ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 148, 2016-07-19 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ג בתמוז תשע"ו, 19 ביולי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנתחיל עם נאומים בני דקה כרגיל ונירשם, אני רק מזכיר לחברי הכנסת שבשעה 16:30 אנחנו נתחיל את הישיבה המיוחדת: ציון עשור למלחמת לבנון השנייה, בנוכחות נשיא המדינה והמשפחות השכולות.

יולי יואל אדלשטיין: אני בוודאי מצפה שחברי הכנסת יכבדו את המעמד.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אנחנו מפעילים את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין להשתתף בנאומים בני דקה מוזמן להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין יפתח את הנאומים, ואחריו – חבר הכנסת יעקב פרי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, לפני עשר שנים נפתחה מלחמת לבנון השנייה, ואני רוצה להביא בפני הכנסת דברים שאמרתי אז, בדיוק לפני עשר שנים.

דב חנין: דיברתי על ימים אפלים, על תושבים בצפון, יהודים וערבים, על הרוגים, על ימים של כאב, של דאגה.

דב חנין: אבל מתוך המקום הזה, אמרתי לכנסת – בדיוק מתוך המקום הזה, קראתי לכנסת לשמוע קול אחר:

דב חנין: את קולו של ההיגיון, את קולה של המחשבה, ההבנה שכשהורסים בית על תושביו בחיפה ובביירות רק מעמיקים את השנאה, וההבנה שמתוך החורבן יצמחו רק קיצוניות ואיבה נוספת.

דב חנין: אני אמרתי אז שכולם יודעים איך מתחילים במלחמה אבל אף אחד לא יודע כיצד זה יסתיים.

דב חנין: שאלתי גם מה זה יתרום, למי זה יתרום.

דב חנין: הזכרתי את האמירה של גנדי: בעין תחת עין נהיה כולנו עיוורים, ואמרתי שהדרך האמיתית להתקדם איננה במלחמה שתסב המון סבל, תגרום לשכול, תגרום לחורבן של חיי אדם; הדרך היחידה להתקדם היא בכיוון אחר: במשא-ומתן מדיני, בפריצת נתיב אמיתי לשלום עם העמים ועם המדינות שנמצאים מסביבנו.

דב חנין: הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, רלוונטיים גם היום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב פרי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת נאוה בוקר.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב פרי: התבשרנו אתמול שעבודתנו, עבודת חברי וחברות הכנסת בבית-המחוקקים, מיותרת: גורמים פוליטיים בעלי אינטרסים לקחו על עצמם את תפקיד המחוקק.

יעקב פרי: המעורבות הפוליטית הבוחשת והתערבותה הבוטה של ההסתדרות פסולות ומסכנות את עתיד השידור הציבורי ועובדיו.

יעקב פרי: דחיית פתיחת תאגיד השידור הציבורי החדש תביא לחיסול של הקמת התאגיד החדש – תאגיד שאמור היה להיות נקי מאינטרסים פוליטיים צרים, ואשר כולל עיתונאים מצוינים מהשורה הראשונה.

יעקב פרי: ראש הממשלה בכובעו כשר התקשורת לא מוכן לקבל את זה שיקום פה גוף שידור ציבורי עצמאי.

יעקב פרי: שר התקשורת לא מוכן להכיר בכך שלא תהיה לו היכולת לשלוט במסריו של התאגיד החדש.

יעקב פרי: התרגיל האנטי-דמוקרטי של ניסנקורן-ביבי, שנעשה מאחורי גבם של הנהלת התאגיד ועובדי התאגיד, שכבר גויסו, רומס את המינהל התקין ויביא למות השידור הציבורי.

יעקב פרי: עלינו להמשיך ולהילחם בתרגילים פוליטיים של אלו המבקשים את רעת התאגיד ולעשות ככל שמשגת ידנו להילחם ולשנות את ההחלטה שהתקבלה אתמול במחשכים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחריה – חבר הכנסת באסל גטאס.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול הצבענו על חוק הדגל שיזמתי – החמרת הענישה של שורפים ומבזים את דגל ישראל.

נאוה בוקר: חברים, כבוד לדגל זה כבוד למדינת ישראל, ואני רוצה לפנות מכאן לכמה מאלה שהתנגדו – לחברים מהרשימה המשותפת ולזוהיר בהלול, למשל.

נאוה בוקר: הרי מה בסך הכול מבקש החוק?

נאוה בוקר: שתיתנו למדינה שאתם חיים בה ולדגל שלה את הכבוד הבסיסי המגיע להם, ושתביעו תמיכה במניעת הסתה.

נאוה בוקר: הרי שרפת דגל זה ניצני הסתה, ומדינת ישראל היא גם המדינה שלכם.

נאוה בוקר: בזמן שאחיכם נשחטים במדינות האסלאם, אתם חיים כאן כמו מלכים, ובאותו הזמן במדינת ישראל אתם מקבלים זכויות יתר, ומצבכם הרבה יותר טוב משל כל מיעוט אחר בעולם.

נאוה בוקר: אומר לכם יותר מזה – –

טלב אבו עראר: – – –

נאוה בוקר: – – גם המיעוט היהודי שחי בגולה לא מקבל זכויות יתר בשום מדינה בעולם, ולעומתכם, המיעוט היהודי במדינות העולם מהווה דוגמה לאזרחות טובה ויודע תמיד לכבד את הריבון.

יהודה גליק: – – –

קריאה: – – –

נאוה בוקר: את כל הזכויות אתם מקבלים באהבה גדולה, אבל ברגע שצריך גם לכבד, אתם מתרעמים, שולפים את הנרטיב הפלסטיני ומשתמשים בו כתירוץ להימנע מלתת כבוד מינימלי למדינה ולדגל.

נאוה בוקר: חברים, נמצאים אתנו כמה חברי כנסת שיכולים להוות עבורכם דוגמה ומופת לאזרחות טובה ולאהבת המדינה, ולא צריך לדבר הרבה: אכרם חסון, חמד עמאר, וגם איוב קרא.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מנצל במה זו כדי לדבר על ציון עשור למלחמת לבנון השנייה, לאחר שסיעתנו המשותפת, השלישית בגודלה בכנסת, הודרה מרשימת הנואמים בדיון שיתקיים היום.

באסל גטאס: אבל אני אדבר על הדרה מסוג אחר.

באסל גטאס: מזה שבוע מייחדים כלי התקשורת שעות על גבי שעות לניתוחים וראיונות על אודות כל מה שקשור לאירועי אותה מלחמה, אשר נחרתה בזיכרון הקולקטיבי הישראלי כתבוסה קשה – בשל המחיר הכבד שנקבע בנפש וגם הכישלון הקולוסלי של הדוקטרינה הצבאית הישראלית.

באסל גטאס: רבות דובר על פרטי המלחמה, אך משום מה אף כלי תקשורת לא דיבר על כך שגם אזרחים ערבים איבדו את חייהם במלחמה הזאת, ואף אחד לא שם את הדגש על מצב תשתיות העורף הגרוע ביישובים הערביים, לרבות המחסור הכבד – שעדיין נמשך, לצערי – במקלטים ובמרחבים מוגנים כשמדובר ביישובים הערביים.

באסל גטאס: ולכן הרשו לי לציין את שמות הנספים הערבים, שכולם אזרחים, המהווים כ-40% מכלל האזרחים שנספו באותה מלחמה: התינוקות מוחמד טלוזי, בן שבע, ורביע טלוזי, בן שלוש, מנצרת; חביב עוואד מכפר אעבלין; מנאל עזאם ודועאא עבאס מכפר מע'אר; בהאא כרים ומוחמד מנאע ממג'ד-אלכרום; פאדיה ג'ומעה ובנותיה סמירה וסולטאנה מכפר עראמשה; שנאתי שנאתי, אמיר נעים ומוחמד פאעור, צעירים כולם, מתרשיחא; חנא חמאם, חמודי סלום ולאביבה מזאוי מחיפה; מרים אסדי ובנה מוחמד מדיר-אל-אסד; מאדי חייאט מכפר אקרית.

באסל גטאס: שיהיה זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תרשו לי קודם כול לברך את כל משפחות החללים שנפלו במלחמת לבנון השנייה.

אכרם חסון: שלשום איבדנו שני חיילים – חייל יהודי בודד וחייל דרוזי, חוסאם טאפש, מבית-ג'ן.

אכרם חסון: אין ספק שזו אבדה גדולה מאוד גם לבית-ג'ן, ששכל הכי הרבה במדינת ישראל, וגם לנו, כבני העדה הדרוזית.

אכרם חסון: אני אישית הכרתי את חוסאם; בחור צעיר, דינמי, מסור, נאמן, שגם השתתף במבצע "צוק איתן" וקיבל תעודת הערכה על שירותו.

אכרם חסון: הוא שייך למשפחה מאוד מכובדת ומאוד נותנת ומשרתת את המדינה.

אכרם חסון: יהי זכרם ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, זה יום מיוחד היום, ציון עשור למלחמה.

איתן ברושי: וכל מלחמה, בסופו של דבר, היא דבר שעדיף להימנע ממנו.

איתן ברושי: בחרתי להקדיש את הדקה שעומדת לרשותי דווקא לניסיון להסדיר את היחסים בינינו לבין שכנינו, ואני מאמין שגם בינינו לבין עצמנו.

איתן ברושי: בסקר שבוצע בתחילת השבוע הזה על-ידי מכון סמית למחקר, בראשותו של רפי סמית, עולה כי 60% מכלל המשיבים, שהם שני-שלישים מבעלי הדעה, ציינו שהם תומכים במשאל עם כדרך נכונה להכרעה בסוגיית הסכסוך הישראלי–פלסטיני.

איתן ברושי: קרוב ל-90% מבעלי הדעה השיבו שהם מתנגדים לעיקרון של מדינה אחת דו-לאומית כפתרון לסכסוך הישראלי–פלסטיני.

איתן ברושי: עוד עולה מהסקר, שנעשה ממש שלשום, כי 58% מכלל הציבור הבוגר בישראל תומכים בעיקרון של שתי מדינות לשני עמים כדרך לפתרון הסכסוך הישראלי–פלסטיני ו-42% מתנגדים לדרך הזאת.

איתן ברושי: כלומר, מה שאנחנו רואים הוא שבדרך של משאל עם רואים דרך נכונה: רוב משמעותי מתנגד לפתרון של מדינה אחת דו-לאומית, ורוב גדול תומך בשתי מדינות לשני עמים.

איתן ברושי: אלה לא נתונים מפתיעים וחדשים, אלא נוצרת פה מציאות שממשלה ימנית קיצונית – אין סיכוי להגיע אתה לבירור הנושא הזה.

איתן ברושי: ולכן אני חושב – ואני לא היחידי, ותלך ותתגבר העוצמה של הדרישה, אדוני היושב-ראש, למשאל עם בשאלה אם תהיה כאן מדינה אחת או יהיו שתי מדינות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: ואני קורא לממשלה לא להתעלם, לבחון את הסוגיה וללכת למשאל עם כדרך נכונה להכרעה כל כך חשובה.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הייתה לי כוונה לדבר על נושא אחר, אבל כמובן – יצאתי מהטקס לזכר החללים שלנו במלחמת לבנון השנייה.

ענת ברקו: כקצינה צעירה שחוותה את מלחמת לבנון הראשונה זה רק נהיה קשה משנה לשנה, ואני יכולה להגיד את זה למשפחות השכולות, שאני יודעת שאף אחד ואף אחת ואף אימא ואף אבא לא יכולים להיכנס לנעליים שלכם.

ענת ברקו: הכאב הוא עצום, ואני מדמה את זה לכאבי פנטום – איבר שנגדע אבל עדיין מרגישים את הכאב.

ענת ברקו: והשנים לא מיטיבות עמנו.

ענת ברקו: אני רוצה לומר לכם שאין כמו הילדים שלנו.

ענת ברקו: לא יעזור כמה רוע וכמה שנאה וכמה מלחמות יהיו סביבנו – אנו נשאף כמובן ונמשיך לייחל לשלום.

ענת ברקו: אבל יחד עם זאת, הרעות והאחווה והחברות והמסירות וההקרבה של הילדים שלנו – אין כמותן בשום מקום אחר.

ענת ברקו: ולכן, באמת חיבוק גדול, עם עיניים דומעות, והרבה הרבה כאב והערכה.

ענת ברקו: אנחנו אתכם יחד במעלה הדרך של אותם אנשים שהשארנו במלחמות, וגם במלחמה הזאת, שהייתה כל כך נוראה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני מודה ומתוודה, הכנתי משהו, אבל אני נדרש לסוגיית חברתי נאוה בוקר.

זוהיר בהלול: שבועתי ניתנת לך, אדוני היושב-ראש, בשם עורקי וורידי, בשם נימי ונבכי, בשם דמי וגופי – שזו מדינתי, זו ארצי וזו אדמתי.

זוהיר בהלול: כאן נולדתי וכאן אמות, בלי שאמעל חלילה בכבודה של המדינה וביושרי אל מולה.

זוהיר בהלול: אי לכך, אדוני היושב-ראש, ולמרות מה שנאמר, אני אמשיך להעריץ את המדינה, לשבח אותה ואת הצלחותיה, אבל גם אשתמש בזכויותי כדי לבקר את מהלכה ואת מדיניותה.

זוהיר בהלול: ובעיקר – אינני יכול להישבע, כאן ובשום מקום אחר בפלנטה הזאת, שאני אהיה עבד לעבודת אלילים – ואלילות של סמלים היא בדיוק עבודת אלילים.

זוהיר בהלול: אכבד את הסמלים, אבל לעולם לעולם לא אתכופף אל מול אותם סמלים בשל זכותי להשתמש בתוואי הדמוקרטיה וזכות החופש.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תרשו לי קודם כול לברך את המשפחות השכולות שנמצאות אתנו.

חמד עמאר: אני רוצה לדבר היום על הקטל בדרכים.

חמד עמאר: מהתחלת השנה נהרגו 197 בני-אדם בתאונות דרכים.

חמד עמאר: רק מהתחלת החודש הזה 23 בני-אדם נהרגו; זה אומר יותר מבן-אדם אחד בכל יום.

חמד עמאר: והמגמה שהייתה בהתחלת השנה מתחילה להשתנות, ובעצם השתנתה, ממגמת ירידה במספר ההרוגים למגמה של עלייה; אנחנו עומדים היום בעלייה.

חמד עמאר: הייתה לנו עלייה גדולה משנת 2012, יחסית ל-2015, וחשבנו שזה נעצר, אבל ההפך הוא הנכון.

חמד עמאר: והדבר החשוב, אדוני היושב-ראש:

חמד עמאר: היום אנחנו לקראת סוף חודש יולי ועדיין לא אושר תקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: ובכל ישיבה שאני נכחתי בה בוועדת הכספים, וגם בוועדת הכלכלה, נאמר – שנייה ואני מסיים, אדוני היושב-ראש – שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לא מנצלת את התקציב; ככה נאמר על-ידי משרד התחבורה, ככה נאמר על-ידי משרד האוצר.

חמד עמאר: אבל איך ינצלו את התקציב כאשר עוד מעט אוגוסט, ובאוגוסט יש את החופשה המרוכזת של משרדי הממשלה ויש את החגים?

חמד עמאר: מתי הם ינצלו את התקציב שלהם?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר התחבורה למנות את הדירקטוריון הדרוש ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים ולאשר את התקציב מיידית, ואולי נראה מגמה של ירידה בתאונות דרכים.

חמד עמאר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אנו מברכים אותך מעמקי לבבנו, אדוני יושב-ראש הרפובליקה הטורקית, ואת עמך העתיק אשר הגן על הדמוקרטיה ועל מוסד המדינה.

טלב אבו עראר: ) מכובדי היושב-ראש, ברצוני לברך את הנשיא הטורקי ארדואן ואת העם הטורקי על הבסת ניסיון ההפיכה הכושל ועל הגנתם על הדמוקרטיה.

טלב אבו עראר: בטורקיה הדמוקרטיה ניצחה, וכל אלה, הטרוריסטים שתכננו את ההפיכה, וכל אלה שקיוו וציפו, מהרבה מדינות בעולם כולל מישראל – כולם הובסו.

טלב אבו עראר: הרי גם בישראל רצו בטורקיה א-סיסי חדש.

טלב אבו עראר: ידענו על פיוס בין ישראל לטורקיה, אבל כנראה הפיוס לא הושלם, כי לא שמענו גינוי או תמיכה בדמוקרטיה אלא רק ביום השני, לאחר, כאילו, הבסת או הדיפת הניסיון להפיכה.

מירב בן ארי: – – –

נאוה בוקר: – – –

טלב אבו עראר: לא היה מנהיג שנבחר בצורה דמוקרטית שיש לו את האהדה והאהבה מעמו כמו הנשיא הטורקי, שבקריאה אחת, במשך שניות, הוציא את העם לרחוב – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני יסיים, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת בן ארי, אנחנו ניתן לו לסיים.

טלב אבו עראר: – – – הוציא את העם – מכובדי היושב-ראש, אל תפריע.

טלב אבו עראר: אתה מפריע לי, לא?

בצלאל סמוטריץ': הדקה שלך עברה, חבר הכנסת אבו עראר.

ענת ברקו: אל תפריע לו, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: אל תפריע לו.

נאוה בוקר: – – –

טלב אבו עראר: – – – הוציא את העם להגנה על מוסדות המדינה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלב אבו עראר: אפילו העולם הדמוקרטי, כולל ארצות-הברית – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

טלב אבו עראר: – – רק לאחר הדיפת הניסיון הזה גילו גינוי או תמיכה בדמוקרטיה.

טלב אבו עראר: עולם צבוע כזה לא ראיתי.

טלב אבו עראר: תודה.

ענת ברקו: – – –

נאוה בוקר: איך אתה לא מתבייש?

מירב בן ארי: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יהודה גליק, ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת המתוקים והיקרים מן הקואליציה ומן האופוזיציה – –

קריאה: מה עם – – –

יהודה גליק: – – אני מבקש מכם, חברי, להקשיב לדברים שאני רוצה לומר, למרות שתהיה בהם גם מעט ביקורת על חלקכם, חברים ויקרים לי מאוד.

יהודה גליק: בשבוע שעבר היינו עדים למשהו שבעיני הוא סכנה גדולה מאוד לדמוקרטיה הישראלית; סכנה גדולה מאוד לדמוקרטיה הישראלית.

יהודה גליק: כולנו שמענו את דבריו של הרב לוינשטיין, ונמתחה עליו ביקורת.

יהודה גליק: מורי ורבותי, אני רוצה לומר שיש להפריד פה בין הסגנון לבין התוכן.

יהודה גליק: אני לא אהבתי את הסגנון.

יהודה גליק: לא סוד.

יהודה גליק: נדמה לי שכולנו צריכים לדעת לכבד אחד את השני, גם אם מישהו מתנהג בהתנהגות שלא מוצאת חן בעיני.

יהודה גליק: אבל הסכנה הגדולה היא כאשר בשנת 2016 יש אנשים במדינת ישראל שאסור להם לחשוב.

יהודה גליק: מותר במדינת ישראל לחשוב שמצעד גאווה הוא דבר פסול ולא להיות אשם ברצח שירה בנקי, זיכרונה לברכה; מותר לחשוב שחיים של הומוסקסואלים הם טעות, ואף-על-פי-כן לכבד את זה.

יהודה גליק: לצערי, יש משטרת מחשבות, משטרת מחשבות שהשתלטה פה, שכל מי שאיננו חושב לפי הקו, כל מי שלא מיישר קו – אגב, אני רוצה לומר אותו דבר, אנחנו זוכרים: מותר לחשוב שמי שמנשק מזוזות עושה דבר מוזר, אבל הבעיה של גרבוז הייתה שהוא ביזה אותם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יהודה גליק: אם אנחנו לא נדע להבדיל בין הסגנון לבין התוכן, ותהיה פה השתלטות של קו מחשבה אחיד – זוהי סכנה גדולה מאוד לדמוקרטיה הישראלית.

יהודה גליק: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

איל בן ראובן: בני המשפחות השכולות שנמצאים כאן אתנו, אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, עשור למלחמת לבנון השנייה.

איל בן ראובן: הייתי שם בשטח, ראיתי את לוחמי צה"ל, סדיר ומילואים; ראיתי את אנשי המילואים המתגייסים; ראיתי את חיילי צה"ל מסתערים קדימה ומנצחים בכל מפגש.

איל בן ראובן: היו כשלים, היו בעיות.

איל בן ראובן: אך מעל לכול הייתה רוח לחימה.

איל בן ראובן: היום אנחנו נזכור את הלוחמים והאזרחים שנפלו.

איל בן ראובן: לבנו עם המשפחות.

איל בן ראובן: נמשיך ללמוד את הלקחים וליישמם, להיות מוכנים לכל מצב אפשרי.

איל בן ראובן: אני מצדיע מכאן ללוחמים ומרכין ראש לזכר הנופלים.

איל בן ראובן: אני מצדיע מכאן, מכנסת ישראל, למשפחות השכולות ומאחל החלמה לפצועים.

איל בן ראובן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, גם אני רוצה כמובן לברך את כל המשפחות של הלוחמים שנפלו במלחמת לבנון השנייה.

מירב בן ארי: אני רוצה להקדיש את הנאום שלי לפצועים של מלחמת לבנון השנייה, ולפצוע אחד מיוחד.

מירב בן ארי: 628 חיילים נפצעו במלחמת לבנון השנייה ו-2,000 אזרחים.

מירב בן ארי: מחר לפני עשר שנים נפצע חבר טוב שלי, שקוראים לו נועם.

מירב בן ארי: המסוק שלו התרסק על צלע הר.

מירב בן ארי: כתוצאה מההתרסקות נועם היה מת בערך – כמה?

מירב בן ארי: שלוש דקות?

מירב בן ארי: והוא חזר לחיים בזכות רופא מאוד מיוחד.

מירב בן ארי: היום, עשר שנים אחרי, הוא עדיין בתהליך שיקום, למרות שיש הרבה צלקות ופציעות ורגל אחת כבר לא מתפקדת; קיימת, אבל לא מתפקדת.

מירב בן ארי: אני חושבת שנועם הוא דוגמה למאות פצועים שעד היום סוחבים אתם את מלחמת לבנון השנייה כל יום כשהם קמים בבוקר וכל יום כשהם הולכים לישון בלילה.

מירב בן ארי: לא שכחנו אתכם, ואסור לנו – בכלל, לא רק ככנסת אלא כאזרחי ישראל – לשכוח את פצועי מלחמת לבנון השנייה.

מירב בן ארי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לצערי הרב, כל יום אנחנו קמים ונחשפים למעשי אלימות ולפשיעה גואה, וכל יום אנחנו נחשפים לממדיה המסוכנים.

מסעוד גנאים: עצוב מאוד לשמוע, למשל – לפני כשלושה ימים זה קרה בכפר שסמוך לעיר שלי, סח'נין, בגלל סכסוך על חניה.

מסעוד גנאים: מישהו החנה את הרכב שלו במקום הלא-נכון, בסדר?

מסעוד גנאים: האיש הלך הביתה.

מסעוד גנאים: בלילה, הוא יושב בביתו, ושבעה צעירים רעולי פנים, מצוידים בכלי "נשק קר" – סכינים, גרזנים, מקלות – נתנו לו מכות רצח, לו ולבני משפחתו.

מסעוד גנאים: טלטלו את הבית שלו.

מסעוד גנאים: האיש בטיפול נמרץ.

מסעוד גנאים: הוא נדקק לשבעה ניתוחים כדי להציל את חייו.

מסעוד גנאים: וכל זה בגלל, רחמנא ליצלן, שהחנה את הרכב שלו במקום שהוא לא נכון והאנשים לא ראו את זה בעין יפה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, בהיסטוריה הערבית יש התקופה הג'אהילית, שזה לפני האסלאם, ושם קרו הרבה מלחמות בין השבטים הערביים; אחת, למשל, של 40 שנה, בגלל מירוץ של שני סוסים, ואחת, למשל – אלבסוס – בגלל שמישהו דקר גמל.

מסעוד גנאים: אני חושב שהתקופה הג'אהילית הייתה יותר טובה מהתקופה הזאת, המודרנית.

מסעוד גנאים: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לחבק חיבוק וירטואלי את משפחות מלחמת לבנון השנייה – וזה כמובן לא השם שלכם, אבל אי-אפשר למנות את כולכם.

איילת נחמיאס ורבין: חשוב שאנחנו כאן אתכם היום; זה לא אתם כאן אתנו, זה אנחנו כאן אתכם, אם כי בבית הזה, צריך להגיד, אנחנו אתכם מדי יום.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשתף אתכם בנסיעה רשמית שעשיתי יחד עם יושב-ראש הכנסת ליוון.

איילת נחמיאס ורבין: ביום חמישי האחרון נפגשנו עם נשיא המדינה, עם ראש הממשלה, עם נשיא הפרלמנט.

איילת נחמיאס ורבין: שוחחנו בעניין טורקיה, שוחחנו בעניין סוריה, שוחחנו בעניין האתגרים המשותפים באזור.

איילת נחמיאס ורבין: זה ממש מדהים, ואפילו מרגש לראות, גם כבת לתפוצה היוונית – אני חצי סלוניקאית – מאוד מרגש לראות איך מערכת יחסים בין מדינות שלא הייתה קיימת כמעט, וככל שהיא הייתה קיימת, היא הייתה לנו לרועץ במידה מסוימת, הופכת להיות מערכת יחסים מהודקת, חזקה, משמעותית.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת את זה סביב הנסיבות.

איילת נחמיאס ורבין: אני יושבת באופוזיציה ויש לי ביקורת רבה על הממשלה, אבל צריך להגיד שכאן יש הזדמנות אדירה לחזק את מעמדה של ישראל באזור בדרכים שלא היו לנו בעבר.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לדעת לנצל את זה לטובתנו גם כשאנחנו יושבים כאן, במיוחד ביום הזה, כשאנחנו יושבים כאן מול המשפחות שאיבדו את היקר להן מכול, או ניצלו מהקטסטרופה הגדולה מכולן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מנצלים את זה על מנת שבאמת ישראל תהיה מה שהיא: המדינה החזקה באזור, לא רק מבחינה צבאית אלא גם מבחינה ערכית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום משטרת ישראל, קרן קיימת, בפעם ה-101 הורסים את הכפר אל-עראקיב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה זה הכפר אל-עראקיב?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכפר אל-עראקיב – אני ביקרתי כמה פעמים שם – קיים מלפני קום המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בית-הקברות שם – מי שיבקר ימצא את בית-הקברות של כל המשפחה של שבט אל-טורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכפר הזה נהרס בטענה שהוא לא חוקי או לא מוכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא מוכר והכרה – זה בידי הממשלה, שממשיכה בעניין של הגזענות, האפליה של הערבים, במיוחד ערביי הנגב, בטענה שאלה אדמות מדינה, כי האדמה לא נרשמה בטאבו לפני קום המדינה; זו כל האשמה שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום לא רק שהרסו את הכפר – הם תקפו גם את הגברים, את הנשים, את הילדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה אמבולנסים הגיעו למקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואפילו עצרו ילדים קטינים, בני עשר ו-12.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום – ואני אפנה פנייה חדה – עשור למלחמת לבנון השנייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המלחמה הזו הייתה מלחמה של העורף יותר מאשר של החזית, או במקביל, ושם האוכלוסייה הערבית נחשפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אדבר על הנספים, שמנה אותם חברי באסל גטאס, אבל הייתי באותה תקופה ראש עיר, ודיברנו, כראשי ערים, על הפיצויים שהמדינה נותנת למי שנפגע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כחלק מהאפליה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – היא באה וקבעה שהפיצויים יהיו לפי מספר הנפילות – וידוע שבמועצות האזוריות, רוב הפגיעות, כל הנפילות היו בשטחים פתוחים – כדי למזער את הפיצויים של הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו כנראה השיטה של האפליה נגד הערבים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

אלעזר שטרן: עמיתינו בני המשפחות השכולות, אני מניח שאת כולכם אני מכיר; הייתי בבתים של כולכם.

אלעזר שטרן: מלחמת לבנון השנייה – יש עליה דיונים, והיו עליה.

אלעזר שטרן: על דבר אחד אין דיון, וזה עלה בכל ועדות החקירה, גם אלה שהיו מאז – על גבורת הלוחמים, כל אחד במקום שלו, כל אחד בהיתקלות שלו.

אלעזר שטרן: איפה שהיו הבנים, האחים, האבות – במקומות האלה לא הייתה שאלה של נכונות להקריב; לא הייתה שאלה של ניצחון.

אלעזר שטרן: אני חושב שלמדנו הרבה באותה מלחמה.

אלעזר שטרן: המסעות בבתים שלכם היו מסעות בארצות השכול, אבל הם היו מסעות, באמת, של ארץ-ישראל היפה.

אלעזר שטרן: חלפו עשר שנים.

אלעזר שטרן: השקט מאז ועד היום, למרות הטעויות שגם אנחנו עשינו כמפקדים, מוכיח שבזכות הבנים, ובאמת בזכותכם – יש השקט הזה.

אלעזר שטרן: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר דבריה נעבור לציון עשור למלחמת לבנון השנייה.

מיקי לוי: משפחות שכולות יקרות, ברוכים הבאים.

מיקי לוי: אין כמוני, כבן למשפחה שכולה, להזדהות אתכם, להבין מה אתם עוברים, לאן נודדות המחשבות, מה אתם חשים יום-יום, מה אתם חשים בימי זיכרון, מה אתם חשים כשהמושב נשאר ריק בחגים ומקומם של הבנים מסביב לשולחן החג נפקד.

מיקי לוי: מלחמה מאוד מאוד קשה; נעשו בה טעויות, כמו שחברי אמר.

מיקי לוי: החוכמה האדירה שלנו, כמקבלי החלטות: איך אנחנו מסיקים את המסקנות הנכונות ואיך אנחנו מותירים מדינה טובה יותר לדורות הבאים, עם פתרון מדיני, ללא מלחמות מיותרות.

מיקי לוי: עם זאת, ובהמשך למה שאמרתי, ראוי שצה"ל יישאר הצבא החזק ביותר במזרח התיכון, כי עליו משענתנו.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: יקירים שלי, לא מעט בזכותכם אני כאן.

שולי מועלם-רפאלי: לפני עשר שנים הכרתי רק את בניה, רק את רב-סרן בניה ריין, ומאז אני מכירה כל אחד ואחת מכם, את הילדים שלכם, את האחים וההורים; ואהובותי הנשים, שאיבדו את הבעלים שלהן, והילדים שהיו לפני, ואלה כמו אביה גומז האהוב, שנולד אחרי.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לדבר דווקא אל חברי הכנסת שכאן, לא אליכם, ולדבר על הבחירה שכל אחת ואחד מכם עשו כשנכנס לתוך החיים שלכם החושך המוחלט.

