הכנסת מקיימת דיונים על לימודי ההסתה בחלק מבתי-הספר במזרח-ירושלים נגד מדינת ישראל, מדוע שמעתי רק חברי כנסת מהליכוד, מישראל ביתנו?

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: למה לא התייצבתם כאן – כי זה לא עושה כותרות?

מאיר פרוש: כי זה לא נגד החרדים?

מאיר פרוש: מדוע חברי הכנסת מיש עתיד עולים לכאן ומביעים חמלה על המסתננים: מסכנים המסתננים – מביעים עליהם חמלה?

מאיר פרוש: מה, אנחנו החרדים יותר גרועים ממסתננים?

מאיר פרוש: איפה הבושה שלכם?

מאיר כהן: איפה הבושה שלך?

מאיר פרוש: זה לא חוק על ביטול לימודי ליבה – –

איציק שמולי: אתה לא פחות מסית מהם.

איציק שמולי: אתה סגן שר חינוך בישראל.

מאיר פרוש: – – זה חוק שמסמיך את השר לתקצב מוסדות פטור.

מאיר פרוש: אני אומר, כבר עם קום המדינה הודיעו אותם מוסדות פטור שהם לומדים במוסד תלמוד, תפילה, תנ"ך.

מאיר פרוש: הם לומדים את זה ביידיש.

מאיר פרוש: לומדים עברית, חשבון, דקדוק, ניקוד ושפת הוראה עברית.

מאיר פרוש: חלקם הקפידו גם לציין – כך זה היה לפני 67 שנים – שלומדים הכול בשפת היידיש.

מאיר כהן: אתה מקבל בנות ספרדיות למוסדות שלך?

מאיר פרוש: למה אתה מפריע לי?

מאיר פרוש: למה אתה מפריע לי?

מאיר כהן: תתבייש לך.

מאיר פרוש: תשמע.

מאיר כהן: תתבייש לך, גזען שכמוך.

מאיר פרוש: תשמע, אנחנו לפחות כמו המסתננים, לפחות כמו המסתננים.

מאיר כהן: תקבל בנות ספרדיות למוסד שלך.

מאיר כהן: גזען שכמוך.

מאיר פרוש: הם גם דיווחו על מספר התלמידים שיש במוסד וכמה מורים מלמדים את התלמידים במוסד.

מאיר פרוש: היה גם דיווח כללי על ההכשרה של אלה שלימדו את הבנים – –

מאיר כהן: הש"סניקים שולטים, גזלן שכמוך.

מאיר כהן: תתבייש לך.

מאיר כהן: תקבל בנות ספרדיות למוסדות שלך.

מאיר פרוש: – – ועל ההכשרה שקיבלו הבנות.

מאיר פרוש: היה גם דיווח על גובה שכר הלימוד.

מיקי לוי: סגן השר פרוש, זה צבר של שקרים.

מיקי לוי: אתה פשוט משקר.

מאיר פרוש: ולאלה מהיהודים שלא היה להם, גם את הילדים שלהם קיבלו ללמוד במוסד.

מאיר פרוש: הדיווח כלל גם את מספר שעות הלימוד בכלל וללימודי חול בפרט.

מאיר כהן: תקבל בנות ספרדיות למוסד שלך.

מאיר כהן: תגיד שאתה מקבל אותן.

מאיר פרוש: את יכולה לעזור לי?

מאיר פרוש: אני לא מבין למה את נותנת לו.

טלי פלוסקוב: בהחלט, למרות שמאוד קשה.

משה גפני: אני רוצה לשמוע.

טלי פלוסקוב: הבנתי, הבנתי.

טלי פלוסקוב: דקה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אני כבר מסיים.

טלי פלוסקוב: דקה, דקה, אני מבקשת ממך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, עוד מעט יהיה לך זמן על הדוכן.

מאיר כהן: אתם גורמים נזק למאות בנות ספרדיות.

מאיר כהן: זאת גזענות ובושה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, לסגן השר יש עוד שתי דקות לסיים, ואתה יכול להירשם כמובן לדבר אחרי ההצגה של החוק.

מאיר כהן: אתם גורמים נזק למאות בנות ספרדיות.

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

מאיר פרוש: חברת הכנסת רוזין, את מיש עתיד?

מאיר פרוש: מה קרה?

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: אני מספר את כל זה כדי לומר שתמיד למדו במוסדות פטור לימודי חול.

מאיר כהן: רק בנות ספרדיות לא.

מאיר פרוש: הם לא חיכו לשום חוק של המדינה – –

מאיר כהן: רק בנות ספרדיות לא.

מאיר פרוש: – – שיאמר להם מה ללמוד.

מאיר פרוש: הם במפורש הסכימו לסבול.

מאיר כהן: – – –

משה גפני: – – –

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוד לא התחלנו בדיון.

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: תנו לסגן השר לסיים.

מאיר פרוש: הם לא חיכו לשום חוק של המדינה שיאמר להם מה ללמוד.

מאיר פרוש: הם במפורש הסכימו לסבול במובן הגשמי, כי העיקר, מה שהם חיפשו זה את עצמאות החינוך.

מאיר פרוש: כך נהגה אתם מדינת ישראל 65 שנה, והיום הכנסת מבקשת למחוק את ההתניות שיש עתיד ביקשו – לקשור בין התקצוב ללימודים.

מאיר פרוש: היום אנחנו מצביעים על חוק שנותן סמכות לשר החינוך לתקצב מוסדות פטור.

מאיר פרוש: אני מודה לשר החינוך על ההנחיות שהוא נתן במשרד, שכתוצאה מכך יכולנו להגיע לרגע זה.

מאיר פרוש: ואיך הוא מתבטא?

מאיר פרוש: כפייה זאת לא הדרך, הידברות – אליה הוא שואף וזאת דרכו.

מאיר פרוש: אני שוב שואל: מיהו החבר של יש עתיד בוועדת החינוך?

מאיר פרוש: למה אתם דואגים למסתננים ולא לחרדים?

מאיר פרוש: תודה.

מיקי לוי: גם השר שלך צבוע.

מיקי לוי: צבוע, השר שלך.

מיקי לוי: בנט הוא שר חינוך צבוע.

טלי פלוסקוב: תודה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

קריאה: – – – שר חינוך – – –

קריאות: – – –

קריאות: [הצעת חוק פ/2494/20; נספחות.

קריאות: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, להצעת זאת יש הצעה מוצמדת של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך שלוש דקות להציג את הצעת החוק שלך.

מיכל רוזין: – – –

יהודה גליק: – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, סליחה, זאת הצעה מוצמדת.

מיכל רוזין: גפני, איך זה להיות באותו צד עם פרוש?

מיכל רוזין: – – – עשינו לכם הלילה.

משה גפני: אפשר לדבר במליאה?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, חברת הכנסת קארין, בבקשה.

משה גפני: הם עוד לא שמעו מה אני הולך להגיד.

יחיאל חיליק בר: הוא התחיל לדבר על ההצעה המוצמדת שלו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

משה גפני: אם אפשר לספור לי את הזמן מאז שאני מתחיל.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גליק, אנא חזור למקומך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, א.

משה גפני: לסגן שר החינוך הרב פרוש היה נאום מבריק.

משה גפני: אני באמת התפלאתי.

משה גפני: הלכתי לבדוק למה ליש עתיד אין – חשבתי שאולי הוא טועה, רציתי לתקן אותו.

משה גפני: שאלתי את יושב-ראש ועדת החינוך אם ליש עתיד אין חבר בוועדת החינוך.

משה גפני: באמת צריך לבדוק את התופעה הזאת.

משה גפני: אני רוצה עוד הערה: במוסדות הפטור, חבר הכנסת מאיר כהן, אין בנות, זה רק בנים, אז אי-אפשר לעשות אפליה של בנות ספרדיות.

משה גפני: שנית, בקייטנה שאתם החלטתם שלא לתת לבנות הספרדיות – למה לא נתתם קייטנה לבנות הספרדיות, בגלל שהן חרדיות?

משה גפני: למה האפליה הזאת?

משה גפני: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם דבר אחד: אני לא רוצה לחזור.

משה גפני: הן לא קיבלו קייטנות.

משה גפני: הבנות הספרדיות החרדיות לא קיבלו קייטנה, מה לעשות.

משה גפני: אתם עשיתם חוק שהחוק הזה הוא חוק של כפייה.

משה גפני: אנחנו מבקשים שלא יהיה חוק של כפייה.

משה גפני: התברר שבכפייה לא משיגים שום דבר.

משה גפני: אני רוצה לשאול אתכם, היות שאתם דואגים ודואגות לילדים שלומדים במוסדות הפטור, למה אף אחד מכם לא דיבר במשך כל הזמן על כך שיש במוסדות הפטור ילדים חרדים, אשכנזים וספרדים, שהם ילדים של חינוך מיוחד והם לא מקבלים סיוע?

משה גפני: למה אף אחד מהם לא דאג לילדים האלה?

איציק שמולי: גפני, לי יש הצעת חוק בעניין.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: למה לא דאגתם לילדים האלה, שהתקציב שהם מקבלים – הרי זה לא כל החינוך החרדי, אמר הרב פרוש; כל החינוך החרדי הוא גדול יותר, הוא לא קשור.

משה גפני: זה חלק מאוד קטן בחינוך החרדי, מוסדות הפטור.

משה גפני: הילד שם מקבל תקצוב של 32%.

משה גפני: הוא מקבל תקצוב שהוא לא יכול לחיות אתו.

אילן גילאון: גפני, אני באתי להנגיש – – –

משה גפני: הוא לא מקבל דבר וחצי דבר.

משה גפני: מעולם לא שמעתי מאלה שעשו את החוק הכפייתי הזה, ללכת נגד הילדים האלה, נגד ההורים האלה, כולל ילדים של החינוך המיוחד – מעולם לא שמעתי שמישהו עלה לכאן ואמר: יש ילדים במדינת ישראל שהם נכים והם לומדים במוסד פטור; צריך לשלוח להם סייע שיוכל לעזור להם ללכת מהבית למוסד.

משה גפני: מעולם לא אמרתם את זה; מעולם לא דיברתם, מעולם לא דאגתם להם.

קריאות: – – –

משה גפני: אף פעם לא שמעתי שיבוא מישהו ליברל או ליברלית מהמפלגות שדואגות עכשיו לילדים האלה.

משה גפני: מעולם לא קמתם להגיד: איך ילד בחינוך יסודי יכול להסתפק בתקצוב של 32% כשעל-פי הקריטריונים הוא צריך לקבל 55%?

משה גפני: ילד שהוא נכה, שהוא חינוך מיוחד – אומרים לו: תלך לבית-ספר, עוד כתם שיהיה עליך.

משה גפני: הוא רוצה ללמוד במוסד הזה.

משה גפני: מעולם לא קמתם.

משה גפני: לא קמת ולא קמת להגיד: יש במדינת ישראל בשנת 2016 ילדים נכים שלומדים במוסדות הפטור ואין כסף לשלוח להם סייעים שייקחו אותם מהבית לבית-הספר – בגלל שהוא במוסד פטור.

משה גפני: שלו נעליכם מעל רגליכם.

משה גפני: אל תדאגו לילדים האלה; תדאגו לילדים שלכם שילמדו ליבה, דף גמרא, תנ"ך, חומש, חז"ל, מסורת ישראל.

משה גפני: תדאגו לילדים שלכם.

מיקי לוי: אנחנו דואגים לילדים שלנו.

מיקי לוי: אל תדאג.

מיקי לוי: אנחנו דואגים שהם ילמדו גם תורה וגם ליבה – – –

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו מתחילים בדיון משולב, ולאחר מכן תהיה הצבעה על כל הצעה בנפרד.

טלי פלוסקוב: אני עוברת לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לכל אחד.

אילן גילאון: אתה התנגדת לזה.

אילן גילאון: אתה קיפחת את הילדים שלכם, לא אנחנו.

טלי פלוסקוב: רבותי, זהו, אנחנו נרגענו.

טלי פלוסקוב: יש פה חברי כנסת שיש להם זכות דיבור.

משה גפני: ילד נכה שלא נותנים לו סייעת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת משה גפני, אני מבקשת ממך לא להפריע.

טלי פלוסקוב: בואו, תנו לאנשים לדבר ונגיע להצבעה.

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת אורי מקלב, אני מבקשת לא להפריע לחברי כנסת שעכשיו ידברו.

אורי מקלב: מה היה עד עכשיו?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: בוודאי אני מחזירה לך את שלוש הדקות שלך.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, עלה כאן סגן שר החינוך פרוש ואמר – ואני מצטטת: לכל קהילה יש זכות לשמר את הייחוד התרבותי שלה, את אורח החיים הייחודי שלה.

זהבה גלאון: ואני אומרת: נכון, יש לקבוצות תרבותיות זכות לשמר את המורשת התרבותית הייחודית שלהן, אבל האם יש להכיר בזכות הזאת גם כשהן, הקהילות האלה, הקהילות שלך, מסרבות, אדוני סגן השר, להנחיל לתלמידים שלהם ערכי יסוד אזרחיים, ערכים שמשותפים לכלל אזרחי המדינה?

זהבה גלאון: ואני אומרת שכשקהילה ממומנת על חשבון המדינה ואינה מכירה בערכי היסוד של המדינה, אסור למדינה לממן אותה.

זהבה גלאון: ככה זה בחברה מתוקנת ובחברה רב-תרבותית.

זהבה גלאון: וכדאי גם להגיד את זה, ותפסיקו כבר עם השקר הזה – אין בין לימודי ליבה ליהדות ולא כלום.

זהבה גלאון: יכול להיות אדם מתמטיקאי דגול ויהודי מאמין שמקיים את תרי"ג מצוות, אבל אדם נבער ששפתו עילגת, שאינו יודע חשבון בצורה סבירה, זה מחייב אותו להיות סמוך על שולחנו של הרב או על שולחנו של האדמו"ר וסמוך על הקופה הציבורית כל חייו.

זהבה גלאון: והמשמעות היא שהוא לא יוכל להתקיים בכבוד.

זהבה גלאון: ואני שואלת: מה, לימודי מתמטיקה ויהדות או לימודי מתמטיקה ומדע מסכנים את רוח היהדות?

זהבה גלאון: ממתי זה?

זהבה גלאון: זה רק העסקנים החרדים – זה מה שהם רוצים: שהתלמידים שלהם לא ילמדו לא מתמטיקה ולא אנגלית ולא מדע, כי אתם לא רוצים שהם יתאימו את עצמם לרוח התקופה.

תחשבי שאנחנו ערבים.

זהבה גלאון: והרבנים עושים בדת שימוש ציני, ואתם, הנציגים שלהם פה, מנציחים באופן הזה בורות ובערות כדי להמשיך ולאפשר, כן, שליטה פוליטית על חברי הקהילה שלכם.

מה, אנחנו יותר גרועים מערבים?

בורות ובערות – – –

זהבה גלאון: כי רבנים שמונעים מהתלמידים שלהם גישה למקורות מידע חלופיים כי הם חוששים שהדבר הזה עלול להביא לפיחות במעמדם, להשתחררות מהתלות המוחלטת בהם – הרבנים האלה רוצים שהמדינה תממן אותם.

הערבים – – – גמרנו.

זהבה גלאון: אני אומרת – ממש לא.

זהבה גלאון: ממש לא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אני ביקשתי מכל חברי הכנסת להירגע, כדי שנגיע כמה שיותר מהר להצבעה.

– – –

טלי פלוסקוב: אדוני.

זהבה גלאון: אתם רוצים שהמדינה תאפשר לכם להסתגר בישיבות שלכם – –

השתגעתם?

השתגעתם?

זהבה גלאון: – – תעשו את זה על חשבונכם.

השתגעתם.

זהבה גלאון: ודבר אחרון, חברי חברי הכנסת, אתם זוכרים שהשר בנט אמר רק לפני כמה שבועות, ואני מצטטת – לפני חצי שנה הוא אמר, והוא אמר את זה בהחלטיות: לא יהיה; הוא אמר כששאלו אותו על הכוונה לנטרל את חובת לימודי הליבה: לא יהיה.

זהבה גלאון: מה נשאר מהפסקנות הזאת, מהשר בנט, שעשה כאן פליק-פלאק?

זהבה גלאון: מה נשאר מזה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

זהבה גלאון: אני מייד מסיימת, גברתי.

זהבה גלאון: – – שהוא אמר: חמש יחידות לימוד במתמטיקה וחמש יחידות באנגלית?