שולי מועלם-רפאלי: הבחירה שעשיתם – לבחור בחיים; לאסוף את החיים שהתרסקו, שאפשרו לכל אחד מכם לשקוע אל תהום הנשייה, ולבחור הפוך: לבחור לחיות, לבחור ללכת קדימה ולמעלה; לבחור לקחת את עצמכם, את הילדים שלכם, את האחים שלכם, אותנו, את כל מדינת ישראל, להיות מדינה טובה יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אני אוהבת כל אחד ואחת מכם.

שולי מועלם-רפאלי: פה, במקום הזה, יום אחרי יום, זוכרים כל אחד מהילדים שלכם.

שולי מועלם-רפאלי: בכל פעם שאנחנו נכנסים אל הזכות הזאת שניתנה לנו, להיות חברי כנסת בדור של גאולה – במדינת ישראל, שמסמלת יותר מכול את ראשית צמיחת הגאולה – חושבים וזוכרים יום אחרי יום את הבנים שנפלו, את האזרחים שנהרגו, ובעיקר – את הכוח שכל אחד מכם נותן לנו לבחור בחיים משמעותיים, חיים של עם חופשי בארצנו.

שולי מועלם-רפאלי: ברוכים תהיו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לישיבה מיוחדת לציון עשור למלחמת לבנון השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת, השרים והקהל הנכבד לכבד את כניסת נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מקדמים בקימה את פני נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בשמכם אני רוצה להודות למשפחות שמכבדות אותנו היום, כאן, בישיבה המיוחדת הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד נשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין, אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, שרים, חברי כנסת בהווה ובעבר, סגן הרמטכ"ל אלוף יאיר גולן, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, מנכ"ל הכנסת מר אלברט סחרוביץ, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי פרופסור שלמה מור-יוסף, סמנכ"ל וראש אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון אריה מועלם, יושב-ראש ארגון "יד לבנים" אלי בן שם, יושבת-ראש ארגון אלמנות ויתומי צה"ל תמי שלח, ממלא-מקום יושב-ראש ארגון נפגעי פעולות איבה אייבי מוזס, קהל נכבד, אנחנו מתייחדים היום עם זכרם של 121 החיילים ו-49 האזרחים שנהרגו במלחמה ארוכה, מורכבת וקשה זו.

יולי יואל אדלשטיין: כחלק מהמחיר הנורא שגבתה, הותירה המלחמה גם מאות רבות של פצועים, חיילים ואזרחים כאחד, ובהם שנותרו גם נכים.

יולי יואל אדלשטיין: חלקם לחמו בשדה הקרב הלבנוני, ואחרים נפגעו מאחת מאלפי הרקטות ששוגרו אל ערי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: המלחמה שינתה לבלי הכר את מהלך חייהם, ואנחנו שולחים להם מכאן חיבוק גדול.

יולי יואל אדלשטיין: 34 ימי הלחימה נצרבו לנצח בתודעה הישראלית, במערכה שהייתה סוג של קו פרשת מים.

יולי יואל אדלשטיין: יותר מכול היא הזכירה לרבים את מלחמת יום הכיפורים על מחדליה ומחירה – כמובן, עם כל ההבדלים הידועים והמתבקשים.

יולי יואל אדלשטיין: מלחמת לבנון השנייה הפכה במהרה למותג שלילי; שם נרדף לכאוס, לכישלון, למערכה שלא ניכרה בה יד מכוונת.

יולי יואל אדלשטיין: היסטוריון אנגלי אמר פעם, כי אין דבר פחות הוגן מאשר לדון את אנשי העבר לפי מושגי ההווה; אכן, חוכמת הבדיעבד איננה ראויה, בוודאי במצבים מורכבים, אבל אני לא בטוח שכך היה במקרה זה.

יולי יואל אדלשטיין: חוסר הנחת ממה שהתרחש במלחמה זו ניכר בזמן אמת.

יולי יואל אדלשטיין: לכל בר-דעת היה ברור שיותר מדי דברים התנהלו שלא כשורה.

יולי יואל אדלשטיין: עננה כבדה של אי-בהירות ריחפה מעל שמי לבנון ושמי ישראל בעיצומה של המלחמה, והיא לא התפזרה זמן רב אחריה.

יולי יואל אדלשטיין: עשור כבר חלף, כמעט נצח במונחים ישראליים, ועדיין מלחמת לבנון השנייה היא פצע עמוק שמסרב להגליד.

יולי יואל אדלשטיין: יש לומר ביושר: איש אינו ערב לכך שהמערכה הבאה, אם תתרגש עלינו, תתנהל הרבה יותר טוב.

יולי יואל אדלשטיין: בעימות מסוג זה גורמים רבים אינם בשליטתנו.

יולי יואל אדלשטיין: לא אחת תוכניות משתבשות, מהלכים מסתבכים, הפתעות מתרגשות על כוחותינו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, הציפיות שלנו ריאליות.

יולי יואל אדלשטיין: איש אינו ניחן בחוש נבואי, ואין בנמצא מטה קסמים שיוביל מלחמה סטרילית.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו מפוכחים, למודי מלחמות ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מולנו עומדים ארגוני גרילה שטופי שנאה, חסרי כל מחויבות לעקרונות בין-לאומיים או הומניטריים כלשהם.

יולי יואל אדלשטיין: הארגונים הללו הם חלק מאותו ציר רשע וטרור של האסלאם הקיצוני והמסולף, המבקש להטיל אימה על העולם החופשי באמצעות הרג ואלימות ללא גבולות – בניס ובבריסל, באיסטנבול ובתל-אביב, באורלנדו ובירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: דווקא משום כך עלינו להבטיח כי עשינו הכול כדי להיות מוכנים, כדי להקדים את האויב בכמה צעדים, שלא ניתפס בהפתעה, שלא ניקלע לחוסר אונים, כדי שמערכה הקובעת גורלות לחיים או למוות לא תתנהל עוד לעולם בחוסר תיאום.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, מעל לכל אלו, במלחמת לבנון השנייה נוצר קו שבר של ממש בכל הקשור לחוסר האמון בין ההנהגה לבין הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: גם ועדת וינוגרד לבדיקת אירועי המערכה כתבה בדוח שלה כי היא הוקמה על רקע משבר אמון בין חלקים בציבור ובין הממשלה מתוך – אני מצטט: "תחושה רחבה שהיה משהו לא תקין בדרך ההתנהלות של הממשלה ובתפקוד הצבא, וכי אלה גרמו לכשלים במלחמת לבנון", כלשון הדוח.

יולי יואל אדלשטיין: הם סברו כי דווקא השבר הזה טומן בחובו הזדמנות לשיפור ולשינוי.

יולי יואל אדלשטיין: ובכן, אני שואל כאן היום, בחלוף עשר שנים: האם שינוי זה התחולל?

יולי יואל אדלשטיין: האם שיקמנו כמו שצריך את משבר האמון בין הציבור לבין הנהגה?

יולי יואל אדלשטיין: כיום האתגר המרכזי שלנו כהנהגה הוא לשקם את משבר האמון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אחד המצרכים הנחוצים והחסרים ביותר באווירה הציבורית שלנו הוא האמון, שבלעדיו לא ייכון שלטון במדינה דמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: חיוני שהציבור בישראל ידע שיש לו על מי לסמוך.

יולי יואל אדלשטיין: הציבור מבקש לראות את ההנהגה שלו נוטלת יוזמה, ולא רק מגיבה; מנהלת ומעצבת את המציאות, ולא רק מתיישרת אתה.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר נכון בכל המישורים – המדיני, הביטחוני, ההתיישבותי.

יולי יואל אדלשטיין: את ההרתעה הישראלית לא נשקם אם תמיד ניגרר, אלא אם גם ניזום; את מעמדנו המדיני נייצב אם לא רק נמתין לאחרים, אלא אם גם נמצא דרך לקדם; נבצר את כוחנו ואת נוכחותנו אם לא רק נגיב בהודעות על בנייה לאחר פיגועים, אלא גם כאן, ניטול את היוזמה ונבנה.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, אסור לבלבל בין לסמוך לבין תרבות ה"סמוך", וההבדל הוא תהומי.

יולי יואל אדלשטיין: אותה ועדת וינוגרד הביעה ביקורת חריפה גם על תופעת האלתור, בעיקר בקרב כוחות היבשה: "מצאנו נטייה חזקה לאלתור ולזלזול בחשיבותה של היערכות מוקפדת ומוקדמת (שהיא בסיס חיוני לאלתור נחוץ בזמן פעולה)", כך כתבה, והוסיפה כי "בניהול המלחמה" מצאה "נטייה לשינויים מהירים של מטרות, בצדה של תרבות של היעדר יוזמה מבצעית וחוסר הקפדה על עמידה במשימות".

יולי יואל אדלשטיין: כישרון האלתור מבורך כשלעצמו.

יולי יואל אדלשטיין: לעתים רק מי שניחן בו מצליח להיחלץ מן הסבך, אפילו להציל חיים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל דומה שקוצר ראייה ולעתים אובדן עשתונות גרמו לכך שהאלתור הפך כבר לשיטה ולברירת מחדל, ואת הנגע הזה עלינו לשרש מתוכנו, ודאי בעת מלחמה.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, במלחמה הזאת היו כשלים, מהם חמורים.

יולי יואל אדלשטיין: כולנו בני-אנוש, וניהול מערכה מורכבת בתנאים קשים מוּעד גם לטעויות.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עלינו להיגמל מן ההרגל להתייחס בביטול לביקורות ולדוחות ולראות בהם רק חוכמה שלאחר מעשה, בתקווה שביום פקודה "כבר נסתדר".

יולי יואל אדלשטיין: מחירה של מחשבה כזאת עלול להיות כבד מאוד, גם בחיי אדם.

יולי יואל אדלשטיין: טעויות הן חלק בלתי נפרד מניהול ומהנהגה, וגם ממשברים, אבל השאלה היא האם אנחנו יודעים לא רק כיצד להתגבר עליהם, אלא גם לצמוח מתוכם.

יולי יואל אדלשטיין: כולי תקווה שנדע לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי שמצפון נפתחה הרעה, כנבואת ירמיהו, אני מייחל לכך שנזכה לראות גם בבשורת הצמיחה המחודשת המובאת בהושע: "אהיה כטל לישראל יפרח כשושנה ויך שרשיו כלבנון".

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו יישא דברים ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

בנימין נתניהו: מכובדי נשיא המדינה ראובן ריבלין, יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שרי הממשלה, יושב-ראש האופוזיציה יצחק הרצוג, חברי הכנסת, סגן הרמטכ"ל, אחי ואחיותי בני משפחת השכול, כל העם עוטף אתכם באהבה.

בנימין נתניהו: אני יודע מה גדול הכאב, אני יודע שהיגון אינו מרפה.

בנימין נתניהו: מי ייתן שתמצאו את הכוחות להמשיך בנתיב חייכם, לבנות את חייכם ולראות שמחות בצד היגון.

בנימין נתניהו: מלחמת לבנון השנייה פרצה בחטף, אבל משמעויות ארוכות טווח שלה עדיין אתנו.

בנימין נתניהו: אי-אפשר לנתק את המערכה שידענו לפני עשור מהתפתחויות שקדמו לה ומהתפתחויות שבאו בעקבותיה.

בנימין נתניהו: "חיזבאללה" ראה בנו מדינה רפה שחסרה חוט שדרה חזק, חברה חלשה מקורי עכביש שעייפה מלהילחם ומלהגן על עצמה.

בנימין נתניהו: באה המלחמה והוכיחה את ההפך הגמור; היא הוכיחה את נכונות תפיסת "קיר הברזל".

בנימין נתניהו: במשך למעלה מחודש ימים ניהלנו מערכה משולבת בחזית ובעורף.

בנימין נתניהו: אזרחי ישראל גילו חוסן וכוח עמידה.

בנימין נתניהו: חיילי המילואים נקראו לדגל והתייצבו ביום פקודה.

בנימין נתניהו: הלוחמים בשטח פעלו בתעוזה, בכל הכבוד, פנים אל פנים הם גברו על המחבלים.

בנימין נתניהו: אני מצדיע להם.

בנימין נתניהו: אנו נוצרים בלבנו את זכר יקירינו שנפלו בקרב ואת זכר אזרחינו שנהרגו.

בנימין נתניהו: אנחנו מאחלים החלמה שלמה ומלאה לפצועים שעדיין נושאים את פצעי הקרב.

בנימין נתניהו: במלחמת לבנון היו הישגים, אך לא נכחד – המלחמה חייבה אותנו לחשבון נפש נוקב ולהפקת לקחים יסודית.

בנימין נתניהו: זו הייתה מלחמה מהוססת, רבת קשיים, כשלים וליקויים, הן ברמה האסטרטגית והן במבחן הביצוע.

בנימין נתניהו: במלחמה היו חוסר מוכנות במערכים רבים ואי-כשירות שפגעה בהשגת יעדים חשובים.

בנימין נתניהו: מייד אחריה נאלצנו להפשיל שרוולים ולהתחיל לתקן.

בנימין נתניהו: לקחים רבים כבר הופקו ויושמו בשדה הקרב, אבל תהליך הפקת ויישום הלקחים נמשך עד היום.

בנימין נתניהו: "ישמע חכם ויוסף לקח ונבון תחבֻּלות יקנה", נאמר בספר משלי.

בנימין נתניהו: בגבולנו עם לבנון שורר שקט, אבל הוא מותנה בדבר אחד: הרתעה יעילה, הרתעה רצופה; לא הרתעה חד-פעמית, אלא הרתעה מתמשכת.

בנימין נתניהו: אני אומר לאויבי ישראל: על כל תוקפנות נגיב בעוצמה רבה.

בנימין נתניהו: לאף אחד לא תהיה חסינות.

בנימין נתניהו: אויבינו טעו בנו לפני עשר שנים; אני ממליץ להם שלא לטעות בנו פעם נוספת.

בנימין נתניהו: איננו שואפים למלחמה, אבל אם תיכפה עלינו מערכה, צה"ל ערוך להנחית מכה ניצחת על אויבינו.

בנימין נתניהו: אזרחי ישראל שמים בו את מבטחם ויגלו כושר עמידה בעורף, כפי שכבר הוכיחו במערכות קודמות.

בנימין נתניהו: הביטחון שלנו מעוגן בנחישות שלנו, באומץ לבם של מפקדים וחיילים ובחוסנם של אזרחינו, שיאפשרו ללוחמים לעמוד במשימתם.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, בראייה לאחור, המלחמה בלבנון הייתה קו פרשת מים ביחסי קיצוניים ומתונים במזרח התיכון.

בנימין נתניהו: אם תרצו, המלחמה הייתה הפרומו, הקדימון, למאבק בעליית האסלאם הקיצוני.

בנימין נתניהו: ה"חיזבאללה" הוא שלוחה איראנית בלבנון ובמה שנשאר בסוריה; כמוהו ה"חמאס" ברצועת-עזה.

בנימין נתניהו: אבל הרדיקליות השיעית לא נותרה לבדה בזירה – הקנאים הסונים בהובלת "דאעש" מתחרים בהם.

בנימין נתניהו: המרחב שסביבנו נשטף בנהרות של דם, והאש, כפי שרואות עינינו, האש הזאת מתפשטת לארצות וליבשות רחוקות.

בנימין נתניהו: ישראל היא מעוז קדמי של העולם הדמוקרטי, מדינת חיץ בין תרבות לברבריות.

בנימין נתניהו: אנו נמצאים בסביבה קשוחה, והיא משמשת כמעבדה לקביעת התוצאות של המאבק האלים בין כוחות הקדמה לכוחות החושך.

בנימין נתניהו: לקחי ואתגרי המאבק שלנו בטרור מועתקים במוקדם או במאוחר לכל מדינה אחרת.

בנימין נתניהו: המזרחן הנודע ידידנו פרופסור ברנרד לואיס כתב לפני 15 שנים:

בנימין נתניהו: אם עמי המזרח התיכון ימשיכו בנתיב הנוכחי שלהם, המחבל המתאבד עלול להפוך למטפורה של כל האזור.

בנימין נתניהו: לא יהיה אז מפלט ממצב של סחרור מתגלגל של שנאה ובוז, זעם ורחמים עצמיים, עוני ודיכוי.

בנימין נתניהו: תופעת המחבלים המתאבדים, שאנחנו התמודדנו אתה עוד לפני למעלה משני עשורים, מוכרת כיום בארצות רבות.

בנימין נתניהו: לצערנו, היא מחוללת שמות בערים מרכזיות בעולם המערבי: גם טרור מאורגן, גם טרור של יחידים מוסתים, גם פעולות דריסה, גם פעולות דקירה – ממש בימים אלה – גם חגורות נפץ, וכמובן גם ירי חסר הבחנה באזרחים.

בנימין נתניהו: מטרת הטרוריסטים היא לגדוע חיים בדרך להנפת דגל הח'ליפות על חורבות העולם הנאור.

בנימין נתניהו: אנחנו כבר ראינו, ראינו במאה ה-20 את הסכנות שמולידות אידיאולוגיות טוטליטריות חסרות רסן ומעצור.

בנימין נתניהו: אבל בפתח המאה ה-21 מסתמן שעלינו להירתם למאבק נוסף ונחרץ לא פחות מקודמיו ברודנות ובטרור של האסלאם הקיצוני.

בנימין נתניהו: ייתכן שיש עדיין בעולמנו כאלה שבוחרים לעצום עיניים, לחיות בהכחשה.

בנימין נתניהו: אני אומר להם: הגיע הזמן להתפכח.

בנימין נתניהו: הטרור מאיים על כולנו.

בנימין נתניהו: אי-אפשר לעשות הבחנות בין טרור לטרור; אי-אפשר לגנות שם ולשבח כאן.

בנימין נתניהו: רק אם נשלב ידיים במאבק נגדו, רק כך נכריע את הטרור.

בנימין נתניהו: הניצנים של ההתנגשות הזאת בין הקנאות האסלאמיסטית לבין העולם החופשי – ובהמשך, התנגשות עם העולם המתון כולו – את הניצנים הללו ראינו במלחמת לבנון השנייה.

בנימין נתניהו: ה"חיזבאללה", בתמיכת איראן, הפך את לבנון למצבור נשק עצום, ובחר לתקוף אותנו בלא כל התגרות, ובלי שיהיה אכפת לו מהרס ארצו.

בנימין נתניהו: הפצת החתרנות והטרור של איראן נמשכת.

בנימין נתניהו: היא נמשכת באמצעות רשת טרור עולמית שאיראן בונה ללא הרף, טילים בליסטיים שהיא מפתחת, והיא חורטת עליהם בעברית שישראל תושמד.

בנימין נתניהו: היא מפתחת את הטילים הללו בהפרה בוטה של החלטות מועצת הביטחון.

בנימין נתניהו: התוקפנות הזאת מגובה בתעשיית נשק איראנית מתוחכמת, שמספקת כלי משחית לצבאה וגם לשלוחיה במזרח התיכון – מתימן ועד סוריה ועד לבנון.

בנימין נתניהו: תוקפנות איראן מגובה בשאיפה מתמשכת לפתח יכולת גרעינית, גם אם זה יהיה בהמשך.

בנימין נתניהו: הסכנות הללו מובנות מאליהן – הן מובנות לנו, והן מובנות גם למדינות המתונות בעולם הערבי; והן גם מבינות שהן ניצבות אתנו באותה חזית מול גיסות הרשע, מול גיסות האלימות והתוקפנות.

בנימין נתניהו: ישראל לא תשלים עם נשק גרעיני בידי איראן, וגם איננו מבליגים על הניסיונות של איראן לפתוח חזיתות נוספות נגדנו, למשל ברמת-הגולן.

בנימין נתניהו: הקווים האדומים שלנו ברורים.

בנימין נתניהו: פעלנו, ונפעל, למנוע העברה של נשק מתקדם מאיראן ומסוריה ל"חיזבאללה" בלבנון.

בנימין נתניהו: מי שחושב שיקיז את דמנו בלא תגובה, טועה טעות קשה ביותר.

בנימין נתניהו: ואלו אינן רק מילים; אלו פעולות חוזרות ונשנות לגבות את הקווים האדומים שלנו.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, מלחמת לבנון השנייה הניחה לפתחנו משימה דחופה: להחזיר לצה"ל את האמונה בכוחו.

בנימין נתניהו: אנו שוקדים בלא הרף על פיתוח עוצמתנו הצבאית, הטכנולוגית וגם האנושית, כי עוצמתנו הכוללת היא ערובה לכך שחוט חיינו לא יינתק.

בנימין נתניהו: ובבסיסם של דברים אני אומר תמיד: עלינו לחזור לערכי היסוד שלנו – האמונה בצדקת דרכנו, הכרת שורשינו, אהבת המולדת, האחדות בעם, הערבות ההדדית.

בנימין נתניהו: זהו מטען שנשאו בתרמילם לוחמינו שיצאו למלחמת לבנון השנייה כעמוד האש לפני המחנה כדי להבטיח שנמשיך לחיות בארצנו בביטחון, ובעזרת השם, גם בשלום.

בנימין נתניהו: יהי זכרם ברוך ונצור בלב האומה לעד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו, ומתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יצחק הרצוג: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: משפחות שכולות אהובות ויקרות, כבוד נשיא המדינה מר ראובן רובי ריבלין, אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, שרים וחברי כנסת בהווה ובעבר, סגן הרמטכ"ל האלוף יאיר גולן, מזכירת הכנסת, מנכ"ל הכנסת, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי פרופסור שלמה מור-יוסף, סמנכ"ל וראש אגף משפחות והנצחה במשרד הביטחון אריה מועלם, יושב-ראש ארגון "יד לבנים" אלי בן שם, יושבת-ראש ארגון אלמנות ויתומי צה"ל תמי שלח, ממלא-מקום יושב-ראש ארגון נפגעי פעולות איבה מר אייבי מוזס, מכובדי כולם, לעולם לא אשכח את ישיבת הממשלה המיוחדת שהתכנסה בדחיפות במוצאי 12 ביולי 2006 בלשכת ראש הממשלה בקריה בתל-אביב.

יצחק הרצוג: כיהנתי אז כשר התיירות וכמשקיף בקבינט המדיני-ביטחוני, ותחושת הזעזוע מן החטיפה של החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב הייתה קשה.

יצחק הרצוג: היה זה כמה שבועות אחרי חטיפת החייל גלעד שליט, ומה שניקר בי עת נכנסתי לחדר הישיבות היה המחשבה שהעורף כלל אינו מדמיין שייתכן שהלילה תתחיל מלחמה.

יצחק הרצוג: בפתח הדיון הבעתי את תחושותי על כך שיש להכין את העורף לאפשרות של מלחמה.

יצחק הרצוג: בחלוף עשור, אין ספק שהעורף הוא החזית העיקרית בזירת המערכה החדשה.

יצחק הרצוג: 121 חיילים ו-49 אזרחים גבתה מאתנו מלחמת לבנון השנייה, אשר החלה, כאמור, בחטיפתם של אודי גולדווסר ואלדד רגב, זכרם לברכה; מחיר יקר וכואב, שצורב גם בחלוף עשור.

יצחק הרצוג: תמורתו היא קיומנו כאן; תמורתו היא עשור של שקט בגבול לבנון ו"חיזבאללה" מורתע.

יצחק הרצוג: אך עדיין, יקר וקשה מחיר האובדן.

יצחק הרצוג: במבט לאחור, כאשר המזרח התיכון משתנה מול עינינו, ולאחר סבבי קרבות בחזיתות נוספות, בפרט בדרום הארץ, ניכרת ההרתעה אשר הושגה במלחמת לבנון השנייה.

יצחק הרצוג: ידו של "חיזבאללה" על ההדק אינה קלה כבעבר.

יצחק הרצוג: יודע הוא כי נכונים אנו לגבות ממנו מחיר כבד על כל ניסיון לפגוע בריבונותנו, באזרחינו ובחיילינו.

יצחק הרצוג: ההרתעה בגבול הצפון הושגה בזכות כוחו של צה"ל, בזכות גבורתם של חייליו בסדיר ובמילואים, אשר לחמו באומץ ובהקרבה, ולא פחות מכך – בזכות גבורתם ועמידתם האיתנה של מאות-אלפי אזרחי ישראל בעורף שהפך לחזית, עורף של אזרחים ואזרחיות בני כל הדתות, שספג מכת אש שלא הכיר כמותה; עורף ששילם מחיר כבר מאוד באזרחים חפים מפשע שנהרגו ונפצעו ובתשתיות שנהרסו.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, מלחמת לבנון השנייה חשפה כשלים, ישנים יותר וישנים פחות, וארחיב עליהם בהמשך הדברים, אך מאז אין ספק שנעשה טיפול יסודי בכמה מהם.

יצחק הרצוג: היו למלחמה הזאת גם הצלחות משמעותיות שעיצבו מציאות ביטחונית המחזיקה מאז.

יצחק הרצוג: ממשלת ישראל דאז, בראשות ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט, שר הביטחון עמיר פרץ ושרת החוץ ציפי לבני, לא ברחה מאחריות.

יצחק הרצוג: היא ידעה ליזום תחקירים לגבי כל הכשלים שנתגלעו, לא מנעה חקירות ובדיקות בוועדת החוץ והביטחון ובמשרד מבקר המדינה, ויזמה הקמתה של ועדת חקירה ממלכתית – ועדת וינוגרד.

יצחק הרצוג: ידענו, כל מי שישב בממשלה דאז, כי חובה עלינו לשפר ולתקן את הדרוש תיקון כדי שנהיה ערוכים לבאות.

יצחק הרצוג: זה היה קשה וכואב, רצוף ייסורים ולבטים, ומשבר האמון שעליו דיברת, אדוני היושב-ראש, אכן ריחף מעלינו.

יצחק הרצוג: אבל בסופו של דבר חלו כתוצאה מכך שינויים רבים בתורת המערכה ובהיערכות של מדינת ישראל לעימותים שבאו ולאלה שעוד יבואו.

יצחק הרצוג: העורף, כפי שהתגלה במלחמת לבנון השנייה, לא היה מוכן למערכה.

יצחק הרצוג: התפיסות שהכרנו עד אז, של הג"א, מל"ח, פס"ח וכיוצא בזה, התגלו כמיושנות ולא מתאימות לצרכים העכשוויים.

יצחק הרצוג: מאז מלחמת המפרץ ב-1991 לא רועננה תפיסת ההפעלה של העורף, האדישות לנושא פשתה בכל פינה, ואזרחים לא ידעו היכן המקלט הקרוב, כיצד יש לתחזקו ומול מי הם פועלים.

יצחק הרצוג: וכך נמצאנו במצב שבו פונו במלחמה הזו כ-120,000 אזרחיות ואזרחים לפינות שונות של הארץ.

יצחק הרצוג: חזינו בתופעות קשות, כמו עיר האוהלים של גאידמק, מחסור במזון ובתרופות ואזרחים בודדים, מנוכרים ומיואשים התלויים בחסדי עמותות ונדבנים ובלבם הרחום והטוב של מתנדבים.

יצחק הרצוג: מני אז עברה ישראל רפורמה דרמטית בכל הקשור להיערכות העורף.

יצחק הרצוג: יכולנו לראות שיפור הדרגתי, שלב אחר שלב, בתחום ממבצע למבצע – מ"עופרת יצוקה" ל"עמוד ענן", ומ"עמוד ענן" ל"צוק איתן".

יצחק הרצוג: הוקמה רח"ל – רשות החירום הלאומית, ויחד עמה התפתח פיקוד העורף בצורה דרמטית.

יצחק הרצוג: השלטון המקומי וגופי ההצלה, הכיבוי והשיטור אימצו נוהלי עבודה חדשים, וכמובן – תרגולות חירום חוזרות ונשנות שעברה המדינה כולה.

יצחק הרצוג: כמי שהוביל את הרפורמה בנושא הזה בשירותי הרווחה, אני יכול להעיד שהמדינה החזירה לעצמה את האחריות המלאה לתחום, במקום ארגונים, עמותות ודורשי טוב למיניהם, שעם כל הכבוד להם – ויש לי כבוד גדול אליהם – הם צריכים להישאר במקומם הטבעי ולתת למדינה לקחת אחריות מלאה ולספק את כל הדרוש תחת אזעקות ואש.

יצחק הרצוג: לאחר המלחמה, עת הארץ עוד פצועה ומדממת, החלה מחאה, שאז נדמתה כמחאה עממית, קול אותנטי של חיילים ואזרחים המבקשים למחות, לתקן ולשפר.

יצחק הרצוג: אין ספק, היו רבים רבים, חיילים ואזרחים, ששבו משדה המערכה או יצאו מן המקלטים ומן הטראומה בתסכול עמוק, כועסים ופגועים על כשלים ברמות השונות, ובאו למחות בגין תחושותיהם הקשות.

יצחק הרצוג: אבל היום, עשור לאחר מכן, אנחנו יודעים שחלק מאותה מחאה היה גם מהונדס ובעל מניעים פוליטיים מובהקים, וכבר אז באו לידי ביטוי שיטות של הרחבת הקרע בעם במטרה לרכוב על הגל העכור לעבר השלטון.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, עשור לאחר מלחמת לבנון השנייה זירת הצפון אינה שקטה; היא גועשת, היא רועשת, היא לא יציבה.

יצחק הרצוג: לקח מרכזי שהופק הנו מערך ההגנה מפני טילים ורקטות, מערך "כיפת ברזל", ונדמה שללא התעקשותו של שר הביטחון דאז, ידידי חבר הכנסת עמיר פרץ, לא הייתה כיום ישראל מדינה מוגנת מפני מתקפות טילים.

יצחק הרצוג: הקרדיט על כך מגיע לך, עמיר, כמו גם על ההחלטה המכרעת בלילה הראשון של המלחמה לחסל את טילי ה"פאג'ר" לטווח בינוני וארוך, בשונה מהמלצת מערכת הביטחון כולה – החלטה שהשפיעה לטובה על המערכה.

יצחק הרצוג: לצד ההצלחות ישנם גם לקחים שטרם הופקו דיים.

יצחק הרצוג: אם יש כיום דרישה מוצדקת, זוהי הדרישה לחיזוק מעמדו של הקבינט המדיני-ביטחוני ושיתופו בזמן אמת בבואו לקבל החלטות הנוגעות בחיי אדם – נושאים הנוגעים בקודש הקודשים של ישראל.

יצחק הרצוג: אסור שקבלת החלטות שכזאת תיעשה עם מידע חלקי, וחברי קבינט לא צריכים ללכת באמצע המערכה ולקבל את תמונת הקרב ממפקדי החטיבות, אלא הם צריכים לקבל אותה בקבינט מראש הממשלה ומגורמי מערכת הביטחון.

יצחק הרצוג: צה"ל יודע להתמודד מול כל אויב בכל זירה, אך צה"ל אינו יכול, ואסור לו, להתמודד עם פגיעות מבית.

יצחק הרצוג: צה"ל הוא צבא העם ולא אויב העם; הוא אינו יריב של דרג מקבלי ההחלטות; הוא אינו מאיים על השלטון אלא מגן על המדינה, ואל למקבלי ההחלטות להחלישו או להופכו לכזה.

יצחק הרצוג: כאשר גורמים מתוכנו מסיתים נגד הקצונה הבכירה בצה"ל הם פוגעים בכוח ההרתעה של ישראל, וכאשר הם שותקים נוכח ההסתה הם נותנים לה יד.

יצחק הרצוג: גיבוי למפקדי צבא ההגנה לישראל וההגנה על הקוד האתי ופקודות הצבא לא יכולים להינתן בפלפולי לשון או במדיניות של דלת מסתובבת.

יצחק הרצוג: ולכן, על כולנו – על ממשלת ישראל, על חברי הכנסת, על מנהיגי ציבור, על מוליכי דעה ועל מורי ההלכה – מוטלת אחריות בנושא הזה.

יצחק הרצוג: ואני קורא לכולם, ואני קורא לכם:

יצחק הרצוג: הסירו ידיכם מהמסיתים בקרבכם ובקרב תומכיכם; חזקו את מפקדי צה"ל, אשר בידיהם הפקדנו את גורל בנינו ובנותינו, כי הם הראויים ביותר לכך.

יצחק הרצוג: עשור לאחר מלחמת לבנון השנייה משתנה המזרח התיכון למול עינינו.

יצחק הרצוג: האיומים הגיאו-אסטרטגיים על ישראל הפכו מורכבים יותר.

יצחק הרצוג: בגבול הלבנון "חיזבאללה" מאיים אך מורתע.

יצחק הרצוג: "חיזבאללה" שקוע בבוץ מלחמת האזרחים הסורית, מתבוסס ומדמם תוך ספיגת אבדות כבדות, אך גם מתמקצע בלחימה, בידע ובטכנולוגיות מתקדמות.

יצחק הרצוג: ברמת האיומים הקרובים, "חיזבאללה" בתמיכת איראן מהווה את האיום החמור ביותר.

יצחק הרצוג: סוריה מפורקת ומוחלשת; ערב-רב של ארגונים קיצוניים ושלוחות של "דאעש" נמצאים ממש על גדר הגבול ברמת-הגולן – ואמצעי לחימה מתקדמים זולגים ללבנון.

יצחק הרצוג: בדרום הפך "חמאס" מארגון טרור לארגון גרילה צבאית – כמעט צבאית – ולזרוע הביצוע של איראן, חמוש באלפי טילים.

יצחק הרצוג: לכן, אני מסכים לחלוטין לקביעה שאיראן פועלת מכאן ומכאן בתנועת מזלג, מצפון ומדרום, והיא הכוח המניע והתומך ביותר בכוחות האופל המתייצבים על גבולותינו.

יצחק הרצוג: מול האיומים האלה אסור לקפוא על השמרים או להיתפס לקיבעון מחשבתי.

יצחק הרצוג: יש לתת את הדעת על תורת הקרב.

יצחק הרצוג: הניסיון ממלחמת לבנון השנייה, מ"עופרת יצוקה" ומ"צוק איתן" מלמד שאחרי המכה הראשונה, זו החזקה שנותנת תחושת הישג – ויש הישג – מגיע שלב ההחלטה על מהלך קרקעי, שנגרר לתמרון ארוך, מתיש ומדשדש.

יצחק הרצוג: יש לרענן את התפיסה הזאת ולהכין את המערך הביטחוני והמדיני לשינוי המתבקש כדי להביא להכרעה ברורה ומהירה.

יצחק הרצוג: ארגון "חיזבאללה" נותר עומד על תלו, כאוב, מר ומסוכן.

יצחק הרצוג: במהותו הוא כוח פוליטי-צבאי, לכאורה פנים-לבנוני, אבל בעצם הוא קבלן הביצוע של איראן, הדוגלת בחיסולה של ישראל.

יצחק הרצוג: המענה לרצחנות ה"חיזבאללה" ולשנאה היוקדת של שאר אויבינו הוא ההרתעה הישראלית, זו המושתתת על עוצמתו האדירה של צה"ל ויכולת העמידה של עם ישראל, כשלצדנו עומדים צדקת הדרך, ערכי המוסר ושמירה חסרת פשרות על טוהר הנשק.

יצחק הרצוג: ההכרה שהמחיר שגבינו בעבר ושלא נהסס לגבות בעתיד, אם נידרש לכך, יהיה כה כואב ואכזרי חלחלה אכן להכרת ה"חיזבאללה" ומרתיעה אותו, אך אל לנו לזלזל בכוחו.

יצחק הרצוג: הוא ערמומי, הוא חזק, מתוחכם, מחומש עד צוואר וצובר מיומנויות קרביות.

יצחק הרצוג: לכן עלינו כל היום וכל העת ללמוד מלקחי העבר, לטפל ללא הרף בנושאים הטעונים טיפול, לבחון את הנחות היסוד ולאמתן כבסיס לקבלת ההחלטות.

יצחק הרצוג: מכובדי, הזירה המדינית וההסברתית גם היא חלק בלתי נפרד מן המערכה.

יצחק הרצוג: דוגמה למאמץ מדיני ראוי שהניב פירות היא החלטת האו"ם מס' 1701 שהובילה חברתנו חברת הכנסת ציפי לבני, שכיהנה אז כשרת החוץ.

יצחק הרצוג: הייתה פה התעוזה לייצר נתיבים מדיניים בין-לאומיים ולקבל גיבוי למערכה ולהתמודדות עם המתרחש כאן, תעוזה שהיא יסוד קריטי לשינוי המצב במזרח התיכון.

יצחק הרצוג: האינטרס הישראלי העכשווי בזירה המשתנה הנו להוביל להסדר אזורי עם בעלי-בריתנו הישנים והחדשים, חלקם יריבים מן העבר, שנמצאים היום יחד אתנו באותו צד של המתרס.

יצחק הרצוג: הסדר זה הוא חלק בלתי נפרד מתפיסת הביטחון של מדינת ישראל, ויבצר את ביטחונה ואת מעמדה הבין-לאומי.

יצחק הרצוג: נוצרה לפנינו הזדמנות אזורית נדירה, המבוססת, שפי שציינתי בעבר, על דור של מנהיגים במדינות ערב הסובבות אותנו שמבין שהאויב העיקרי שלו זה איראן ושותפיה הבכירים, כמו "חיזבאללה", וכמובן גם "דאעש"; הוא מבין שזהו מאבק משותף, ודי היה לשמוע את דבריו היום של מזכיר הליגה הערבית בנושא הזה.

יצחק הרצוג: מימושה של יוזמה כזאת היה יכול לשפר את מצבה הביטחוני והמדיני של ישראל אל מול אותם גורמים שנלחמנו בהם גם בגבול הצפון לפני עשור, וליצור מעין נאט"ו חדשה במזרח התיכון, מול איראן, סוריה, "חיזבאללה", "חמאס" ו"דאעש".

יצחק הרצוג: זה מחייב אותנו לצעדים אמיצים בזירה הפלסטינית.

יצחק הרצוג: אין ספק כי בהסדרים מדיניים יש קשיים ואתגרים לצד איומים וסכנות, אך כדבריו של ראש הממשלה המנוח מנחם בגין, עליו השלום, עדיפים קשיי השלום על ייסורי המלחמה.

יצחק הרצוג: אין לנו אשליות, איננו תמימים, אבל חובתנו לנסות להושיט יד לכוחות המתונים באזור המחפשים הזדמנויות לייצר הסדר אזורי חדש, יציבות ותקווה באזורנו.

יצחק הרצוג: עתיד ילדינו חשוב יותר מכל שיקול פוליטי או מפלגתי, וחבל שלעתים פוליטיקה קטנה מחבלת בסיכויים לכך.

יצחק הרצוג: כנסת נכבדה, אנו עומדים כולנו לצדם של פצועי המערכה הרבים, אלה שגופם החלים אך נושאים עמם את הכאב והטראומה ואלה שבריאותם עוד לא שבה אליהם, ואנו מאחלים להם כולנו מזור ורפואה שלמה.

יצחק הרצוג: משפחות שכולות ואהובות, את החור שנפער בלבבות לא נוכל למלא לעולם.

יצחק הרצוג: הבנים והבנות האהובים הלכו לבלי שוב, ואין לאף אחד מילים שיוכלו להחזירם.

יצחק הרצוג: כל מה שנותר לנו הוא להילחם כדי שהמדינה שהם נפלו בהגנה עליה תהא ראויה לזכרם; כדי שחיינו, עשור אחרי שנפלו וקיפחו את חייהם, יהיו חיים שעומדים באותו צו מוסרי עליון שהציבו לנו בהולכם.

יצחק הרצוג: בניכם ובנותיכם היו גיבורים, חיילים וחיילות, אזרחים ואזרחיות שמדינת ישראל תצרוב לעד על לוח לבה, ומשימתנו כאן, בבית הזה, במלאות עשור למלחמת לבנון השנייה, לעשות הכול כדי לשמור על מדינת ישראל בטוחה וחזקה וכדי שלא יצטרפו עוד משפחות למעגל השכול.

יצחק הרצוג: יהי זכר הנופלים ברוך – וצוואתם ביטחון ושלום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר נפתלי בנט לשאת דברים.

נפתלי בנט: כבוד נשיא המדינה רובי ריבלין, אדוני ראש הממשלה בנימין נתניהו, יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שרים, חברי כנסת, סגן הרמטכ"ל, לוחמים, ומעל לכול משפחות יקרות, במלחמת לבנון השנייה נלחמנו כדי להגן על הבית.

נפתלי בנט: לפני עשר שנים חצינו את גדר המערכת לתוך הרי הלבנון.

נפתלי בנט: כל אחד מאתנו ידע שאם רק נביט לאחור נראה עשרות יישובים מותקפים, ילדים שחוששים מקולות המלחמה ואזרחים שמעוניינים לחזור לשגרת יומם, לדאוג לשלום משפחתם.

נפתלי בנט: ידענו שאנחנו יוצאים להגן על מדינת ישראל, לשמור על חיי אזרחי ישראל.

נפתלי בנט: משפחות יקרות, הייתי שם יחד עם בניכם.

נפתלי בנט: ילדיכם בחרו לשרת ביחידה קרבית שנים קודם לכן, בטרם התגייסו לצה"ל.

נפתלי בנט: הם עשו את זה כי אתם חינכתם אותם לתרומה; חינכתם אותם שאם הם לא יעשו את זה, לא תהיה מדינה יהודית כאן בארץ-ישראל.

נפתלי בנט: הם עשו את זה בשל אהבתם לעם ולארץ.

נפתלי בנט: אנחנו יודעים שהמשמעות של גיוסו של צעיר ליחידה קרבית היא שאם יתעורר הצורך, מדינת ישראל תשלח אותו להגן עליה תוך סיכון חייו, ואף תוך מסירת החיים עצמם.

נפתלי בנט: בניכם בחרו להילחם למען המדינה ולמענה הם נפלו.

נפתלי בנט: דויד גרוסמן, ששכל את בנו אורי, זכרו לברכה, במלחמה, ונמצא כאן, כתב שיר על האביב, והוא כתב בו: "קצר וחטוף ושובר את הלב \

נפתלי בנט: לחשוב שהוא תכף ידעך.

נפתלי בנט: \

נפתלי בנט: מבטו רק נפקח, \

נפתלי בנט: אך התחיל ללבלב, רק ניתן לי ותכף נלקח.

נפתלי בנט: – – – ואת ואני היודעים, \

נפתלי בנט: ונורא הדבר שרק הוא לא, \

נפתלי בנט: עד כמה קצרים החיים, \

נפתלי בנט: החיים הקצרים שניתנו לו".

נפתלי בנט: כבר מעל 3,300 שנה שעם ישראל סופג שכול למען קיומו בארץ הזאת.

נפתלי בנט: אני חושב על אם שכולה שאיבדה את בנה בקרבות יהושע בכניסה לארץ, על האב שאיבד את בנו בקרב של גדעון נגד המדיינים, בקרבות דוד ושאול מול הפלישתים, על הילד הקטן שהתגעגע לאחיו הגיבור שנפל במרד הגדול מול הרומאים ועל אין-ספור ההורים שאיבדו את ילדיהם במלחמת התקומה ב-1948 ובמערכות ישראל.

נפתלי בנט: משימת חיינו היא נצח ישראל בארצנו.

נפתלי בנט: אין ולא יהיה לנו מקום אחר.

נפתלי בנט: בעולם שהולך וטובע בטרור ישראל הופכת להיות מגדלור של יציבות, דוגמה נדירה למדינה שמוקפת באויבים ובכל זאת משגשגת, שומרת על חירותה ושומרת על ערכיה.

נפתלי בנט: אנחנו אור לגויים בהקרבה ובאומץ, אור לגויים במוסר אמת, אור לגויים בעמידה נחושה של עשרות שנים מול אויב אכזר.

נפתלי בנט: בראשנו נמצא תמיד חזון המדינה היהודית, המדינה הציונית: לבנות כאן מדינת מופת של חינוך, כלכלה חזקה, ערבות הדדית, סובלנות, אהבת הארץ, שלום, מסירות ותרומה; לבנות כאן אור לגויים לנצח נצחים.

נפתלי בנט: הורים יקרים, משפחות יקרות, אני רואה בבניכם ובבנותיכם חלק משרשרת הגבורה הישראלית.

נפתלי בנט: כממשלת ישראל, כקברניטי המדינה חובתנו להמשיך להגן על המדינה.

נפתלי בנט: הרבה שואלים: מה לקח המלחמה?

נפתלי בנט: אני לא יודע להגיד מה הלקח של המלחמה; יש הרבה.

נפתלי בנט: אני יודע להגיד מה אני לוקח מהמלחמה.

נפתלי בנט: אני חושב לא מעט על זה שבקרב הנופלים היו שמאלנים, היו ימנים, היו דתיים, היו חילונים, היו אנשים עם צבע עור כזה וצבע עור כזה, היו אנשי שוק חופשי בדעתם, היו סוציאליסטים בעמדותיהם, שלו חיו היו הולכים להפגנה הגדולה, ואחרים היו מתנגדים.

נפתלי בנט: אבל הם כולם נלחמו למעננו וכולם נפלו למעננו.

נפתלי בנט: אז מה אני לוקח?

נפתלי בנט: שנאחד ולא נקטב, שנבין ולא נאשים, שנתאמץ לחפש את הטוב אחד בשני ולא ניקח זכוכית מגדלת ונחפש כל מעידה של הצד השני, ומייד נאשים ונדרוש גינויים וגינויים מנגד; שנתווכח, כי הוויכוחים הם אמיתיים ונוקבים, אבל נתווכח מתוך כבוד.

נפתלי בנט: אני חושב שכולנו בבית הזה חוטאים לפעמים, כולל אני, בעניין הזה.

נפתלי בנט: על כולנו לתקן.

נפתלי בנט: אני לוקח על עצמי לנסות לתקן; עדיין להתווכח, אבל עם גבולות.

נפתלי בנט: מה עוד אני לוקח?

נפתלי בנט: שכקברניטים שמקבלים החלטות אנחנו נהיה ערכיים ומקצוענים.

נפתלי בנט: זה לא מחסן אותנו מפני טעויות, אבל זה מה שחייל בשטח צריך לדעת, זה הכול – שאלה למעלה שם פועלים בערכיות ובמקצוענות.

נפתלי בנט: כחבר הממשלה וכחבר הקבינט הביטחוני אני מתחייב לפניכם שננהל את ביטחון ישראל בערכיות ובמקצועיות, מתוך לימוד יסודי והיכרות עמוקה ובחרדת קודש.

נפתלי בנט: אני יכול להעיד היום שהדברים נעשים כך.

נפתלי בנט: ידע כל חייל שאנחנו, מנהיגי המדינה, שולחים אותו להילחם רק כאשר אין אלטרנטיבה אחרת, רק כאשר עשינו את כל ההכנות האפשריות ורק כאשר נתנו לצבא את כל הכלים להכריע במערכה ולנצח.

נפתלי בנט: אנחנו מרכינים ראש ומוקירים אתכן, משפחות יקרות, שמסרתן את בניכן ובנותיכן למען העם והארץ.

נפתלי בנט: אני אוהב אתכם מאוד מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר נפתלי בנט.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת ציפי לבני לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת יואב קיש.

ציפי לבני: משפחות יקרות, נשיא מדינת ישראל, ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, חזרנו מטקס האזכרה הממלכתי לנופלים במלחמת לבנון השנייה, יחד אתכן, משפחות החיילים שאנחנו שלחנו אז לקרב שממנו הם לא חזרו.

ציפי לבני: זאת אחריות שלא יורדת מהכתפיים גם בחלוף השנים.

ציפי לבני: אני רוצה שתדעו עד כמה ידיעה על נפילת כל חייל או אזרח קשה.

ציפי לבני: כל פתק שמכניס המזכיר הצבאי לחדר הקבינט ונותן לראש הממשלה קורע את הלב לכל מקבל החלטות במדינת ישראל ללא יוצא מן הכלל.

ציפי לבני: היום, עשר שנים אחרי כן – עשר שנות שקט בזכותם.

ציפי לבני: זאת התוצאה הישירה של ההרתעה שהשיגה המלחמה במחיר אישי נוראי עבורכם, ובמחיר לאומי עבור כולנו.

ציפי לבני: אבל האיום עצמו לא הוסר.

ציפי לבני: "חיזבאללה" מתחמש; המלחמה בסוריה משפרת את יכולות הלחימה שלהם, ואיראן, הסנדקית שלהם, לא שינתה ולא תשנה את האידיאולוגיה שלה בטווח הנראה לעין.

ציפי לבני: ישראל גם הפיקה לקחים מהמלחמה במוכנות הצבא – היום הוא מוכן יותר; במוכנות העורף.

ציפי לבני: אלה הם לקחים הכרחיים, אבל לא מספיקים.

ציפי לבני: הלקח המהותי ממלחמת לבנון השנייה הוא שתפיסת הביטחון מחייבת גם מהלכים מדיניים.

ציפי לבני: זאת, בין היתר, גם המשמעות של המילים ניצחון והכרעה.

ציפי לבני: לעתים ההישג המדיני משלים ולעתים הוא מחליף את ההישג הצבאי.

ציפי לבני: והיום זה כבר לא רק מה שאני חשבתי או אמרתי במלחמה, אלא זאת המסקנה של צה"ל כולו.

ציפי לבני: אלה כבר לא מלחמות בין מדינות.

ציפי לבני: ומול ארגוני טרור שעבורם ההישרדות היא תמונת הניצחון, אין למדינת ישראל איזו תמונת ניצחון אחת ואלבומי ניצחון מהסוג של מלחמת ששת הימים.

ציפי לבני: במלחמת לבנון, כשגייסתי את העולם כולו נגד "חיזבאללה", כולל הורדת כוחות בין-לאומיים לדרום-לבנון; כשאיראן, הבוסית הגדולה של "חיזבאללה", צועקת: זה כתב כניעה לישראל, אסור לקבל את זה, זה היה הישג מדיני שאפשר לצה"ל לסיים את המלחמה ולצאת.

ציפי לבני: זה נכון שההחלטה לא מיושמת היום, אבל לקבל החלטות במלחמה, רבותי, זה בין הבחירות הקשות.

ציפי לבני: יכולנו לעשות אחד משלושה דברים: להישאר שם, להשאיר את חיילינו שם ולבוסס בבוץ, על המחיר הנוראי ששילמנו 18 שנה קודם לכן באותו בוץ; לנסות לסגת בלילה חשוך ללא ניצחון צבאי, כפי שבמידה מסוימת נעשה בשנת 2000; או להשיג הרתעה, לגייס את העולם ולצאת עם החלטות נגד "חיזבאללה" – לא כי אנחנו סומכים על העולם; אנחנו סומכים על צה"ל.

ציפי לבני: אבל כשהעולם אתנו נגד הטרוריסטים, גם זה חלק מההרתעה; זה חלק מחופש הפעולה של צה"ל, זה חלק מכוחו, וזה נכון גם היום, כשצריך לעתים לתקוף העברות נשק ל"חיזבאללה".

ציפי לבני: זאת הייתה הבחירה הנכונה אז, וזה המהלך הנכון היום.

ציפי לבני: גיוס כוח צבאי שמופעל נכון משיג הרתעה, והיא הושגה; היא הושגה במחיר אישי כבד שלכם.

ציפי לבני: צה"ל השאיר אחריו מדינה חבולה, "חיזבאללה" חבול וחרטה גדולה של נסראללה שבכלל התחיל את האירוע הזה.

ציפי לבני: אבל איך מסיימים מלחמה או נמנעים ממנה לא פחות חשוב מאיך מתחילים מלחמה.

ציפי לבני: היום אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מקטינים את כוחם של אותם ארגונים אסלאמיסטיים טרוריסטיים שקיימים באזור הזה בסבב הבא: האם אפשר למנוע אותו?

ציפי לבני: ואיך אפשר להגיע, אם יהיה עוד סבב, חזקים יותר וחכמים יותר להבא?

ציפי לבני: חזרנו כולנו עכשיו מבית-הקברות, ואני יודעת, ראש הממשלה, שאתה כואב כאב אמיתי את הנופלים.

ציפי לבני: לכן אנחנו חייבים היום לדבר אמת.

ציפי לבני: היא חשובה לא רק בגלל העבר אלא בגלל העתיד מול "חיזבאללה" ומול "חמאס" ובגלל החיילים או האזרחים שכולנו רוצים לחסוך.

ציפי לבני: יש היום הזדמנות מדינית נדירה שלא הייתה אז.

ציפי לבני: העולם הערבי המתון לא רק מבין שאיראן ו"חיזבאללה" הם האויב, אלא מוכן לכרות עם ישראל ברית אסטרטגית גלויה, ביטחונית ומדינית.

ציפי לבני: רק תחשבו מה ברית כזאת, יחד עם הכוח של צה"ל, יכולה לעשות להרתעה, למיקום האסטרטגי של ישראל בשכונה הקשה הזאת; וזאת באמת שכונה קשה.

ציפי לבני: הרי זה מכפיל כוח לפני הסבב הבא.

ציפי לבני: "קיר ברזל", אמרת?

ציפי לבני: עם לבנים נוספות, שאנחנו יכולים להוסיף.

ציפי לבני: ברית כזאת תחזק את ההרתעה של ישראל, שתהפוך להיות חלק מהאזור; מדינה שהיא חלק ממשהו גדול יותר, שאי-אפשר לגייס נגדה, שהקיצונים לא יכולים לגייס נגדה את העולם הערבי או את הרחוב הערבי בטיעוני השווא של "השטן הגדול", כי העולם הערבי אז יהיה אתנו, חלק מאותה ברית.

ציפי לבני: אבל כדי שזה יקרה, ישראל צריכה לעשות כמה צעדים מול הפלסטינים כדי להוכיח את רצינות הכוונות – צעדים לא דרמטיים לישראל, בוודאי כאלה שלא פוגעים בביטחון, מה שנקרא צעדים בוני-אמון, שיש להם אולי מחיר פוליטי מסוים.

ציפי לבני: ואסור לנו להשיב את פניהם ריקם.

ציפי לבני: יש לנו אחריות לכל חייל שנהרג, ואחריות לא פחותה גם לפני המלחמה הבאה.

ציפי לבני: ותהיה, אדוני ראש הממשלה, אחריות גם לסירוב לברית אזורית מול "חיזבאללה" ו"חמאס" כבר היום.

ציפי לבני: במקום לעשות ועדות חקירה אחרי מלחמות, אני מציעה להקשיב ללקחים המהותיים באמת וליישם אותם לפני, ואולי במקום המלחמה הבאה.

ציפי לבני: משפחות יקרות, יקירכם יצאו לקרב להגן על מדינת ישראל ועבור ערכיה, ערכים שהם גילמו בחייהם ובמותם, ולא אתן לאף אחד, בארץ או בעולם, לטעון אחרת.

ציפי לבני: זה עמוד השדרה המוסרי שלהם ושלנו.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, אמרת היום משפט מאוד חשוב בהר-הרצל; אמרת שזאת הייתה אז מלחמה של ארגון טרוריסטי אסלאמיסטי קיצוני מול מדינת ישראל חופשית ודמוקרטית.

ציפי לבני: בואו נשמור עליה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יואב קיש: כבוד נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין, מכובדי ראש הממשלה בנימין נתניהו, יושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין, שרים, יושב-ראש האופוזיציה יצחק הרצוג, משפחות יקרות, מכובדי כולם, "בכו לאבלים ולא לאבדה, שהיא למנוחה ואנו לאנחה"; כך, במילים אלו, בחרו חברי ועדת וינוגרד לפתוח את הדוח המלא בן 617 העמודים על מלחמת לבנון השנייה.

יואב קיש: אין בכוונתי להתייחס ללקחים ולמסקנות שהועלו בעבודת הוועדה.

יואב קיש: בחרתי, בדקות הקצרות שעומדות לרשותי, לשתף אתכם בחוויה האישית שלי מאותה לחימה.

יואב קיש: 68 שנות עצמאות הן גם 68 שנות מאבק.

יואב קיש: חרף שאיפתנו המתמדת לשלום עם כל שכנינו, ישראל מצויה מאז היווסדה במערכה להבטחת עצם קיומה.

יואב קיש: גם במלחמת לבנון השנייה שילמנו מחיר כואב:

יואב קיש: 121 לוחמי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים, וביניהם אהוד גולדווסר ואלדד רגב, זיכרונם לברכה, נפלו בה.

יואב קיש: 45 אזרחים נהרגו מאש הרקטות, אש של אויב ששם לעצמו למטרה לפגוע באזרחים לא מעורבים.

יואב קיש: זה ההישג שהוא חיפש.

יואב קיש: רבים מאוד, חיילים ואזרחים, נפצעו במהלך המלחמה, וחלקם נושאים ויישאו עמם לכל ימי חייהם את צלקותיה.

יואב קיש: אי-אפשר להתווכח עם העובדה שתוצאות המלחמה הביאו לשקט יחסי בעשור האחרון בגזרה הצפונית.

יואב קיש: אלו הם פני הדברים.

יואב קיש: עם זאת, המלחמה יצרה בציבור הרחב תחושה של דכדוך ואכזבה.

יואב קיש: ביטוי עמוק לכך ניתן במהלך עדותיהם של עשרות קצינים ולוחמים במילואים.

יואב קיש: בקיץ 2006 שירתי כטייס קרב במילואים ולקחתי חלק פעיל בלחימה.

יואב קיש: רציתי לשתף אתכם מעט בהלך הרוחות ובמסקנות של דרגי הביניים והשטח מאותו הקיץ.

יואב קיש: המלחמה התחילה בהפתעה.

יואב קיש: זו כבר עובדה שמלמדת אותנו שעל צה"ל להיות מוכן בכל רגע ללחימה – באוויר, בים וביבשה.

יואב קיש: על אף הביקורת – והייתה ביקורת – חיל האוויר היה מוכן, וראינו את זה היטב בפער בין שלושת הימים הראשונים של הלחימה להמשך והשלב השני.

יואב קיש: בהתחלה, במבצע מתוכנן ומדויק, הצלחנו לפגוע באופן משמעותי ביכולות התקיפה ארוכות הטווח של "חיזבאללה".

יואב קיש: כל מה שצריך בשביל להצליח היה שם: מודיעין מדויק, אימונים לכוח המבצע שהתקיימו קודם, גורם ההפתעה.

יואב קיש: וכך, בערב אחד, חיסלנו את הזרוע הארוכה של ה"חיזבאללה".

יואב קיש: בהמשך, באותם שלושה ימים ראשונים, גם פגענו בתשתיות המרכזיות של לבנון, בשדה-התעופה בביירות, ואת הישגי המבצע ואת הימים האלה ראינו על הפנים המודאגות של הקברניטים הלבנונים; אני לא אשכח את הרגע שאנחנו יושבים בטייסת מול הטלוויזיה ורואים איך ראש הממשלה הלבנוני, פואד סניורה, בוכה בדמעות עקב הלחץ האפקטיבי והמדויק של צה"ל.

יואב קיש: ואז, בצעד אסטרטגי שנוי במחלוקת, עברנו לסוג אחר של לחימה: ציד משגרים של ארגון גרילה.

יואב קיש: והמשמעות היא פשוטה: כל היתרון היחסי שהושג עד אז בוטל.

יואב קיש: ממצב של לחימה בלבנון, במדינה סוברנית, עברנו למצב של לחימה במשגרים, חוסר מודיעין, תקיפת מטרות לא רלוונטיות, עד כדי פעולות ששאלנו את עצמנו: מה אנחנו עושים שם?

יואב קיש: "לעשות רעש בגבעות ריקות" – כך זה היה, כך קראנו לזה בטייסת.

יואב קיש: את ההמשך של זה כולנו יודעים.

יואב קיש: מלכודת ציד המשגרים הוכחה כבלתי יעילה לטיפול באיום הרקטי.

יואב קיש: חיל האוויר יודע לעשות את המשימה הזאת, אבל לא כך מכריעים במלחמה; לא כך גובים מחיר מהאויב.

יואב קיש: הכרעה תושג אך ורק על-ידי איום אפקטיבי על המשך שלטון האויב, גביית מחיר לחימה, וכמו שנאמר כבר לפני: ריצוץ ראש הנחש – בדיוק כפי שפעלנו בשלושת הימים הראשונים של הלחימה.

יואב קיש: זה היה נכון ללבנון לפני עשור, זה נכון היום לגבי רצועת-עזה וזה נכון לכל מתאר לחימה עתידי שיעמוד בפני ישראל.

יואב קיש: אני אסיים.

יואב קיש: למשפחות היקרות ששילמו את היקר מכול – יהי זכר הנופלים ברוך ונצור בלבנו לעולמי עד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת עמיר פרץ.

עפר שלח: אישי נשיא המדינה, משפחות חללי מלחמת לבנון השנייה, אדוני ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, חובתנו בבית הזה, חובתנו למי שמסרו נפשם, איננה רק לנחם ולהוקיר אלא גם לזכור זיכרון של אמת, להביט בו בעיניים פקוחות וללמוד ממנו.