זהבה גלאון: ובגלל הסכמים קואליציוניים – אתם יודעים מה?

זהבה גלאון: אתם מגיעים אחד לשני.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אילן גילאון.

מרדכי יוגב: זהבה, אני מוטרד מהבורות שלך ביהדות, מהבורות שלך שאת לא יודעת מאין באת ולאן את הולכת.

עמר בר-לב: מוטי, אתה תסביר לנו.

אילן גילאון: הו, שלום ייסורים, שלום לך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מוטי יוגב, מרדכי יוגב, ביקשתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

אילן גילאון: הצרה היא ששר החינוך, גברתי, מחליף אחוקים ככה, כמו גרביים.

אילן גילאון: פעם היה אח של יאיר לפיד, אבל עכשיו האחוק שלו זה פרוש.

אילן גילאון: בקלות, קלות רבה.

אילן גילאון: קודם כול, בואו נעמיד קצת עובדות.

אילן גילאון: אני מתפלא, הייתה לי תחושה לתקופה מסוימת שהמנהיגות של צאן מרעית

אילן גילאון: כם השתנתה.

אילן גילאון: הרי אתם יודעים שבמשך 65 שנים הציבור החרדי הוא קורבן לעסקה אפלה שאתם מימשתם ושימנתם ושימשתם אותה – ולא שלא קיבלתם כסף, אבל לא היה לכם שום עניין שאנשים יתקדמו באיזשהו מקום, כי הם היו פוקחים עיניים.

אילן גילאון: הלוא אם היו מנצלים נכון את מה שאתם קיבלתם מהישיבות שלכם במשך כל השנים, כל ילד היה מקבל BA, MA וגם TWA.

אילן גילאון: אבל לכם אין עניין בדבר הזה.

אילן גילאון: ואני, הייתה לי תחושה שהמנהיגים האחרונים מסתכלים על צאן מרעיתם בצורה אחרת לגמרי מאשר המנהיגים הראשונים.

אילן גילאון: ואני, במקומכם, הייתי בא לא לתבוע את לימודי הליבה; לא הייתי הולך על החוק הזה.

אילן גילאון: הייתי אומר: תגבור לימודי הליבה על כל ההפסד שהיה במשך כל השנים האלה.

אילן גילאון: אבל אתם, תסלחו לי, גפני, ליצמן, אתם מתגאים כל הזמן שאין לכם לימודי ליבה.

אילן גילאון: ופרוש, אתה אמרת: האבא שלי היה פה – כמה?

אילן גילאון: 30 שנה בתוך הכנסת.

אילן גילאון: אז נו?

אילן גילאון: א גרויסע מציאה.

אילן גילאון: מוישה גרויס, באמת.

אילן גילאון: אנחנו יודעים מה הסף להיכנס לכאן.

אילן גילאון: כנראה שהסף להיכנס לכאן הוא שאין לך לימודי ליבה.

אילן גילאון: במה מתנגדות המתמטיקה והאנגלית ליהדות?

אילן גילאון: באיזה תחום?

אילן גילאון: תסבירו לי.

אילן גילאון: אתם רוצים לתת לאנשים האלה – לעקר אותם או לתת להם להתפתח?

אילן גילאון: ומי שכאן מדבר בצורה צבועה.

אילן גילאון: אנחנו השבוע מעלים את עניין – אני מעלה את עניין הנשים החרדיות שמופלות בתעסוקה, אבל יש כנראה עניין להחזיק אותן במצב הזה; יש כנראה עניין להחזיק אותן במצב לא מובילי, כי ככה אפשר לשלוט בהן פוליטית.

אילן גילאון: הזמנים האלה עברו.

אילן גילאון: הציבור החרדי הוא קורבן לעסקה אפלה.

אילן גילאון: הוא מעמד הפועלים הכי עני במדינת ישראל, ואתם כך מחזיקים אותו.

אילן גילאון: למה?

אילן גילאון: איפה זה מתנגש עם האינטרס הכללי?

אילן גילאון: לכן אני אומר לך, חבר הכנסת גפני, נדמה לי דווקא שאנחנו מריצים עכשיו – היום קיבלנו פ' לחוק של חבר הכנסת מקלב ושלי.

אילן גילאון: אנחנו מריצים ביחד חוק בנושא דיור בקהילה לילדים עם מוגבלויות.

אילן גילאון: וכאשר אני באתי להנגיש את הישיבות שלכם – ואני עדיין עומד על זה – מי היו הראשונים ללכת להתנגד לזה אם לא אתם?

יעל גרמן: כי זה עולה כסף.

אילן גילאון: כי זה עולה כסף; כי אתם לא רוצים; כי אלה פסולים לכל מיני מקומות.

אילן גילאון: אתם מדברים על מוגבלים?

אילן גילאון: הרי מבחינת

אילן גילאון: כם עד היום הזה אתם מסתירים את האנשים האלה.

אילן גילאון: אתם לא תומכים בהם, אתם לא נותנים להם גישה, כי זה עלול להוריד לכם את רמת הישיבות שלכם.

אילן גילאון: חבר'ה, עברו הזמנים האלה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אילן גילאון: הציבור החרדי – אליו צריך לדבר: עורו בני אחי החרדים.

אילן גילאון: אתם צריכים לקום ולקבוע את גורלכם, כי מי שמוביל אתכם הם אנשים לא אחראיים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אילן גילאון: – – והם רוצים להחזיק אתכם כמו לפני 65 שנים.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

אילן גילאון: נגמר הסיפור הזה, תאמינו לי.

אילן גילאון: ואם הייתם כמו שצריך, גברים כמו שצריך, הייתם צריכים לתבוע יותר ליבה, יותר אנגלית, יותר מתמטיקה, יותר כלים כדי שהציבור שלכם, צאן מרעית

אילן גילאון: כם שאתם ככה מחזיקים אותו, יהיה עצמאי ומכובד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': – – –

אילן גילאון: אתה יכול לרחוץ במקווה, גפני אמר.

אילן גילאון: הוא הזמין אותך למקווה.

מאיר פרוש: מה המסקנה?

עיסאווי פריג': כן, מה המסקנה?

מאיר פרוש: מה המסקנה?

מאיר פרוש: – – – תצביעו בנט?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': כן, יכול להיות שנחרוג, גברתי.

טלי פלוסקוב: לא, אין חריגה.

טלי פלוסקוב: אין חריגה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, תראו, יושבים כאן חברי הכנסת אשר ופרוש ונהרי.

עיסאווי פריג': אני לא מחשיב אותך, אתה משמעת קואליציונית, נכון?

עיסאווי פריג': אז אתה לא נחשב.

עיסאווי פריג': עכשיו יושב כאן חבר כנסת ערבי וחושב מה צריך להגיד.

עיסאווי פריג': מה לו ולכל הליבה ולחרדים?

עיסאווי פריג': אתם שואלים את עצמכם.

עיסאווי פריג': אני רוצה לתת לכם עצה.

עיסאווי פריג': תראה, כל עוד – אהלן, גפני.

עיסאווי פריג': אני שאלתי איפה גפני.

עיסאווי פריג': כנס, כנס, שב, שב, יהיה מעניין.

עיסאווי פריג': שב.

עיסאווי פריג': אני, אני כאזרח ישראלי, כערבי, יש לי עניין שתישארו מאחור.

משה גפני: על המקווה סיכמנו.

עיסאווי פריג': תקשיב.

עיסאווי פריג': המקווה – לא השתתפתי.

משה גפני: אבל סיכמנו.

עיסאווי פריג': סיכמנו.

עיסאווי פריג': לא השתתפתי.

יהודה גליק: זה החוק היחיד שאתה רלוונטי – – –

עיסאווי פריג': תשמע, תשמע, אני אומר לעצמי, כשאני קורא מאמרים, תמיד חרדים וערבים באותו סל: מוחלשים, עניים, פער; הכול אותו דבר, למרות שאנחנו לומדים ליבה, בסדר?

עיסאווי פריג': לומדים ליבה, אנחנו.

עיסאווי פריג': עכשיו, יש לנו עניין שאתם תישארו בתנאים שאתם נמצאים בהם, שיהיה לנו מדרג, מדרג, יעני "פור" עליכם.

עיסאווי פריג': "פור" עליכם.

עיסאווי פריג': ביקרתי בבני-ברק לפני כמה חודשים.

עיסאווי פריג': ביקשתי מהחברים שייקחו אותי לישיבה – איך החרדי לומד.

עיסאווי פריג': באו, היו אתי כמה חבר'ה, הלכתי לישיבה בבני-ברק.

עיסאווי פריג': אתה יודע.

עיסאווי פריג': עליתי לקומה רביעית – בן אחיו של מקלב היה אתי – נכנסתי.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': תשמע, איסמע אילן, בחייאת רבאק, איסמע.

עיסאווי פריג': מעניין.

עיסאווי פריג': ראיתי 400 ילדים חרדים.

עיסאווי פריג': מה זה?

עיסאווי פריג': למידה כמו סרגל.

עיסאווי פריג': שאלתי: אחרי שהם מסיימים, מה הם עושים?

עיסאווי פריג': שאני אבין.

עיסאווי פריג': לומדים תורה.

עיסאווי פריג': אה, איך הם מתפרנסים?

עיסאווי פריג': לומדים תורה.

עיסאווי פריג': מאיפה אתם מביאים כסף לחיות?

עיסאווי פריג': לא, תלמדו אותנו.

עיסאווי פריג': מעניין איך אתם חיים.

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': אנחנו לומדים ויש לנו קירות לפרוץ כדי להגיע, ואתם מתעקשים לשים קירות ומסתדרים.

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': אתם שמים את הקירות ובכל זאת רצים.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי: אינעל, איך זה?

עיסאווי פריג': איך זה קורה?

אורי אריאל: קח עוד חמש דקות.

עיסאווי פריג': איך זה קורה?

עיסאווי פריג': אז אני רוצה להגיד לך – אני מצביע – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': הילדים שלנו לומדים ליבה, נמצאים בפערים – לך תדע כמה.

עיסאווי פריג': יש לנו חלומות, ולא מצליחים.

עיסאווי פריג': לא מצליחים.

עיסאווי פריג': ובאים כל חברי הבית, וכל יש עתיד, וכולם רוצים בטובתכם.

עיסאווי פריג': רוצים באמת בטובתכם.

עיסאווי פריג': אני שואל – – –

באמת.

עיסאווי פריג': שנייה, שנייה, שנייה.

עיסאווי פריג': אני שואל – אני רוצה את עזרתך.

עיסאווי פריג': יכול להיות שתשכנע אותי שאני לא אצביע, או אצביע אתך.

טלי פלוסקוב: רק תיקח בחשבון שזמנך תם.

עיסאווי פריג': תם?

טלי פלוסקוב: 15 שניות כדי שתסיים.

גם נתניהו רוצה בטובתך.

טלי פלוסקוב: רבותי.

גם נתניהו רוצה בטובתך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר.

עיסאווי פריג': אבל אני ערבי.

אני חרדי.

עיסאווי פריג': אני ערבי.

אני חרדי.

עיסאווי פריג': תקשיב, כל החברים האלה מאיצים בך: תן לילד שלך להיות מהנדס, תן לו להיות רופא.

עיסאווי פריג': אתה מתעקש – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': – – שיישאר וישרת את האינטרסים הפוליטיים שלי.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני שואל: למה?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני באמת רוצה תשובות.

עיסאווי פריג': עד עכשיו לא מצאתי.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': יש לי כמה נקודות, אבל היושבת-ראש מתעקשת שאני אסיים.

טלי פלוסקוב: מה לעשות.

עיסאווי פריג': הכנתי כמה דברים.

טלי פלוסקוב: אתה יכול למסור לו את זה בהודעה האישית.

עיסאווי פריג': למסור לו?

עיסאווי פריג': למה את לא גמישה, גברתי היושבת-ראש?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': גפני, עם כל האהבה והצער, אני מצביע נגד החוק, ומשתתף בהצבעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: שיהיה ברור, אני מורידה ציפיות.

מיכל רוזין: שאף אחד לא יצפה להמשך של עיסאווי – לא לשיר, לא לבדיחות, לא לשום דבר.

מיכל רוזין: אבל בואו לרגע נהיה רציניים – ואני פונה אליך, גפני, חבל שאתה הולך.

משה גפני: אני לא הולך, אני פה.

מיכל רוזין: אתה פה?

מיכל רוזין: אתה כל הזמן נעלם לנו.

מיכל רוזין: אני רוצה להקריא לך מכתב שכתבו הורים חרדים, עצומה, שאני מתארת לעצמי שגם אתם קיבלתם אותה, אם טרחתם לקרוא אותה.

מיכל רוזין: הם קוראים לעצמם "הורים חרדים דורשים ליבה".

מיכל רוזין: וכך הם אומרים: אנו רואים בדאגה את המצב שבו אין אלטרנטיבה חינוכית חרדית הכוללת לימודי ליבה לילדינו, לימודים הקריטיים להצלחתם בכל רובדי החיים.

מיכל רוזין: אנו פונים בדרישה אליך, שר החינוך, מר נפתלי בנט, האמון על חינוך ילדי ישראל, ודורשים ממך לשמוע את אשר על לבנו, להיפגש אתנו, ובכך לקחת באופן מעשי את האחריות הגדולה המוטלת על שכמך.

מיכל רוזין: אנו דורשים שתי דרישות מרכזיות – גפני, תקשיב, אלו חרדים, הם מצביעים לך, הם לא מצביעים מרצ: א.

מיכל רוזין: להקים מינהלת במשרד החינוך שתפעל להקמת מוסדות ממלכתיים חרדיים במקביל לאלו הקיימים בכל עיר חרדית, על מנת להעניק באופן אמיתי את זכות הבחירה להורים חרדים החפצים בחינוך כזה לילדיהם; ב.

מיכל רוזין: לתמוך באופן אקטיבי ורציף ביזמים בתחום החינוך ובמוסדות ברוח זו שהוקמו בשנים האחרונות.

מיכל רוזין: אי-אפשר להפריז – הם כותבים – בחשיבותן של דרישות אלו.

מיכל רוזין: מדובר באחד הנושאים הקריטיים ביותר לעתידה החברתי והכלכלי של מדינת ישראל, ועל כן אנו תובעים את התערבותך האישית בנושא זה.

מיכל רוזין: אתם מחזיקים אלפי ילדים כאסירי לימודים, כאסירי תעסוקה, ואתם דנים אותם לחיים רק באופן אחד.

מיכל רוזין: אני מנסה להסתכל בעולם הגדול ולראות את האחים שלכם, האחים שלנו, שחיים במדינות אחרות – חרדים בארצות-הברית, שלומדים, שעובדים.

מיכל רוזין: מה, הם פחות יחידי סגולה מכם?

מיכל רוזין: הם פחות מלומדים?

מיכל רוזין: יש שם פחות גדולים בתורה?

מיכל רוזין: עד כמה שאני זוכרת, יש כמה רבנים גדולים מאוד בארצות-הברית; חלקם כבר לא אתנו, חלקם עדיין אתנו.

מיכל רוזין: הם לא נחשבים?

מיכל רוזין: האם ליצמן, שיודע אנגלית, הוא פחות גדול בתורה ממך, גפני, כי הוא מדבר אנגלית?

מיכל רוזין: הרי יש שכונות שלמות בירושלים שהילדים מדברים – הלוואי עלי לדבר אנגלית ברמה כזאת.

מיכל רוזין: האם זה מפחית מאיכות למידת התורה שלהם?

מיכל רוזין: האם זה מפחית מהאמונה שלהם?

מיכל רוזין: מלימוד המצוות?

מיכל רוזין: הרי אף אחד לא מבקש ממכם ללמד דברים שנוגדים את התורה, שנוגדים את היהדות.

מיכל רוזין: מבקשים ממכם שלא להשאיר את הילדים האלה אסירים.

מיכל רוזין: הם אסירים בעולם שמתקדם, והם מוצאים את עצמם ללא השכלה, ללא יכולות, והכישורים הקוגניטיביים שלהם לא נופלים משל אף אחד מילדי ישראל.

מיכל רוזין: אבל אתם משאירים אותם ודנים אותם לעוני, ודנים אותם לבורות – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכל רוזין: – – וחבל שכך.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים, כמובן, נעולה, לידיעתכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, שלוש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: בחודש אוקטובר 2015 הוגשה לבית-המשפט הישראלי תביעה מטעם 52 צעירים יוצאי רקע חרדי, יוצאי מערכת החינוך החרדית, שהגישו תביעת נזיקין נגד משרדי החינוך, הכלכלה והביטחון בגובה 4 מיליון שקלים בשל הנזק שנגרם להם בגלל אי-יכולתם להשתלב בשוק העבודה ולהתקיים בכבוד באופן עצמאי.

תמר זנדברג: זה הנזק שאתם מנסים כאן להחזיר.

תמר זנדברג: ואני רוצה להגיד שני דברים, האחד לכם – גפני, מוזס, פרוש, ליצמן, חברי הכנסת החרדים: אתם נושאים עכשיו באחריות לנזק הזה, לנזק שאותם צעירים תבעו מהמדינה.

תמר זנדברג: ואתה יודע מה הייתה תשובת המדינה, הממלכה, גפני, שאתם כאן מדברים בשמה?

תמר זנדברג: המדינה הודיעה כעבור חצי שנה – מדינת ישראל, באפריל השנה – שהיא תתבע את ההורים שבחרו – כך המדינה – בחירה מודעת לשלוח את ילדיהם לאותם מוסדות חינוך, ואמרה – אני מצטטת: המדינה אינה נושאת באחריות כלשהי, ישירה, או עקיפה או שילוחית, לאירועים.

תמר זנדברג: כלומר, המדינה הפכה להיות עכשיו איזו חברת סלולר, או בנק, שרק מנסה לכסת"ח – סליחה – לכסות אתם יודעים את המה שלו מפני חובה שקיימת.

תמר זנדברג: כי לימודי הליבה הם לא שאלה של בחירה, הם שאלה של חובה.

תמר זנדברג: והחוק הזה נקרא הצעת חוק לימודי חובה, לא לימודי ליבה, כדי להגיד מהי החובה שהמדינה מציעה לאזרחיה ללא הבדל דת, גזע, מין או השקפה דתית.

תמר זנדברג: זה לכם – מה שאתם מנסים לעשות.

תמר זנדברג: אני רוצה עוד מילה לחברי הכנסת הבודדים שנשארו כאן מהבית היהודי, שחיפשו במהלך כל הערב הזה קיזוזים כדי לא להצטרך להצביע בעד הצעת החוק הפושעת הזאת, ושיושב-ראש המפלגה הזאת, שר החינוך, צייץ בטוויטר – –

קארין אלהרר: "לא מכיר ולא יהיה".

תמר זנדברג: – – "לא מכיר ולא יהיה".

תמר זנדברג: כלומר, אני לא מכיר דבר כזה, ואם אני מכיר – זה לא יהיה.

תמר זנדברג: והשבוע, על מה דיבר אתנו?

תמר זנדברג: על פשרה, על הידברות, לא לעשות דברים בכפייה.

תמר זנדברג: אתה יודע מה, גפני?

תמר זנדברג: אתם כופים על הילדים שלכם.

תמר זנדברג: הילדים שלכם הם אותם 52 צעירים עתידיים שיצאו הרי מאחיזת החנק שלכם.

תמר זנדברג: הם יצאו מזה, הם ישתחררו.

תמר זנדברג: וכשהם יצאו, וכשהם ישתחררו, הם יבואו בטענות לא אליך, הם יבואו בטענות לכולנו פה – למדינה, וקודם כול לשר החינוך, שעכשיו ברח מהצבעה, ואנחנו רוצים לראות אותו מצביע על משהו שהוא אמר: לא מכיר ולא יהיה.

תמר זנדברג: אז אתה יכול לחייך, זה בסדר גמור.

תמר זנדברג: ככל הנראה אנשים ימשיכו לנהור לקלפיות ולהצביע ג'.

תמר זנדברג: זה בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

תמר זנדברג: אבל האחריות הזאת היא לדורות של – – –

משה גפני: אני אוהב את הפטרונות הזאת שלך.

תמר זנדברג: למה פטרונות?

משה גפני: את יודעת בדיוק מה הילדים שלנו צריכים, מה אנחנו צריכים.

משה גפני: אני אוהב את הפטרונות הזאת.

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, תן בבקשה לדוברת לסיים.

משה גפני: אני עצמי לא מבין את זה עד עכשיו.

תמר זנדברג: אתה, עם כל הכבוד, לא יודע – – –

משה גפני: – – – פטרונות.

תמר זנדברג: סליחה, אתה לא יודע יותר טוב ממני, ולא פחות טוב ממני – –

מיכל רוזין: סליחה, גפני, אתה לא מחליט בשביל הילדים שלי?

תמר זנדברג: – – מה אף אחד במדינה צריך, רק שאתה מתעקש לכפות עליהם משהו שאתה רואה שכעבור שנים – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

תמר זנדברג: – – התברר שזה נגד רצונם.

תמר זנדברג: זה מה שאתה מבקש לעשות.

משה גפני: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

מיכל רוזין: גפני, אתה לא כופה על הילדים שלי?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

משה גפני: מאה אחוז – – –

מיכל רוזין: אתה בתור יושב-ראש ועדת הכספים לא כופה עלי ועל הילדים שלי?

משה גפני: מאה אחוז.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – –

משה גפני: ואתם הפטרונים שלנו.

מיכל רוזין: לא, לא נכון.

טלי פלוסקוב: – – היו לך פה שלוש דקות, גברתי.

משה גפני: – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, היו לך שלוש דקות משלך.

משה גפני: – – –

מיכל רוזין: כן, אתה מספיק – – –

משה גפני: איפה החלטתי?

משה גפני: אמרתי לך מה – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

משה גפני: אתם הפטרונים שלנו.

מיכל רוזין: לא, אתה הפטרון – – –

משה גפני: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: את גפני לא?

מיכל רוזין: רק אותי?

טלי פלוסקוב: כי את פשוט התחלת את זה.

יעל גרמן: גפני, אל תצא, כי אני הולכת לדבר אליך.

טלי פלוסקוב: גפני, אני מבקשת להיות מאופק בתשובות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: את – שלוש דקות.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, גפני, אני רוצה להזכיר לך פגישה שהייתה לנו בעיריית הרצליה, ושמשם יצאנו יחד ולקחנו שלושה גני-ילדים של חרדים, של אגודת ישראל, והעברנו אותם תחת משרד החינוך ועיריית הרצליה, לאור בקשתם של ההורים ולאור הסכמתך; ואתה ישבת והודית שזו הדרך, ויכול להיות שזו בכלל הדרך הרצויה לחינוך החרדי.

יעל גרמן: אז מה קרה לגפני הזה?

יעל גרמן: מה קרה לגפני הזה, שישב ואמר שצריך לתת חינוך במסגרת משרד החינוך, במסגרת לימודי הליבה?

משה גפני: את השתנית, לא אני.

יעל גרמן: גני-ילדים, שזאת הייתה דוגמה ומופת – גני-ילדים שישבו ולמדו את תוכנית הלימודים של משרד החינוך, ובין השאר לא התביישו להניף את דגל ישראל, ובין השאר לא התביישו לחגוג את חג העצמאות.

יעל גרמן: זאת הדרך; זה גפני שאני מכירה.

משה גפני: אבל לא זה החוק.

יעל גרמן: אני לא מכירה את גפני שמדבר פה.

גם אנחנו לא מכירים את ראש עיריית הרצליה.

יעל גרמן: אני מכירה גפני אחר.

משה גפני: אני לא השתניתי.

משה גפני: את היית ראש עירייה טובה וחברת כנסת רעה.

מצוינת.

את השתנית.

יעל גרמן: אז בוא נלך בדרך הזאת.

משה גפני: אני בעד.

יעל גרמן: אז קדימה.

משה גפני: זה לא החוק; החוק – – –

יעל גרמן: אבל על זה אנחנו מדברים.

משה גפני: לא על העניינים האלה.

יעל גרמן: אבל על זה אנחנו מדברים, גפני.

יעל גרמן: אנחנו מדברים על לקחת את החינוך החרדי תחת החסות של המדינה, לתת לו את כל התקציבים שהוא צריך, אבל יחד עם זה לחייב אותו ללמוד לימודי ליבה.

יעל גרמן: אפשר ללמוד תלמוד ותורה, ואפשר ללמוד משנה ואפשר ללמוד הכול, ובצד זה ללמוד לימודי ליבה.

יעל גרמן: ולפני שאני אעבור למה שרציתי לומר – כי את זה אני אומרת בגלל הזה – אני רוצה לענות לפרוש, שאני לא רואה אותו פה.

טלי פלוסקוב: הוא נמצא.

יעל גרמן: פרוש, אתה מדבר על כפייה.

יעל גרמן: איזו חוצפה.

יעל גרמן: הרי מרגע שנכנסתם לממשלה הזאת, מרגע שניסחתם את ההסכם הקואליציוני – כולו מבוסס על כפייה.

יעל גרמן: ציין חברי אילן גילאון את זה שאתם לא מאפשרים למוסדות שלכם להיות מונגשים; לא סתם לא מאפשרים – הכנסתם את זה לתוך ההסכם הקואליציוני – –

משה גפני: ממש לא.

יעל גרמן: – – שבתוך ההסכם הקואליציוני – –

איזה שקר.

יעל גרמן: – – לא תהיה חובה של הנגשה.

בדיוק הפוך.

יעל גרמן: תקרא את ההסכם הקואליציוני, ואל תגיד לי "הפוך".

זה שקר.

יעל גרמן: זה בדיוק זה.

– – – זה שקר – – –

יעל גרמן: כל מה שאתם עושים מרגע שנכנסתם – אתם כופים.

יעל גרמן: אתם כופים עלינו, על הציבור שלנו, שלא לחיות את חיינו כפי שאנחנו מבינים את זה.

יעל גרמן: אתם, יש לכם זכות וטו על כל חוק; שישה חברי כנסת, 5% מכנסת ישראל, ויש לכם זכות וטו על כל חוק במדינת ישראל.

יעל גרמן: זאת לא כפייה?

יעל גרמן: זאת כפייה, אדוני, אז אל תטיף לנו מוסר ואל תגיד לנו שאנחנו כופים.

יעל גרמן: אבל לא על זה רציתי לדבר.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

יעל גרמן: אז יש לי עוד משפט אחד.

טלי פלוסקוב: משפט אחד, בבקשה, לסיכום.

יעל גרמן: אני מאשימה את ראש ממשלת ישראל, את בנימין נתניהו, בכך שהוא מזגזג, בכך שהוא מסוגל בכנסת התשע-עשרה להצביע בעד חוק ולומר שהוא בעדו, לדבר בכל ישיבת ממשלה שהייתי על חשיבותה של המתמטיקה וחשיבות לימוד חמש יחידות – וכל השרים שהיו פה יודעים שעל זה הוא היה מדבר, והיה שואל כל הזמן את שי פירון: מה אתה עושה לקידום לימודי המתמטיקה?

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

יעל גרמן: אז מצד אחד הוא מדבר על החשיבות של לימודי המתמטיקה, מצביע בעד החוק הכל-כך חשוב שאנחנו העברנו, ומצד שני, לא עוברת שנה וחצי והוא מצביע בדיוק על ההפך, והוא מאפשר שילדים מוכשרים וחכמים – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

יעל גרמן: – – ובעלי פוטנציאל גדול לא ילמדו מתמטיקה ולא יוכלו לנצל את הפוטנציאל שלהם, ולא יוכלו להשתלב.

– – – ולא תהיה להם קייטנה – כלום לא יהיה להם, עד שהם יהיו כמוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: ומשפט אחרון: כל מה שאני שמעתי – – –

– – –

יעל גרמן: כל מה שאני שמעתי – לא הייתה רק שנאה, שנאה כלפינו, כלפי יש עתיד.

יעל גרמן: לא דיברת על הילדים שלכם, לא דיברת על האינטרס שלכם; דיברת רק על יש עתיד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, תודה רבה, גברתי.

יעל גרמן: זאת שנאה.

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: אז אני חושבת שמן הראוי שגם אתם וגם אנחנו נתחיל לדבר על אהבה, ולא על שנאה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מי החבר שלכם בוועדת החינוך?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

מאיר כהן: פרוש.

מיקי לוי: אתה בוועדת החינוך?

מאיר כהן: הס, פרוש.

מיקי לוי: אתה בוועדת החינוך?

מיקי לוי: אתה פוגש את חיים ילין.

– – –

מיקי לוי: אני לא.

מיקי לוי: חיים ילין בוועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מבקשת לשבת ולהירגע.

מיקי לוי: חיים ילין – – – שקרן.

הוא לא רשום.

מיקי לוי: אתה שקרן.

הוא לא רשום.

מיקי לוי: אתה שקרן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה לא רוצה שאני אקרא אותך סדר.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שמעניין אותך לדעת מה קורה כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, אני מתחילה מההתחלה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות שלך.

מאיר כהן: תודה לך, גברתי.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, פרוש, תקשיב, אני לא אשחרר אתכם מזה.

מאיר כהן: אני לא אדבר על לימודי אנגלית ואני לא אדבר על לימודי המתמטיקה, אני אדבר על כך שבחוק הליבה שאנחנו העברנו, שללנו רישיון למוסד, לבית-ספר, שלא יקבל אל בין כתליו תלמידות ספרדיות.

מאיר כהן: והנה אתה יושב, מר פרוש, ולידך יושב מר משולם נהרי, שבנותיו לא יתקבלו ללמוד במוסד שלך.

מאיר כהן: את זה אתם מנסים להסתיר.

מאיר כהן: אני לא כועס עליכם.

מאיר כהן: אני שואל: איפה נמצאים אנשי ש"ס בזה הרגע?

מאיר כהן: איפה נמצא ראש הממשלה?

מאיר כהן: איפה מירי רגב נמצאת?

מאיר כהן: הרי מעבר לאנגלית ולמתמטיקה, הערווה שלכם היא הגזענות הנוראה הזאת, ואת זה אתם לא תסתירו מאף אחד.

מאיר כהן: ויש עתיד – מעבר למתמטיקה ואנגלית – רצינו לתקן את אחד החוליים הרעים: הגזענות הסמויה במערכת החינוך החרדית.

מאיר כהן: חצי ממשפחתי חרדית.

מאיר כהן: יש במשפחתי גם בנות שלא התקבלו למוסדות שלכם.

מאיר כהן: אתם משערים בנפשכם איזה נזק אתם גרמתם לבנות האלה – מאות בנות, אלפי בנות?

מאיר כהן: ואתם עולים לכאן ומתייחסים ליש עתיד כאילו שאנחנו אויבי המדינה.

מאיר כהן: תתביישו לכם.

מיכל בירן: נסחפת.

מאיר כהן: הכוונות שלנו היו מהמקום הטוב ביותר, מהמקום הטהור ביותר – ואני לא רוצה להיות פטרון על הילדים שלכם.

מאיר כהן: אם בסופו של דבר החוק הזה יעבור, אתם כורים לעצמכם בור.

מאיר כהן: אלה הילדים שלכם.

מאיר כהן: זה יכאב לנו, זה יקרע אותנו, אבל יותר מזה, קורע אותי שאתם עומדים כאן, טובלים ושרץ בידכם.

מאיר כהן: אתם מדברים על חביב האדם שנברא בצלם.

מאיר כהן: איך אתם מעזים, תגידו לי – איך אתם מעזים, כשאני פוגש שתי בנות מקריית-גת שאתם לא קיבלתם למוסדות שלכם בגלל שהן ספרדיות?

מאיר כהן: הכנסת צריכה בראש ובראשונה להזדעק על זה.

מאיר כהן: משולם נהרי, תסתכל עלי טוב לתוך העיניים – ואני יודע שאתה מסכים לכל מילה, אבל אתם קרנפים.

מאיר כהן: במקום שתעמדו כאן, לא על הזכויות של הספרדים – על הזכויות של בני-אנוש להיות שווים – – –

משולם נהרי: אתה לא צודק – – –

מאיר כהן: משולם, תשתוק.

– – –

מאיר כהן: להיות שווים.

את החוק – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

מאיר כהן: אשר, אתה יכול לצעוק – – –

– – –

מאיר כהן: אשר, אתה יכול לצעוק עד מחר.

מאיר כהן: אני מדבר למשולם – –

– – –

מאיר כהן: – – ולחבר'ה שלך, שהיו צריכים להיות כאן – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מאיר כהן: – – ולהצביע בעד חוק הליבה, ולהשאיר את הסעיף הזה, כי אנחנו מגינים עליכם, על הבנות שלכם.