עפר שלח: ב-17 ביולי 2006 נאם אהוד אולמרט בפני הכנסת.

עפר שלח: בלשון נמלצת הציב ראש הממשלה את מטרותיה של ישראל במלחמה שהחלה חמישה ימים קודם לכן, ואני מצטט: "החזרת בני-הערובה" גולדווסר ורגב, "הפסקת אש מוחלטת, פריסת צבא לבנון בכל דרום-לבנון והוצאת 'חיזבאללה' מהאזור תוך מימוש החלטת האומות המאוחדות 1559".

עפר שלח: אזרחי ישראל לא ידעו אז שב-13 ביולי פרסם הרמטכ"ל חלוץ פקודה שבה נקבע כי יום לפני נאום אולמרט תופסק הלחימה בצפון חד-צדדית כדי לבחון את הישגיה ולדון במטרות עתידיות להמשכה.

עפר שלח: כשהגיעה העת, איש בדרג המדיני או הצבאי לא תבע לבצע את הפקודה הזאת, או אפילו לבחון אותה, אף-על-פי שכל הישג אפשרי כבר הושג.

עפר שלח: בפועל נמשכה הלחימה עוד ארבעה שבועות עקובים מדם, ואף לא אחד מהיעדים שמנה אולמרט לא התמלא.

עפר שלח: עשר שנים חלפו.

עפר שלח: הצפון שקט ופורח, ו"חיזבאללה" מסובך בסוריה ומרוסן על-ידי האינטרסים שלו ועל-ידי אדוניו בטהרן.

עפר שלח: מנגד, הוא מתעצם באופן חסר תקדים ומתכונן למערכה שכמוה לא ידענו.

עפר שלח: כל ישראלי שמח בשקט בצפון; כל ישראלי רוצה שהוא יימשך לעד.

עפר שלח: אבל מי שרואה בו הצדקה בדיעבד של מהלכי הקברניטים ב-2006 חוטא לאמת, ועוד יותר מזה – לצורך ללמוד ולהשתנות.

עפר שלח: מי שאינו לומד מההיסטוריה נידון לחיות אותה שוב.

עפר שלח: וזו, רבותי, אינה נבואה; זה כבר קרה בעשור האחרון, במערכות שבהן שבו ובוצעו כל הטעויות של מלחמת לבנון השנייה.

עפר שלח: לקח אחד כן נלמד מיולי 2006: אל תגדיר מטרות, שלא ישאל הציבור למה לא הושגו.

עפר שלח: במבצע "צוק איתן" הוגדרה בקושי מטרה מעורפלת, משהו כמו להרביץ חזק ל"חמאס".

עפר שלח: מה שאצל אולמרט היה רהב, אצלך, אדוני ראש הממשלה, הוא ערפול.

עפר שלח: כל השאר נשאר כשהיה.

עפר שלח: כמו לפני עשר שנים, לישראל אין באמת מטרת מלחמה, כי לעומדים בראשה אין שום חזון לגבי גבולותיה ומיקומה במרחב.

עפר שלח: המערכות מתמשכות ללא שליטה וללא הישג.

עפר שלח: כאז כן לפני שנתיים, קברניטים ללא תוכנית, ללא הבנה של טבע האויב וטבע המלחמה, התגלגלו ללא שום תכנון מיום לחימה אחד למשנהו, 34 ימים בלבנון השנייה, 51 ימים ב"צוק איתן"; כמו לפני עשר שנים, דרג מדיני הפוחד להתחייב, אינו מעצב ואינו מפרסם תורת ביטחון שעל-פיה ייבנה הכוח ויופעל.

עפר שלח: קו ישר עובר בין מי שנכנס לתפקידו רק כמה חודשים לפני מלחמת לבנון השנייה לבין מי שהיה ראש הממשלה בחמש השנים שלפני "צוק איתן".

עפר שלח: ממש כמו לפני עשור, כך לפני שנתיים: ישראל הגיעה למלחמה ידועה מראש ללא מטרות, ללא תוכנית, ללא מודיעין, ללא תורת לחימה, ללא כוח שנבנה בהתאם.

עפר שלח: כמו לפני עשר שנים, הקבינט, הפיקוד המדיני העליון, הוא גוף מוחלש ומעוקר.

עפר שלח: באוגוסט 2006 אישר קבינט אולמרט מבצע קרקעי מיותר ועתיר קורבנות, שלא הייתה לו שום יכולת להשפיע על תוצאות המלחמה.

עפר שלח: רוב השרים בחדר הצביעו בניגוד לדעתם-שלהם.

עפר שלח: קו ישר עובר בינו לבין הקבינטים של היום, שבהם מתכנסים שרים חסרי ידע לדיונים הנופלים עליהם מעכשיו לעכשיו ומאשרים, כחותמת גומי, החלטות על הפעלת כוח או על הסכם מדיני.

עפר שלח: שינוי אחד, רבותי, כן חל בעשור האחרון, וכולו לרעה: בתום המלחמה התייצבו, לא רחוק מכאן, לוחמי מילואים ששבו מן הקרב ותבעו לקיחת אחריות והסקת מסקנות.

עפר שלח: אחד מראשיהם, אחד מהראשונים שלהם, היה אלוף-משנה במילואים אמנון נחמיאס, צנחן ותיק, המ"כ הראשון שלי בשירותי הסדיר.

עפר שלח: את המחזה הזה – לוחמים שתובעים אחריות ושינוי – ראינו גם ב-1973 וגם ב-1982, אבל לא מאז 2006.

עפר שלח: הזעם של החברה הישראלית הפך לדכדוך; התביעה לשינוי הפכה לתחושה חונקת ששינוי לא יבוא.

עפר שלח: כך יכול שלטון שכשל במלחמה, ולא רק בה, להמשיך ולהחזיק בהגה ולהגיד שאין ברירה.

עפר שלח: מאמנון נחמיאס ומאמנון שחק, מיה-יה ומשאול מופז, למדתי לתחקר באומץ וביושר כדי להיות טובים יותר.

עפר שלח: למדתי מהם לתבוע אחריות ממי שכשל.

עפר שלח: עשר שנים אחרי מלחמת לבנון השנייה ושנתיים אחרי "צוק איתן" חובה לשוב לערכי היסוד האלה.

עפר שלח: זו חובתנו לנופלים ולמשפחותיהם, לחיילים של היום ולאלה שאנו עלולים לשלוח מחר אל מול פני הסכנה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת עמיר פרץ; בבקשה, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני נשיא המדינה, אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, יושב-ראש האופוזיציה, שרים, חברי כנסת, סגן הרמטכ"ל, מפקדי צה"ל, לוחמים, פצועי צה"ל, משפחות שכולות, מכובדי כולם, ראשית אני פונה למשפחות השכולות כולן, אלה שהגיעו ואלה שלא הגיעו.

עמיר פרץ: אתן, ששילמתן את המחיר היקר מכול, שחיות יום-יום במחשבות מה היה יכול להיות אחרת, מה היה צריך להיות אחרת; אתן, שנתתן את כל עולמכן למען ההגנה על המולדת, אתן היסוד החשוב ביותר שעליו בנויה מדינת ישראל.

עמיר פרץ: כאבכן מלווה אותי לכל מקום.

עמיר פרץ: כל אדם שהחזיק בתפקיד ראש ממשלה או שר ביטחון מכיר את תחושת כובד האחריות בעת אישור פעולה או מבצע שיכולים לגבות חיי אדם, חיי בנינו, היקרים לנו מכול.

עמיר פרץ: זהו הנטל הגדול ביותר של מנהיג; זו המשקולת הכבדה ביותר על נפשו של כל אחד שעמד בראש המערכות האלה.

עמיר פרץ: כל חיי האמנתי שאין מלחמות טובות אלא מערכות ומלחמות שמרחיקות במידה ניכרת את אלה שיבואו אחריהן, ואולי אף ימנעו אותן לחלוטין.

עמיר פרץ: מלחמה היא תוצאה של ניתוח המציאות ואירועים המחייבים שינוי דרמטי, ולכן חשוב שנזכיר את המציאות טרום מלחמת לבנון השנייה.

עמיר פרץ: בדצמבר 2005, בזמן כהונתה של ממשלת שרון, נורה מטח אל עבר קריית-שמונה, ומדינת ישראל הכילה; דגלי "חיזבאללה" הונפו על הגדרות בגבול הצפון, ומדינת ישראל הכילה; "חיזבאללה" ירה על חקלאים שביקשו להתפרנס בשטחים שסמוכים לגבול, ומדינת ישראל הכילה; כמה חודשים לאחר מכן – ניסיון חטיפה ברג'ר, ומדינת ישראל הכילה.

עמיר פרץ: זמן קצר לאחר כניסתי לתפקיד הגיע רצף של אירועים התקפיים בכל הגזרות: חילופי אש בדרום ובצפון, חטיפת החייל גלעד שליט, חטיפה ורציחתו של הצעיר אליהו אשרי באיו"ש, וב-12 ביולי – אירוע החטיפה של רגב וגולדווסר.

עמיר פרץ: ההסכמה של כל ראשי המערכות הביטחוניות הייתה שנחצה קו אדום ולא ניתן לעבור על כך לסדר-היום, לא ניתן להמשיך את מדיניות ההכלה; הקונספציה שהונהגה, שלפיה הטילים יחלידו – התבררה כמסך עשן למדיניות ששחקה את כוח ההרתעה של צה"ל במשך שנים.

עמיר פרץ: לכן, מדינת ישראל יצאה למלחמה נחושה באלה המבקשים לפגוע בה ולהפר את ריבונותה פעם אחר פעם.

עמיר פרץ: מכובדי, הימים האלה יוצרים עבורנו הזדמנות לדיון עומק רציני על מה הן מלחמות, כיצד מגדירים אותן, איך קובעים את התכלית האסטרטגית, איך שופטים אי-עמידה ביעדים אופרטיביים, כיצד מתקיימים יחסי גומלין בין הדרג הצבאי לדרג המדיני, כיצד חותרים למסקנות המתבקשות, והחשוב מכול – כיצד מעצבים את תפיסת הביטחון בהתחשב במערכה שהסתיימה ובהיערכות למערכה הבאה.

עמיר פרץ: מאז מלחמת לבנון השנייה יצאה מדינת ישראל לשלושה מבצעים גדולים בעזה, "עופרת יצוקה", "עמוד ענן" ו"צוק איתן", ונראה כי העימות הבא בעזה אפשרי וקרוב יותר מאשר בצפון.

עמיר פרץ: אין אני מכחיש שהיו כשלים, כמו בכל מערכה.

עמיר פרץ: היו כשלים ברמות שונות, אך אני מברך על כך שבמרביתם הופקו לקחים ויושמו: הוקמה רח"ל – רשות החירום הלאומית; קבענו שיחידות יתאמנו לפי תא שטח מיועד מראש, בשונה ממה שהיה נהוג לפני המלחמה; קבענו מינימום של אימונים לכוחות מילואים; חיזקנו את מערכי המודיעין והצטיידנו בציוד חדיש בהיקף גדול.

עמיר פרץ: במלחמת לבנון השנייה מעמדו של העורף בעת המלחמה התברר כמשמעותי ביותר לעומת מערכות קודמות.

עמיר פרץ: צריך לזכור: ניהול המלחמה התבצע ללא מערכת הגנה אקטיבית, והעובדה הזאת אילצה אותנו, בלוחות זמנים קצרים – בשונה מהיום – להתמודד עם ירי מעומק השטח באמצעות כוחות רגלים ותחת פגיעות במרכזי הערים.

עמיר פרץ: מכובדי, רבות דובר על המהלך הקרקעי שסיים את המלחמה.

עמיר פרץ: יש על כך חילוקי דעות.

עמיר פרץ: אני רוצה לתאר את המציאות כפי שאני מכיר אותה.

עמיר פרץ: אירועי כפר-כנא הביאו לכך שההסכמות על מסמך אמריקני שהושגו כבר ב-30 ליולי – קרסו.

עמיר פרץ: המלחמה התארכה והגענו לצומת של קבלת הכרעות.

עמיר פרץ: אני תמכתי ביציאה מוקדמת למהלך קרקעי, הרבה יותר מוקדמת מאשר יצא המהלך בסופו של דבר.

עמיר פרץ: הדבר הפך להכרחי עת הגיעו הידיעות על נוסחה צרפתית להפסקת האש שכוללת השלכות חמורות עבור מדינת ישראל.

עמיר פרץ: על כך העיד בשבוע האחרון מי שכיהן כשגריר ישראל באו"ם בעת ההיא, דני גילרמן.

עמיר פרץ: מאמצים כבירים של ראש הממשלה להביא לשינוי במגמה במועצת הביטחון כך שלא יהיה צורך במבצע הצבאי לא נשאו פרי, מה שהביא בסופו של דבר ליציאה למבצע הקרקעי הרחב.

עמיר פרץ: וכפי שהערכנו, הכניסה המסיבית של כוחות שריון ורגלים לשטח הביאה לכינוס מחדש של מועצת הביטחון – שקיבלה את הנוסחה האמריקנית, המוסכמת על ישראל.

עמיר פרץ: אני מוכרח להתייחס לעוד נושא אחד.

עמיר פרץ: יש כאלה שאומרים: הושגה ההרתעה, עשר שנים של שקט בלבנון, אך "חיזבאללה" ממשיך להתחמש.

עמיר פרץ: האמת היא שגם אם לא הייתה פורצת מלחמה, "חיזבאללה" היה ממשיך להתחמש, להגדיל את מספר הטילים שלו, לבצר את המערך הקרקעי המחופר שלו, את "שמורות הטבע"; אך ייתכן מאוד שאנחנו, צה"ל, מערכת הביטחון, היינו שרויים עדיין במדיניות הכלה, עם צבא שממשיך להישחק ברמת ההצטיידות וברמת האימונים, והיינו ממשיכים להסתפק ברמת מודיעין ירודה.

עמיר פרץ: ולכן המלחמה הזאת הייתה מלחמת התפכחות, שנתנה הזדמנות לשדד מערכות ולקבוע אמות מידה חדשות בכל תחום ותחום.

עמיר פרץ: חברי הכנסת, עשר שנים חלפו, אך יש תמונות שהולכות אתי לכל מקום, במיוחד תמונות לוחמים העומדים בפתח המסוקים, מרוחים בצבעי הסוואה, חדורי אמונה וממתינים.

עמיר פרץ: השמש שוקעת ומלטפת אותם והם ממתינים לחשכה, לפקודת היציאה.

עמיר פרץ: שם, בשטח ההמראה, ראיתי את הסולידריות במלוא עוצמתה.

עמיר פרץ: שם לא מבחינים בין דתי לחילוני, בין ספרדי לאשכנזי, בין עשיר לעני.

עמיר פרץ: כל חיי הרגשתי מחויבות לפעול למען עמי, למען מדינתי, והתמונות האלה רק חיזקו והעצימו תחושה זו.

עמיר פרץ: זו מדינת ישראל, שעברה מקודש בדם, יזע ודמעות; זו מדינת ישראל, המחויבת לבנות את עתידה אל תוך חברה בריאה המגנה תופעות של שנאת חינם ושיח חסר סובלנות ורווי אלימות, כי האלימות היא כרסום יסודות הדמוקרטיה.

עמיר פרץ: לסיום, חשוב לי לומר בקול ברור: אין הילת מלחמות, יש הילת לוחמים, והלוחמים ניצחו.

עמיר פרץ: על אף כל הקשיים, חיילי צה"ל גברו על לוחמי ה"חיזבאללה".

עמיר פרץ: בכל גזרה וגזרה ידו של צה״ל הייתה בסופו של דבר על העליונה.

עמיר פרץ: החיילים השיגו את השקט.

עמיר פרץ: הם שינו את המציאות מקצה לקצה.

עמיר פרץ: בזכותם, עשר שנים יכולים חקלאים לעבד את אדמתם לאורך גבולנו הצפוני באין מפריע ומטיילים יכולים לבלות וליהנות בנופי הצפון.

עמיר פרץ: הילדים שימלאו את גני-הילדים בעוד חודשיים, ואת בתי-הספר היסודיים, לא חוו מעולם את סיוטי האזעקה ואימת הנפילות של ה"קטיושות" והטילים.

עמיר פרץ: והיום כולנו מצדיעים ללוחמים על כי בזכותם הושגו כל אלה.

עמיר פרץ: אחרי עשר שנים של שקט, חשוב להדגיש כי ברור לכול שהדרך העדיפה והטובה ביותר למנוע מלחמה היא לחתור לשלום בכל מקום שהוא בר-מימוש.

עמיר פרץ: מדינת ישראל לעולם תעצים ותשמור על כוחה הצבאי.

עמיר פרץ: יחד עם זאת, בגזרות מסוימות, שבהן ניתן להניע תהליכים מדיניים, יש לעשות זאת באותו האומץ ובאותה נחישות.

עמיר פרץ: דרך השלום מלאה בקשיים ורצופת אתגרים, אך היא העתיד שעלינו להוריש לילדינו.

עמיר פרץ: וגם אני מצטרף לחברי חבר הכנסת הרצוג, שציטט את מנחם בגין, כי אולי אם נצטט את מנחם בגין גם חבריו יקשיבו; כך אמר מנחם בגין בבית הזה: "אנחנו נלחמים היום על השלום, אשרינו שזכינו לזה.

עמיר פרץ: כן, יש קשיים בשלום, יש; יש מכאובים בשלום, יש; יש קורבנות למען השלום, יש, אבל כולם עדיפים מקורבנות המלחמה".

עמיר פרץ: מי ייתן ויגיע היום שיעמוד כאן ראש ממשלה שיישא את הנאום הזה מחדש.

עמיר פרץ: יהי זכרם של לוחמינו נצור בלבנו לעד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שננעל את הישיבה, אני רוצה להתנצל בפני המשפחות השכולות – גם כאלה שעדיין נותרו אתנו ביציע, גם כאלה שצופים בנו – על כך שרוב חברי הכנסת בחרו שלא לכבד את האירוע הזה בנוכחותם במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו מדברים על איחוי הקרעים בין ההנהגה לציבור בישראל, אז אולי זה הדבר הקטן: לפני שמגיעים להיות ראש הממשלה או שר החוץ או שר הביטחון, לפחות להגיע ולשבת כאן בכיסא.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אבקש מחברי הכנסת ומהקהל הנכבד לכבד בקימה את יציאת נשיא המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כבוד הנשיא! (חברי הכנסת מכבדים בקימה את צאת נשיא המדינה מאולם המליאה.) נא לשבת.

מרב מיכאלי: לפני שנוזפים בכנסת, אדוני, תסתכל על שולחן הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: גם הם חברי כנסת בעיני.

יולי יואל אדלשטיין: ההערה – למען הסר ספק, כפי שאומרים – נוגעת לשרים ולחברי כנסת כאחד.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/651); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון) (הרחבת ההגנה על כספים המגיעים לאומן), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת קארין אלהרר ואלי אלאלוף, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה חברת הכנסת קארין אלהרר; בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעה – אני לא שומעת את עצמי – חברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק שבאה לתקן עיוות שאי-אפשר להשלים אתו.

קארין אלהרר: היום, כספי אומנה שמשתלמים למשפחות אומנה יכולים להיות מעוקלים על-ידי נושים.

קארין אלהרר: המטרה של הצעת החוק – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

קארין אלהרר: – – היא שלא לאפשר את עיקול כספי האומנה, מכיוון שמדובר בכספם של הילדים, ילדי האומנה, ולא בכספי משפחות האומנה.

קארין אלהרר: ולכן, מדובר בתיקון קטן שיכול להביא למצב טוב יותר, לשיפור רווחתם של ילדי האומנה.

קארין אלהרר: אני מפצירה בחברי הכנסת להצביע בעד.

קארין אלהרר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: – – –

בצלאל סמוטריץ': מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לומר שאני תומכת בהצעת החוק החשובה של חברת הכנסת קארין אלהרר, הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון) (הרחבת ההגנה על כספים המגיעים לאומן) – הצעה חשובה, שכולנו תומכים בה.

זהבה גלאון: אני רוצה – סליחה – – –

אלי אלאלוף: לטובת הילדים.

זהבה גלאון: לטובת הילדים, כמובן.

זהבה גלאון: תודה, חברי חבר הכנסת אלאלוף.

זהבה גלאון: אני רוצה, חברי חברי הכנסת, לומר כמה מילים על הדיון שהיה כאן קודם לציון עשור למלחמת לבנון השנייה.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, כי אני מודה שאני תחת הרושם הקשה של הדיון.

זהבה גלאון: אחד אחרי השני עלו כאן לדוכן, קבוצה של חברי כנסת, בניסיון לשכתב את ההיסטוריה ולעמעם את האחריות שלהם למלחמה.

זהבה גלאון: אף אחד לא דיבר על למה מלחמה היא אופציה ראשונה.

זהבה גלאון: למה לא היה אפשר למצות מהלכים דיפלומטיים לפני שיוצאים למלחמה?

זהבה גלאון: למה לא כיבדו את האמנה הבסיסית ביותר בין האזרח למדינתו, שהמדינה מתחייבת להגן על חיילים ועל אזרחים כשהם יוצאים למלחמה, אבל בוודאי שלא מלחמת יש ברירה?

זהבה גלאון: את המלחמה הזאת ניהלו, כך קבעה ועדת וינוגרד, בפזיזות, ברשלנות, ואני מוסיפה: כמו ברפובליקת בננות, שלחו חיילים אל מותם.

זהבה גלאון: 144 חיילים ואזרחים נהרגו במלחמה המיותרת הזו.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, שהימים האחרונים, סוף-השבוע האחרון, אחרי שכבר ידעו שנחתם הסכם במועצת הביטחון – ראש הממשלה דאז אהוד אולמרט שלח חיילים אל מותם כדי לזכות בתמונת ניצחון שתיצרב בתודעה.

זהבה גלאון: כל מי שמנסה לומר אחרת משכתב את ההיסטוריה, וכל מי שהיה חבר בקבינט ושר בממשלה שותף להחלטה הזאת לשלוח אל מותם – מוות מיותר – חיילים, כדי לזכות בתמונת ניצחון שתיצרב בתודעה.

זהבה גלאון: וכולם שותפים, כולל מי ששימש אחר כך נשיא המדינה, וקראתי את העדות שלו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני מזכירה לכם שאני עתרתי פעמיים לבג"ץ כדי לחייב את ועדת וינוגרד לפרסם את העדויות, וקראתי את העדות של שמעון פרס ולא האמנתי למראה עיני.

זהבה גלאון: אומר שמעון פרס בפני ועדת וינוגרד, ואני מצטטת מזיכרון, חופשי: אני התנגדתי למלחמה, אבל אני לא רציתי להביך את ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אתה, שמעון פרס, לא רצית להביך את ראש הממשלה ונתת לגיטימציה למלחמת ברירה מיותרת, שחיילים ואזרחים קיפדו בה את חייהם.

זהבה גלאון: אני הבעתי את ההתנגדות הזאת שלי למלחמה מיומה הראשון, חברי חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אני הפגנתי נגד המלחמה.

זהבה גלאון: במשך חמישה שבועות, כשהמלחמה הזאת התנהלה, לא סיפרתי בשום מקום שבאותו הזמן הבן שלי היה חייל באלכסנדרוני, חייל מילואים, קצין מילואים באלכסנדרוני, בראס-אל-ביאדה.

זהבה גלאון: אף אחד לא שמע מהם במשך חמישה שבועות.

זהבה גלאון: כשהחברים שלו נהרגו וחיילים אחרים נהרגו – נהרגו, חברי חברי הכנסת, כי הייתה לנו ממשלה שבחרה באופציה הצבאית כתחליף – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חברת הכנסת גלאון.

זהבה גלאון: אדוני, היא בחרה באופציה הצבאית כתחליף למדיניות.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה לא רק כדי לתאר את מה שהיה בעבר, אלא בעיקר כלקח לעתיד.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

זהבה גלאון: אדוני, ברשותך, משפט אחרון: לפני שאתם מאפשרים שימוש בכוח צבאי ודורשים הכרעה, תמיד תחשבו שכוח צבאי לבד זה לא תחליף למדיניות.

זהבה גלאון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

נחמן שי: נוכח.

נחמן שי: לא.

בצלאל סמוטריץ': נחמן שי, סליחה, חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע לחברי הכנסת שלא נוכחים או שמוותרים פשוט לעדכן את זה קודם, ואז לא נצטרך לקרוא את שמותיכם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – אדוני, שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, קודם כול, אני רוצה לברך את מגישי הצעת החוק, גם אלי אלאלוף וגם קארין אלהרר.

איציק שמולי: מדובר בחוק מעולה ומצוין, ואני גם מאוד מאוד מקווה שהוא יעבור, וגם מקווה שהוא יתקדם מהר מאוד בהליך חקיקה.

איציק שמולי: אני מניח שזה יגיע לוועדת העבודה והרווחה, ולכן אני סומך על היושב-ראש, שבוודאי מחויב לנושאים הללו.

איציק שמולי: אני רוצה לנצל את שתי הדקות גם להביע איזושהי מחאה על כך שבזמן שהיום אנחנו הולכים לדון כאן במליאה אל תוך הלילה בנושא התקציב, תתכנס ועדת הרפורמות כדי לדון בנושא אחר, וממני, כחבר כנסת, וגם מחברי כנסת אחרים, נוטלים ממש במפגיע את היכולת להתנגד.

איציק שמולי: באופן עקרוני, אין לי שום בעיה עם הקמה של רשות שתפקח על שוק הביטוח וההון; יש לי בעיה עם זה שרוצים לנטרל את הכנסת ולהוציא אותה מהמשחק.

איציק שמולי: אני חושב שגם הפקידים, מוכשרים וחכמים וטובים ומסורים ככל שיהיו – בסופו של דבר לא הם נושאים באחריות.

איציק שמולי: כאשר אנחנו מדברים על רפורמות מרחיקות לכת בתחום הבריאות, בתחום הסיעוד ובתחום הפנסיה, לא יכול להיות שהתלונות המוצדקות יגיעו אל חברי הכנסת אבל לא תהיה להם שום סמכות ושום יכולת לטפל בעניין.

איציק שמולי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני העליתי את דרישתי – דרישה שהיא מאוד מאוד פשוטה, ושותפים למאבק העקרוני הזה גם עודד פורר, גפני ואחרים בוועדת הרפורמות – דרישה שבאה ואומרת: בסופו של דבר, אפשר וצריך להקים רשות, אבל הכנסת היא הריבון; הכנסת היא שבסופו של דבר צריכה לשאת באחריות ולקבל את ההחלטות, בפרט כאשר אנחנו מסתכלים על קבלת ההחלטות בשנה–שנתיים האחרונות בתחום הסיעוד.

איציק שמולי: אין טעות שלא נעשתה על-ידי הרגולטור בתחום הסיעוד.

איציק שמולי: הולכים לעיתונים – ראיתי ב"דה-מרקר" ובעוד כל מיני מקומות – ומוכרים לעיתונאים את השקר הזה שהכול קרה בגלל הפוליטיקאים הקטנים – וסליחה על הביטוי – שמסריחים מאינטרסים, שרק קושרים למפקחת על הביטוח את הידיים כל היום ולא נותנים לה להשאיר את המבוטחים בתוך הפוליסות של חברות הביטוח.

איציק שמולי: אז במשפט אחרון, אדוני היושב-ראש, יש לי חדשות לבית הזה: לא הפוליטיקאים הם שזרקו את המבוטחים מהפוליסות הקולקטיביות, לא הפוליטיקאים הם שאפשרו למכור את הפוליסות הללו בצורה כל כך מטעה ולא הפוליטיקאים הם שעכשיו לא מחייבים את חברות הביטוח לעזור לנפגעים.

איציק שמולי: לכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו נדרוש ונתעקש.

איציק שמולי: אני הגשתי 6,800 הסתייגויות, ותהיה הצבעה על כל אחת, ועל כל אחת תהיה גם רוויזיה, עד שהעניין של הכנסת המעורבות של הכנסת בתחום – – –

חיים כץ: אתה מתחייב פה לעמוד במה שאמרת?

איציק שמולי: כן.

חיים כץ: ואללה?

איציק שמולי: כן.

חיים כץ: על כל אחת תהיה רוויזיה?

איציק שמולי: אם לא יגיעו אתי להסכמות, על כל הסתייגות יהיו – ואמרתי את זה כמה פעמים – הצבעה ורוויזיה.

מירב בן ארי: מה המטרה?

איציק שמולי: המטרה היא לשכנע את שר האוצר לחזור להיות שר אוצר שמגן על החלשים – –

מירב בן ארי: אל תדאג, יש שר אוצר שמגן – – –

איציק שמולי: – – על הקשישים, על הסיעודיים, על הנכים ועל התינוקות הסיעודיים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישתדל לסיים, בבקשה.

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – מוותר; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אכרם חסון – אחרון הדוברים, ואחריו אנחנו נצביע.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שאני תומך בחוק המוצע, ואם הוא יגיע לוועדת אלאלוף אני משוכנע שהוא יקדם אותו, ואנחנו נזכה לשרת עוד חלק מהאוכלוסייה.

אכרם חסון: אבל בחרתי בשתי הדקות שיש לי לדבר על חוסאם טאפש, אשר נהרג ביחד עם עוד חייל בודד, יהודי מאמריקה, לפני יומיים בגזרת החרמון.

אכרם חסון: כפי שאתם יודעים, החייל נהרג לפני יומיים.

אכרם חסון: היו הרבה שמועות בהתחלה, ולכן מישהי מאזור עפולה, לצערי הרב, יהודייה, כתבה בגנות העדה הדרוזית, וכתבה דברים קשים מאוד.

אכרם חסון: לא בחרתי לדבר כדי להעצים אותה ולהעצים את דבריה, אלא כדי למנוע מקרים דומים, כי הדברים פורסמו ברשת החברתית.

אכרם חסון: לצערי הרב, האישה הזאת לא מכירה את בני העדה הדרוזית, וכנראה לא מכירה את ברית החיים שקיימת מלפני קום המדינה ואחרי קום המדינה בין הדרוזים ליהודים.

אכרם חסון: היא גם לא יודעת שהכפר בית-ג'ן שכל עד היום 65 חללים, ויש בבית-ג'ן 200 נכי צה"ל.

נחמן שי: לא שווה שתתייחס לזה.

אכרם חסון: מספר תושבי בית-ג'ן הוא 12,000 – –

מירב בן ארי: אל תתייחס לזה.

אכרם חסון: – – והכפר הזה לא מפותח, לא השקיעו בו שנים רבות.