מאיר כהן: תתביישו לכם.

– – –

מאיר כהן: אתם עומדים כאן, טובלים ושרץ בידכם.

משולם נהרי: מה עשיתם – – –

מאיר כהן: משולם, תשתוק, כי החברים שלך מבושה יצאו החוצה.

מה תשתוק?

משולם נהרי: מה עשיתם – – –

מאיר כהן: החבר'ה שלך יצאו החוצה מבושה.

מאיר כהן: תתביישו לכם.

מאיר כהן: ובמקום זה, אתם עומדים כאן ומשמיצים את יש עתיד.

מאיר כהן: אנחנו נתקן את זה.

מאיר כהן: אנחנו נחזור ונתקן את זה, ותסתכלו עלינו ותבקשו סליחה על מה שעשיתם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח.

– – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אם אתה תמשיך ככה, הצעד הבא – אני אבקש ממך לצאת מהאולם.

מאיר כהן: אתה לא תהיה ראש עיר יותר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

דימונה מחכה לי.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: איש היה בירושלים הבירה, בנימין נתניהו שמו.

עפר שלח: והאיש, ראש ממשלה, מה נגיד, כרוני – כל הזמן ראש ממשלה.

עפר שלח: אלא מאי?

עפר שלח: למשול איננו מושל.

עפר שלח: ממשלה אחת יש לו שבה יש עתיד, כך הוא אומר, מכריחה אותו לחוקק חוק גיוס ולחוקק חוק לימודי ליבה, ולעשות סדרי עדיפויות נכונים בתקציב, ועכשיו – אללי, נטפלו אליו החרדים ומכריחים אותו; מכריחים אותו לשנות את חוק הגיוס, מכריחים אותו לשנות את חוק לימודי הליבה, והוא אפילו לא נמצא פה, הוא עסוק עכשיו באנגלית מצוחצחת, כזאת שלא תהיה אף פעם לתלמיד במוסדות שלא ילמדו לימודי ליבה, בלהקליט סרטוני יוטיוב שבהם הוא מתנצל בפני הערבים על מה שהוא אמר עליהם לפני שעה.

קריאה: – – –

עפר שלח: כן, כן.

עליזה לביא: מה הוא אמר?

עפר שלח: תסתכלי בזה, עליזה, תאמיני לי – בידור משובח.

עפר שלח: ודבר אחד האיש הזה איננו עושה: הוא איננו מכיר באחריותו של ראש ממשלה, איננו מכיר באחריותו של מי שמנהיג מדינה.

עפר שלח: כי הרי על מה אנחנו מדברים פה?

עפר שלח: אנחנו מדברים פה על כישורי חיים בסיסיים שאמור לקבל תלמיד במערכת החינוך של מדינת ישראל.

עפר שלח: ואף אחד פה הוא לא פטרון על הילדים של מישהו אחר, יעקב אשר.

עפר שלח: זו תפיסה של מי שתופס את המקום הזה כאיזה אסופה של קהילות שמתנגשות ביניהן.

עפר שלח: יש פה מדינה, ולמדינה הזאת יש הגדרה מה חשוב שילד או ילדה שיוצאים ממערכת החינוך ידעו כדי שהם יוכלו לחיות בעולם הזה; כדי שהם לא יהיו כמו שקבע מרכז טאוב במחקר שלו: אחרי 12 שנות לימוד ועם כישורי חיים ועבודה של מי שלמד אפס עד ארבע שנות לימוד; כדי שלא ייגזר עליהם שבסופו של דבר יצטרכו, אם הם ירצו – –

– – –

עפר שלח: – – ללמוד באקדמיה אי-פעם, יצטרכו ללמד אותם כמו שמלמדים אותם היום בצה"ל, את המעטים שמתגייסים, מה הן ספרות.

עפר שלח: סיפרו לי את זה בצבא.

עפר שלח: לא מלמדים אותם חשבון; מלמדים אותם מה זה שתיים ומה זה שלוש.

עפר שלח: וכדי שבשפה שכל העולם מדבר היום, הם יוכלו לדבר גם כן.

עפר שלח: ולזה – – –

איזה אנטישמיות זאת – – –

עפר שלח: מה זה שייך לאנטישמיות – –

– – –

עפר שלח: – – בור ועם הארץ שכמוך.

מלמדים אותם ספרות?

עפר שלח: מה זה?

עפר שלח: בור ועם הארץ שכמוך.

עפר שלח: מה זה שייך לאנטישמיות?

השתגעת?

עפר שלח: לך תקרא פעם ספר ותדע על מה אתה מדבר בכלל.

– – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אני אקרא אותך עכשיו.

עפר שלח: יש ראש ממשלה בישראל, וזו אחריותו, אבל ראש הממשלה הזה איננו מושל – –

– – –

עפר שלח: – – ואיננו מחליט.

עפר שלח: יש לו את יעקב אשר שיחליט בשבילו – –

– – –

עפר שלח: – – ובקדנציה הקודמת היה לו את יאיר לפיד או את שי פירון שהחליטו בשבילו.

– – –

עפר שלח: ובכל קדנציה האיש הזה כלולב מתנדנד – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב אשר, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית ומבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: עד להצבעה, נא לצאת מהאולם.

עפר שלח: הוא היחיד מהקואליציה שנמצא פה ואת מוציאה אותו?

מיקי לוי: תשאירי אותו, בבקשה – – –

עפר שלח: תשאירי אחד.

עפר שלח: שר כבר הלך מפה – –

טלי פלוסקוב: על-פי בקשת רוב האופוזיציה?

עפר שלח: – – פרוש כבר לא חבר כנסת, יהודה גליק – מאה אחוז, לכבוד לנו.

עפר שלח: (חבר הכנסת יעקב אשר יוצא מאולם המליאה.

עפר שלח: )

יהודה גליק: – – –

עפר שלח: אז אליו צריך להפנות את הדברים היום, לא אל חברי הכנסת החרדים ולא אל חברי הכנסת של הבית היהודי, ששר החינוך מטעמם מדבר על חמש יחידות מתמטיקה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עפר שלח: זאת אומרת, החזקים במדינה הזאת, יעודדו אותם להיות יותר חזקים, והחלשים במדינה הזאת לא יקבלו כלום; לא אליהם, אלא אל הכיסא הריק שעליו יושב האיש הריק הקרוי ראש ממשלת ישראל.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

יאיר לפיד: רגע, עפר, אין שר במליאה, אתה יכול להמשיך עד הבוקר.

עפר שלח: אני אתן לחיים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב פרי.

יעקב פרי: אני מוותר.

יאיר לפיד: טלי, טלי, אין שר במליאה, אין סיבה להפסיק את עפר.

יאיר לפיד: הוא יכול להמשיך לדבר.

יהודה גליק: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, הוא ימלא, אני הבנתי – בבקשה, נא לבדוק בינתיים איפה השר.

מיקי לוי: חיים, אתה יכול לדבר שעה, אין שר.

טלי פלוסקוב: אני לא מפעילה את השעון עד ששר מגיע.

יאיר לפיד: – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: שר או שרה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה – – –

קריאה: אין שר תורן.

חיים ילין: המפתח של האוטו שם.

חיים ילין: יש לי שקי שינה לכל מי שרוצה.

משולם נהרי: צריך לעצור את הדיון.

חיים ילין: תראו, אני לא יודע למי – כבוד סגן השר, אני מדבר כנראה אליך.

טלי פלוסקוב: סגן השר, עוד סגן שר.

טלי פלוסקוב: גם סגן שר הפנים נמצא פה.

יהודה גליק: שני סגני שרים שווה שר אחד.

טלי פלוסקוב: ויש פה חברי כנסת.

חיים ילין: תראו, יש לי פריבילגיה אחת גדולה: אני לא הייתי בכנסת הקודמת, ואידיאולוגית בחרתי ביש עתיד.

חיים ילין: זה פריבילגיה שלי שיש אותה למעט מאוד חברי כנסת.

חיים ילין: אבל דבר אחד למדתי – –

טלי פלוסקוב: הנה השר נכנס.

טלי פלוסקוב: אני מפעילה את השעון.

חיים ילין: – – המדינה הזאת שייכת לכולנו.

חיים ילין: המדינה זאת שייכת לכולנו.

חיים ילין: וכשהמדינה הזאת שייכת לכולנו, אז כולנו צריכים לתת כתף.

חיים ילין: ומה המשמעות של כולם לתת כתף?

חיים ילין: זה אומר שאנחנו צריכים לבנות עתודות לעתיד מדינת ישראל.

חיים ילין: ומה שכואב לי בכל הדבר הזה זה שהתלמידים החכמים ששייכים, חבר הכנסת פרוש, לזרם החינוכי שלכם, וגם לזרם של ש"ס – ילדים חכמים שכמותם, שיכולים לתרום ב-8200, שיכולים לתרום כמעט בכל מקום בצה"ל, בכל מקום במדינת ישראל, שחייבים להיות אתנו, עם כולנו.

חיים ילין: ומה הסיפור פה?

חיים ילין: הסיפור הוא שאם כולנו ביחד, ואתם מקבלים את זה, אז במהות אין ויכוח; כולם צריכים לסחוב את האלונקה.

חיים ילין: עכשיו, הוויכוח יכול להיות על הדרך: אם זה צריך להיעשות בהידברות, אם צריך לעשות את זה בחקיקה, אם צריך לעשות את זה בפטיש בראש או אם צריך לעשות את זה בזיגזג.

חיים ילין: זאת אומרת, מה שנקרא, תמיד מישהו אחראי.

חיים ילין: אבל בסוף כולנו אחראים.

חיים ילין: אנחנו המחוקקים; במקום הזה מחוקקים, אין דרך אחרת להתמודד.

חיים ילין: אנחנו לא ממשלה שבאה ויכולה לקבל הצעות מחליטים או כל מיני דברים שהם יכולים לבוא ולבצע את המשימה.

חיים ילין: עכשיו, פרוש, חבר הכנסת פרוש, אני לא מכיר דרך אחרת – – –

טלי פלוסקוב: הוא לא חבר הכנסת.

יהודה גליק: סגן השר.

חיים ילין: סגן השר.

חיים ילין: אני ממש מתנצל על שאני פוגע בכבוד סגן השר, ב"טייטל", אבל בסוף יש בן-אדם.

מאיר פרוש: לא, זה גילוי נאות.

מאיר פרוש: אני לא חבר כנסת.

קריאה: הוא ויתר מרצונו.

חיים ילין: אה, ויתרת, סליחה.

מאיר פרוש: מה חשבת?

חיים ילין: אז אני רוצה להגיד לך שני דברים: קודם כול, אם חברת הכנסת זועבי תמשיך במעשים שלה במקום הזה, אז היא כנראה כל הזמן תושעה.

חיים ילין: ואם היא מושעית, אז אני ממלא-המקום שלה בוועדת החינוך, זאת אומרת שיש מישהו מיש עתיד בוועדת החינוך.

חיים ילין: אז זה רק להעמיד לך את הדברים על דיוקם.

חיים ילין: בנוסף, ברגע שכולנו והליכוד יסתדרו, אז אני אהיה קבוע בוועדת חינוך.

חיים ילין: והדבר האחרון שיש לי להגיד לך לגבי – – –

מאיר פרוש: – – –

חיים ילין: רגע.

חיים ילין: והדבר האחרון – לא, פרוש – – –

מאיר פרוש: עשיתם "שירקס", זה משהו אחר.

מאיר פרוש: המשהו האחר הזה היה חשוב יותר.

חיים ילין: לא, לא, לא.

חיים ילין: לא, תקשיב.

חיים ילין: אני – – –

מאיר פרוש: חינוך לא.

חיים ילין: אתה יודע, אני למדתי שלא להתווכח עם עובדות.

חיים ילין: בחיים שלי למדתי שיש עובדות, ואנשים לעולם לא משקרים; הם אומרים את האמת שלהם.

חיים ילין: ואתה לא שיקרת – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני.

חיים ילין: – – אתה אמרת את האמת שלך, וזה בסדר גמור.

חיים ילין: אני אומר עכשיו את האמת שלי.

חיים ילין: האמת שלי מאוד ברורה: כראש רשות אני פתחתי את בית-הספר התיכון ללימודי תורה, ללימודי תנ"ך, לשיח יהודי בתוך בית-הספר – –

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים ילין: – – יחד עם מצוינות, עם מתמטיקה ואנגלית.

חיים ילין: ואתם, כל מה שהתבקש מכם זה לעשות את אותו דבר – –

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

חיים ילין: – – להמשיך בלימודי תורה, אבל להוסיף רק מתמטיקה ואנגלית.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי בסוף, זה חלק מהביטחון של מדינת ישראל.

חיים ילין: ככל שנהיה – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: – – יותר חכמים, ככל שנדע להתמודד עם הטכנולוגיה העולמית – –

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים ילין: – – ככל שנוביל את העולם טכנולוגית, ככה יהיה לנו יותר ביטחון – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

חיים ילין: – – נרגיש יותר ביטחון.

חיים ילין: אתם – באמת אני אומר לך את זה, בכבוד רב, שיש לכם הרבה נוער שיכול להשתלב – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, אני מבקשת לסיים.

חיים ילין: לא היה שר פה.

טלי פלוסקוב: אני הפעלתי את השעון רק כששר נכנס.

טלי פלוסקוב: לא, זה לא הולך ככה.

חיים ילין: אז אני לא קיבלתי את ההודעה, אז תני לי עוד דקה.

טלי פלוסקוב: אני ביקשתי ממך שלוש פעמים לסיים.

חיים ילין: בסדר, אני מסיים.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה, אדוני.

חיים ילין: אני מסיים.

חיים ילין: אין פה מלחמות.

חיים ילין: לפעמים אני מרגיש שאנשים ממגזרים מסוימים רוצים את המלחמה כי זה זכות הקיום שלהם.

חיים ילין: לי אין מלחמות אתך, בשום פנים ואופן אין לי.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

חיים ילין: להפך.

חיים ילין: אני מאוד מכבד אותך.

חיים ילין: אני רק מצפה שתבין שיש עתיד לא יצאו למלחמה נגדך – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: – – אתה יוצא למלחמה נגד יש עתיד.

טלי פלוסקוב: הדוברת הבאה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

חיים ילין: על לא דבר.

קארין אלהרר: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, תראו, זה היה רק בשבוע שעבר; הייתה שעת שאלות, והפניתי לראש הממשלה את השאלה הפשוטה: מה קרה?

קארין אלהרר: איך קרה ה-U-turn הזה, שבכנסת הקודמת הצבעת בממשלה ובכנסת בשלוש קריאות על חוק לימודי הליבה, ופתאום אתה חוזר בך ואתה אומר שאולי בעצם לא צריך את זה?

קארין אלהרר: ובאופן – באמת, אני חייבת להודות, היה גילוי לב; הוא אמר בצורה הכי גלויה: שיקולים קואליציוניים.

קארין אלהרר: תראו, אני חשבתי שקואליציה בונים כדי להשיג את המטרות, לא המטרה היא קואליציה.

קארין אלהרר: ועושה רושם שאצל ראש הממשלה זה עובד ההפך.

קארין אלהרר: אני לא באה להתווכח לא עם החרדים ולא עם הישיבות.

קארין אלהרר: כשנותנים למישהו לעשות מה שהוא רוצה, הוא עושה מה שהוא רוצה.

קארין אלהרר: אני רק מצרה על כך שרשות המס לא שואלת את כולנו אם בא לנו לשלם מס הכנסה.

קארין אלהרר: תוכנית כבקשתך: כל אחד יעשה הישר והטוב בעיניו.

קארין אלהרר: מה שמעניין – בשבוע שעבר חברת הכנסת מיכל רוזין ואני פתחנו שדולה ליוצאי החינוך החרדי.

קארין אלהרר: מעניין שגם אנשים שנשארים חרדים, לא החוזרים בשאלה, עכשיו צריכים לגייס כספים מן הגורן ומן היקב כדי להשלים את ההשכלה, כי הם רוצים להיות חלק מהחברה הישראלית, ואין להם למי לבוא בטענות, ואז, כשהם בוגרים, המדינה מפעילה תוכניות מיוחדות.

קארין אלהרר: למה לעשות הכול עקום?

קארין אלהרר: למה המיוחד?

קארין אלהרר: למה לא הכול מההתחלה?

קארין אלהרר: ולהערה של גפני, בדקה האחרונה.

קארין אלהרר: גפני הוא שמנע את ההנגשה של מוסדות הפטור.

קארין אלהרר: הוא לא רצה להנגיש אותם, והתקנות שישבו אצל אילן גילאון בוועדת המשנה ביקשו להנגיש.

קארין אלהרר: איפה הדאגה שלו לתלמידים הנכים הייתה אז?

קארין אלהרר: או שאולי הדאגה היא רק כשצריך לנאום נאום רציני בכנסת?

קארין אלהרר: איפה היית, גפני?

קארין אלהרר: אני באמת מקווה שאחרי כל ההצגות שעושים כאן יבינו שמה שעומד לנגד עיני כולנו זה טובת הילדים ומתן ההזדמנות השווה גם לילדים החרדים.

קארין אלהרר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל רזבוזוב – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

יואל רזבוזוב: תודה.

יואל רזבוזוב: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים, אני לא ממהר לעלות כאן על הדוכן, כי אני הרבה פעמים רואה בזה בזבוז זמן, ואני מעדיף ללכת ללשכה ולטפל בפניות הציבור.

יואל רזבוזוב: למה אני עולה לכאן היום בשעה אחת לפנות בוקר?

יואל רזבוזוב: כי אני רואה בזה ממש סכנה קיומית למדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: זו המילה.

יואל רזבוזוב: מאיימים עלינו עם איראן, "חמאס", "חיזבאללה"; באמת, אלו סכנות ממשיות, אבל כאן אנחנו מדברים על הילדים שלנו, אנחנו מדברים כאן על שוויון הזדמנויות.

יואל רזבוזוב: אני גדלתי בבית – אימא שלי מורה למתמטיקה, אשתי היא מורה לחשבון לכיתות א'–ב', ובדיוק לפני שעה–שעה-וחצי הראיתי לחבר הכנסת פרוש איפה נולדתי.

יואל רזבוזוב: נולדתי בבירוביג'ן, אוטונומיה יהודית, והוא התלהב שרשום ביידיש בירוביג'ן.

מאיר פרוש: לי?

יואל רזבוזוב: לא, לא לך, סליחה, לחבר כנסת אחר.

יואל רזבוזוב: הראיתי לו – – –

יהודה גליק: אולי מוזס.

יהודה גליק: מוזס.

יואל רזבוזוב: כנראה זה היה מוזס.

איתן כבל: אם הוא התלהב, זה מוזס.

יואל רזבוזוב: אז מוזס, מהמתלהבים זה מוזס.

יואל רזבוזוב: אז הוא התלהב – בירוביג'ן.

יואל רזבוזוב: ואתם יודעים, שם הייתה זכות – זכות ללמוד מתמטיקה.

יואל רזבוזוב: באמת, לילדים יהודים זה היה חלום, ללמוד מתמטיקה, להצליח להצטיין בבתי-הספר ולהראות שאנחנו יהודים ואנחנו הכי טובים.

יואל רזבוזוב: מה קרה כאן, במדינת ישראל?

יואל רזבוזוב: אני מבין אתכם כשאתם נלחמים על דברים לגיטימיים, אולי – על קצבאות, על טיפולי שיניים לילדים, דברים שאתם נלחמים עליהם למען הציבור שלכם, אבל כאן אתם פועלים נגד הציבור שלכם, אתם פועלים נגד הילדים שלכם.

יואל רזבוזוב: לא תהיה להם הזדמנות בהמשך לפרנס את המשפחה.

יואל רזבוזוב: איך הם יפרנסו כשהם לא יודעים את הדברים הבסיסיים שכולם יודעים?

יואל רזבוזוב: ובאמת, מבחינתי זה הדבר הכי מסוכן למדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: אני רואה זוגות צעירים פשוט קמים ועוזבים את המדינה בגלל יוקר המחיה, ואם אנחנו נמשיך בקצב כזה ויהיה כאן חלק נכבד וגדול מהציבור שפשוט לא ירצה להשתלב בחברה ולא ירצה ללמוד מתמטיקה ואנגלית ולא יהיה חלק מהחברה, אז אם מישהו לא יהיה חלק מהחברה, מישהו יצטרך בסוף לשלם על זה ולשאת את כל הנטל על הכתפיים שלו, וזה יהיו כנראה הדור שלי, וכנראה גם הדור של הילדים שלי, ואנחנו לא יכולים לוותר.

יואל רזבוזוב: ואני לא מבין את הקואליציה.

יואל רזבוזוב: שר החינוך אמר: אני לא אתן לזה לקרות, ושמעתי מפלגות אחרות: אנחנו לא ניתן ולא נצביע, ואפילו כותרות ראשיות היום באתרים: לא, אנחנו נצביע נגד.

יואל רזבוזוב: שום דבר.

יואל רזבוזוב: בינתיים אני לא רואה שום דבר.

יואל רזבוזוב: אני מקווה מאוד שאני אופתע, כי לא יכול להיות דבר כזה.

יואל רזבוזוב: חברים, אנחנו צריכים להתעורר, זה באמת המצב הכי מסוכן למדינה, ואם לא נשנה אותו עכשיו אז כנראה, יכול להיות שזה באמת הסוף של החלום הציוני.

יואל רזבוזוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רזבוזוב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, צר לי שזה נהפך לחילונים נגד – וחרדים.

עליזה לביא: ממש ממש לא.

עליזה לביא: לימודים, ללמוד, זה זכות.

עליזה לביא: לא כל אחד זכה.

עליזה לביא: אני עוד זוכרת שיחות שהיו לי עם סבתא שלי, שאמרה לי שהרבה מהמימוש שלנו, הנכדות שלה, זה גם בשבילה; ממנה מנעו השכלה, השכלה פורמלית, והיא ראתה בנו ממשיכות.

עליזה לביא: סבתא שלי במונחים של היום הייתה נקראת חרדית, אבל הייתה חכמה מאוד.

עליזה לביא: היא לא ידעה לא לקרוא ולא לכתוב, והיא הייתה תלמידה חכמה.

עליזה לביא: היא זכתה ללימוד.

עליזה לביא: אבא שלה האמין בה ואפשר לה ללמוד יחד עם הבנים – באפגניסטן.

עליזה לביא: והיא ידעה; היא ידעה הרבה מאוד דברים.

עליזה לביא: בגיל מאוחר יותר, כשהיו שאלות הלכתיות, היא שענתה, ותמיד תהיתי מאיפה היא יודעת, איך היא יודעת.

עליזה לביא: ואנחנו פה, על מה אנחנו מדברים?

עליזה לביא: על דור שנותן את האפשרות, ואפשר לבוא וללמוד, בהבנה, ובשפה – הרי אחינו מעבר לים לומדים תורה באנגלית, לומדים תורה באנגלית, לומדים הכול באנגלית.

עליזה לביא: זה אפשר, זה מותר.

עליזה לביא: עולם התעסוקה הולך להיות מאוד מורכב לכולנו, לכולנו.

עליזה לביא: יש לי שתי בנות באקדמיה – קשה, מורכב, לוקח הרבה זמן גם להתקבל, גם ללמוד.

עליזה לביא: יש לי שכנים – אני גרה לא רחוק מבית-חולים חרדי – שכנים חרדים שרוצים להיות אחים.

עליזה לביא: הם לא יכולים להתקבל להיות אחים בבית-חולים חרדי כי אין להם אנגלית.

עליזה לביא: אין להם אנגלית, והם בוכים.

עליזה לביא: הם בגיל 22–23, עם ילדים.

עליזה לביא: הם אומרים לי: אנחנו, לילדים שלנו נדאג.

עליזה לביא: אנחנו חוסכים היום כדי שנוכל להקנות להם את השפה האנגלית.

עליזה לביא: פה במליאה – יצאנו החוצה – נמצאים חבר'ה חרדים שאומרים לנו: לוקחים לנו, לוקחים לנו את מה שאנחנו קיבלנו.

עליזה לביא: אני רוצה להזכיר לכם שהרמב"ם והרמב"ן היו רופאים; רבי אליהו בן שלמה זלמן, הגאון מווילנה, היה גאון במתמטיקה; הרב שניאור זלמן מלאדי – "שולחן ערוך הרב" – למד הנדסה ואסטרונומיה; הרב מנחם מנדל שניאורסון למד מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין, והוציא תואר בהנדסת חשמל ולימודי מתמטיקה ופיזיקה בסורבון; הרב משה סופר – החת"ם סופר – למד מתמטיקה, אסטרונומיה והיסטוריה כללית; הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג – הסבא של – למד מתמטיקה ושפות – –

יהודה גליק: היום זה היארצייט שלו.

עליזה לביא: נכון, היום היארצייט.

עליזה לביא: – – ושפות קלאסיות ושמיות, והיה גם דוקטור לספרות מטעם אוניברסיטת לונדון; הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק למד פילוסופיה וקיבל תואר דוקטור, וגם מתמטיקה, פיזיקה ופסיכולוגיה.

עליזה לביא: והרשימה ארוכה, ארוכה.

עליזה לביא: גם וגם.

עליזה לביא: ללמוד תורה בטח; אנחנו לא באים ואומרים במקום.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

עליזה לביא: אנחנו רוצים גם וגם.

עליזה לביא: אין סתירה בין לימוד תורה לבין השכלה.

עליזה לביא: אפשר לא לקרוא לזה לימודי ליבה, תקראו לזה איך שתרצו – העיקר שתיתנו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עליזה לביא: – – לילדים שלכם את האפשרות להשתלב בעולם העבודה.

עליזה לביא: הם שם; זאת שירת הברבור האכזרית שלכם.

עליזה לביא: ואתם מונעים מהילדים שההורים שלהם אין ידם משגת, כי הילדים שלכם – תדעו לתת להם ותוכלו לתת להם, ביכולת הכלכלית שלכם יש, מה שלרבים אצלכם אין.

עליזה לביא: וזה עוול – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

עליזה לביא: – – ובכייה לדורות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: שכנעת אותנו, עליזה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מה לעזאזל רע בלימוד מתמטיקה, אנגלית ומדעים?

מיקי לוי: מה רע?

מיקי לוי: מדוע אי-אפשר, סגן השר פרוש, ללמד עשר שעות שבועיות, בין לימודי הקודש – אתה הרי סגן שר החינוך – עשר שעות שבועיות את שלושת המקצועות האלה?

מיקי לוי: ותפסיקו לשקר.

מיקי לוי: בשום מקום לא טענו למיליון תלמידים, והמספר המדויק הוא 40,000 תלמידים.

מיקי לוי: ועמדת פה על הדוכן הזה ושיקרת.

מיקי לוי: אתה, סגן שר החינוך, משקר, כי בשום מקום לא דיברנו על מיליון.

מיקי לוי: אתם דנים 40,000 ילדים לחשכה, לעוני, ולא נותנים להם שום ארגז כלים להתמודד עם החיים שמחכים להם בפתח.

מיקי לוי: אלה הן גזירות לפיד?

מיקי לוי: אלה הן ברכות לפיד.

מיקי לוי: וההיסטוריה תשפוט אתכם על מה שאתם עושים.

מיקי לוי: לא נוח לך להסתכל, אני יודע שלא נוח לך.

מיקי לוי: הכניסה של החוק לתוקף הייתה רק ב-2018, כדי לתת זמן להתארגן, כי אתם ביקשתם לדחות.

מיקי לוי: כי דיברנו אתכם – ואתם משקרים – כי לא היה לכם מורים, לא למתמטיקה, לא לאנגלית ולא למדעים.

מיקי לוי: והשר שי פירון היה צריך להכשיר אותם, להסדיר לכם את החיים בתוך מסגרת לעתיד ילדיכם.

מיקי לוי: ואתם בגדתם בילדים שלכם.

מיקי לוי: היום בבוקר ישבתי בערוץ 10 עם חוזר בשאלה שהולך לתבוע את המדינה על ששללה ממנו את הזכות ללמוד מתמטיקה, אנגלית ומדעים, ולקח לו ארבע שנים כדי להשלים את הפערים, יום ולילה.

מיקי לוי: וההמלצה שלי אליו היא גם לתבוע אתכם ברמה האישית, כי אני מאשים אתכם.

מיקי לוי: אתם האשמים פה; אתם דנים את הילדים שלכם לחשכה, לבורות ולעוני.

מיקי לוי: והשר בנט, שאמר: לא מכיר ולא יהיה; והשר בנט, שניהל קמפיין על חמש יחידות מתמטיקה, חמש יחידות אנגלית, על חשבון תקציב המדינה – ותמכתי בכך – במחי יד אחת דן 40,000 תלמידים מהעדה החרדית לעוני, לבורות, ונטל מהם את היכולת להשתלב בחברה ובשוק העבודה.

מיקי לוי: ויד ימינו של השר בנט אינה יודעת מה היד השמאלית שלו עושה.

מיקי לוי: השר בנט והשרה שקד, שהיו שותפים אתנו הן בחוק השוויון בנטל והן בנושא לימודי הליבה, במחי יד מעלו באמון שנתנו בהם אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני מאשים – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: משפט אחרון.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי לוי: אני מאשים: את חברי הכנסת מאגודת ישראל, את שר החינוך בנט בצביעות, את ראש הממשלה נתניהו, שמועל בתפקידו, בשלילת הזכות מילדי ישראל, מהקהילה החרדית – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי לוי: – – ללמוד לימודי מתמטיקה, אנגלית ומדעים.

מיקי לוי: אתם דנים את הילדים האלה לעוני ולבערות.

מיקי לוי: כן, אני מאשים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, חברת הכנסת טלי – פסחוב, נכון?

יהודה גליק: – –

טלי פלוסקוב: פלוסקוב.

יהודה גליק: פלוסקוב, סליחה.

יהודה גליק: – – חברי חברי הכנסת היקרים והמתוקים מן האופוזיציה, מן הקואליציה – –

נחמן שי: מתוקים.

נחמן שי: דובשניות.

יהודה גליק: – – ראשית, באמת בדקות אלה ממש, לפני שעליתי, ראיתי פיגוע טרור מזעזע ביפן, 20 הרוגים במוסד לאנשים עם מוגבלויות.

יהודה גליק: אני לא יודע עד איפה זה יגיע.

יהודה גליק: זה פשוט מזעזע, ולבי לבי עם הפצועים וההרוגים.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, הקשבתי קשב רב לכל הדוברים, הן סגן השר פרוש, הן חבר הכנסת יעקב אשר, שהוצא החוצה, והן חברי מפלגתך, חבר הכנסת יאיר לפיד.

יהודה גליק: התרשמתי עמוקות מהכנות של הדברים.

תמר זנדברג: רגע, למרצ לא הקשבת?

יהודה גליק: סליחה?

תמר זנדברג: למרצ לא הקשבת?

יהודה גליק: מי דיבר?

יהודה גליק: את?

תמר זנדברג: כולנו דיברנו.

יהודה גליק: על החוק הזה?

תמר זנדברג: כן.

יהודה גליק: סליחה, אז אני מתנצל.

יהודה גליק: הקשבתי לכל הנאומים, לכולם.

יהודה גליק: סליחה, פשוט עכשיו בדקות האחרונות, אחד אחרי השני – סליחה, חברתי תמר זנדברג, הקשבתי גם לדברים שאמרת.

יהודה גליק: אני מתנצל, הזיכרון שלי קצר בגיל הזה.

יהודה גליק: בכל אופן, חברי חברי הכנסת, הקשבתי לדברים קשב רב, ואני רוצה להגיד לכם שאני בדילמה קשה: אני מסכים לדברים שנאמרו גם על-ידי חברי הכנסת מהאופוזיציה וגם על-ידי חברי הכנסת החרדים.

יהודה גליק: והאמת, החלום שלי, החלום המתוק שלי הוא שתהיה מין ממשלה שיושבים בה חברי יש עתיד וחברים חרדים.

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: מכיוון שכולכם – וגם מרצ.

קריאה: – – –

יהודה גליק: וגם מרצ.

יהודה גליק: חברי, אתם מדברים בכנות.

יהודה גליק: חבר הכנסת מאיר כהן, דיברת אל לבי.

יהודה גליק: הבעיה הייתה – – –

תמר זנדברג: אבל יש משמעת קואליציונית.

יהודה גליק: לא.

יהודה גליק: הבעיה הייתה כזאת: כן, כואב לי העוני בקרב החברה החרדית.

יהודה גליק: אבל הטעות שלכם – שאתם מנסים לכפות עליהם את הדברים האלה.