אכרם חסון: משנות ה-90 אין תוכנית מתאר מאושרת בבית-ג'ן.

אכרם חסון: עם כל זה, מחנכים את הבנים של בית-ג'ן שלשרת את המדינה זה זכות ולא רק חובה.

אכרם חסון: כולם בסיירות; יש קצינים בכירים בבית-ג'ן, וכפי שאמרתי, היישוב הזה הקריב הכי הרבה במדינת ישראל למען ביטחון המדינה.

אכרם חסון: לא יעלה על הדעת שאישה או תלמידה במדינת ישראל תכתוב נגד חלל דרוזי שנפל באמצע הסיור בגזרת החרמון.

אכרם חסון: זאת אומרת שמשהו קורה לציונות היהודית; זאת אומרת שמשהו קורה במערכת החינוך הישראלית.

אכרם חסון: כנראה אין יותר ערכים ואין יותר כבוד.

אכרם חסון: הכול נעשה, לצערי הרב, בלי שום ערכים, ולכן בכל פעם אנחנו רואים את הגזענות ואת האפליה שמסכנת את הדמוקרטיה הישראלית.

אכרם חסון: זה לא מוסיף כבוד לשום יהודי במדינת ישראל.

אכרם חסון: למרות שזה פורסם באינטרנט וברשתות החברתיות, לא ראיתי אף חבר כנסת שקם והגן על העדה הדרוזית, שהיא מלח הארץ והיא נותנת את החיים שלה למען מדינת ישראל.

מירב בן ארי: אכרם, למה אתה מתייחס בכלל?

מירב בן ארי: למה?

אכרם חסון: צר לי שאני צריך לעמוד כאן ולדבר על הדבר הזה, שהוא חשוב מאוד בעיני, כי זה לב-לבה של החברה בישראל.

אכרם חסון: אם אנחנו ניתן יד לאפליות ולגזענות, אנחנו כולנו בסופו של דבר נפסיד.

אכרם חסון: אני מאוד מקווה שכל חברי הכנסת יעמדו איתנים נגד כל גזען, אם זה יהודי או ערבי, אם הוא שייך לשמאל או שייך לימין.

אכרם חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון) (הרחבת ההגנה על כספים המגיעים לאומן), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון) (הרחבת ההגנה על כספים המגיעים לאומן), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': רשימה שלמה של חברי כנסת מבקשים שנוסיף את הצבעותיהם לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': יש כאן תמיכה גדולה – מקיר לקיר.

בצלאל סמוטריץ': אני אחסוך את השמות מכולם, ברשותכם.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה חוזרת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': לא קראתי בשמות.

בצלאל סמוטריץ': חשוב לקרוא בשמות כולם?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, חבר הכנסת עפר שלח, חבר הכנסת – –

עפר שלח: יעקב פרי.

בצלאל סמוטריץ': – – יעקב פרי.

בצלאל סמוטריץ': אני עם השמות על הפנים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וחבר הכנסת אוסאמה סעדי, חברי הכנסת רוברט אילטוב, עודד פורר, חברת הכנסת נורית קורן, שר הרווחה והשירותים החברתיים – –

חיים כץ: בעד.

בצלאל סמוטריץ': – – גם מבקש להוסיף את שמו לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין.

בצלאל סמוטריץ': שכחתי מישהו?

בצלאל סמוטריץ': אילן גילאון לא אמרתי – חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': אני חוזר ומדגיש שזה חוזר לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/648); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, בעזרת השם, עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 46) (חקיקת משנה הקובעת ענישה פלילית), מטעם ועדת הכנסת, לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה הראשונה הצעת חוק מטעם ועדת הכנסת שאושרה בוועדה פה-אחד וזכתה לתמיכת הממשלה.

): אני רוצה להגיד בקצרה במה מדובר.

): מדובר בנושא שאפשר לקרוא לו "לקונה משפטית", שהגיע מהיועצת המשפטית של הוועדה, ושפתרנו אותו בהסכמה בוועדה.

): עניינה של ההצעה בחובה הקיימת היום להביא לאישור פרלמנטרי תקנות עונשיות, כאלה הקובעות ענישה פלילית, גם אם בחוק שמכוחו הותקנו התקנות אין סעיף המחייב להביאן לאישור ועדה של הכנסת.

): כיום ספציפית להוראות אלה יש שני חוקים שעליהם אנחנו מדברים: חוק-יסוד: הכנסת וחוק העונשין.

): הוראת חוק-היסוד מוסיפה כי אם הוועדה לא החליטה בדבר אישור התקנות בתוך 45 ימים, יראו אותן כמאושרות.

): זאת אומרת, התקנה מגיעה לוועדה, ועכשיו הוועדה לא מספיקה, מתעכבת – לא, ככה בחוק שעליו אנחנו מדברים, חוק-היסוד, לצורך העניין זה מאושר.

): ברור שזה לא הגיוני, ולצורך זה, גם מעבר לכך, לא נהגו לפי זה, וגם הממשלה לא פעלה כך, ואנחנו לא ראינו את התקנות כמאושרות במחדל, לאור החובה הקבועה בחוק העונשין.

): ועדת הכנסת סברה כי הוראה זו בדבר אישור תקנות עונשיות במחדל היא בעייתית ביותר, לאור העובדה שפעמים רבות דיון רציני בכנסת נמשך יותר מ-45 ימים.

): ולכן, דווקא כשמדובר בתקנות עונשיות, שעלולות לפגוע בזכויות אדם, יש חשיבות כי הן יידונו ויאושרו בוועדה שבה מתקיים לראשונה דיון פומבי בנושא ונשמעים כל הגורמים הנוגעים בדבר.

): לפיכך מוצע למחוק את ההוראה בדבר אישור תקנות עונשיות הקבועה בחוק-יסוד: הכנסת ולהותירה רק בחוק העונשין, ששם אכן מחכים לאישור הוועדה.

): יש בהצעה הזאת כדי לחזק את הפיקוח הפרלמנטרי על חקיקת משנה, ולפיכך אבקש מהכנסת לאשר את ההצעה בקריאה הראשונה ולהחזירה לוועדת הכנסת להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

): תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת לרשימת הדוברים: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – –

דב חנין: לא שומעים אותך.

דב חנין: לא שומעים.

בצלאל סמוטריץ': – – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – מוותר; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': הם שומרים את הכוח, אני מבין, לשתי הצעות החוק הבאות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני רוצה שתהיו רגועים, אנחנו הבאנו צידה.

איילת נחמיאס ורבין: הכול בסדר, לא – יהיה לילה – – –

חיים כץ: קחי "ריטלין".

איילת נחמיאס ורבין: למה אני צריכה?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא צריכה "ריטלין".

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אתה יכול להיות רגוע, אני לא זקוקה ל"ריטלין".

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לומר לכם שהיום – – –

חיים כץ: תגידי מה שאת רוצה, אני מת – – – יוציא אותי משלוותי – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אין לי מושג מה אתה רוצה מחיי, אבל אין בעיה, אתה יכול להמשיך לדבר.

חיים כץ: אמרת "תהיו רגועים".

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני אמרתי כל מה שאמרתי כיוון שהיושב-ראש העיר על כך שאנחנו שומרים כוחות.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לו: תהיה רגוע, יש לנו כוחות גם ללילה הזה, הכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: על כך הייתה הערתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שמה שקרה פה אתמול, האירוע הזה – שהתחיל בשעת השאלות לראש הממשלה וסופו בכך שלא רשות השידור ולא תאגיד השידור הציבורי, לא זה ולא זה, לא נפתחים; ממשיכים לשדר באופן שבו אנחנו הנחנו ואמרנו והתרענו והזהרנו שזה מה שיקרה – שאם מייבשים את רשות השידור ולא נותנים מים לתאגיד השידור הציבורי החדש, רומסים את רשות השידור ולא נותנים כלים בידי תאגיד השידור הציבורי החדש – אמרנו, הזהרנו חזור והזהר.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא ירושלים, זה גם ירושלים; זה לא שלא התייחסו לעובדים, זה גם זה שלא התייחסו לעובדים; זה לא זה ששמענו שאין מאין לשדר ואמרנו: יש כאן אולפנים, אין בעיה, זה גם זה.

איילת נחמיאס ורבין: זה כל הדברים האלה ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בעיקר, בעיקר, בעיקר, זה שפתאום כנראה מישהו תפס את עצמו ואמר: מתחת ידינו באמת מתפתח תאגיד שידור ציבורי אמיתי.

איילת נחמיאס ורבין: אוי, לא לזה התכוונו.

איילת נחמיאס ורבין: לא התכוונו.

איילת נחמיאס ורבין: בסך הכול התכוונו להתיש את העובדים עד שלא יהיה להם כוח יותר, ובצד השני, יקום, לא יקום – לא ממש אכפת לנו.

איילת נחמיאס ורבין: ברגע שהיה נדמה למישהו שמתפתח פה תאגיד שידור ציבורי אמיתי, שמסוגל לעשות עיתונאות חשובה ומשמעותית עבור הציבור, מישהו נחרד.

איילת נחמיאס ורבין: עמד כאן ראש הממשלה אתמול ושבר שבר.

איילת נחמיאס ורבין: ועכשיו העובדים.

איילת נחמיאס ורבין: מי שדיבר הבוקר עם עיתונאים – אדוני השר, חשוב לי שתשמע את זה – הם עזבו מקום עבודה כדי להצטרף לתאגיד השידור הציבורי החדש.

איילת נחמיאס ורבין: אין להם לאן לחזור.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אין להם לאן לחזור.

איילת נחמיאס ורבין: גייסו עובדים על סמך הבטחות, ולאנשים האלה אין לאן ללכת לעבודה.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו ככה משאירים את אלה תלויים מכאן ואת אלה תלויים מכאן.

איילת נחמיאס ורבין: ואני שואלת: למי כאן אכפת מתאגיד השידור הציבורי, למי כאן אכפת מהשידור הציבורי, חוץ מחברי חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת מיקי רוזנטל, חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בעצם כל חברי לסיעה, אני מוכרחה לומר?

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שדבר כזה יקרה במדינה מתוקנת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי; שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני מאוד שמח שהכנסת מתחילה להתייחס ברצינות רבה לצורך שלה לתקן תקנות.

איציק שמולי: אבל יש לא מעט טעם לפגם בכך שהיא עושה את זה ביום שבו היא מאשרת פעם נוספת בוועדת החינוך את תשלומי ההורים, בפארסה שחוזרת על עצמה כבר 15 שנה, שבמסגרתה, אדוני היושב-ראש, חוק חינוך במדינת ישראל הוא לא רק חובה, הוא חינם, אבל תשלומי ההורים הפכו להיות הפרה החולבת שמכניסה 5 מיליארד שקל בשנה למערכת החינוך, במקום הכסף שמי שהייתה אמורה להכניס אותו זו מדינת ישראל.

איציק שמולי: לא הייתי בא ומלין כאן אם לא הייתי קורא בעיתונים שמצאנו את הכסף.

איציק שמולי: שר האוצר הקודם שאל איפה הכסף, ושר האוצר הנוכחי מצא אותו.

איציק שמולי: ומה רוצים לעשות עם הכסף?

איציק שמולי: במקום לבוא ולחזק את השירותים החברתיים, במקום להגיד להורים: תפסיקו לשלם 5 מיליארד שקל בשנה – ולמה "תפסיקו"?

איציק שמולי: כי ברור מי יכול לשלם ומי לא יכול לשלם, וברור מה קורה כאשר אתה כל כך תלוי בהון פרטי בשירותי חינוך אלמנטריים: אתה פשוט פותח פערים.

איציק שמולי: אז במקום ללכת ולחזק את שירותי החינוך והרווחה והבריאות, הולכים ומקלים את נטל המס על אלה שיש להם.

איציק שמולי: ואיך עובדת השיטה של תשלומי ההורים, אדוני היושב-ראש?

איציק שמולי: מאוד פשוט.

איציק שמולי: לוקחים את סל החובה, שפעם הכול היה בתוכו, מוציאים ממנו הכול ומשאירים בו רק את הביטוח.

איציק שמולי: בקומה מעל שמים תשלומי רשות, ושם יש שישה-שבעה סעיפים שעליהם אין אכיפה; אם מותר לגבות למסיבת סיום בכיתה י"א 300 שקל, 200 שקל, ומנהל גובה 500 שקל, הוא יודע שלא עושים לו כלום.

איציק שמולי: יותר מזה – אם במסע לפולין או ברכישת טאבלטים קורה שילד אומר "אין לי", למרות שמשרד החינוך אומר שאסור להפלות אותו, כולם יודעים שבהחלט יכול להיות מצב שבו הוא לא יקבל את השירות.

איציק שמולי: אבל הבלוף הכי גדול, אדוני היושב-ראש, זה שהתחילו להכניס את מה שנקרא "שירותים מרצון".

איציק שמולי: רק שלא מדובר בשום רצון – מדובר בלית ברירה.

איציק שמולי: אתה מכיר, אדוני היושב-ראש, הורה שילד שלו בא אליו ואומר לו: אבא, לכל הכיתה יש טאבלט, למה לי אין?

איציק שמולי: כל הכיתה יוצאת למסע לפולין, למה לי אין?

איציק שמולי: כל הכיתה קיבלה עכשיו שיעור תגבור לבגרות אחר-הצהריים בבית-הספר, למה אני לא יכול לקבל?

איציק שמולי: יש הורה אחד במדינת ישראל שיכול לעמוד מול ילד כזה?

איציק שמולי: ודאי שלא.

איציק שמולי: ובסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, יש מחולל פערים מרכזי במערכת החינוך: א.

איציק שמולי: זה שיטת התקצוב של המדינה; ב.

איציק שמולי: זה תשלומי ההורים.

איציק שמולי: מוטב היה להפסיק את הנוהל הפסול הזה היום.

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת באסל גטאס – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין; שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אנחנו תומכים בחוק, אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי לומר כאן, מעל הדוכן, את מה שלא ניתן לנו לומר היום בדיון על עשר שנים למלחמת לבנון השנייה – מלחמה מיותרת, נוראה; חבל על כל טיפה של דם שנשפכה במלחמה הזאת.

יצחק כהן: כל המלחמות – – –

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להביא כאן בפני הכנסת את הדברים שאמרתי – –

יצחק כהן: דב – – –

דב חנין: תקשיב, חבר הכנסת כהן.

דב חנין: – – הדברים שאמרתי בימים של פרוץ מלחמת לבנון השנייה.

דב חנין: אני הייתי אז חבר כנסת בתחילת הדרך, ובכל זאת – כדאי לך, אדוני סגן השר, להקשיב.

דב חנין: ציטטתי את דבריו של מהטמה גנדי: בעין תחת עין נהיה כולנו עיוורים.

דב חנין: אמרתי שאת הדברים האלה שאנחנו אומרים מעל הדוכן – אנחנו מתרעמים, מתקוממים מול חוסר הרצון להקשיב להם, חוסר הרצון לשמוע; שום נכונות לעצור ולחשוב.

דב חנין: אנחנו ביקרנו אז את הממשלה, בראשות אולמרט, אולמרט 2006, על הדיבורים שלה על "אין פרטנר", על כך שהיא לא נותנת למציאות לבלבל אותה, על ההימנעות שלה – אולמרט 2006 – לקיים משא-ומתן מדיני עם אבו מאזן.

דב חנין: אנחנו ביקרנו את סירובו של אולמרט להתחיל במשא-ומתן ענייני בישיבה, בדיון שהיה בפטרה.

דב חנין: אנחנו אמרנו שאין לנו את הפריבילגיה שלא להידבר לשלום עם ההנהגה הפלסטינית.

דב חנין: אנחנו ביקרנו את ההתעלמות ממסמך האסירים – הסכמה היסטורית בין הארגונים הפלסטיניים על מדינה פלסטינית בגבולות 67'.

דב חנין: אמרנו שהדרך הזאת של הימנעות מדיבור עם הפלסטינים, עם העמים הערביים, עם מדינות ערב – הימנעות מדיבור על שלום מובילה למלחמה.

דב חנין: אנחנו הצענו כאן דרך הפוכה: במקום התלהמות – הרגעה; במקום אסקלציה צבאית – הידברות מדינית; במקום העמקת הכיבוש והרחבת הסיפוח הזוחל – פתרון פוליטי לסכסוך.

דב חנין: אנחנו אמרנו שגם הדרך לשחרור החיילים עוברת דרך הידברות ודרך שחרור אסירים, כפי שנעשה בעבר.

דב חנין: אמרנו את זה גם לגבי גלעד שליט; זה היה לפני הרבה שנים והרבה סבל מיותר עד שבסופו של דבר נעשה ההסכם וגלעד שליט הוחזר.

דב חנין: אנחנו ביקרנו את הדיבורים מפי אישים בכירים מאוד, אותם דברים מזעזעים ששבוע קודם דיברו עליהם, על עניין שליט כהזדמנות לחיסול ה"חמאס"; והשבוע – לפני עשר שנים – הם מדברים – כמה מחריד, אמרנו – על הזדמנות נוספת, הפעם הזדמנות לחיסול ה"חיזבאללה".

דב חנין: אמרתי כאן, עמיתי חברי הכנסת: אסון הוא לא הזדמנות.

דב חנין: ישראל כבר הייתה בביצה הלבנונית.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: כמה דם זה עלה לנו ולשכנים שלנו עד שנחלצנו משם?

דב חנין: מאוד קל להיכנס לבוץ, אבל ככל ששוקעים בו, יותר קשה לצאת ממנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, תודה רבה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הדרך הזאת שאנחנו דיברנו עליה לפני עשר שנים נותרה נכונה גם היום: לא מלחמה – כן שלום; לא התלהמות – כן הידברות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – –

עמר בר-לב: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת מאיר כהן – אינו נוכח; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – גברתי, שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, הצעת החוק הזאת באה לתקן עיוות, שהחוק אמר משהו וההתנהלות בפועל הכתיבה משהו אחר לחלוטין, עד שבא בית-המשפט העליון ואמר: חבר'ה, או שתפעלו לפי החוק או שתתקנו אותו, והיום אנחנו באים ומתקנים.

אורלי לוי אבקסיס: אז לא יהיו באופן אוטומטי תקנות שמגיעות לאחת מוועדות הכנסת, ואם לא דנו ב-45 יום, יראו בהן כאילו הן מאושרות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בואו אגיד לכם, מצב העניינים בדרך כלל הוא הפוך: הוועדות מחכות לתיקונים של התקנות של המשרדים הרלוונטיים.

אורלי לוי אבקסיס: להגיד לך כמה זמן חוקים מסוימים חיכו פה?

אורלי לוי אבקסיס: אם חבר הכנסת איתן כבל היה כאן גם הוא היה אומר לך שבחלק מהמקרים חיכו כמה שנים.

אורלי לוי אבקסיס: כדי שהחוק ייכנס לתוקף, הוא היה תלוי בתקנות שהמשרד היה אמור להגיש, ובעצם כך המשרד מנע את יישום החוק.

אורלי לוי אבקסיס: זו בדרך כלל הבעיה העיקרית.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני בהחלט תומכת בחיזוקה של הכנסת, כי ברגע שיגיעו התקנות – לא יאושרו אוטומטית, אלא יהיה לנו מספיק זמן לדון בהן ולתקן אותן, אם הן צריכות תיקון.

אורלי לוי אבקסיס: אני באה להתריע היום אולי קצת על כבודם של חברי הכנסת מהקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שהיה היום בוועדת החינוך היה מביש לכל הדעות.

אורלי לוי אבקסיס: יש מצב שחברי הקואליציה לא האמינו שתהיה היום הצבעה בוועדת החינוך – ואנחנו מדברים על תשלומי הורים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה, הגיעו חברי הקואליציה – אני יכולה לומר לך, אדוני היושב-ראש, אחד-אחד תקפו את הרעיון של תשלומי הורים, תקפו את משרד החינוך ואת משרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לצטט לך את חברת הכנסת ענת ברקו, שאמרה: יש כסף; שר האוצר הכריז שיש מיליארדי שקלים יתרה מגביית מסים, והוא גם אמר: אנחנו, כשיש לנו יתרה, אנחנו מחזירים לציבור.

אורלי לוי אבקסיס: השאלה שלי היא איך אנחנו מחזירים לציבור.

אורלי לוי אבקסיס: אם מצד אחד אנחנו מקצצים בשירותים שעד היום היו חינמיים ומשיתים – לא רק בתחום הזה, גם בתחומים אחרים – את התשלום על ההורים, זאת העלאת מסים דה-פקטו.

אורלי לוי אבקסיס: הורדת לחברות כמו "טבע", שגם ככה בקושי משלמות מס – שלא לדבר על עידוד השקעות הון, שאין בפריפריה, והמיליארדים שהמדינה מוותרת עליהם מגיעים שוב פעם למרכז, ואנחנו מגלים היום שהמדינה מבקשת מצ'ינג של 10% מההורים של התלמידים, פרט למצ'ינג שהיא מבקשת מהרשויות המקומיות, שתבין.

אורלי לוי אבקסיס: הסכום הכולל של מערכת החינוך במדינת ישראל זה בערך 50 מיליארד שקל.

אורלי לוי אבקסיס: ההורים משלמים מתוך זה 5 מיליארד שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מצ'ינג?

אורלי לוי אבקסיס: והשלטון המוניציפלי – היו אצלי היום נציגים שבאו וטענו שנמאס להם לממן את השמירה, לתקן את המזגנים, לשלם לחלק מהעובדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לך – אתה יודע מה אני גיליתי היום באותם מכתבים?

בצלאל סמוטריץ': רק משפט סיכום, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: משפט סיכום.

אורלי לוי אבקסיס: האם מישהו ידע שההורים משלמים, בין היתר, פרט לטיולים וכדומה, על עלות חומרי מלאכה וערכות טכנולוגיות?

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת – ההורים משלמים על הגירים או על הטושים?

אורלי לוי אבקסיס: היום זה לוח מחיק.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו את זה ההורים משלמים?

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, גם בכיתות הגן, בגנים, חומרי המלאכה – על חשבון ההורים, שזה מטורף, זה לא נורמלי.

אורלי לוי אבקסיס: הציבור הזה קורס.

אורלי לוי אבקסיס: והיום באותה נשימה, כשבאים כל חברי הקואליציה – ואני חייבת לומר שהייתה חברת כנסת, שהיא נציגה של אותו שר אוצר חברתי מאוד, ואני בכוונה לא אומר את שמה, כי אז היא תדרוש גם לעלות ולהגיב, שאמרה לנו בוועדה: תגידו תודה שלא קראנו לכם היום להעלות עוד יותר את המסים שההורים משלמים בעבור הילדים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו תודה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו לא אומרים תודה – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, משפט ארוך מאוד.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אורלי לוי אבקסיס: – – ואנחנו אומרים: תתביישו לכם.

אורלי לוי אבקסיס: בתור מפלגה חברתית, תחזירו את הכסף להורים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אכרם חסון.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נעבור להצבעה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שאנחנו מדברים על חוק וענישה פלילית, רציתי לשתף אתכם בחוק התכנון והבנייה, שיש בו ענישה פלילית.

אכרם חסון: כפי שאתם יודעים, רוב האוכלוסייה הערבית במדינת ישראל, כולל הצעירים הדרוזים והחיילים המשוחררים והקצינים וכל אלה שמשרתים, בונים בתים שלא כחוק מסיבה אחת: בגלל היעדר תכנון במשך שנים רבות, בגלל היעדר שכונות לזוגות הצעירים ולחיילים המשוחררים.

אכרם חסון: הם עבריינים בעל-כורחם, כי אין להם ברירה.

אכרם חסון: הם לא עוזבים את הכפרים, הם רוצים להקים משפחה, רוצים לבנות את העתיד, והם גרים בכפרים והם בונים על אדמות פרטיות שלהם.

אכרם חסון: בחוק התכנון והבנייה יש ענישה פלילית, כך שאנחנו מפסידים שלוש פעמים:

אכרם חסון: אנחנו מפסידים קודם כול בזה שמגישים נגדנו כתב-אישום וצריך לשלם קנסות, כפל אגרות וכמובן צווי הריסה; אנחנו אחר כך גם מפסידים את האדמה הפרטית שלנו – במקום שהממשלה תקים שכונות חדשות ותיתן מענה לכל הצעירים, אנחנו מפסידים את האדמה, ולכן אין לנו עתודות קרקע שיפתרו את בעיית הבנים והנכדים שלנו; והענישה השלישית – בזה שרושמים לנו רישום פלילי, כך שכל קצין או חייל שמסיים את השירות הצבאי שלו, גם אם הוא הלוחם הכי טוב וגם אם הוא הקריב את היקר כדי לשמור על ביטחונה של מדינת ישראל, ובזכות, הוא לא מצליח לקבל שום תפקיד באף משרד ממשלתי והוא לא יכול להתקדם, וכך הורסים את העתיד שלו.

אכרם חסון: אני פניתי ונפגשתי עם הרבה אנשים שהם מקבלי החלטות במשרדי הממשלה השונים כדי להוציא את הפן הפלילי מחוק התכנון והבנייה.

אכרם חסון: איך יכול להיות, חברי חברי הכנסת, שאדם שנמצא באותו בניין, מקבל מים בצורה חוקית ואין שם ענישה פלילית, הוא מתחבר לרשת "בזק" והוא מקבל טלפון בבית ואין ענישה פלילית, אבל ברגע שהוא מתחבר לחשמל שלא כחוק יש לו כבר עבירה פלילית, ואם אין לו טופס 4 זו עבירה פלילית?

אכרם חסון: החוק הזה, לעניות דעתי, לא רק שלא מיטיב – הוא הורס חלק מהאוכלוסייה שהיא באמת נאמנה ותורמת למדינה, וצריך לשנות – – –

באסל גטאס: – – – אתה אופוזיציה או – – –

אוסאמה סעדי: – – –

באסל גטאס: – – –

אכרם חסון: לכן קבענו ביום ראשון פגישה עם סגן היועץ המשפטי לממשלה.

אכרם חסון: אנחנו ישבנו עם השר לשעבר שחל, דיברנו עם השר כחלון.

אכרם חסון: אנחנו יודעים איפה הבעיה.

אכרם חסון: תאמין לי שאנחנו עושים את הכול כדי למנוע את הדברים האלה, אבל קודם כול צריך לשנות את הפן הפלילי בתוך חוק התכנון והבנייה.

אכרם חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 46) (חקיקת משנה הקובעת ענישה פלילית) בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 46) (חקיקת משנה הקובעת ענישה פלילית) לוועדת הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 36 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא חוזרת לדיון בוועדת הכנסת להכנה לקראת קריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1063); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1064); נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום – דיון משולב בשתי הצעות חוק שנוגעות לתקציב: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), לקריאה ראשונה, והצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, אנחנו בדיון משולב על שתי הצעות.

בצלאל סמוטריץ': יציג אותן בראש ובראשונה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) והצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016 – דיון משולב.

יצחק כהן: כבוד אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בחוק-היסוד המונח לפניכם מוצע לקבוע הוראת שעה שלפיה תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 יהיה תקציב דו-שנתי, שיכלול את הוצאות הממשלה לכל אחת מהשנים האמורות, וזאת בדומה להוראות השעה שנקבעו לעניין תקציב דו-שנתי בשנים 2009–2016.

יצחק כהן: מכיוון שהתקציב הדו-שנתי לשנים 2017 ו-2018, בדומה לתקציב הדו-שנתי לשנים 2011 ו-2012, יהיה תקציב דו-שנתי מלא, מוצע לקבוע מנגנון שבמסגרתו יתבצע עדכון תחזיות סמוך לתחילת שנת 2018 ומנגנון התאמות במקרה שבעקבות עדכון תחזיות ההכנסות ייווצר פער מהגירעון הצפוי לאותה שנה, או שייווצר פער מתקרת ההוצאות שאושרה לאותה שנה.

יצחק כהן: מנגנון ההתכנסות המוצע יבטיח כי פערים שייווצרו בין תחזית הגירעון המעודכנת לשנת 2018 לתחזית הגירעון שעמדה בבסיס גיבוש התקציב הדו-שנתי, וכן פערים בין תחזית ההוצאה לתקרת ההוצאה שאושרה ל-2018, יחייבו ביצוע צעדי התכנסות עוד בטרם תחל שנת התקציב השנייה, 2018, וזאת על מנת למנוע ככל הניתן התבדרות פיסקלית שתחייב צעדי התאמה משמעותיים בעתיד.

יצחק כהן: בהמשך להצעת חוק-היסוד, מוצע בהצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, לקבוע במסגרתו הוראות שונות לגבי אופן הניהול בפועל של התקציב הדו-שנתי והתאמות פרטניות של הוראות וחוקים שונים המתייחסות לחוק תקציב שנתי רגיל למצב של חוק תקציב דו-שנתי.

יצחק כהן: בשל המעבר המוצע למתכונת של תקציב דו-שנתי בשנים 2017 ו-2018, נדרש לקבוע בחוק הוראות לגבי אופן הניהול בפועל של התקציב הדו-שנתי, התאמות פרטניות של הוראות בחוקים נוספים לעניין התקציב הדו-שנתי, וכן הוראות לעניין מנגנון ההתכנסות לקראת שנת 2018.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעות החוק בקריאה ראשונה ולהביאן לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור כעת לרשימת הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, על-פי הסיכום, לכל דובר.

בצלאל סמוטריץ': אני מזכיר: אנחנו בדיון משולב על שתי הצעות החוק.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': אני מודיע – לפרוטוקול כמובן – שרשימת הדוברים סגורה, חוץ ממיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: גברתי השרה, חברי חברי הכנסת – היית בסדר ב"גב האומה", ראיתי אותך.

אילן גילאון: עצה שלי: אל תבוא לאומה מהגב אף פעם, אני אומר לך.

אילן גילאון: אבל תרצה – תיקח, לא – לא.

בצלאל סמוטריץ': מקבל, מקבל את העצה.

אילן גילאון: דו-שנתי, זה כאילו – אצלנו אומרים: מה אתה חש?

אילן גילאון: מה אתם חשים, חבר'ה?

אילן גילאון: הרי אתם אנשים שצריכים להביא – תקציב דו-חודשי זה הרבה בשבילכם, חודשי אחד.

אילן גילאון: אתם הרי מפרקים דברים ולא יודעים להרכיב אותם בחזרה.

אילן גילאון: אז התקציב הזה הוא כל כך טוב שאתם מביאים לי אותו כפול?

אילן גילאון: כאילו, איפה ההיגיון?

אילן גילאון: דרך אגב, בברית-המועצות הייתה תוכנית חומש; היו נותנים תקציב לחמש שנים, לא לשנה אחת.