יהודה גליק: כן, חשוב שיהיו להם לימודי ליבה, אבל מה הם מבקשים?

מיקי לוי: 67 שנים לא עשו כלום, על מה אתה מדבר?

יהודה גליק: שלא יכפו עליהם.

יהודה גליק: תעשו את זה – – –

מיקי לוי: 67 שנים לא עשו כלום.

יהודה גליק: חבר הכנסת מיקי לוי, לא הפרעתי לך.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: מה הם מבקשים?

יהודה גליק: תדברו.

יהודה גליק: תאמינו לי, תדברו, זה יגיע הרבה יותר טוב.

יהודה גליק: ומילה אחרונה, אחרי ששמעתי דברים נוראים על החברה החרדית – רבותי, אני מסתובב מדי פעם בבני-ברק ובירושלים.

יהודה גליק: יש לילדים החילונים לא מעט מה ללמוד מהגמ"חים, מפעילויות החסד.

יהודה גליק: וחבר הכנסת פרוש, לילדי החרדים יש לא מעט מה ללמוד מהילדים החילונים.

יהודה גליק: המפגש הזה, ההידברות הזאת היא צורך, היא בנפשנו.

יהודה גליק: הניסיון לכפות אחד על השני לא יוביל לשום דבר.

יהודה גליק: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

קריאה: יעקב אשר לא יכול לדבר?

טלי פלוסקוב: יעקב אשר לא יכול לדבר, כי קראתי אותו לסדר שלוש פעמים.

כיבדתי אותך – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, עד שלוש דקות.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק, בבקשה לחזור למקום.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת כבר נמצאת כאן, לתת לה קצת כבוד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מיכל בירן: – – אני סולדת מאוד, אני מודה, מכל המאבק הזה של אנחנו והם.

מיכל בירן: אני חושבת שיש עתיד והמפלגות החרדיות ניזונות מהמאבק הזה כמעט באותה מידה – מהשנאה, מההסתה.

מיכל בירן: כשהם באים לבטל את לימודי הליבה וכשאלה כופים את לימודי הליבה, כל אחד מהם מרוויח מצביעים מהשנאה.

מיכל בירן: וכמה מכם עלו ודיברו – – –

יעל גרמן: – – –

מיכל בירן: יעל, את יודעת טוב מאוד שזה היה פוליטי.

מיכל בירן: לא זוכרת מי מכם אמר – מאיר, אתה אמרת: זה הכול היה למטרות טובות.

מיכל בירן: אני לא מאמינה בזה.

מיכל בירן: אני חושבת שעשיתם הון פוליטי ממסע ההסתה נגד החרדים.

מאיר כהן: שטויות.

מאיר כהן: אבל – – –

מיכל בירן: זאת עמדתי.

מיכל בירן: זאת עמדתי.

מאיר כהן: מותר לי להגיד לך שזה שטויות.

מיכל בירן: אני אישית לא מזדהה עם אורח החיים החרדי.

מיכל בירן: למעשה, כשאני שומעת חרדים מתייחסים אלינו בתור העגלה הריקה, אני מחייכת לעצמי חיוך קטן ואומרת לעצמי: אתם פשוט לא יודעים מה אתם מפסידים מאורח החיים שלנו.

מיכל בירן: אבל הדבר שאני חושבת ומאמינה בו בעומק לבי זה זכות הבחירה.

מיכל בירן: אני מאמינה שזכותם של החרדים לחיות את חייהם גם אם אני לא מסכימה אתם.

מיכל בירן: לקרוא להם חשוכים כי מישהו לא יודע מתמטיקה?

מיכל בירן: יש לכם יו"ר מפלגה שלא עשה בגרות, אז את המתמטיקה אל תקדשו, אבל את זכות הבחירה, את זכות הבחירה – –

מאיר כהן: מיכל, אני מצפה ממך להגיד משהו חדש.

מיכל בירן: – – מאיר, את זכות הבחירה – – –

מאיר כהן: אני מכבד אותך.

מאיר כהן: תגידי משהו חדש.

מיכל בירן: מאיר, אני מבקשת שלא תפריע לי.

מאיר כהן: את צודקת.

מיכל בירן: את זכות הבחירה אני מקדשת, ובעיקר את זכות הבחירה של אנשים בגירים.

מיכל בירן: אני רוצה לוודא – – –

יעל גרמן: – – – גם אם הורה לא שולח – – –

מיכל בירן: אני רוצה לוודא שאדם – – –

יעל גרמן: אם ההורה לא שולח – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת של יש עתיד, כשדיברתם כאן אף אחד לא הפריע לכם.

מאיר כהן: באמת?

טלי פלוסקוב: בכל זאת, הוצאתי אותם מהאולם.

טלי פלוסקוב: אז בבקשה.

מיכל בירן: אני רוצה לוודא שכל אדם שמגיע לגיל 18 יוכל לבחור בחופשיות איך הוא רוצה לחיות את חייו.

מיכל בירן: אני רוצה לוודא שיש לו את הכלים.

מיכל בירן: אגב, אם המדינה הייתה מגיעה להסכמה שלא לומדים את לימודי הליבה אבל היא מממנת את המכינה האקדמית, לימודים בחינם לכל האנשים שלמדו במסגרת הזאת, והם מצליחים להשלים את הפער – אני לא מקדשת את זה רק כי אנחנו רגילים.

מיכל בירן: אני רוצה לוודא שיש את הכלים ויש את הבחירה, ואז אני מכבדת את בחירתם של אנשים, כל עוד הם לא פוגעים באנשים אחרים.

מיכל בירן: ובניגוד לאווירה המתלהמת נגד החרדים, אני ממש לא נמצאת שם.

מיכל בירן: הדברים שבהם אני מסרטטת לעצמי את הקו זה גם בהדרת נשים.

מיכל בירן: אני לא חושבת שאפשר לקבל פלורליזם תרבותי במקום שבו משתמשים בו כתירוץ לפגוע בחלק מהאנשים, ואני חושבת – ואני נמצאת כאן – – –

יעל גרמן: איפה זכות הבחירה?

מיכל בירן: יעל, כאן אני נמצאת בין היתר כדי להגיד שלימודי הליבה מבחינתי הם גם דבר מאוד חשוב, בגלל – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל בירן: – – שהם מאפשרים את החופש הזה.

מיכל בירן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי הרב החברים החרדים פה בכנסת מחפשים לעצמם תירוצים לא לעשות את הדבר הפשוט מכול, וזה לאפשר לדור הצעיר בקרב העדה החרדית לרכוש את הכלים הנכונים והראויים כדי לתפוס בבוא הזמן את מקומם בתוך החברה המודרנית.

נחמן שי: מה שאנחנו רואים פה זה המשך הדפוסים שהולכים אחורה ושמגיעים לעוד שנים שבהן העדה סגורה, נשענת על הוראות ההנהגה הרוחנית שלה ואיננה מסוגלת ואיננה רוצה להיפתח החוצה.

נחמן שי: כל מה שאנחנו רוצים לומר להם זה שהחברה הישראלית זקוקה להם; היא זקוקה להם כדי שהם ישתלבו בה כאנשים בגירים, אנשים עובדים, אנשים שרוצים לקבל ולתת.

נחמן שי: אין פה מסע נגד החרדים, זה קשקוש.

נחמן שי: אין פה שנאה ואין פה טינה.

נחמן שי: יש פה רק רצון אחד: שעשרות-אלפי אנשים צעירים – היום ודאי יגדל מספרם, כרגיל – תהיה להם היכולת ביום מן הימים, ביום מן הימים, לפרנס את משפחותיהם, לא לחיות בדלות, לא לחיות בבערות, לא לחיות בחוסר כול, אלא להיות אנשים מלאים.

נחמן שי: ואני יודע, אני מאוד מעריך את לימודי הדת ואני מכבד אותם, והם באמת יכולים להעשיר את חייו של אדם.

נחמן שי: אבל הם אינם יכולים – מה לעשות – להספיק כדי ללכת לעשות קניות בסופר-מרקט.

נחמן שי: וגם, מה לעשות, אנחנו כולנו צריכים גם לאכול ולשתות, להתלבש; יש לנו צרכים משלנו.

נחמן שי: וכאן אני מאשים אתכם, את חברי חברי הכנסת החרדים, שדאגו לבטל את החוק הזה, שלא היה מסעיר כל כך כמו שזה נשמע.

נחמן שי: יחסית חוק סביר – בזמן, בתהליך, בדרך הגיונית, לא בכפייה כמו שצועקים פה, כדי לשלב 40,000 היום – ואני אומר, אולי יותר בעתיד – ולהעניק להם רק את הכלים, רק את החכה, כדי שהם יוכלו בבוא הזמן לדוג את הדגים שהם רוצים בהם.

נחמן שי: אין מה לעשות, אי-אפשר לדוג דגים בשחייה ואי-אפשר לדוג דגים שקופצים למים.

נחמן שי: בשביל לדוג צריכים חכות, וזה מה שהחוק הזה נועד לעשות.

נחמן שי: ועכשיו הוא לא יהיה, ו-40,000 האנשים הצעירים האלה נידונו לחיות חיים של בערות ועוני.

נחמן שי: האחריות היא שלכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל.

מאיר כהן: בוגר ישיבה.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש – אין שר?

טלי פלוסקוב: יש שר, יש שר.

איתן כבל: איפה?

טלי פלוסקוב: הוא ממתין בפינה שם.

איתן כבל: אה, כן, כן, משתבלל.

עיסאווי פריג': הוא נח.

איתן כבל: נח, נח.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני, ברשותכם – תראה, הרב גפני, חבר הכנסת גפני, אני באמת רוצה את הקשב שלך.

משה גפני: לא, אני עייף.

איתן כבל: אני לא בא ממקום לא של שנאה לדת ולא שנאה לדתיים.

איתן כבל: וכל השיח הזה – אני לא בו.

איתן כבל: הרב גפני, אני שמח שאתה שומר נגיעה ממנה, אבל לפחות תקשיב.

איתן כבל: חשוב לי שתקשיב.

איתן כבל: אני, ברשותכם, רוצה לומר את הדבר הבא: חבר הכנסת גפני, אם יש משהו, חבר הכנסת פרוש, שנמצא אצלי בבעיה אל מול החרדים, זה הסיפור של לימודי הליבה.

איתן כבל: מנקודת המבט שלי – ואני אומר לכם, אין לי שום בעיה עם לימודי הדת; נהפוך הוא, אלה מהדברים שהולכים אתי והעשירו אותי, ואילו הייתי יודע לתת את זה גם לבנותי אחרי, הייתי עושה זאת באהבה.

איתן כבל: עד היום הזה אני משתדל פעם אחת בשבוע ללמוד דף גמרא, אני בכל שבת קורא בתנ"ך.

איתן כבל: אני גם לקחתי על עצמי עכשיו את המשימה להתחיל לקרוא את "מסילת ישרים" מהתחלה.

עליזה לביא: צדיק.

איתן כבל: זה לא קשור לצדיקות, ואני לא מבקש מאף אחד שימליץ עלי.

איתן כבל: זה עניין אישי.

איתן כבל: כמו שאני לא אומר לאף אחד מה הוא עושה בחייו.

איתן כבל: אבל ההתעקשות וההתחפרות סביב לימודי הליבה – אתה יודע שזה לא נכון.

איתן כבל: כי אתה ואלה שמובילים ומנהיגים את החברה החרדית – אתם בכמה דרגות מעל השאר.

איתן כבל: יש את המיעוט ששולט, כי יש בלימוד של הגמרא וכל ההלכה – יש בה המון כוח.

איתן כבל: הייתי שם.

איתן כבל: זה לא קשור אם מדובר באנשים שאינם מבינים, מאיר כהן, מהחיים שלהם כלום, ממש לא, אבל זה להשאיר אנשים בסוג של בערות.

איתן כבל: יש להם מצד אחד עולם שלם שבתוכו הם חיים, אבל מצד שני זה לא יעזור – זה סוג של בערות.

איתן כבל: ואינני מבקש שהם ילמדו את כל מה שמלמדים בבתי-הספר החילוניים.

איתן כבל: אבל אתה יודע את זה, זה לא שאלה אם הוא יודע אחת ועוד אחת או יודע את לוח הכפל עד עשר.

איתן כבל: זה לא רלוונטי בכלל.

איתן כבל: זה אפילו – איך אני אגיד את זה?

איתן כבל: לא בעניין ההתערות בתוך החברה.

איתן כבל: ואני אומר לך, חבר הכנסת גפני, יגיע הרגע שזה יתפוצץ וזה יתפרץ אצלכם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן כבל: אני מסיים, גברתי.

איתן כבל: זו הנקודה.

איתן כבל: ואתה יודע איפה זה בא לידי ביטוי?

איתן כבל: במאבק שלכם נגד האינטרנט.

איתן כבל: יש דברים שאתה לא יכול לעצור.

איתן כבל: מצד שני – רוצה לסיים, גברתי – אני מבין את ההסתגרות, כי העולם החדש מעמיד אתגרים עצומים שהעולם החרדי מעולם לא נדרש לעמוד מולם.

איתן כבל: העולם החדש הוא בעייתי.

מאיר כהן: מפחיד.

איתן כבל: מפחיד.

איתן כבל: הוא מפחיד אנשים לא דתיים, אבא כמוני, קל וחומר מי שבא מתוך החברה החרדית.

איתן כבל: אבל במקום להתמודד עם זה במה שידעתם לעשות הכי טוב – חינוך – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן כבל: – – אין כמוכם בחינוך – במקום זה אתם מחפשים את הכלים שמנוגדים לאופן שבו אתם הייתם תמיד המוצלחים.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

איל בן ראובן: יושבת-ראש הישיבה, חברי וחברות הכנסת, כנראה אין גבול לאבסורד.

איל בן ראובן: חוק שנחקק לפני שנה וחצי שמחייב לימודי ליבה לחלק מהנוער החרדי – החוק הזה מתבטל.

איל בן ראובן: אני מנסה לחשוב על עם ישראל, שמסתכל עלינו, על ממשלת ישראל, שסוללת דרך והורסת, סוללת דרך והורסת.

איל בן ראובן: ואני אומר: חברים, זה מדינה, זה לא טוסטוס שמחליטים, לוקחים ימינה, חוזרים שמאלה, מסתובבים.

איל בן ראובן: זה לא עובד ככה.

איל בן ראובן: ככה לא מנהלים.

איל בן ראובן: אני מתקשה לספור כמה חוקים שחוקקו בכנסת הקודמת, או בזו שלפניה, בוטלו בכנסת הזאת.

איל בן ראובן: זה כשלעצמו לדעתי מחייב ועדת חקירה – כמה כסף זה עולה לעם ישראל, הסיבובים האלה, ההלוך וחזור, הבנייה וההרס.

איל בן ראובן: מין ריקוד תימני כזה.

איל בן ראובן: לימודי הליבה לנוער החרדי – אני רואה בזה דרך נכונה לשילוב בחברה הישראלית, בחברה הישראלית היהודית השלמה לגווניה, לגווניה השונים.

איל בן ראובן: ובעצם יש שני מרחבים לשילוב: מרחב שילוב אחד זה צה"ל, שהוא מקום טוב להשתלב בו ולהתחבר; השני, בהמשכו, זה שוק העבודה.

איל בן ראובן: אז צה"ל – במסגרת אותה בנייה והריסה בוטל חוק השוויון בנטל, אבל בסופו של דבר דברים קורים בשטח, ויותר ויותר נערים חרדים מתגייסים בצורה כזאת או אחרת, וטוב שכך.

איל בן ראובן: ואני מסתכל עכשיו על שוק העבודה.

איל בן ראובן: כשלעצמי, אני לא בעד כפייה, אבל יש כרגע סיטואציה, יש כרגע מצב קיים, ואני מנסה לחשוב: מתמטיקה, אנגלית, מדעים – בעולם שלנו הרי אלה כלי עבודה הכרחיים.

איל בן ראובן: האם הם מפריעים בלימוד תורה?

איל בן ראובן: זה הרי אבסורד.

איל בן ראובן: זה הרי מתלבש ביחד, זה הולך ביחד.

איל בן ראובן: ואני שואל את חברי החרדים, ממה אתם חוששים?

איל בן ראובן: נדמה לי שביטול לימודי הליבה פוגע בראש וראשונה, באמת באמת, בנוער החרדי, בילדים שלכם.

איל בן ראובן: ואני אומר: בואו ביחד, בואו נפתח להם הזדמנות להתקדם.

איל בן ראובן: זה לפתוח ציר ולא לסגור.

איל בן ראובן: מה שאנחנו עושים היום, בעצם – אנחנו לוקחים דרך שהתחילה להיפתח ואנחנו סוגרים אותה, וחבל.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איל בן ראובן: אני פונה פה לשר החינוך: שמך נקשר במושג לימודי ליבה, בקידום הנושא, וברור למה, מאיפה אתה בא.

איל בן ראובן: והנה, אתה עכשיו בעצם פועל במצעד לאחור, ואני קורא לך וקורא לממשלת ישראל וקורא לעצמנו: בואו נעזור לכם, לחברינו החרדים, לצאת מהמבוך.

איל בן ראובן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עיסאווי פריג': אתה לא מדבר, חבר הכנסת ביטן?

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: אני רוצה ללכת לישון.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע אותך מדבר.

אלעזר שטרן: אין שר?

טלי פלוסקוב: אתה יכול להתחיל לדבר.

טלי פלוסקוב: אני לא מפעילה את השעון עד שהשר ייכנס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אתמול הייתה תענית י"ז בתמוז, יום צום.

אלעזר שטרן: אני מניח שאחינו החרדים – אם זו באמת בשורה שהביאו, לא היו מביאים את זה ביום צום.

אלעזר שטרן: אלא מה – הביאו גזירה על הציבור שלהם.

אלעזר שטרן: מה אומרת הגמרא במסכת תענית על היום הזה?

אלעזר שטרן: חמישה דברים אירעו את אבותינו בי"ז בתמוז: נשתברו הלוחות, ובוטל התמיד, והובקעה העיר, ושרף אפוסטמוס את התורה, והועמד צלם בהיכל.

טלי פלוסקוב: לתשומת לבך, השר נכנס.

טלי פלוסקוב: אני מפעילה את השעון.

אלעזר שטרן: חמישה דברים.

אלעזר שטרן: ביומא חדא אתמול החליטה ממשלת ישראל על ביטול לימודי הליבה.

אלעזר שטרן: קשיא, אליבא דמאן דאמר יום חגא הוא, מאי דעביד בי"ז בתמוז דלא שייכא – זה לא שייך בי"ז בתמוז, כי זה יום חג, שבוטלו הקצאות הליבה.

אלעזר שטרן: אליבא דמאן דאמר גזירה היא, פשיטא די"ז בתמוז יומא היא, וזה יום תענית.

אלעזר שטרן: אלא אמור מעתה: גזירה היא.

אלעזר שטרן: שישה דברים אירעו קא משמע לן: נשתברו הלוחות, בוטל התמיד, הובקעה העיר, שרף אפוסטמוס את התורה, הועמד צלם בהיכל ובוטלו לימודי הליבה.

אלעזר שטרן: זו לא גזירה חדשה.

אלעזר שטרן: שונאי ישראל לאורך הדורות תמיד גזרו את צמצום ההשכלה; שונאי ישראל לאורך הדורות תמיד הגבילו את היהודים מללמוד.

דוד אמסלם: תורה, לא השכלה.

אלעזר שטרן: לא, לא, השכלה, באוניברסיטאות – בהונגריה, בגרמניה.

אלעזר שטרן: חברי, חבר הכנסת אמסלם, יושב ראש ועדת הפנים, אני אביא לך את התאריכים ותדע.

אלעזר שטרן: אנחנו הרי יודעים שיש פה גזירה באמת.

אלעזר שטרן: רק בעיניים צרות חושבים שהביאו בשורה בזה שלא נותנים לאנשים ללמוד, בזה שלא נותנים לאנשים באמת לרכוש מקצוע.

אלעזר שטרן: אבל חברי חברי הכנסת החרדים יודעים שהקרב הזה אבוד; שהאוכלוסייה החרדית פורצת והיא יוצאת החוצה, וזה לא עוצר את כל המגבלות האלה ששמים – זה רק עוזר לשמור את הקהל החרדי כקהל שבוי של פרוש ואבא שלו וסבא שלו.

אלעזר שטרן: ככה הם עשו כל הדורות – זה מה שהוא אמר פה – כדי שלא ידעו מה לעבוד.

אלעזר שטרן: לכם היה; להם לא היה.

אלעזר שטרן: דאגתם להם מכאן שייקחו להם ביטוח לאומי ותגמולים, ואת הכסף לא נתתם להם כדי ללמוד, כדי שלא תהיה להם ברירה אלא לבחור בגבירים, בגבירים שידאגו להם.

אלעזר שטרן: אבל גם הם את שלהם יגידו.

אלעזר שטרן: אנחנו כבר לא בזמנים לא של סבא של חבר הכנסת פרוש ולא של סבא שלי.

אלעזר שטרן: אלה כבר הילדים שלנו.

אלעזר שטרן: כבר יש להם טלפונים שגם אותם אי-אפשר לחסום, גם בהם כתוב באנגלית.

אלעזר שטרן: ומה בוער לכם?

אלעזר שטרן: הרי דיברתם על 2018; שר החינוך אמר 2018, היום בוועדה נציג שלו אמר 2017.

אלעזר שטרן: אני, יש לי רק הסבר אחד: אולי אתם יודעים את מה שבבית הזה לא יודעים – שצריך לתקן הכול מהר מהר מהר בגלל שעוד מעט כנראה לא תהיו פה ותהיה פה אולי ממשלה אחרת.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

אלעזר שטרן: ואני רוצה לסיים.

אלעזר שטרן: ניסיתם להציג את זה כניצחון של יש עתיד והיום כניצחון שלכם.

אלעזר שטרן: אין פה לא ניצחון של אף מפלגה ולא הפסד של אף מפלגה; יש פה טרגדיה של הנוער החרדי, שנגזר עליו בי"ז בתמוז עוד פעם להישאר עני ונכה.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יאיר לפיד – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

יאיר לפיד: הדיונים בבית הזה הם מטבעם תיאטרליים, רק הפעם, ברשותכם, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מסרב לשמש בתפקידי הרגיל בתיאטרון הזה, ואני רוצה להגיד שלחברי הכנסת החרדים לפחות יש דיון אידיאולוגי.

יאיר לפיד: הטענה שלנו היא בכלל לממשלה, על הציניות ועל הדרך העלובה שבה היא מזגזגת מצד לצד.

יאיר לפיד: העובדה שחברי הכנסת החרדים באים עם משהו שבוער בלבבם, גם אם אני לא מסכים לו, ראויה לכבוד.

יאיר לפיד: אני רוצה להאמין שהם מבינים שזה בוער גם בלבנו.

יאיר לפיד: מטבעם של דיונים אידיאולוגיים, שהם מעלים שאלות שקשה לשמוע.

יאיר לפיד: אני רק מפציר בחברי חברי הכנסת החרדים להבין שהשאלה שלנו, שאומרת:

יאיר לפיד: אם ילדי החרדים לא ילמדו מתמטיקה ואנגלית ולא יוכלו לפרנס את עצמם, מי יפרנס אותם?

יאיר לפיד: – היא לא שאלה שמטרתה להתנגח או חלילה להעליב מישהו, אלא היא נוגעת לכאב שלנו לגבי הילדים שלנו.

יאיר לפיד: ואני מקבל את זה שאתם מרגישים כאב – גם אם אני חושב שהוא לא מוצדק – ודאגה אמיתית לילדים שלכם.

יאיר לפיד: למה אתם לא מכירים בזה שהדאגה שלנו לילדים שלנו אותנטית לא פחות?

יאיר לפיד: לא לריב אנחנו צריכים.

יאיר לפיד: הרי הנושא הזה של לימודי המתמטיקה והאנגלית – להבדיל מהשוויון בנטל, להבדיל מנושאים אחרים שעלו, בואו נודה על האמת – נוגע למעט מאוד אנשים בציבור שלכם.

יאיר לפיד: וגם מי שלא יהיו לו לימודי ליבה באופן רשמי – הרי אתם תעשו כל מאמץ ללמד אותו מתמטיקה ואנגלית, כי גם אתם יודעים שאי-אפשר במאה ה-21 להתפרנס, ואתם לא רוצים לחסום אנשים לא מההיי-טק ולא מההנדסה.

יאיר לפיד: אז מה שנותר מהדיון הוא הדיון עצמו.

יאיר לפיד: ואנחנו צריכים לנסות לנהל את הדיון הזה מתוך הכרה זה בכאבו של זה, אחרת אין לנו תקומה כחברה אחת.

יאיר לפיד: התפיסה שלי אומרת שריבון שאינו יודע להתנהג כריבון אין לו סיכוי.

יאיר לפיד: התפיסה שלכם אומרת: יש דברים שקודמים לריבון.

יאיר לפיד: בסדר, זה הדיאלוג.

יאיר לפיד: החלק המדכא הוא שאתם ואנחנו מנהלים דיאלוג ערכי כשאנחנו מוקפים בציניקנים שפשוט לא אכפת להם.

יאיר לפיד: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו סגן שר החינוך יסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מעולם לא הייתי בעד כפייה, לא בנושא הגיוס וגם לא בנושא הליבה.

יואל חסון: אני חושב שאנחנו צריכים למצוא את הדרך שבה הציבור החרדי יבין, כחלק מהציבור הישראלי, מה נכון ומה נכון לנו כחברה ומה נכון לו.

יואל חסון: ובנושא הליבה נראה כאילו התחושה – וגם המהירות הזאת שבה חברי הכנסת החרדים מנצלים את היותם חלק מהקואליציה לבטל מייד ולחזור למה שהם ידעו קודם.

יואל חסון: אבל מה באמת קורה בפועל?

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, מה קורה באמת בפועל?

יואל חסון: בפועל אנחנו רואים יותר ויותר מהציבור החרדי ששואפים, אומנם בגיל הרבה יותר מאוחר, להשיג השכלה.

יואל חסון: קודם כול, כמובן, הנשים הרבה יותר מהגברים, אבל גם בין הגברים אנחנו רואים יותר ויותר חרדים שהולכים למכללות וללימודי ערב, ומנסים לעשות השלמות על התקופות שהם לא יכלו ללמוד ומנעו מהם את הליבה הזאת.

יואל חסון: והם מבינים, כמו שאמר חבר הכנסת לפיד קודם, שזו הדרך להתקדם בחיים, וזו גם הדרך לעלות מעל לקו העוני, שהרבה מהמשפחות החרדיות נמצאות מתחתיו.

יואל חסון: עכשיו אני אומר, יכול להיות שהבעיה היא באמת בדרך, חבר הכנסת גפני, שנראה כאילו שציבור אחד כופה על ציבור שני, או מסרב לקבל את דרך החיים של הציבור השני – כאילו הטענות כלפינו על כפייה.

יואל חסון: ויכול להיות – ואני מציע לך, גפני: אתה היום בשלטון, אתה היום בקואליציה.

יואל חסון: בוא תוביל אתה מהלך, שאם אתם, לדוגמה – המוסדות שלכם או בתי-ספר שיכניסו ליבה יקבלו על כך קרדיט תקציבי, יקבלו תוספת של 20%; נגיד אתם עומדים היום על 54% – יעלה לעוד 20% אם יהיה ליבה.

יואל חסון: למה לתת עונש?

יואל חסון: אולי ניתן פרס?

יואל חסון: אני לא יכול לעשות את זה היום, כי אנחנו לא בממשלה.

יואל חסון: אם היינו בממשלה היינו עושים את זה.

יואל חסון: אבל אתה יכול, כי אתה בממשלה, להציע לממשלה ולהביא הצעת חוק שאני בטוח שאנחנו באופוזיציה נתמוך בה, שתהיה תוספת של 20% למוסדות שמלמדים ליבה.

יואל חסון: בוא נעשה את זה.

יואל חסון: זאת אולי הדרך הנכונה להכיל, ולא לצאת נגד אוטומטית, כשהתחושה היא שזה בא ממקום של לחץ – – –

יהודה גליק: – – – להחזיר עכשיו?

יואל חסון: בוודאי.

יואל חסון: אגב, אמרנו את זה קודם בדיון הקודם.

יואל חסון: אני לא חושב שהעובדה שבבתי-ספר ממלכתיים, מה שנקרא, מסתפקים בללמוד תנ"ך, ובזה חושבים שמסמנים "וי" וגורמים למצב כמו שאמרתי שנוצרות כאן קהילות כמעט נפרדות – כאלה, כשדיברנו על החוק הקודם, שמרגישים יותר יהודים מכולם, וכאלה שמרחיקים אותם מהיהדות.

יואל חסון: ואם אתה היום לא לובש שטריימל, אז אתה לא יהודי מספיק.

יואל חסון: מה לעשות שאתה יכול להיות יהודי טוב גם בלי ללבוש שטריימל ולשים ציציות.

יעקב מרגי: – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יואל חסון: ולכן, חבר הכנסת גפני, לסיום, בוא נלך על הצעת חוק שלכם, על תוספת של 20% למוסדות שמלמדים ליבה.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: כאמור, סגן שר החינוך מאיר פרוש יסכם את הדיון, ואז נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: שתי הצבעות נפרדות – הראשונה על ההצעה הממשלתית והשנייה על ההצעה המוצמדת.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כן ישבתי והאזנתי לנאומים של חברי הכנסת בנושא הזה, על הצעת החוק הזאת, ואני שמעתי את חבר הכנסת גילאון – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

מאיר פרוש: – – על כך שאנחנו שעבדנו את הציבור שלנו.

מאיר פרוש: בכל זאת, אני שואל: אם ההוא מרגיש משועבד, אז למה הוא מצביע עבורנו פעם אחר פעם?

מאיר פרוש: או כשאני שומע את חברת הכנסת מיכל רוזין, איך שהיא מקריאה את המכתב המרגש של הורים או של תלמידים ששלחו לך, כאילו אנחנו לא יודעים לקבל מכתבים, אנחנו לא יודעים לקרוא את המכתבים, ואנחנו לבנו לא נמס.

מיכל רוזין: – – –

מאיר פרוש: ותמר זנדברג מדברת על כך שאנחנו כופים על הילדים שלנו.

מאיר פרוש: כל הדבר הזה נראה לי כשיח חירשים.

מאיר פרוש: זה כשיח חירשים.

מאיר פרוש: ולמה כשיח חירשים?

מאיר פרוש: חברי הכנסת של מרצ הם חברי כנסת אידיאליסטים.

מאיר פרוש: אני בטוח שחברת הכנסת גלאון, עם האמת שלה – כשיעמוד חבר כנסת ממפלגה די זהה ויוכיח לה על הדרך של מרצ שהיא לא הדרך הנכונה, היא תיאבק עד זוב דם כדי להוכיח שהדרך שלה היא הנכונה, גם במחיר של הצטמקות.

מאיר פרוש: כי אדם עם אידיאל – נאבק, הוא לא מוכן לוותר.

מאיר פרוש: באים לשכנע אותנו עם טיעונים של חברי כנסת שהם שמעו; אנשים אמרו להם; אנחנו כופים; אנחנו – הציבור הזה מצביע בסופו של דבר לנו, כי כך הוא חושב שהוא צריך לעשות, כי הרבנים אומרים לו.

מאיר פרוש: זה הסוג של הציבור הזה.

מאיר פרוש: אז מישהו רוצה לבוא וללגלג על השר בנט, מה הוא עשה – אז אני חושב שבשנה וחודשיים שהוא נמצא יש לו רשימה מכובדת של הישגים, אם זה סייעת שנייה בגני-ילדים, אם זה בתוכנית הלאומית לחיזוק לימודי המתמטיקה, או בוועדת ביטון שהוא הקים, או ברפורמת הכיתה הקטנה.

מאיר פרוש: יש הישגים.

מאיר פרוש: הוא כרגע – לא יודע כרגע – הוא טוען שדרך של הידברות נראית לו יותר מאשר דרך של כפייה.

מאיר פרוש: ואם לא הייתי שומע אותך, חבר הכנסת לפיד, עכשיו – אתה כמעט דיברת כמו בנט.

יאיר לפיד: – – –

מאיר פרוש: לא, כשהלבשת טלית, גם כי הבנת שזו הדרך, זו הדרך לדבר.

מאיר פרוש: לא צריכים לבוא בכפייה.

מאיר פרוש: גם בתוך סיעת יהדות התורה יש חברי כנסת שלמדו יותר ליבה מאשר במוסדות של פטור, בלי לפרט שמות.