אילן גילאון: ממה נפשך?

אילן גילאון: הרי תחשוב, אדוני, שזה כאילו שלראש הממשלה בנימין נתניהו היה אח תאום.

אילן גילאון: זה היה הולך טוב, הדבר הזה?

אילן גילאון: אז זה התקציב הזה.

אילן גילאון: ולכן זה מנוגד קודם כול לכל היגיון כלכלי, ואין מישהו שלא ביקר – כלכלן בעל שם שלא ביקר את השיטה הזאת.

אילן גילאון: זה מנוגד להתחייבותו של שר האוצר בעצמו.

אילן גילאון: אחד הדברים הבולטים שהוא התחייב עליהם זה שהוא לא ילך לתקציב דו-שנתי, כי זה בסופו של דבר לוקח ומכפיל את הטעויות של השנה הראשונה בשנה השנייה.

אילן גילאון: ואי-אפשר גם לתכנן שום דבר; פתאום אנחנו מתעוררים עם עודפים, פתאום אנחנו מתעוררים עם חוסרים: אופס, ברח לי; אופס, יש לי יתרות.

אילן גילאון: והיתרות האלה – אני יודע איך הן מחולקות, אדוני.

אילן גילאון: משום שערכו של תקציב הוא באופן החלוקה שלו.

אילן גילאון: הרי זה הדבר היחיד שאנחנו עושים כאן, זה הדיון היחיד, ומתוכו נגזרים כל השאלות וכל הדיונים האחרים בכל הוועדות.

אילן גילאון: ולכן אני אומר, אדוני, שצריכים להיות קצת יותר מדי מגלומנים כדי להביא תקציב כזה, ועוד תקציב דו-שנתי.

אילן גילאון: קחו את דוגמת רשות השידור שכל כך מדברים בה לאחרונה; ברית בין אנשים שזממו מזימה לפופוליסטים שרצו לספר לחבר'ה, לתמימים, שחשבו שהם מתקנים את העולם.

אילן גילאון: עכשיו כולם אשמים בעניין הזה.

אילן גילאון: הולכים ומפרקים שידור ציבורי, רשות ציבורית, בפעם הראשונה, כדי להקים משהו שהוא לא קיים.

אילן גילאון: היום אין תאגיד, אין רשות השידור, אין תאגיד השידור, ובעצם אין שידור.

אילן גילאון: והיה מישהו שהייתה לו מגמה שלא יהיה שידור, גברתי השרה, כי מספיק לו "וואלה" ו"ישראל היום"; אלה כלים מספיקים לעניין הזה.

אילן גילאון: אגב, זה מזכיר כל מיני מדינות לא רחוקות מכאן, אלה שבהן נערכות הפיכות צבאיות.

אילן גילאון: ולכן, אדוני היושב-ראש, יש עזות מצח, חוצפה, וכמובן שהכול נשען על דבר אחד – על ההישרדות, על התפיסה האינסטרומנטלית של ממשלה, שהיא חושבת יותר מכל דבר אחר על דבר אחד: איך נשארים פה בחיים, ובמה שאני יכול למנוע מעצמי דיון, שאני אצטרך להיות תלוי במהלכים פוליטיים כאלה או אחרים, אם אני אוכל למנוע מעצמי, אני אמנע את כאב הראש הזה לעצמי.

אילן גילאון: אבל זה קורה, אדוני, במציאות בדויה של מדינה שמעולם לא הייתה כל כך רחוקה מקווי המתאר שלה; שמי שמנהיגים אותה היום אינם מנהיגים – הם פרזנטורים שצריכים לשרוד בלבד.

אילן גילאון: הרי אנשים בממשלה הזאת לא יודעים מה קורה בשבוע הבא, אז אתה רוצה להגיד לי שיש להם היכולת לעשות תכנון אנליטי לטווח רחוק של שנתיים?

אילן גילאון: לא שנתיים; אם זה היה תלוי בי הייתי אומר אפילו לא שנה, ואפילו לא חודשיים ובקושי שבועיים.

אילן גילאון: ותאמינו לי, אל תבזיינו אתכם ואותנו.

אילן גילאון: אנחנו מבינים שהמדינה – וזה משפט אחרון – הפכה למכשיר בידי אנשים שפחות או יותר חטפו אותה לכיוון שהוא מנוגד לאינטרס של רוב הציבור במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אילן גילאון: האזרחים צריכים להעיף את התקציב הדו-שנתי הזה, יחד עם הממשלה שמביאה אותו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: עכשיו?

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אחריה.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: האמת היא שזו לא הפעם הראשונה שהממשלה עושה מהלך כלכלי משיקולים פוליטיים, אבל זו ללא ספק אחת הפעמים הבוטות והציניות שבהן.

תמר זנדברג: אני רוצה לשאול אם יש כאן מישהו באולם – לא באולם, אם יש מישהו בעולם, אם יש איזה כלכלן, איזה איש עסקים, איזה פוליטיקאי, איזה איש מדיניות – שחושב שהתקציב הדו-שנתי הוא נכון למשק, נכון מבחינה כלכלית.

תמר זנדברג: אם יש אחד כזה, שירים יד.

תמר זנדברג: אין כאלה, אדוני היושב-ראש, למרות שראיתי שהרמת יד.

תמר זנדברג: אין כאלה.

תמר זנדברג: אין כאלה, זאת האמת.

תמר זנדברג: האמת היא שכל אנשי המדיניות, ודרך אגב, בראשם שר האוצר – זה כל כך פשוט; איפה ראיתם שר אוצר שמביא לכנסת תקציב שהוא מתנגד לו?

תמר זנדברג: זה הרי דבר שלא יעלה על הדעת.

תמר זנדברג: זה אבסורד, זה מופרך, ורק במדינת ישראל אפשר להתכנס ולהגיד: אה, אוקיי – בסדר.

תמר זנדברג: אין בעיה.

תמר זנדברג: הממשלה צריכה לשרוד?

תמר זנדברג: בסדר, זאת סיבה לגיטימית.

תמר זנדברג: השרידות הפוליטית באמת הפכה להיות חזות הכול, אבל לא באיזה טריק פוליטי, לא באיזה ג'וב שמחולק פה, אלא בתקציב המדינה, בדבר הכי בסיסי, שסדר העדיפויות הממשלתי מבוסס עליו.

תמר זנדברג: זאת הרי תוכנית העבודה של הממשלה.

תמר זנדברג: כאן היא באה ואומרת ומבטיחה לאזרחים: אני אעשה כך ולא אחרת; אני אפרט בפניכם את סדר העדיפויות; אני אשקיע ב-x ולא ב-y, או ב-y לפני z, או ב-z לפני r.

תמר זנדברג: הרי זה תקציב המדינה בתפארתו – אגב, גם כשהוא מציג בפנינו מדיניות שאנחנו באופוזיציה, בוודאי ובוודאי אנחנו במרצ, לא מסכימים לה בצורה קיצונית.

תמר זנדברג: אבל זה אולי הביטוי היפה ביותר, הנשגב ביותר, כלשונו של חבר הכנסת בהלול, של החוזה הדמוקרטי בין האזרחים לבין ממשלתם.

תמר זנדברג: וכאן הוא פשוט מושלך הצדה מפני תרגיל פוליטי שמועד לכישלון; שלא קורה בשום מקום בעולם, ובמקומות היחידים שבהם הוא נוסה הוא נכשל; שמרכז המחקר והמידע שלנו, של הכנסת, בעצמו, העיד בפנינו, ואני מצטטת: במדינות שבהן יושם תקציב דו-שנתי, הדבר נעשה עקב משבר פוליטי ולא בנימוק כלכלי.

תמר זנדברג: כלומר, יש לנו כאן הליכה לפיאסקו כלכלי משיקול פוליטי.

תמר זנדברג: ולמה פיאסקו כלכלי?

תמר זנדברג: אני יכולה לפרט בפניכם קצת.

תמר זנדברג: הרי הפעם האחרונה, למעט השנתיים האחרונות, שבהן – עוד פארסה: אישרנו תקציב מדינה לשנת 2015 בסוף חודש נובמבר 2015.

תמר זנדברג: כלומר, שנה שלמה התנהלנו על טייס אוטומטי, בשוק, בוועדת הכספים – כל אחד יקרא לזה איך שהוא רוצה, אבל ככה התנהלנו.

תמר זנדברג: הפעם הקודמת והיחידה בתולדות ישראל שהונהג בה תקציב דו-שנתי מלא הייתה כידוע לשנים 2011–2012.

תמר זנדברג: ואיך זה נגמר?

תמר זנדברג: זה נגמר בגירעון של 40 מיליארד שקל, כלומר, 4% מהתוצר לאותה שנה.

תמר זנדברג: וזה גם ככה במדינת ישראל, שבה ידוע שהתכנון הכלכלי והיכולת לראות למרחוק מוטלים בספק, בלשון המעטה, ושבוע אחרי שבוע חוזרים חברי הכנסת נסערים מוועדת הכספים ומספרים לנו על הבזאר הטורקי שמתבצע שם, על מיליארדים שעפים מכאן לשם לפי גחמה פוליטית כזאת או אחרת, לפי דיל שנרקם בין כולנו ליהדות התורה – וכל אחד יכול להשלים את השמות של המפלגות, זה לא חייב להיות השתיים האלה.

תמר זנדברג: ולכן, לנוכח התכנון וההתנהלות הכלכלית, יש לי הצעה: אולי במקום להביא לנו את הדיל הפוליטי הזה, בואו נלך לדיל פוליטי אחר: בואו נבטל את תקציב המדינה.

תמר זנדברג: לא צריך.

תמר זנדברג: לא צריך תקציב מדינה.

תמר זנדברג: כל חודש, כל שבוע, נביא את אותן ההעברות התקציביות הידועות, אותן קומבינות, לוועדת הכספים – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

תמר זנדברג: – – נצביע פה על העברה של מיליארד, שם על העברה של כמה מיליארדים, פה על העברה של 100 מיליון.

תמר זנדברג: הרי מה זה משנה?

תמר זנדברג: אנחנו ממילא עושים צחוק מהדבר החשוב ביותר בחוזה הזה שבין המדינה לאזרחיה, והוא תקציב המדינה.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אפרופו תקציב המדינה וצדק חלוקתי, אני חוזר עכשיו מביקור שטח בג'סר-א-זרקא, ביקור שערך שר הפנים אריה דרעי בהזמנת ראש המועצה מוראד עמאש, שיח' מוראד עמאש.

אחמד טיבי: אם יש משהו שנקרא "שקופים", זה תושבי ג'סר-א-זרקא: תשתיות לקויות; 20% מהכבישים לא סלולים; חוף לא מפותח – רצועת חוף יפה, מקסימה, לא מפותחת; בעיות שיכון; חינוך.

אחמד טיבי: בעיקר, הבעיה הקשה ביותר בג'סר-א-זרקא זה חוב של 30 מיליון שקל לחברת "מקורות", שאיימה לנתק את המים אתמול.

אחמד טיבי: וכשפנה אלי השיח' עמאש, דיברתי עם "מקורות".

אחמד טיבי: הסכמנו להשהות את הניתוק לחודש, בגלל המגעים שמוביל שר הפנים.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר שזה היה ביקור חשוב, במיוחד הדברים שאמר שר הפנים דרעי, שאמר שהוא יזם את הביקור, לפי בקשתו, בגלל שהוא יודע שהיישוב הוא יישוב שדורש טיפול.

אחמד טיבי: השר הודיע – וזו הייתה דרישה של המועצה ושל ראש המועצה שנים רבות – שיהיה טיפול מיוחד בג'סר-א-זרקא, עם הצעה לקבל הצעת מחליטים בממשלת ישראל לגבי ג'סר-א-זרקא – רב-מערכתית, הצעת מחליטים לגבי כמה משרדים.

אחמד טיבי: היה שם בסיור נציג, מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.

אחמד טיבי: עדיין יש מגעים עם משרד האוצר; אני מקווה שהשר כחלון ייענה להצעה הזאת.

אחמד טיבי: אנחנו במגעים גם עם משרד האוצר.

אחמד טיבי: השר דרעי גם היה אחרי ביקור בחדרה.

אחמד טיבי: הוא אמר שהוא שכנע את חדרה לצרף את ג'סר-א-זרקא לתאגיד המים והביוב של חדרה, כי אף אחד לא רוצה את ג'סר-א-זרקא.

אחמד טיבי: כמובן, יש שם אחריות על הממשלה שלא הכול יוטל על חדרה, זה ברור ומובן; אחריות של משרד הפנים ושל משרדי הממשלה.

אחמד טיבי: והוא הסכים שבמקום 50:50, הוא ייתן 75% מענק, 25% הלוואה, כדי לכסות את החוב הזה של 30 מיליון שקל, כדי שלא יהיו ניתוקים.

אחמד טיבי: יש תוכנית לגבי שיפוץ החוף ופיתוחו, אבל היא עדיין לא יצאה אל הפועל.

אחמד טיבי: אז כל הרעיונות הטובים חייבים לצאת אל הפועל.

אחמד טיבי: בדרך לשם ראיתי שלט שכתוב עליו בעברית "חיפה" ובערבית "ח'ייפה", "ח'ייפה" – ביציאה ווין ואדי-עארה על-ימין, ימינה לוואדי-עארה, לפני זה שמאלה, הרמזור הזה, יש שם שלט "ח'ייפה", בערבית.

אחמד טיבי: חשבתי שזו סתם טעות, למרות שאני מכיר את הרקע, ואז הגעתי לשלט אחר בכניסה לחדרה.

אחמד טיבי: כתוב שם "ח'ידרה", בערבית, אבל בעברית.

אחמד טיבי: ואני – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אני, אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: – – מי כמוך יודע – ואלה דברים הרי שמפריעים לך – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מציע להפסיק ב"מי כמוך יודע", זה נהדר.

אחמד טיבי: אה.

אחמד טיבי: אתה יודע – –

בצלאל סמוטריץ': זה סיומת נהדרת לנאום.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: – – שהערבית יותר עשירה מעברית.

אחמד טיבי: אז מה פתאום מעברתים את המילים בערבית?

אחמד טיבי: חיפה היא חיפה, ואל-חדרה היא אל-חדרה וטייבה היא טייבה, ונסרה היא נסרה וג'סר-א-זרקא היא ג'סר-א-זרקא, ופתח-תקווה היא מלבס, זהבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': שוכראן, אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עודד פורר: וקאסר אל-יהוד?

עודד פורר: וקאסר אל-יהוד, אדוני?

עודד פורר: מה זה קאסר אל-יהוד, חבר הכנסת טיבי?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת יעקב פרי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גטאס.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אני אתחיל להפעיל את השעון מהרגע שאני קורא בשם, אז גם זמן העלייה אל הדוכן ייחשב לכם חלק מן הזמן – פשוט כדי ללכת מהר.

בצלאל סמוטריץ': יש לכם רשימת דוברים.

באסל גטאס: – – –

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, אני מודיע מי הדובר הבא, ויש לכם גם רשימת דוברים.

בצלאל סמוטריץ': אפשר להתכונן.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

באסל גטאס: רצית להתייעל על חשבוני.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: התחלפנו,) יא באסל.

באסל גטאס: אהלן, אהלן וסהלן.

באסל גטאס: – – אני מנצל במה זו כדי לדבר על ציון עשור למלחמת לבנון השנייה.

באסל גטאס: אני מקווה שיהיה לי זמן גם לקשור את זה לתקציב בסוף.

באסל גטאס: הרשימה המשותפת, שהיא הסיעה השלישית בגודלה בכנסת, הודרה היום מהדיון.

אחמד טיבי: לא פעם ראשונה.

באסל גטאס: אבל אני אנצל את הזמן לדבר על הדרה מסוג אחר.

באסל גטאס: זה שבוע מייחדים כל כלי התקשורת שעות על גבי שעות – – –

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת פורר, נא לאפשר לחבר הכנסת גטאס להמשיך.

אחמד טיבי: אתה מתחיל מההתחלה, בבקשה.

באסל גטאס: אני אדבר על הדרה מסוג אחר.

באסל גטאס: מזה שבוע מייחדים כלי התקשורת שעות על גבי שעות לניתוחים וראיונות על כל מה שקשור לאירועי אותה מלחמה, אשר נחרתה בזיכרון הקולקטיבי הישראלי כתבוסה קשה לישראל, לנוכח המחיר הכבד שנגבה בנפש, אך גם בגלל קריסת המיתוס של "הצבא הבלתי-מנוצח" והכישלון הקולוסלי של הדוקטרינה הצבאית הישראלית על העברת המלחמה לשטחי האויב והגעה לניצחון תוך זמן קצר ביותר.

באסל גטאס: במלחמה הזאת, לאחר 34 יום, ישראל לא ניצחה, והעורף נשאר בחזית.

מיקי לוי: העורף נשאר בחזית כי עזמי בשארה העביר לאויב – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: – – – על מה אתה מדבר?

מיקי לוי: תתבייש.

אחמד טיבי: אני קורא אותך פעם ראשונה לסדר.

מיקי לוי: חוצפן.

אחמד טיבי: הדברים שאמר באסל גטאס נאמרו גם על-ידי חברים מהסיעה שלך.

מיקי לוי: הוא חצוף.

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

אחמד טיבי: נא לא להתפרץ לעברו לדוכן.

באסל גטאס: כן, זה מה שחסר.

באסל גטאס: אבל הפעם הוא ייתקל בזרועות מסוג אחר.

עודד פורר: איזה זרועות?

באסל גטאס: המסקנה המרכזית מן המלחמה לא הוסקה ולא הופנמה, וזו שיש הגבלה לכוח.

באסל גטאס: גם מול המדינה הערבית החלשה ביותר ומול ארגון גרילה קטן ישראל לא הצליחה לנצח.

באסל גטאס: רבות דובר על פרטי המלחמה, אך משום-מה אף כלי תקשורת לא דיבר על כך שגם אזרחים ערבים איבדו את חייהם במלחמה הזאת.

באסל גטאס: אף אחד לא שם את הדגש על מצב תשתיות העורף הגרוע ביישובים הערביים, לרבות המחסור הכבד במקלטים ובמרחבים מוגנים.

באסל גטאס: גם היום אותו מחסור נמשך.

באסל גטאס: במלחמה נהרגו 44 אזרחים, וביניהם 18 אזרחים ערבים, כשכולנו יודעים שהטילים בטעות נפלו באותם מקומות.

מיקי לוי: הדם שלהם על הידיים של בן-דודך, חבר הכנסת עזמי בשארה הבוגד, שמסר ידיעות לאויב.

מיקי לוי: תתבייש לך.

באסל גטאס: תסתום את הפה שלך.

באסל גטאס: ואללה, אתה זקן מכדי שאגיד לך דברים כאלה.

מיקי לוי: תתבייש לך.

אחמד טיבי: תשתה קפה בחוץ, מיקי.

מיקי לוי: בוגדים.

באסל גטאס: לכן הרשו לי לציין את שמות הנספים הערבים שכולכם – – –

אחמד טיבי: מיקי לוי, אוקיי.

אחמד טיבי: תירגע ותבוא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס, נא למחוק מהפרוטוקול את המילה תסתום את הפה.

באסל גטאס: אני – – –

אחמד טיבי: נמחקה.

אחמד טיבי: בבקשה, תמשיך.

באסל גטאס: ולכן הרשו לי לציין את שמות הנספים הערבים שכולכם שכחתם ולכבד את זכרם: שני תינוקות – מוחמד טלוזי, בן שלוש, ורביע טלוזי, בן שלוש, מנצרת; חביב עוואד מהכפר אעבלין; מנאל עזאם ודועאא עבאס מכפר מע'אר; בהאא כרים ומוחמד מנאע ממג'ד-אלכרום; פאדיה ג'ומעה ובנותיה סמירה וסולטאנה מכפר עראמשה; שנאתי שנאתי, אמיר נעים ומוחמד פאעור – שלושה צעירים מתרשיחא; חנא חמאם ולאביבה מזאוי חמודי סלום מחיפה; מרים אסדי ובנה מוחמד, מדיר-אל-אסד; מאדי חייאט, עקור מכפר אקרית.

באסל גטאס: יהי זכרם ברוך.

באסל גטאס: (אומר בערבית: אלוהים ירחם עליהם וישכנם בגן עדן.

באסל גטאס: )

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אלוהים ירחם עליהם.

אחמד טיבי: ) תודה רבה, חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: מילת סיכום?

אחמד טיבי: תפאדל.

באסל גטאס: התקציב – – –

אחמד טיבי: לא על התקציב עוד פעם.

אחמד טיבי: משפט סיכום.

באסל גטאס: התקציב הדו-שנתי לא יעבוד, כמו שלא עבד זה שהיה לפניו.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת גטאס.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יעקב פרי, בבקשה.

אחמד טיבי: ארבע דקות.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנו דנים כעת בהצעתה של ממשלת ישראל, ולא בפעם הראשונה, להנהיג תקציב דו-שנתי בישראל.

יעקב פרי: נראה כי מעטים, אם בכלל, מצדיקים את קיומו.

יעקב פרי: אנשי המקצוע והדרגים המקצועיים מתנגדים לו בחריפות, אך המשקל הרב ששם עליו ראש הממשלה מבטיח כמעט, אם לא תחול הפתעה, כי יונהג תקציב דו-שנתי.

יעקב פרי: כשמדובר בהישרדותו הפוליטית של ראש הממשלה, הכול מותר.

יעקב פרי: אני באמת ובתמים מבקש לשאול מעל במה מכובדת זו, אדוני היושב-ראש:

יעקב פרי: מי מוכן כיום להתחייב על ההוצאות שלו לעוד שנתיים?

יעקב פרי: איזו חברה עסקית מדווחת היום שנתיים קדימה?

יעקב פרי: באיזו מדינה מערבית בימינו מתנהל תקציב דו-שנתי?

יעקב פרי: מי יודע להעריך כמה הכנסות ייכנסו וכמה כסף נצטרך עוד להוסיף לענייני הביטחון או להתמודדות עם משבר כזה או אחר, גיאו-פוליטי או כלכלי, כמו למשל יציאת בריטניה מגוש היורו?

יעקב פרי: מרבית המומחים הגדולים מסכימים כי לא ניתן לחזות שנתיים קדימה מה יהיה אחוז האבטלה, אחוז הצמיחה או שיעור גביית המסים מהיום לשנת 2018.

יעקב פרי: מה שהופך את הכוונה להעביר תקציב דו-שנתי למדאיגה עוד יותר הוא הנתונים הרבים המצטברים אשר מעידים על חשש גובר לכניסת המשק למיתון.

יעקב פרי: כך, למשל, ישנה ירידה דרמטית בתרומת היצוא לצמיחה, הידרדרות במדד עשיית עסקים ותחזיות קודרות רבות של גופים פיננסיים בין-לאומיים.

יעקב פרי: אך לצערנו הרב, נורות האזהרה המהבהבות ואזהרותיהם של כלל המומחים לא מניעות את הממשלה מהמשך המדיניות הפיננסית הקלוקלת, המונעת משרידות פוליטית, אשר גוררת את המשק כולו למטה.

יעקב פרי: קברניטי המדינה ממשיכים בשלהם ופועלים מאותה מדיניות כלכלית של הממשלה, אשר מונעת ממניעי שרידות פוליטית ושיקולים פוליטיים ציניים, ולא חס וחלילה מראייה כלכלית שקולה ואחראית.

יעקב פרי: התעקשותו של ראש ממשלת ישראל מר נתניהו על תקציב דו-שנתי היא שד פוליטי.

יעקב פרי: נראה כי סדרי עדיפויות הפוכים הם שמניעים את פעילות הממשלה.

יעקב פרי: אם נשאל קברניט אונייה אם הוא יכול להתחייב כיום על מחירי הדלק של השבוע הבא, הוא ישיב בשלילה; אם נשאל דייג אם הוא יודע כמה דגים יתפוס בעוד שבועיים, הוא ישיב בשלילה; אם נשאל יצואן אם הוא מתחייב שבעוד שנה כל לקוחותיו ימשיכו לרכוש ממנו, הוא ישיב בשלילה.

יעקב פרי: ואני מניח שאם נשאל את שר האוצר אם הוא מוכן להתחייב שבריטניה לא תיכנס למיתון, או שלא יפרוץ מבצע צבאי, או שבשנתיים הקרובות לא תתרחש רעידת אדמה כלכלית אחרת, הוא כנראה ישיב בשלילה.

יעקב פרי: התקציב הדו-שנתי האחרון שהנהיג נתניהו נכשל.

יעקב פרי: הוא הוביל את מדינת ישראל לבור תקציבי, לגירעון של 40 מיליארד שקלים.

יעקב פרי: יש תמימות דעים שדווקא בעת הזאת חוסר הוודאות בסביבה הכלכלית העולמית והמקומית שבה אנו פועלים דורש יכולת תגובה בזמן אמת וגמישות מצד קובעי המדיניות.

יעקב פרי: מדינת ישראל מתאפיינת כבעלת תזוזות רבות – בפוליטיקה, בכלכלה, וכמובן במצבנו המדיני והבין-לאומי.

יעקב פרי: תקציב דו-שנתי לא מחובר למציאות התזזיתית של ימינו.

יעקב פרי: הוא לא מאפשר ולא יאפשר תגובה בזמן אמת לעולם דינמי, משתנה ולא ודאי.

יעקב פרי: במציאות של מדינת ישראל מלחמה א-סימטרית יכולה להתרחש חס וחלילה מחר בבוקר, ומדינת ישראל תתקשה לתת תשובה על השלכות של זה על הכלכלה עם תקציב דו-שנתי.

יעקב פרי: המסקנה המתבקשת עצובה: ההצעה לתקציב דו-שנתי מבטאת את רצון קברניטי המדינה להחליש את הפיקוח הציבורי על פעילות הממשלה, על מעשיה ומחדליה.

יעקב פרי: מקורה בחשש של הממשלה להתעמת עם התקשורת ועם הכנסת ומרצונה להימנע מניהול משא-ומתן גלוי והוגן עם הציבור.

יעקב פרי: המעט שאפשר לבקש מממשלת ישראל הוא שיודו לפחות בכנות כי אין כל יתרון כלכלי אמיתי לתקציב הזה.

יעקב פרי: ראש ממשלת ישראל חושב כי אם יצלח את אישור הצעת התקציב, שלומה של הקואליציה מובטח, ולא כך הוא.

יעקב פרי: אישור הצעת חוק לתקציב – אדוני, אני כבר מסיים – דו-שנתי יקנה לממשלת ישראל את האפשרות להמשיך ולהוביל את אזרחי מדינת ישראל ללא כל חזון כלכלי.

יעקב פרי: משמעות התקציב הזה, אדוני היושב-ראש, היא הישרדות ואורך נשימה לממשלת נתניהו ותו לא.

יעקב פרי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך, חבר הכנסת פרי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מרגלית, בבקשה.

אחמד טיבי: עבד אל חכים באעד מרגלית.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה מביא היום למליאת הכנסת הצעה מסוכנת, כי כל מי שירים את ידו בעד תקציב דו-שנתי נותן את ידו לפיגוע כלכלי במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אנחנו ראינו מה קרה בתקציב הדו-שנתי בפעם שעברה: 50 מיליארד שקל גירעון שלא היה צפוי, שנבנה עקב תחזית שגויה באומדן ההכנסות של מדינת ישראל, באופן כזה שמדינת ישראל איבדה את השליטה.

אראל מרגלית: זה היה כמו מישהו שנוסע מהר באוטו ופתאום יש איזו סטייה קטנה ואבן, והוא מאבד את השליטה.

אראל מרגלית: ואז מה קרה?

אראל מרגלית: מה קרה?

אראל מרגלית: ממשלת ישראל הייתה צריכה לנהוג בבהילות, ואני מזכיר לכם שקיצצו את קצבאות הילדים, אני מזכיר לכם שהעלו את המע"מ ב-1%.

אראל מרגלית: מה שזה עשה – בבת-אחת 50,000 משפחות במדינת ישראל, לפי המדד שלנו, ירדו מתחת לקו העוני, וזה גרם נזק בלתי ישוער.

אראל מרגלית: אני פעיל בשכונות המתקשות יותר בירושלים, וראיתי משפחה אחרי משפחה שהצליחו להרים את הראש – אחרי הטלטלה שעברו הן פשוט איבדו את היכולת שלהן לעמוד באוברדרפט שהיה להן קודם ונכנסו לדרדור כלכלי עמוק.

אראל מרגלית: עכשיו, אני שואל את עצמי: אחרי שהיה הניסוי הזה – וזה לא שיש תקציב דו-שנתי בעוד מדינות בעולם חוץ מבחריין – למה אנחנו חוזרים לדבר הזה של התקציב הדו-שנתי?

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: שימו לב שבגלל הנושא הזה של תקציבים דו-שנתיים, במדינת ישראל, שנה אחרי שנה, רוב התקצוב זה טייס אוטומטי.

אראל מרגלית: כשאומרים "טייס אוטומטי" – הרבה אנשים לא מקבלים את התקצוב שלהם.

אראל מרגלית: אנחנו חוזרים, אדוני ראש הממשלה, כי אתה מפקיר את הכלכלה הישראלית בשביל השרידות הפוליטית שלך.

אראל מרגלית: ותשימו לב איפה נמצאת הכלכלה הישראלית: ייצוא הסחורות חווה ירידה דרמטית של 21.7%; הייצוא התעשייתי ירד בפברואר–מרס ב-22.4%; ההיי-טק הישראלי, הדגל שמוביל את הספינה הזאת, הקטר של מדינת ישראל, מתרסק עם ירידה של 32.1% בייצוא.

אראל מרגלית: ומה עושה ראש הממשלה?

אראל מרגלית: בונה מסך עשן, שחס וחלילה אזרחים לא יכירו את הנתונים – מסך עשן של הסתה, של שיסוי, ולהגיד, כמו שהוא אמר אתמול: בעצם הכול טוב.

אראל מרגלית: אז אני שואל את עצמי: כמה חוסר אחריות יכול להיות לכם?

אראל מרגלית: אין לכם שר כלכלה.

אראל מרגלית: שר האוצר שלכם עושה עבודה מצוינת בנושא של הדיור, או לפחות מנסה, אבל הכלכלה הישראלית לא מנוהלת.

אראל מרגלית: אין לכם מושג איך ליצור מקומות עבודה.

אראל מרגלית: אני יושב פה בחדר השני עם 50 האנשים שמובילים את הטכנולוגיה ואת התעשייה הישראלית; הם עושים דברים נפלאים, אבל הממשלה חסרת עצה וחסרת כיוון וחסרת דרך.