מאיר פרוש: יש אצלנו חברי כנסת כאלה שלמדו במוכר שאינו רשמי ויש כאלה שלמדו בפטור.

מאיר פרוש: מה נעשה, יש בציבור החרדי ציבור מכובד, גדול – לא יודע אם כל כך גדול, לא גדול – מתוך 410,000 תלמידים יש כ-50,000 או 40,000 תלמידים שההורים שלהם רוצים לשלוח אותם למוסדות פטור.

מאיר פרוש: לא יעזור לאף אחד שום דבר.

מאיר פרוש: לא נוכל לכפות עליהם.

מאיר פרוש: עכשיו, לבוא ולקרוא תיגר על המדינה – מדינה שאם לא לומדים אזרחות, אז המדינה הזאת לא צריכה לשלם?

מאיר פרוש: באה המדינה הזו, רק אחרי בחירות שהיו לפני שנה וארבעה חודשים, המדינה הזו מחליטה שהיא כן נותנת תקציב למי שלא לומד אזרחות.

מאיר פרוש: היא מחליטה כך.

מאיר פרוש: אז מה?

מאיר פרוש: אנחנו קוראים תיגר על מדינה כזאת?

מאיר פרוש: זו לא מדינה?

מאיר פרוש: אנחנו לא נמצאים בקונפליקט, אני שוב מזכיר את זה.

מאיר פרוש: באותו חוק פיקוח על בתי-ספר כתוב שאם יודעים על בית-ספר ששם מתנהלת הסתה נגד המדינה – צו סגירה.

מאיר פרוש: אני לא רוצה להתגרות ולא רוצה לגרות ולא רוצה לפגוע, ואני חושב שהתלמידים בבתי-הספר הערביים גם צריכים לקבל את התקציבים שלהם.

מאיר פרוש: אנחנו בכלל לא יכולים לקשור את הדבר הזה במה שלומדים בתוך בתי-הספר.

מאיר פרוש: כמובן, במידה מסוימת יש גבולות, אבל לומר לך שכאשר אנחנו מוצאים בית-ספר שיש בו הסתה, או אם מישהו, מורה או מישהו, עשה משהו אז מייד סוגרים את בית-הספר?

מאיר פרוש: למה זה שיח של חרשים?

מאיר פרוש: כשאני עומד פה ושומע בדיון הקודם, על חוק המסתננים, איך חברי כנסת שבשצף-קצף יוצאים נגד הציבור החרדי מגינים על המסתננים – המסתננים יותר חשובים מאנשים שהיו שבעה דורות כאן?

מאיר פרוש: לא מגיע להם משהו, לאותם אלה שנמצאים פה?

מאיר פרוש: אז זה באמת שיח חירשים.

מאיר פרוש: חלק מהציבור החרדי, המסורת אצלם היא כזאת.

מאיר פרוש: הם לא ישנו, זה לא יעזור לאף אחד, והמדינה הזו, וכולנו בתוך המדינה הזו, החליטה שיש דרך לתקצב את אותם בתי-ספר.

יואל חסון: הצעת חוק – – – מקובלת עליך?

מאיר פרוש: אני לא שמעתי את חבר הכנסת חסון, אבל אני כן יכול לומר לך, כדוגמה אחת, שחברת הכנסת עליזה לביא מזכירה גדולי ישראל, ובתוכם מזכירה גם את האדמו"ר מלובביץ, שהוא למד זה וזה.

מאיר פרוש: אבל למה היא לא יודעת, או היא לא מספרת, שהאדמו"ר מלובביץ הורה לחסידיו שלא ללמוד לימודי ליבה?

קריאה: חבר הכנסת חסון – – –

מאיר פרוש: הרי קודם כול, המדינה נותנת 100% למי שלומד ליבה.

מאיר פרוש: ובתוך הציבור החרדי ישנם בתי-ספר, ובעיקר אצל הבנות, שלומדים ומקבלים באמת יותר.

מאיר פרוש: הם מקבלים יותר.

מאיר פרוש: כל ההתניה, ולגרום לכך שבתי-הספר של הציבור החרדי יהפכו לאט-לאט ובהדרגה, כמו שכתוב בנוסח החוק שפירון הגיש, שיגיעו בהדרגה למצב כמו מוסד חינוך רשמי – הדבר הזה הוא ממש כפייה, כפייה על הורים שהם ילמדו את הילדים שלהם בניגוד לדעה שלהם, בניגוד לאורח החיים שלהם.

מאיר פרוש: ומכאן באה ההתנגדות, לא מכיוון שאנחנו רוצים, חלילה, לפגוע.

מאיר פרוש: אנחנו גם לא יכולים להתערב בבתי-ספר האלה שכן מלמדים ליבה.

מאיר פרוש: אני אומר שבתוך הציבור החרדי ישנם כאלה וכאלה.

קריאה: – – –

מאיר פרוש: אבל אני כן חייב לומר משהו.

מאיר פרוש: אני הוכרזתי פה מעל הדוכן כשקרן, ואני מבקש לצטט מה שאמרתי.

מאיר פרוש: בנוסח שאני דיברתי אמרתי שכך נמסר לי, ואפשר לראות את זה בפרוטוקול.

מאיר פרוש: אבל אחרי שהוכרזתי פה כשקרן, אני חייב לומר שבסרטון של מרצ – של יש עתיד, סליחה, זהבה – בסרטון של יש עתיד יש את המשפט הבא: ממשלת ישראל החליטה לבטל את לימודי הליבה.

מאיר פרוש: זה אומר שקרוב למיליון אזרחים לא ילמדו לא מתמטיקה ולא אנגלית, לא יצליחו לפרנס את עצמם ויחיו חיי עוני.

מאיר פרוש: יודעים מי יצטרך לפרנס אותם?

מאיר פרוש: יודעים מי יסחוב אותם על הכתפיים כל החיים?

מאיר פרוש: אז אני לא מחכה שכאן במליאה יגידו שאני לא שקרן, אבל אני בטוח שהצופים בבית, אלה שמסתכלים ורואים את הדיון פה, יודעים שמה שאני אמרתי זה אמת, ומי שהכריז עלי שאני משקר, אמר לא-אמת.

מאיר פרוש: ואני מצפה שאתה תתקן עכשיו את דבריך.

יעל גרמן: אין מיליון איש שצופים – – –

קריאה: לא עכשיו.

מאיר פרוש: לא עכשיו?

קריאה: כולם הלכו לישון.

מאיר פרוש: מי הלך לישון?

דוד ביטן: הצופים הלכו לישון.

מאיר פרוש: לא, יש.

מאיר פרוש: אל תופתע.

מאיר פרוש: יש כאלה ששומעים, ורואים, ומסתכלים ויודעים את כל הדו-שיח פה.

מאיר פרוש: אבל אני ציטטתי.

מיקי לוי: – – –

מאיר פרוש: שוב: ממשלת ישראל החליטה לבטל את לימודי הליבה.

מאיר פרוש: זה אומר, זה אומר – תודה על האמת, תגיד: טעינו.

מיקי לוי: – – –

מאיר פרוש: ממשלת ישראל החליטה לבטל את לימודי הליבה.

מאיר פרוש: זה אומר שקרוב למיליון אזרחים לא ילמדו לא מתמטיקה ולא אנגלית, לא יצליחו לפרנס את עצמם ויחיו חיי עוני.

מאיר פרוש: יודעים מי יצטרך לפרנס אותם?

מאיר פרוש: יודעים מי יסחוב אותם על הכתפיים כל החיים?

מאיר פרוש: דרך אגב, אני לא יודע בדיוק מי הוא זה.

מאיר פרוש: מה?

קריאה: – – –

מאיר פרוש: אבל אני מצטט מילה במילה.

מאיר פרוש: נכון?

מאיר פרוש: חבר הכנסת לפיד, זה נכון?

מאיר פרוש: אמת?

יאיר לפיד: לא שיקרת.

יאיר לפיד: הייתה טעות.

יאיר לפיד: לא שיקרת.

מאיר פרוש: לי הייתה טעות?

יאיר לפיד: לא, הייתה טעות שלנו.

יאיר לפיד: לא שיקרת.

מאיר פרוש: לא, זה שלכם הייתה טעות – – –

יאיר לפיד: פרוש, לא שיקרת.

יאיר לפיד: אני אומר – – –

מאיר פרוש: זה שלכם הייתה טעות הבנתי כבר בצהריים.

יאיר לפיד: פרוש, לא שיקרת.

מאיר פרוש: הבנתי כבר בצהריים.

מאיר פרוש: אבל למה מיקי אומר לי?

יאיר לפיד: מיקי – – –

מאיר פרוש: מיקי אדם מכובד, מפקד מחוז ירושלים.

אורי אריאל: מאיר, מודה ועוזב – – –

מאיר פרוש: אני כמעט שירתּי תחת פיקודו.

מאיר פרוש: כמעט, כמעט.

יאיר לפיד: פרוש, תקשיב לי, הוא לא ראה את זה.

מאיר פרוש: הוא אומר לי: שקרן.

אורי אריאל: מאיר, מודה ועוזב ירוחם.

מאיר פרוש: לא, זה בסדר גמור.

מאיר פרוש: ועוד משפט: חבר הכנסת מאיר כהן, כאשר אנחנו דנו במשרד על הצעת החוק שאנחנו מגישים עכשיו, אמרנו שיש את – – –

קריאות: – – –

קריאה: היום הקיזוז, המוצר הכי יקר.

קריאה: אנחנו נצא למכרז, נראה.

מאיר פרוש: כאשר אנחנו במשרד דנו על הצעת החוק הנוכחית, הסתכלנו על זה בהשוואה להצעת החוק של השר פירון.

מאיר פרוש: ואצל השר פירון היה משפט על זה שמוסד שיפלה תלמידים על רקע עדתי, כמובן שייקנס, יקבל קנס.

מאיר פרוש: ומי שמשת

מאיר פרוש: דל לדעת מה יש בחוק זכויות התלמיד – בחוק זכויות התלמיד כתוב במפורש בסעיף 5 שאם אתה מפלה על רקע עדתי, הדבר הזה פוסל אותך מלקיים בית-ספר.

מאיר פרוש: אז נוסף על מה שכתוב בחוק זכויות התלמיד – להוסיף עוד משפט?

מאיר פרוש: בשביל מה?

מאיר פרוש: כדי שידברו על זה?

מאיר פרוש: כדי שידברו על זה?

מאיר פרוש: הרי אי-אפשר להפלות, מכוח החוק אי-אפשר להפלות, בגלל שבחוק זכויות התלמיד, סעיף 5, כתוב שאי-אפשר להפלות ואסור להפלות.

מאיר פרוש: ולכן, לא יכול להיות שצריכים להכניס את הסעיף הזה – – –

קריאה: – – –

מאיר פרוש: לא יכול להיות שצריכים להכניס את הסעיף הזה נוסף למה שיש גם בחוק זכויות התלמיד.

יעל כהן-פארן: הבעיה היא עם אלה שכן – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: לכן אני שוב אומר:

מאיר פרוש: הלוואי שכולנו היינו מסכימים שלא נקיים פה שיח חירשים, אלא אנחנו באמת הולכים לדון לגופו של עניין.

מאיר פרוש: משרד החינוך סבור שהדרך של הידברות היא דרך שהיא יותר נכונה מצדם אם רוצים להשיג משהו מאשר ללכת בדרך של כפייה.

מאיר פרוש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, יהיו שתי הצבעות נפרדות על שתי ההצעות.

טלי פלוסקוב: ההצבעה הראשונה תהיה על הצעת החוק הממשלתית, הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 34), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת, וכעת אנחנו נצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 34 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 34 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 34), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 37 חברי כנסת בעד, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון מס' 34), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על ההצעה שהוצמדה להצעת החוק הממשלתית: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – תקצוב מוסדות פטורים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 35 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – 33 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – תקצוב מוסדות פטורים), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 37 חברי כנסת, 33 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – תקצוב מוסדות פטורים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: כן, נכון, עברה בקריאה טרומית.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/652); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 9) (השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לנו רשימת דוברים.

קריאה: – – –

יעקב מרגי: רגע, אתה רוצה שאני אדבר על בניית מלונות בקו החוף או – – –?

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שהשעה הלוא כל כך מאוחרת, אני אתמצת את עניינו של החוק הזה.

יעקב מרגי: הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 9) (השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016.

יעקב מרגי: לא מזמן העברנו אותה, לפני כמה ימים, בקריאה טרומית.

יעקב מרגי: עיקר החוק – התיקון הזה בא להשלים תיקון שהעברנו בקדנציה הקודמת, שלא יהיה עובד הוראה, עובד חינוך, שחשוד, שהוגש נגדו כתב-אישום על הטרדה מינית או עבירה של אלימות קשה, ושיהיה הליך של השעיה.

יעקב מרגי: החוק הועבר, אבל לא הועבר לגבי עובדי שירות במערכת החינוך.

יעקב מרגי: נוצר מצב שעובד הוראה מושעה בהליך הזה, ועובד שירות אחר שנמצא במערכת החינוך לא מושעה בסדר הזה.

יעקב מרגי: לכן, התיקון הזה בא להשלים, שכל מי שנמצא בסביבת בתי-ספר והוגש נגדו כתב-אישום יהיה כנגדו הליך השעיה, ואני חושב שזה דבר שמשלים, מבורך, וכך צריך להיות.

יעקב מרגי: כולנו חפצים שהסביבה שבה מתחנכים ילדי ישראל, ילדינו, תהיה סביבה בטוחה, מוגנת.

יעקב מרגי: לכן, קראתי לכם על רגל אחת, את תמצית החוק, ואני מבקש מכל חברי הכנסת להצביע בעד החוק.

יעקב מרגי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לרשימת הדוברים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת יהודה גליק – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; מיקי לוי – מוותר; איתן ברושי – אינו נוכח; אכרם חסון – מוותר; תמר זנדברג – אינה נוכחת; אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חאג' יחיא – אינו נוכח; קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; זוהיר בהלול – אינו נוכח; ישראל אייכלר – אינו נוכח; עמר בר-לב – אינו נוכח; יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; אחמד טיבי – אינו נוכח; שרן השכל – אינה נוכחת.

עמר בר-לב: גברתי, עמר בר-לב נוכח אבל מוותר.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: עמר בר-לב מוותר.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – מוותר; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 9) (השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 36 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 9) (השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, אפס מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו קובעים כי הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 9) (השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט להמשך הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/656); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חברת הכנסת טלי פלוסקוב להציג את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8) (ביטול ניכוי הקצבה החודשית למקבלי תגמול ותגמול מוגדל לפי הכנסה), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השעה באמת מאוחרת, לכן אני עושה את זה מאוד מאוד קצר.

טלי פלוסקוב: דיברנו לפני כשבוע על הצעת החוק הזאת.

יואל חסון: השעה לא הגיונית.

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים כרגע על 6,600 ניצולי שואה נזקקים, שאחרי שאנחנו נאשר את הצעת החוק – בתקווה בשבוע הבא – יתחילו לקבל 1,200 שקל כל חודש נוסף על מה שהם מקבלים.

טלי פלוסקוב: רבותי, 14,400.

טלי פלוסקוב: אנחנו פשוט לא נתחשב בהכנסה מגרמניה, בזה שהם מקבלים רנטה מגרמניה כהכנסה, וזה ייתן לנו אפשרות לתת להם הכנסה נוספת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה בוודאי – אומנם זה לא קריאה שנייה ושלישית, אבל אני לא יכולה לרדת מכאן בלי להגיד תודה לכל מי שעזר לי שההצעה הזאת תעלה כאן

טלי פלוסקוב: היום כדי שבשבוע הבא אנחנו נאשר – אלה כמובן דוד ביטן, מרב מיכאלי – ולכל מי שהיה מעורב; ויואב קיש, כמובן, המלך.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת, בתקווה שבשבוע הבא אנחנו נעביר אותה בקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה.

יחיאל חיליק בר: נאפשר לך לחזור למקום.

יחיאל חיליק בר: אין דוברים ולא נרשמו דוברים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8) (ביטול ניכוי הקצבה החודשית למקבלי תגמול ותגמול מוגדל לפי הכנסה), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8) (ביטול ניכוי הקצבה החודשית למקבלי תגמול ותגמול מוגדל לפי הכנסה), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 36 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון מס' 8) עברה בקריאה ראשונה ותחזור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, היום, יום שלישי, כ"ג בתמוז התשע"ו, 25 ביולי 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.