אראל מרגלית: הם מעבירים עבודות לאסטוניה, הם מעבירים עבודות להודו, במקום לתת אותן לחבר'ה הצעירים הערבים, במקום לתת אותן לחבר'ה החרדים, במקום לתת אותן לחבר'ה הצעירים שלנו ולבני 45 פלוס שלא מוצאים מקומות עבודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אראל מרגלית: הפקרתם את הכלכלה כמו שאתם מפקירים את המדינה.

אראל מרגלית: אנחנו נדאג שהאזרחים ידעו את זה, וכמה שיותר מהר הממשלה הזאת תיגמר ותלך מתוך המציאות הישראלית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא.

אחמד טיבי: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ועדת החינוך היום אישרה את בקשת הממשלה בקשר לתשלומי הורים בבתי-ספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לתומי חשבתי כי המדינה מכריזה שבמדינת ישראל – חינוך חובה חינם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לדרוש מהורים מעל 1,300 שקל בשנה זה פשע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: למה שהדרישות והתשלומים הכספיים לא יהיו דיפרנציאליים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יותר מ-52% מהערבים הם מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 1,300 שקל, כבוד היושב-ראש, זה מעמסה גדולה וגדולה מאוד על ההורים, ויש להם לא רק ילד אחד אלא כמה ילדים, והנושא הזה לא יכול להתקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ועדי ההורים בבתי-הספר הערביים שוקלים שלא לפתוח את שנת הלימודים ב-1 בספטמבר, כי הם לא יכולים לעמוד במעמסה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן צריך לחזור ולעשות שיקול חדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה מה עושה המדינה ומה עושים בממשלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוצים להקטין את מס הכנסה ב-2%, להוריד ב-2%, גם מס הכנסה וגם מס חברות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי למדינה יש הכנסות מעל למה שהיא מצפה, יש לה יותר כסף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש יותר כסף, אז יש לאן להעביר אותו, לא? זה אחד המקומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רווחה – העניין של המצ'ינג, ואני בא ממקום יודע-דבר: באוכלוסייה הערבית, ביישובים הערביים, לא קיבלו, לא קלטו עובדים סוציאליים, למרות שיש להם אישור, יש נחיצות משרה ומאושרת משרה, כי אין להם את 25% ההשתתפות שלהם במשרה של עובד סוציאלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האנשים העניים, שצריכים את הרווחה, לא יכולים לקבל אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מבצעים פעילות רווחה כי אין להם את ה-25%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אגיד לכם, אחרי בדיקה, המקום הראשון בארץ בעניין של הרווחה, במתן שירותי רווחה, זה סביון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הם עשירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אבסורדי, אבל זה עובדתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התקציב של 2015 ו-2016, עוד לא אישרנו אותו והתחלנו עם ההעברות שלו, עודפים מ-2015 ל-2016, אבל כנראה זו השיטה, כדי לעקוף את הכנסת ולהיכנס לוועדת הכספים ולהעביר כספים קואליציוניים, כספים כדי להשתיק שותפים בתוך הקואליציה, כספים שמגיעים לחטיבה להתיישבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואתם יודעים, עם האוכל בא התיאבון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מסתפקים במה שהם מקבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל פעם יש את העניין של הכדור בין העיניים כדי לקבל עוד ועוד ועוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה חושב שאם יש לו תקציב של שנתיים, לא משנה מה יהיה – יש לי מעין פוליסת ביטוח: אני נשאר את השנתיים האלה בשלטון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל זה לא כך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אם המדינה, אם האזרחים חשובים, יש מקום לתקן את הגישה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני שומע, ומדברים אתי ואומרים: תשמע, יש לנו שר אוצר חברתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מה התקציב החברתי הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם יכולים לכפות עליך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי גם אתה נכנסת לאיזה משא-ומתן קואליציוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכולת להכתיב דברים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, היה חשוב לך רק לקבל את משרד האוצר, ולא מעניין מה תעשה בו?

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, נכנסו לתוך ההסכמים הקואליציוניים תוכניות חברתיות ששר האוצר לא מבקש לקיים אותן – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ברור, כנראה יש אנשים שהמטרה שלהם זה המשרד, ויש אנשים שהמטרה שלהם היא מה לעשות במשרד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש לנו את הבעיה עם הממשלה הזאת, שמה שחשוב זה הכיסא והמשרד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה לך.

אחמד טיבי: חברת הכנסת גלאון – תפאדלי.

איתן ברושי: זהבה, יש פה אורחים מעמק-יזרעאל.

איתן ברושי: את צריכה לברך אותם.

זהבה גלאון: מאיפה?

איתן ברושי: מעמק-יזרעאל.

זהבה גלאון: תודה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: אני מברכת את האורחים מעמק-יזרעאל שהגיעו לכנסת.

זהבה גלאון: שלום לכם.

זהבה גלאון: אנחנו בדיון על תקציב המדינה, תקציב דו-שנתי שמבקשים ראש הממשלה ושר האוצר להעביר.

זהבה גלאון: הייתי אומרת שהם מבקשים להמר על כספי המסים של אזרחי ישראל.

זהבה גלאון: הסיבה שמעבירים תקציב דו-שנתי – צריך לומר את זה לאורחים מעמק-יזרעאל – היא שראש הממשלה רוצה לבצר את השלטון שלו עוד שנתיים: יהיה לו שקט תעשייתי, אף אחד לא יוכל להפיל אותו.

זהבה גלאון: עושים פה מסלול, די מסוכן, הייתי אומרת, לקבוע בהוראת שעה תקציב דו-שנתי – לצערי, לא בפעם הראשונה.

זהבה גלאון: עוקפים את הכנסת.

זהבה גלאון: אנחנו מנהלים דיון-דמה, בואו נקרא לילד בשמו.

זהבה גלאון: אז אנחנו עולים על הדוכן ואנחנו מסבירים את ההסתייגויות שלנו, וכל אחד מנסה למצוא מילים נוקבות יותר ונכוחות יותר להבהיר למה תקציב דו-שנתי לא משקף מדיניות כלכלית אמיתית, לא משקף מדיניות כלכלית מוצקה.

זהבה גלאון: אפשר לתת דוגמה כדי לסבר את האוזן ולהראות כמה ההצעה הזאת מופרכת.

זהבה גלאון: אני רוצה להסב את תשומת לבכם שבשנים 2011 ו-2012 התוצאה מהתקציב הדו-שנתי הייתה, חברי חברי הכנסת, גירעון תקציבי של כ-39 מיליארד שקלים, לעומת גירעון של 18 מיליארד שקלים, שהוא 2% מהתוצר בתקציב המקורי.

זהבה גלאון: ברור שהתקציב הזה הוא אסון לכלכלה.

זהבה גלאון: ב-2011–2012 מי שנפגעו מהתקציב הזה היו מעמד הביניים והאוכלוסיות המוחלשות.

זהבה גלאון: אז הממשלה נאלצה לכסות את הגירעון הזה באמצעות העלאת מע"מ והעלאת ארנונה.

זהבה גלאון: והדבר הכי חמור שעשתה הממשלה – היא נאלצה לקצץ בשירותים החברתיים, שגם ככה הולכים ומידרדרים.

זהבה גלאון: אני אומרת לכם שהיוזמה כאן היום היא כולה מניפולציות תקציביות מעוותות.

זהבה גלאון: אם הממשלה רוצה לנהל באופן אפקטיבי ובאופן אחראי את הכלכלה, שתתכבד ותפעל כמו שפועלים בכל מדינה דמוקרטית מתוקנת: שתביא לנו תקציב שהוא תקציב לשנה אחת, כמו שמעוגן בחוק-יסוד: הממשלה.

זהבה גלאון: אבל מה שהממשלה הזאת עושה, חברי חברי הכנסת, זה שוב ניסיון של ראש הממשלה להשיג יציבות שלטונית, לבצר את שלטונו, שקט תעשייתי, ומי שייאלץ לשלם את המחיר בסופו של דבר יהיה הציבור.

זהבה גלאון: ולכן אני קוראת לכם להצביע נגד היוזמה הזאת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: היית רגועה.

אחמד טיבי: הייתה תמציתית.

אחמד טיבי: זהבה הייתה תמציתית היום.

אחמד טיבי: ארבע דקות.

יחיאל חיליק בר: אם זהבה הייתה רגועה, כנראה התקציב הדו-שנתי יעבור, זהבה.

איתן ברושי: גם בשם המחנה הציוני תברך את – – –

יחיאל חיליק בר: גם בשם המחנה הציוני ובשמו של חבר הכנסת ברושי אני מברך את אנשי עמק-יזרעאל שהגיעו לכאן.

יחיאל חיליק בר: בסדר, ברושי?

יחיאל חיליק בר: אני צפוני – – –

אחמד טיבי: ברושי, זה מספיק, או שאתה רוצה עוד חברי כנסת?

איתן ברושי: כמה שאתה נותן.

אחמד טיבי: ברושי מבקש.

אחמד טיבי: זהו, זו פעם אחרונה.

אחמד טיבי: בבקשה.

עפר שלח: היושב-ראש, אפשר שניים.

יחיאל חיליק בר: מאיר, הייתי תומך בתקציב דו-שנתי, האמת, אם הייתה בו איזו בשורה.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, אתה מגיע מהפריפריה הדרומית; אני מגיע מהפריפריה הצפונית.

יחיאל חיליק בר: יש פה את עמק-יזרעאל.

יחיאל חיליק בר: עזוב שתקציב דו-שנתי – ומיקי לוי הסביר את זה, ועוד יסביר את זה יפה – שמעתי אותך ברדיו – זה ביזיון אחד גדול, זה כשל.

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר לחזות לא כלכלה עולמית, לא כלום.

יחיאל חיליק בר: אבל נניח שהייתה איזושהי בשורה בתקציב הדו-שנתי הזה והיינו אומרים: הנה, עכשיו שנתיים אנחנו יכולים לחיות בשקט, כי נותנים לפריפריה, כי נותנים לחלשים, כי מקרבים את הפריפריה למרכז, כי בא שר אוצר חברתי שהבטיח הבטחות.

טלי פלוסקוב: למה לזלזל?

יחיאל חיליק בר: קודם כול, תרשי לי לזלזל.

יחיאל חיליק בר: למה לזלזל, את שואלת?

יחיאל חיליק בר: בואי אני אגיד לך למה: כי אני חזרתי שלשום מבאר-שבע.

יחיאל חיליק בר: והגיעו לשם אנשים מכל אזור הדרום – –

יעקב מרגי: – – –

יחיאל חיליק בר: בלי אישורך, מרגי, כן.

יחיאל חיליק בר: – – וסיפרו לי על המצב בבתי-החולים, ועל המצוקה של המיטות – –

מירב בן ארי: מה עם – – –

יחיאל חיליק בר: – – ועל המצוקה של המכשור הרפואי.

מירב בן ארי: מה עם – – – שר הבריאות?

מירב בן ארי: שר הבריאות – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אתגרה אותי טלי פלוסקוב, שאלה אותי למה, אז אומר לך למה.

מירב בן ארי: – – – ל-550 – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יחיאל חיליק בר: והייתי בסיור בבית-ספר.

טלי פלוסקוב: – – – מה שנוח לך.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: והייתי בסיור בבית-ספר – אתה תוסיף לי זמן על ההפרעות האלה.

יחיאל חיליק בר: והייתי בסיור בבית-ספר – –

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת בן ארי, אני לא קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: לא קורא.

יחיאל חיליק בר: – – וראינו ילדים – –

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – שמחביאים אוכל בכיס.

יחיאל חיליק בר: מירב, תקשיבי, אני הכי טוב כשאני עצבני, אל תעצבני אותי.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך למה.

אחמד טיבי: נרגעת, מירב?

יחיאל חיליק בר: אם אני רואה ילדים במדינת ישראל שמקבלים אוכל במפעל הזנה – שזה בכלל לא צריך להיות במדינה שיש לה תקציב נורמלי – מחביאים אוכל בכיס, ואני שואל אותם: למה אתם מחביאים אוכל בכיס?

יחיאל חיליק בר: והם אומרים: כי לי יש מפעל הזנה, אבל לאחותי הקטנה אין, אז אני מביא לה חתיכה.

יחיאל חיליק בר: מדינת ישראל 2016.

יחיאל חיליק בר: את רוצה עוד דוגמאות?

יחיאל חיליק בר: אני אתן לך עוד דוגמאות.

טלי פלוסקוב: דוגמאות – – –

מירב בן ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: המדינה רעדה – – – אמרה: אני רעבה.

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים היום רעבים ברחבי המדינה?

יחיאל חיליק בר: אלפי – אורלי, תקשיבי.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה רעדה.

יחיאל חיליק בר: אז מה אם יש ילדים רעבים?

יחיאל חיליק בר: הרי עומד פה ראש הממשלה ומראה לנו את הגרפים.

יחיאל חיליק בר: הוא אומר: תסתכלו על הגרפים, תסתכלו על המחלפים.

יחיאל חיליק בר: ב-40 חתימות שזהבה ואנחנו אספנו על הרעב, על דוח העוני, הוא עונה לנו על המחלפים והגרפים.

יחיאל חיליק בר: ואני שואל אותך, טלי יקירתי, שהעירה לי: את ראית ילד רעב שיכול לאכול את המחלפים של ישראל כץ?

טלי פלוסקוב: אני ראיתי – – –

יחיאל חיליק בר: שיכול לאכול גרפים?

יחיאל חיליק בר: אז לפחות כשאתם יושבים שם בקואליציה, עם כזה תקציב – –

טלי פלוסקוב: – – – 6 מיליארד שקל.

יחיאל חיליק בר: – – פוגעני, לפחות תצטנפו במושבים שלכם ותשבו בשקט.

טלי פלוסקוב: – – – 6 מיליארד שקל.

טלי פלוסקוב: את זה אתה לא רואה?

יחיאל חיליק בר: כי בתקציב הדו-שנתי הנפשע הזה שאתם הולכים להעביר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – הצביעו על תשלומי הורים היום.

יחיאל חיליק בר: תשלומי הורים, קייטנות – בואו נדבר.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יחיאל חיליק בר: אתם עוד מעזים לצעוק עלינו מספסלי הקואליציה אחרי ששר האוצר שלכם, שעשה איזו מהפכה בפלאפון, על זה הוא אוכל אני לא יודע כבר כמה שנים?

יחיאל חיליק בר: לא ראיתי שום בשורה לפריפריה; שום בשורה למיעוטים; שום בשורה לעולים חדשים; שום בשורה לניצולי שואה; שום בשורה לילדים רעבים.

יחיאל חיליק בר: אתם עוד יושבים ומטיפים לנו?

יחיאל חיליק בר: אז עדיף שתהיו צנועים ותדברו אחד עם השני כדי לא לשמוע את האמת הקשה.

יחיאל חיליק בר: ואני מציע לך, חברתי מירב, שאני חושד בך שיש בך חמלה חברתית; גם בך, טלי, שבאת מערד, וממך, שבאת מנתניה, ואתן יודעות מה זו מצוקה: א.

יחיאל חיליק בר: אל תיתנו יד לתקציב הדו-שנתי הזה.

יחיאל חיליק בר: זה אחד הטריקים הפוליטיים, הקומבינות המאכעריות הפוליטיות הכי מכוערות שיש.

יחיאל חיליק בר: אבל אם חלילה התקציב הזה יעבור, אל תמכרו לנו את הבשורות, כי לא יהיו בו שום בשורות.

יחיאל חיליק בר: עם הסחטנות הקואליציונית שיש בממשלת הימין-ימין האנטי-חברתית הזאת, לא הרעבים ולא העניים יקבלו אוכל ותמיכה.

יחיאל חיליק בר: החוק שלי ושל אורלי על איסוף והצלת מזון בא לעשות, לצערי, מה שהממשלה לא עושה.

יחיאל חיליק בר: דיור בר-השגה, אלפי יחידות דיור – שמענו על התוכניות שלכם.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: בינתיים הבתים הולכים ומתייקרים.

יחיאל חיליק בר: אנשים היו צריכים 130 משכורות – עכשיו הם כבר צריכים 140 משכורות.

יחיאל חיליק בר: אז מירב וטלי – –

טלי פלוסקוב: – – –

יחיאל חיליק בר: – – קצת צניעות, אין בשורה בתקציב הזה.

יחיאל חיליק בר: תודו שנכשלתם.

אחמד טיבי: דקה מעבר לזמן.

יחיאל חיליק בר: תודו שנכשלתם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: ואני קורא לכם להצביע נגד תקציב דו-שנתי.

יחיאל חיליק בר: אגב, בדו-שנתיות הזאת אתם עוד עלולים למצוא את עצמכם מחוץ לקואליציה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: זה כבר קרה למפלגה אחת לפני פחות משנה וחצי.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת – –

יחיאל חיליק בר: תתביישו עם החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: תתביישו עם התקציב.

אחמד טיבי: – – חיליק בר.

יחיאל חיליק בר: תסתכלו לעם ישראל בעיניים ותגידו לו כמה אין בשורה בממשלה הזאת.

אחמד טיבי: תודה רבה חיליק בר.

אחמד טיבי: מבר לאיילת.

אחמד טיבי: ע'זלה נחמיאס ורבין.

קריאה: איך אתה אומר ורבין בערבית?

אחמד טיבי: אמרתי ע'זלה, איילת.

אחמד טיבי: ע'זלה.

איילת נחמיאס ורבין: שוכראן כת'יר, יא מעלמי.

אחמד טיבי: תפאדלי.

איילת נחמיאס ורבין: חיליק – – –

אחמד טיבי: טלי הרגישה מוזר.

איילת נחמיאס ורבין: שהיא לא בפרלמנט הנכון.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: רק אמרתי לפחות שישבו בשקט, אבל עוד אין להם בושה.

מירב בן ארי: יחיאל, אתה לא יכול לבוא לומר דברים כאלה על שר האוצר – – –

יחיאל חיליק בר: אני יכול.

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: מירב בן ארי.

אחמד טיבי: בן ארי.

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: מירב.

יחיאל חיליק בר: – – –

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: אני נאלץ לקרוא אותך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: נאלץ.

מירב בן ארי: – – –

אחמד טיבי: נאלץ.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תירגעו גם אתם.

אחמד טיבי: ע'זלה, תפאדלי.

איילת נחמיאס ורבין: שוכראן.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לך, חיליק חברי, כשאתה – – –

אחמד טיבי: מה?

אחמד טיבי: ע'זלה.

אחמד טיבי: זה איילת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך שחשבתי על הילדים אוכלים את המחלפים כשדיברת.

יחיאל חיליק בר: כשזה טרי עוד אפשר.

איילת נחמיאס ורבין: אמרתי לעצמי, אולי ופלים בצורת מחלפים.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, יקרה שלי, אני רוצה להגיד לך משהו, חברת הכנסת בן ארי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהלב של שר האוצר נמצא במקום הנכון.

איילת נחמיאס ורבין: אני פשוט חושבת שהממשלה הזאת גוררת אותו למקומות לא טובים.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול ניהלתי דיון בוועדת הכלכלה על ייבוא עובדים למדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה, חברים, שתתכוננו, כי בחודש שעבר ניהלתי דיון על ייבוא מהנדסים לענף ההיי-טק.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני מבקשת מכם להתכונן, כי בקרוב בקרוב בקרוב, אתם לא תאמינו, אנחנו נייבא אזרחים.

איילת נחמיאס ורבין: כי זאת השיטה: במקום לטפל בבעיה בצורה יסודית ומושכלת ולראות איך אנשים פה בארץ, קבלנים קטנים, קבלנים מכל מיני סוגים – מביאים עוד עובדים, חותמים על עוד הסכמים עם מדינות מחו"ל – מה שעשו, אגב – מכריזים על הסכמים מנופחים וגדולים: נביא 20,000 עובדים מסין – חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, שהייתה אחת המגישות של ההצעה לסדר-היום אתמול, בדיון שניהלתי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה פשוט מגלה שאין תוכן בתוך הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר שיפגע בכל כך הרבה אנשים במדינת ישראל, ולעומת זאת, האם הוא יגדיל את היצע הדירות?

איילת נחמיאס ורבין: כנראה התשובה היא לא.

איילת נחמיאס ורבין: האם הוא יקצר את הטווח שבו דירות מגיעות לרוכשים?

איילת נחמיאס ורבין: כנראה שלא.

איילת נחמיאס ורבין: האם במשרד השיכון יודעים לומר בדיוק בדיוק בדיוק איך יטפלו בבעיות שיהיו כתוצאה מהדירות האלה, שייבנו על-ידי חברות סיניות, לצורך העניין?

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע, אדוני היושב-ראש, איפה הן בונות?

איילת נחמיאס ורבין: באתיופיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש הרבה דברים מאוד מאוד יפים ומאוד מעניינים באתיופיה; אני לא בטוחה שזה מה שאנחנו רוצים, שחברות שבונות באתיופיה – האם אנחנו רוצים להיות מדינה כזאת?

איילת נחמיאס ורבין: האם אנחנו לא רוצים – – –

אורלי לוי אבקסיס: עם כל הכבוד, הסינים – – – הסינים עשו את זה טוב ועשו את – – –

איילת נחמיאס ורבין: אז, אורלי, הלוואי שהיו מצליחים לחתום על ההסכם עם סין.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא נגד זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: דיברו, דיברו, דיברו, דיברו, התרברבו, ומה קרה?

איילת נחמיאס ורבין: הסינים לא רוצים לבנות ביו"ש.

איילת נחמיאס ורבין: את ידעת את זה?

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שקרה.

איילת נחמיאס ורבין: פרט שולי, קטן, זערורי כזה.

איילת נחמיאס ורבין: דיברנו אתמול בדיון בוועדה באמת מנהמת לבנו, כי אנחנו מסתכלים על האנשים – גם מסתכלים על הקבלנים וגם מסתכלים על הלקוחות, וגם מסתכלים על הכוונות הטובות שיש גם לשר האוצר וגם לקבינט הדיור, באמת.

איילת נחמיאס ורבין: את יודעת, את מתעסקת הרבה מאוד בנושא הדיור הציבורי, ואנחנו יודעים שההיצע נמוך מדי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו בסך הכול רואים – גם אצל השר גלנט – שהראש נמצא, הלב נמצא שם, אבל צריך להבין שהדברים האלה מסובכים.

אורלי לוי אבקסיס: מה עם הכסף?

איילת נחמיאס ורבין: הדברים האלה לא קורים.

איילת נחמיאס ורבין: לא קורים, אורלי.

איילת נחמיאס ורבין: הלוואי שהיו באים הפועלים מסין, את צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, צריך להגיד, אורלי, שיש הבדל בין מדינה שחותמת על הסכם לחפירת מנהרות הכרמל ואחר כך עמדת מול חברה סינית לבין אורלי לוי אבקסיס או חיליק בר או קארין אלהרר שעומדים מול חברה סינית והם צריכים להתמודד אתה כי בדירה שלהם יש סדק.

איילת נחמיאס ורבין: אבל נניח, נשים גם את זה בצד.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד מאתנו לא השמיע שם קול – שלא תטעי – לא השמיע קול כנגד הבאת עובדים על מנת שיחזקו ויעבו את מאגר העובדים בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כל מה שאני מנסה לומר זה שכשאתה מייבא מהנדסים להיי-טק ואתה מייבא עובדים לבניין, בסוף, סופך שאתה תייבא גם אזרחים.

איילת נחמיאס ורבין: וכשאני מסתכלת על התקציב הדו-שנתי המסוכן הזה, אני אומרת לשר האוצר: אנחנו הרי יודעים שלבך לא נמצא שם, ראשך לא נמצא בתקציב הדו-שנתי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע כמה הוא בעייתי ואתה יודע שזה עוד תמרון פוליטי מבית-מדרשו של בנימין נתניהו.

איילת נחמיאס ורבין: חבל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: מאיילת לעפר, מן ע'זלה לע'זל.

אחמד טיבי: בבקשה.

עפר שלח: תראו, חברי חברי הכנסת, עומדים פה חבר כנסת אחרי חברת כנסת, וכולם מביעים צער והשתתפות בצערו של שר האוצר, מתוך אמירה שהרי ברור שהוא איננו רוצה תקציב דו-שנתי ופקידיו הבכירים אינם רוצים תקציב דו-שנתי, והוא עצמו אמר שהוא נגד תקציב דו-שנתי, ומה לעשות, אונסים את שר האוצר המסכן לעשות תקציב דו-שנתי.

עפר שלח: אני רוצה לחבר את זה אפילו לדיון שהיה פה קודם, כשעסקנו בתפקודם של חברי קבינט.

עפר שלח: זו ממשלה שלמה שבורחת מאחריותה, שבה שרים, נוח להם – אני הרבה פעמים תוקף את ראש הממשלה כשאני עומד מעל הדוכן הזה ובמקומות אחרים, אבל בואו נגיד את האמת: לשרים של הממשלה הזו, ושר האוצר במקרה הזה בראשם, פשוט נוח להתחבא מאחורי גבו של ראש הממשלה, ולהגיד: לא, אנחנו בעצם טובים, זה ראש הממשלה הזה שמכריח אותנו לעשות את הדברים.

עפר שלח: אז אף ראש ממשלה לא מכריח שר אוצר, שיש לו אחריות לכלכלה הישראלית, ללכת לתקציב דו-שנתי כשהוא יודע שהתקציב הדו-שנתי הזה הוא סכנה לכלכלה, כשהוא מסתכל על נתוני המקרו של כלכלת ישראל.

עפר שלח: אנחנו מדברים, אורלי, הרבה פה על תוכניות כאלה ואחרות, בואו נסתכל על נתוני המקרו: היצוא ירד ביוני ב-13%; רוב הצמיחה שמתקיימת במשק הישראלי היא צמיחה מצריכה פרטית, היא לא צמיחה שנובעת מזה שאנחנו עובדים יותר ומייצרים יותר; רוב העובדים – התגאה פה אתמול ראש הממשלה בתעסוקה הגבוהה ובאבטלה הנמוכה – רוב העובדים שנקלטים במשרות חדשות זה במשרות שהן או חלקיות או בשכר נמוך או בפריון נמוך, והעתיד שלהם איננו טוב.

עפר שלח: אין בכל הזמן הזה, כמובן, שר כלכלה, כי לא צריך שר כלכלה.

עפר שלח: יש לנו ראש ממשלה; הוא יודע לעשות הכול.

אורלי לוי אבקסיס: השר היוצא לקח אתו נדוניה – כספים למשרד הכלכלה, והשאיר את – – – נקי.

עפר שלח: בוודאי.

עפר שלח: ואל מול זה עומד שר אוצר, שאני אומר לכם, אני מתפעל ממנו.

עפר שלח: חברי מאיר כהן, אני ממש מתפעל ממנו.

עפר שלח: אנחנו, מאיר, שאנחנו יותר קשישים, זוכרים שהיה פה שר אוצר בשם יגאל הורביץ שנהג לומר: אין לי.

עפר שלח: ואחריו בא יורם ארידור ואמר: יש לי.

עפר שלח: קיבלנו אז, אם אתה זוכר, טלוויזיות בצבע, היה אפשר לקנות טלוויזיות צבעוניות.

מיכל רוזין: היה מחיקון – – –

עפר שלח: מחיקון ואנטי-מחיקון.

עפר שלח: מיכל, בגיל 28 מאיפה את יודעת את הדברים האלה?

מיכל רוזין: צודק – – –

עפר שלח: גוגל, בדיוק.

עפר שלח: הדבר הזה נגמר באחד המשברים הגדולים בכלכלה הישראלית.

עפר שלח: והדבר הזה – כשאנחנו מסתכלים על שר האוצר הנוכחי, שיש לו כסף לכול; היה לו כסף לתוספת אדירה לתקציב הביטחון, ויש לו כסף לדברים מאוד חשובים באמת, כמו סל התרופות וכן הלאה, ובשום מקום הוא לא אומר: אין לי; בשום מקום הוא לא אומר: אני, כשר האוצר, תפקידי הוא לשמור על הקופה, ובטח כשאני לא יודע מה תהיה תחזית ההכנסות שלי, איזה הכנסות יהיו לי בשנה הבאה ואיזה הוצאות יהיו לי בשנה הבאה – אנחנו מקבלים תמונה של חוסר אחריות מוחלט.

עפר שלח: ומחוסר האחריות הזה לא שר האוצר ולא אף שר אחר לא יוכלו לברוח.

עפר שלח: כשיגיע היום, הם לא יוכלו להגיד: זה ראש הממשלה הכריח אותנו.

עפר שלח: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת עפר שלח.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, מה כבר נשאר לומר על התקציב הדו-שנתי הזה, המכה הזאת שמתרגשת עלינו?

קארין אלהרר: לפני חודש קיימתי דיון בוועדה לביקורת המדינה.

קארין אלהרר: היה דוח של מבקר המדינה בנושא התקציב הדו-שנתי והתוצאות של התקציב הדו-שנתי.

קארין אלהרר: אז מעבר לבור התקציבי, שדיברו עליו קודמי, ומעבר לקיבעון הזה שאנחנו מקבעים את הממשלה – אי-אפשר אחרי זה לעשות שום דבר; אחרי זה, מה יקרה?

קארין אלהרר: הכול יהיה בהעברות תקציביות – אז אני אומרת: בואו נוותר על החגיגה הזאת.

קארין אלהרר: סתם לילה מיותר.

קארין אלהרר: בלאו הכי, באמת, אפילו לא שווה את הנייר, התקציב הזה, כי זאת פארסה כזאת, שמגיעים, מדברים על מה יש, על מה אין, ואחרי זה החגיגות מתרחשות בוועדת הכספים בכל מקרה.

קארין אלהרר: אז למה?

קארין אלהרר: מה עשינו?

קארין אלהרר: הייתי רוצה אפילו לומר שיש איזה ראש ממשלה שדואג לכיסא שלו, ולכן הוא רוצה תקציב דו-שנתי.

קארין אלהרר: אבל כשאני מסתכלת אחורה, אני לא זוכרת ממשלה שנפלה בגלל תקציב.

קארין אלהרר: אז הגעתי למסקנה שהוא רוצה את התקציב הדו-שנתי כי לא בא לו להתווכח.

קארין אלהרר: הוא לא רוצה להתווכח כל שנה; הוא מעדיף שזה יהיה כל שנתיים.

קארין אלהרר: לכו תדעו, אולי בשנה הבאה הוא יחשוב על איזה פטנט של עוד שלוש שנים, ארבע שנים, אולי איזו תוכנית חומש, כי זה קל וזה נוח.

קארין אלהרר: אני אגיד לכם מעבר לזה.

קארין אלהרר: בדיון שקיימתי ישבו כל מיני נציגים – נציג בנק ישראל, יושב-ראש המועצה הלאומית לכלכלה, נציגי אגף תקציבים – ישבו נציגים בכירים שמבינים דבר או שניים בתקציב.

קארין אלהרר: לא היה אף אחד בחדר שאמר שתקציב דו-שנתי זה דבר טוב.

קארין אלהרר: היחיד שעוד איכשהו גמגם ובחיי שלא הצליח לשכנע אפילו את עצמו היה יושב-ראש המועצה הלאומית לכלכלה – כי הוא נשלח למשימה, חייבים להודות.

קארין אלהרר: מעבר לזה, התקציב הדו-שנתי הזה הוא קצת זלזול בכנסת, כי הרי מה קורה?

קארין אלהרר: יעבירו תקציב, ואז העבודה המשמעותית ביותר של הכנסת, עבודת הפיקוח – אין לה מקום.

קארין אלהרר: בהעברות תקציביות אין פיקוח, שלא נטעה את עצמנו ולא נשלה את עצמנו.

קארין אלהרר: לכן, בעניין הזה, אני חושבת שזאת טעות.

קארין אלהרר: דרך אגב, זה בלון ניסוי שכבר ניסינו אותו ונכשלנו בו.

קארין אלהרר: איזה עוד תוצאות הרות-אסון צריכות לקרות כדי שנבין שלא צריך את הדבר הזה?

קארין אלהרר: אני קוראת לחברי בקואליציה: אני מבינה את הקושי, אבל אני אומרת לכם שבסוף זה יהיה על ראשכם, ולא תוכלו להגיד: לא ידענו, כי סיפרנו לכם מה ההשלכות, במיוחד לחברים החדשים בקואליציה.

קארין אלהרר: אדוני, ב-22 השניות שנותרו לי אני רוצה להתייחס לשידור הציבורי.

קארין אלהרר: תראו, אתמול באמת היה show מאלף של ראש הממשלה.

קארין אלהרר: שעת השאלות הייתה ההצגה הכי טובה בעיר.

קארין אלהרר: מה שהוא הכין לנו אחרי זה, הקבורה ללא הלוויה של השידור הציבורי – אני חייבת לומר שזאת בושה, זאת חרפה, וצר לי שיושב-ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן נתן את ידו לדבר הזה.

קארין אלהרר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, תקציב דו-שנתי הוא רעיון גרוע, ודווקא משום כך אני ממש לא מתפלא שהממשלה הזאת אימצה אותו.

דב חנין: זאת ממשלה שבודקת כל רעיון שלילי, בעייתי, כושל ומכשיל, ומאמצת כל רעיון כזה בחום רב.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כל כך קשה פה לדבר על הבמה בגנות תקציב דו-שנתי, כי בעצם כולם מסכימים שזה רעיון לא מוצלח; כל המומחים מסכימים, השרים מסכימים, הגורמים בתוך משרד האוצר מעריכים שהדבר הזה בעייתי, בבנק ישראל יש ביקורת מאוד גדולה.

דב חנין: אנחנו גם יודעים שהממשלה הזאת לא מסוגלת לחזות שבוע קדימה.

דב חנין: איך אנחנו יכולים להאמין לרגע שהיא מסוגלת לצפות שנה וחצי קדימה?

דב חנין: הסיבה שנתניהו הולך על תקציב דו-שנתי היא פשוט מכיוון שהוא מעוניין להקטין את כוחה של הכנסת ולצמצם את הסיכונים הפוליטיים שבפניו.

דב חנין: כל זה, עמיתי חברי הכנסת, ידוע ומוכר.

דב חנין: אבל אנחנו צריכים להסתכל במבט רחב על הנכונות של נתניהו לעשות כל דבר כדי להישאר בשלטון.

דב חנין: וכאן החיבור ההדוק בין מה שקורה בתחום ההשתחררות מן הכנסת – כי תקציב דו-שנתי זה בעצם ניסיון להשתחרר מעולה של הכנסת, ניסיון להשתחרר מהדמוקרטיה, ניסיון להשתחרר מכוחם של נבחרי העם לקבוע מסגרות וגבולות לממשלה – לבין מה שקורה בתחום התקשורת.

דב חנין: בתחום התקשורת ראש הממשלה הזה מנהל קמפיין שיטתי של השתלטות על אמצעי תקשורת ושל פירוק אמצעי תקשורת אחרים.

דב חנין: כאן, עמיתי חברי הכנסת, צריך לומר אמירה קשה על המהלך האחרון של ראש הממשלה – שהפעם רתם לצרכיו את יושב-ראש ההסתדרות – המהלך שמנסה לקבור סופית את השידור הציבורי בישראל.

דב חנין: גם כאן, עמיתי חברי הכנסת, אני אומר לכם שאני לגמרי לא מופתע.

דב חנין: מתחילת הדרך אמרתי שמטרתו של נתניהו איננה הקמה של תאגיד שידור ציבורי חדש.

דב חנין: אמרתי את זה כאן, מעל הדוכן הזה, פעם אחר פעם אחר פעם אחר פעם; אמרתי את זה כאשר התנגדתי לחוק פירוק רשות השידור שעוד הביא השר גלעד ארדן; אמרתי את זה גם לכם, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: היו פה אנשים שמתוך רצון טוב ואולי קצת נאיביות האמינו שבאמת המטרה היא לייעל ולשפר.

דב חנין: ואז אמרתי לכם:

דב חנין: אתם לא תזכו לראות את נתניהו מקדם שידור ציבורי אחר, כי הוא לא רוצה שידור ציבורי.

דב חנין: הוא לא רוצה שידור ציבורי.

דב חנין: הוא מוכן לשידור ממשלתי מוחלש, אבל זה המקסימום.

דב חנין: לכן, אחרי שהחוק של גלעד ארדן עבר, נתניהו התחיל במערכה חדשה.

דב חנין: ועכשיו, אחרי שהחוק הנוסף עבר, וכבר נסגרה רשות השידור, וכבר מוקם תאגיד שידור, אחרי שהוא משך וגרר ונמנע מלהקים מועצה ציבורית ועשה את הכול כדי שהדבר הזה לא יתקדם – אחרי כל זה אנחנו מתבשרים שעכשיו ניתנת הארכה של שנה נוספת, כדי שבשנה הזאת, אלה שחתמו עם תאגיד השידור הציבורי יישארו תלויים בין שמים לארץ, ואלה שנשארו ברשות השידור הישנה יישארו מעט מתחת לקו המים, עם טיפ-טיפה חמצן שנותר בריאותיהם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

דב חנין: זאת בדיוק המציאות שנתניהו חפץ בה: רשות שידור מוחלשת, כמעט מתה, עיתונאים שמחפשים חסדים של השלטון.

דב חנין: כך נראית התקשורת בעולמו של נתניהו.

דב חנין: אבל עולמו של נתניהו איננו עולם דמוקרטי.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, צריך להתנגד לקו הזה גם בתחום השידור והתקשורת וגם בתחום הבקרה של הכנסת והניסיון הנואל לקדם תקציב דו-שנתי.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יואב קיש – הציץ ויצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר באמת בחוק רע, רע כל כך, שפוגע ביכולת ההתנהלות של המדיניות הכלכלית, וכן פוגע ביכולת של הכנסת, שלנו, חברי הכנסת, לפקח על עבודת הממשלה.

מיקי לוי: אני סבור כי המדיניות הכלכלית לא הולמת את המצב במשק וכי הממשלה עושה מעט מדי ומאוחר מדי, ולכן המשק תקוע.

מיקי לוי: ואומנם, החוק הנוכחי יכבול עוד יותר את ידיהם, כאשר ידיהם ממילא כבולות.

מיקי לוי: במילים אחרות, הם עוצמים את עיניו של עיוור, אבל זה לא תורם לו שום דבר, כי ממילא עיניו עצומות.

מיקי לוי: ככה מתנהגים בממשלה הזאת.

מיקי לוי: רשת הפיקוח והביטחון המוצעת על-ידי שר האוצר מחוררת, וכל הדגים בורחים דרך החורים.

מיקי לוי: זאת מראית עין, אחיזת עיניים.

מיקי לוי: תקציב דו-שנתי, רבותי, מטרתו אחת: להבטיח את הישרדותו הפוליטית של ראש הממשלה.

מיקי לוי: פחדנים.

מיקי לוי: אתם מכוונים אקדח מעשן לראשה של הכלכלה הישראלית ולוקחים את אזרחי מדינת ישראל כבני-ערובה.

מיקי לוי: תקציב דו-שנתי – התנגדו לו השר כחלון, ראש אגף התקציבים באוצר, אנשי צוותו.

מיקי לוי: תקציב דו-שנתי הוא תקציב רע שאינו קיים בשום מדינה בעולם מלבד בחריין.

מיקי לוי: אין כלכלן בעולם אשר יוכל לצפות שנתיים קדימה; לא ניתן לצפות את התמונה המקרו-כלכלית המושלמת; לא ניתן לצפות את מחירי הסחורות; לא ניתן לצפות משברים גיאו-פוליטיים; לא ניתן לצפות איך יתנהגו ויתנהלו הכלכלות הגדולות בעולם – סין, ארצות-הברית והמדינות המפותחות.

מיקי לוי: מה יהיו מחירי הדלקים בעולם?

מיקי לוי: אין נביא שיש באפשרותו לצפות פני העתיד של התמורות הכלכליות.

מיקי לוי: ולמיטב ידיעתי, אין בממשלה הזאת נביא, אלא אם כן קוראים לו בנימין נתניהו, ראש הממשלה.

מיקי לוי: מדובר בהוראת שעה לשנים 2017–2018.

מיקי לוי: זו הוראת השעה החמישית שמתקנת חוק-יסוד, רבותי.

מיקי לוי: הוראת השעה החמישית.

מיקי לוי: אתם, אנחנו, בית-הנבחרים, נותנים ידנו – אתם, חברי בקואליציה – לתיקון חוק-יסוד בהוראת שעה.

מיקי לוי: אתם מבינים מה זה עושה לדמוקרטיה הישראלית?

מיקי לוי: וזה אחרי שבית-המשפט לא רווה נחת מהוראת השעה, וגם מבקר המדינה ביקר את התמודדות הוראת השעה בשנים 2011–2012 – ואנחנו זוכרים למה גרמה הוראת השעה הזאת: לבור תקציבי של 39 מיליארד שקל, 4.3% – וקבע בית-המשפט שהיו בה כשלים רציניים, והיועץ המשפטי לכנסת אמר בוועדת הכספים שהוא סבור שלא ניתן מבחינה חוקתית לחוקק הוראת שעה חמישית בחוק-יסוד, והוא מעריך שהיא לא תצלח את בג"ץ.

מיקי לוי: ואני קורא לכל חברי מהאופוזיציה: על הדבר הזה צריך ללכת לבג"ץ.

מיקי לוי: מעבר לסכנה הממשית לכלכלת מדינת ישראל, עצם הפגיעה פעם חמישית בחוק-יסוד היא עילה מספקת לגשת לבג"ץ, ועל-פי כל ההערכות המשפטיות, ההוראה הזאת לא תחלוף.

מיקי לוי: אני כבר מסיים, אדוני.

מיקי לוי: הוראת השעה הזאת מחדדת את העובדה שמטרתה למנוע את התפזרות הכנסת בשל תקציב, ויוצרת זילות מאוד גדולה בחוקי התקציב ובעבודת הכנסת.

מיקי לוי: היא פוגעת ממשית בעבודת הכנסת, והכול תחת דגל אחד: הישרדותו של ראש הממשלה.

מיקי לוי: ובהמשך לדבריו של חברי חבר הכנסת דב חנין בנושא ההשתלטות של ראש הממשלה על השירות, השידור הציבורי – נתקעה המילה – ברגעים אלה – – –

אחמד טיבי: יכול להיות שבגלל שעברת את הזמן, מיקי, זה קורה לך.

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: ברגעים אלה, אדוני, מתקיים משבר אמיתי בערוץ 99, כאשר ראש הממשלה דוחף את ידו בצורה גסה.

מיקי לוי: המשבר הזה גורם לכך שהסיעות החרדיות מכונסות שם כדי לראות איך להעביר את רוע הגזירה, שלא יהיה אך ורק אחד שייגש למכרז ערוץ 99.

מיקי לוי: יש גבול גם לעניינים האלה.

מיקי לוי: דמוקרטיה רחוקה מראש הממשלה והלאה.

מיקי לוי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מירב בינת אל-אסד – מירב בן ארי.

מירב בן ארי: מה הוא אמר?

אחמד טיבי: בן ארי, יעני.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, כנסת נכבדה, ראשית, באתי לכאן רק כדי לומר כמה דברים לגבי שר האוצר, כי נראה לי – חבל, חברת הכנסת אורלי לוי יצאה, וחיליק בר, שבאו לכאן ומה שנקרא דיברו והציגו את שר האוצר בצורה שאינה מקובלת עלי, ולכן גם התפרצתי, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אבל אני חייבת לומר משהו אחד.

מירב בן ארי: לא משנה כרגע מה אני חושבת על התקציב הדו-שנתי.

מירב בן ארי: מה שמפריע לי בהתנהלות הזאת – כל הפופוליזם הזה.

מירב בן ארי: אין שר אוצר יותר חברתי משר האוצר שנמצא כיום, משה כחלון.

מירב בן ארי: אין, וזה לא משנה מה ימשיכו להגיד.

מירב בן ארי: במקום לעלות כאן – אתה שומע, אדוני היושב-ראש?

מירב בן ארי: אתה יודע בכמה גדל היום סל התרופות?

מירב בן ארי: אתה מודע לזה?

מירב בן ארי: בכמה?

מירב בן ארי: אני עושה לך כאן מבחן.

מירב בן ארי: בכמה גדל הסל, בהחלטה משותפת של השר ליצמן ושר האוצר?

אחמד טיבי: 200 מיליון שקל.

מירב בן ארי: 250 מיליון.

מירב בן ארי: סל התרופות הולך להיות 550 מיליון שקל.

מירב בן ארי: שנים, שנים, שנים שהוא עומד על 300 מיליון.

מירב בן ארי: שנים שאנשים באים ואומרים שיש תרופות מצילות חיים אבל אף אחד לא טורח לפתוח את הסל הזה ולהגיד: רגע, אלו תרופות שמצילות חיים.

מירב בן ארי: לכן, לבוא לפה ולהגיד: הלב שלו במקום אחר, העשייה שלו – זה הרי גיבוב של שטויות.

מירב בן ארי: אלה אנשים שלא מכירים את העשייה של שר האוצר.

מירב בן ארי: ואני לא מדברת על התוכנית של "חיסכון לכל ילד", שהיא 2.7 מיליארד שקל.

מירב בן ארי: מתי היה כאן שר אוצר שעשה תוכנית חיסכון כזאת?

מירב בן ארי: מתי?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: מן הסתם אתם לא יודעים, כי זה פשוט לא קרה.

מירב בן ארי: ועוד לא דיברנו על הקשישים – הצהרה של שר האוצר שלא יהיה קשיש מתחת לקו העוני.

מירב בן ארי: ולא דיברתי על הדיור הציבורי ומחיר למשתכן.

מירב בן ארי: וחבל שהלכה הגברת לוי אבקסיס.

מירב בן ארי: היא כל הזמן באה ואומרת לשר גלנט: איזה עבודה, איפה הדיור הציבורי?

מירב בן ארי: תוכנית של 150 מיליון שקל לשיקום שכונות – הכול נעלם בחסות התקציב הדו-שנתי.

מירב בן ארי: אז שיהיה ברור – והנקודה הזאת היא קריטית, כי זה לא פשוט לשבת שם בספסלים של הקואליציה ולשמוע את הדברים הקשים האלה שמוטחים שלא בצדק.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין איך חברי כנסת שחושבים שהם חברתיים, לא מבינים את העשייה החברתית של שר האוצר.

מירב בן ארי: חבר הכנסת מאיר כהן, אני יודעת שאתה איש חברתי בכל רמ"ח איבריך.

מירב בן ארי: הרי מה ששמענו היום בוועדת הבריאות, מה שאנחנו שומעים בוועדת הרווחה, אלו מהפכות שלא היו כאן שנים.

מירב בן ארי: שנים.

מירב בן ארי: ואנחנו יודעים ששיקום שכונות – שנים לא נגעו בהן.

מירב בן ארי: ואני אגיד לכם על מחיר למשתכן.

מירב בן ארי: אני בת 40, ורוב חברי, אין להם דירה.

מירב בן ארי: כל החיים הם עבדו קשה.

מאיר כהן: מירב, זה לא לכבודך.

מירב בן ארי: סליחה, מה אמרתי?

מאיר כהן: תגידי מה שהוא עשה ותפסיקי.

מאיר כהן: זה לא לכבודך, שאת עומדת ומהללת.

מאיר כהן: את מה את מהללת?

מירב בן ארי: ברור שאני אהלל.

מאיר כהן: אוקיי – – –

מירב בן ארי: חבר הכנסת כהן, עמדו כאן חברי כנסת, ושמעת את הדברים.

מירב בן ארי: אז מה אתה מצפה – שאני אשב שם ואני לא אגיד על דברים שהוא עשה?

מאיר כהן: לא, חס ושלום.

מאיר כהן: זכותך להגן, ואת עושה את זה טוב, אבל את עושה את זה יותר מדי טוב.

מירב בן ארי: אה, יותר מדי טוב זו מחמאה.

מאיר כהן: תגידי את העובדות.

מירב בן ארי: בוא אני אתן לך את העובדות.

מירב בן ארי: העובדה – בשנים האחרונות אני נרשמתי למחיר למשתכן.

מירב בן ארי: אני.

מירב בן ארי: עד היום אפילו בכלל לא חשבתי על אופק של דירה.

מירב בן ארי: אגב, אפילו הפסדתי קצת בהגרלות, אבל אני עדיין ממתינה לתורי.

מירב בן ארי: לא הייתה לי הזדמנות כזאת בחיים, ואני אומרת לך את זה.

מירב בן ארי: אמרת לי שאני מגינה הרבה – – –

מאיר כהן: מירב, אל תהיה תלמידת תיכון שחושבת שההיסטוריה התחילה אתה.

מאיר כהן: מחיר למשתכן התחיל בממשלה הקודמת.

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: על הדירות של מחיר מטרה.

מירב בן ארי: אתה משווה?

מירב בן ארי: אתה משווה?

מאיר כהן: אני עשיתי מחיר למשתכן בדימונה לפני שש שנים.

אחמד טיבי: סיימת?

מירב בן ארי: רגע, אבל כל הזמן הפריעו לי.

אחמד טיבי: לא, נתתי לך דקה וחצי מעל הזמן.

מירב בן ארי: רק משפט לסיום.

אחמד טיבי: משפט לסיום.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש שר אוצר חברתי בירושלים, שהרבה שנים לא היה שר אוצר חברתי כזה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך משהו, מאיר כהן: אתה יודע בדיוק איפה הלב שלי נמצא, ואם הייתי חושבת לרגע, תאמין לי שלא הייתי עולה פה ומגינה בכזה חירוף נפש, כי זה מאוד קשה לשבת שם ולשמוע דברים שאתה יודע שהם לא נכונים.

אחמד טיבי: תודה רבה, חברת הכנסת מירב אבן אל-אסד בן ארי.

אחמד טיבי: אה, את יודעת ביידיש מה שם המשפחה שלך?

מירב בן ארי: לא.

אחמד טיבי: לייבזון.

מירב בן ארי: שמאיר לא ישמע את זה.

אחמד טיבי: מה, לא ידעתם?

אחמד טיבי: אני נדהם.

אחמד טיבי: אני נדהם.

מירב בן ארי: אני מעדיפה שהוא יגיד לי את זה במרוקאית.

עליזה לביא: ואיך בלדינו?

אחמד טיבי: זה בשיעורים פרטיים.

עליזה לביא: לא, אפשר גם וגם.

מיכל רוזין: תשמעו, יש לנו לילה ארוך.

מיכל רוזין: אחמד יבדוק איך אומרים את זה בלדינו.

אחמד טיבי: יש לילה ארוך, נכון.

עליזה לביא: מבטיחה?

מיכל רוזין: שאחמד יבדוק?

מיכל רוזין: מבטיחה בשם אחמד.

אחמד טיבי: אם היא מבקשת, אני אעשה זאת.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל, עפר, בשני דברים שאתה אמרת, ואני חושבת שחשוב להגיד – אפרופו הטלוויזיה הצבעונית, שאני עוד זוכרת את היום שאבא שלי קנה אותה, כי רצתי הביתה לראות את הגעתו של סאדאת לארץ.

מיכל רוזין: כן, הייתי בת יום וחצי, משהו כזה.

מיכל רוזין: אבל אתה יודע, היה המחיקון.

מיכל רוזין: ואני חושבת שביבי נתניהו הופך להיות המחיקון הלאומי.

מיכל רוזין: שמת לב לזה?

יעקב פרי: – – –

מיכל רוזין: ככה: היה חופש עיתונות ותקשורת – מחיקון.

מיכל רוזין: ביבי – נמחק; תקציב שנתי – נמחק; חופש ביטוי לנבחרי ציבור – זה בהמשך הלילה – נמחק.

מיכל רוזין: כלומר, אנחנו פה בשיטת מחיקת הדמוקרטיה, סעיף אחרי סעיף.

מיכל רוזין: המחיקון הלאומי.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: בוודאי.

מיכל רוזין: ברגע – – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: אנחנו נדבר על זה בחוק ההדחה.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לך באמת, מירב, שכחלון אולי עושה דברים יפים, חברתיים, אבל בעניין הזה את קצת התעלמת מזה שהוא אמר – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: – – חד-משמעית, במרס 2016: "יש לי התחייבויות קואליציוניות לתקציב דו-שנתי.

מיכל רוזין: אני חושב שמקצועית זה לא נכון – – – אפשר לעשות תקציב שנתי" – הכול, אני מצטטת את כחלון, לא כביקורת עליו, את דבריו – "ואחר כך נמשיך עוד שנה ועוד שנה.

מיכל רוזין: לקשור את התקציב לקואליציה זה לא נכון".

מיכל רוזין: עכשיו, עפר אמר, והשתמש במילה שאני בדרך כלל לא משתמשת בה בהקשרים האלה: אונסים את שר האוצר.

מיכל רוזין: אז אני רוצה להעניק לשר האוצר מהניסיון שלי, בעיקר בהפגנות נגד אנסים כאלה ואחרים, שאנחנו פשוט שרות ככה: "לא, זה לא, זה לא, זה לא, זה לא; איזה חלק מה'לא' לא הבנת עד לפה?"

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: וזה מה שכחלון צריך לשיר לראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

קריאה: עוד פעם.

עליזה לביא: עוד פעם – – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: "לא, זה לא, זה לא, זה לא, זה לא – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – איזה חלק מה'לא' לא הבנת עד לפה?"

מירב בן ארי: תגיד, מותר לשיר – – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: וזה בדיוק מה שכחלון – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: – – היה צריך להגיד – – –

טלי פלוסקוב: – – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – – היה צריך להגיד לראש הממשלה.

מיכל רוזין: וחבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: מה הבקשה?

אחמד טיבי: תוכנית כבקשתך.

אחמד טיבי: מה הבקשה?

איילת נחמיאס ורבין: שתחזור על זה, כי הם לא הספיקו – – –

מירב בן ארי: לא הספקנו להגיד את ה"לא".

נחמן שי: לא – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא הספקנו – – –

אחמד טיבי: יש לה עדיין זמן.

נחמן שי: – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: יש לה זמן.

מיכל רוזין: אני אחזור לזה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת גפני, יושב-ראש ועדת כספים, גם הוא אמר באותו חודש, הוא אמר: אני נגד התקציב הדו-שנתי, אבל אצביע בעדו.

מיכל רוזין: ויש עוד אחרים בקואליציה שמתנגדים, אבל אף אחד לא אומר לא לראש הממשלה.

מיכל רוזין: אף אחד לא מעז.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מיכל רוזין: אבל אחד לא אומר לו לא.

טלי פלוסקוב: – – –

מיכל רוזין: ותדעו לכם שאנחנו ובחריין המדינות היחידות בעולם שיש להן תקציב דו-שנתי.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: אנחנו ובחריין.

מיכל רוזין: כל מדינות מערב-אירופה לא גילו את הפטנט של נתניהו.

קריאות: – – –

מיכל רוזין: אין להן מחיקון לאומי.

מיכל רוזין: לדעתי, אנחנו גם המדינה היחידה – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מיכל רוזין: – – שבה הרשו למכור טלוויזיות צבעוניות ובאותו הזמן עשו לנו מחיקון.

מיכל רוזין: אז כמו שהמצאנו את המחיקון של הטלוויזיה, אותו דבר ממציא לנו נתניהו את מחיקון הדמוקרטיה, והנה, הוא מוחק את התקציב השנתי, ובכלל, מי צריך אותו, כי למה צריך פה בכלל דמוקרטיה?

מיכל רוזין: מפרים פה את האיזון המאוד-מאוד עדין שבין ממשלה לכנסת.

מיכל רוזין: ממשיכים לכאורה לחזק את הממשלה.

מיכל רוזין: אין פה שום חיזוק, כי אני מזכירה לכם שממשלות לא נפלו בגלל תקציב אי-פעם; הן נפלו בגלל חינמון "ישראל היום", ואולי עכשיו הן ייפלו בגלל ערוץ הכנסת, אבל בגלל תקציב הן מעולם לא נפלו.

מיכל רוזין: אז גפני, כחלון ומירב בן ארי – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – שוב, ללמוד להגיד לביבי – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – "לא, זה לא, זה לא, זה לא, זה לא – –

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: – – איזה חלק מה'לא' לא הבנת עד לפה?"

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אחמד טיבי: הבנת?

מירב בן ארי: את שרה מדהים.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר – – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – לייבזון.

אחמד טיבי: חברת הכנסת בן ארי – – –

מירב בן ארי: אני מפרגנת לה על השירה.

איילת נחמיאס ורבין: בלדינו.

איילת נחמיאס ורבין: בלדינו.

אחמד טיבי: אגב, אני לא יודע מה זה רוזין ביידיש, אבל רויזן זה שושנים.

קריאה: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: איזה שובב.

קריאה: לא.

קריאה: זה בא מזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, הוא שובב.

מירב בן ארי: רגע, מה אמרת בערבית?

עליזה לביא: אתה נראה היום מבסוט.

אחמד טיבי: נחמן שי.

מירב בן ארי: מה אמרת בערבית – עד שהוא עולה?

אחמד טיבי: לא אמרתי בערבית.

אחמד טיבי: זה היה ביידיש.

מירב בן ארי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע.

איילת נחמיאס ורבין: ובספניולית – רגע, פרלה זה פנינה.

איילת נחמיאס ורבין: זה רוזה.

אחמד טיבי: שי, שי.

אחמד טיבי: נאזם, שי זה הדייה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא הייתי ב"צופים", הייתי בתנועת נוער אחרת, אז שם לא היו שירים כאלה.

עליזה לביא: איפה היית?

נחמן שי: אני הייתי בתנועה המאוחדת, הנוער העובד והלומד.

קריאה: וואו.

אחמד טיבי: משם לכנסת, ישר.

נחמן שי: לא, לא.

נחמן שי: מאז עברו 60 שנה עד שהגעתי לכנסת; קצת פחות.

נחמן שי: חברות וחברים, הלהטוטן שעמד פה אתמול במשך שעה ו-40 דקות, הצליח לדבר ולא אמר יותר מדי, מביא לנו עכשיו עוד טריק אחד מהכובע של הקוסם: תקציב דו-שנתי.

נחמן שי: כבר ראינו פעם אחת את זה.

נחמן שי: וכנראה זה טריק טוב.

נחמן שי: הוא טריק טוב כדי שראש הממשלה יוכל למשוך שנתיים; הוא טריק רע ככל שמדובר באזרחי מדינת ישראל, שמייחלים למדינה מצליחה ומשגשגת.

נחמן שי: בין הנאומים, בין התשובות שניתנו אתמול, ככה מהשרוול, כמו שנאמר באנגלית, אז הוא דילג, ראש הממשלה, גם על הנושאים הכלכליים, כי הכול טוב.

נחמן שי: איך אומר שר הביטחון: הכול דבש.

נחמן שי: מה זה דבש – ארץ זבת חלב ודבש.

נחמן שי: למשל, היום, בשדולה שהקים חברנו עודד פורר על היצוא, הציגו לנו מסמכים – התאחדות – – –

מיקי לוי: חבר הכנסת שי, אתה יכול לדבר שעתיים, אין שר במליאה.

מירב בן ארי: איך תמיד מיקי – – –

נחמן שי: הם עדיין לא הגיעו לאזכרה שהייתה לחללי מלחמת לבנון השנייה, הם בדרך.

נחמן שי: אני אמשיך, אין בעיות.

נחמן שי: אחר כך אקרא קטעים מהתנ"ך.

נחמן שי: אז אמרו לנו – חברים באו לשדולה: זה עיתוי מצוין – והסבו את תשומת לבנו לכך שבין השנים 2008 ו-2013 גדל היצוא בשיעור מצטבר של כ-16%, ואילו בשנים מאז – הוא גדל בכ-16%.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, צריך לעצור את הישיבה.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני מציעה.

איילת נחמיאס ורבין: אני – הצעה לסדר – – –

אחמד טיבי: תמשיך.

אחמד טיבי: תמשיך.

קריאה: נחמן – – –

מירב בן ארי: – – – היא ישבה פה – – –

נחמן שי: מה לעשות?

נחמן שי: מה אתה מציע?

נחמן שי: שנמשיך?

איילת נחמיאס ורבין: מי ישבה?

מירב בן ארי: – – – היא באמת, היא ישבה כאן.

מירב בן ארי: היא ישבה כאן רצוף.

קריאות: – – –

נחמן שי: סופה.

נחמן שי: היא יצאה לרגע.

נחמן שי: טוב, אני אמשיך, והיושב-ראש – – –

איילת נחמיאס ורבין: רגע, השוטר.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, אני אגיד לכם: השוטר הולך לחקור איפה השרה.

מירב בן ארי: כן – – –

נחמן שי: היושב-ראש ייתן לי זמן ככל שאני ארצה.

מירב בן ארי: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

נחמן שי: אז אני רוצה לחזור לנתונים שקראתי לכם.

טלי פלוסקוב: היא ישבה פה כשלוש שעות.

מיקי לוי: אתם תפסיקו – – –

נחמן שי: בין השנים 2008 ו-2013 – –

קריאה: – – –

נחמן שי: – – גדל היצוא בשיעור מצטבר של כ-16%.

נחמן שי: תשימו לב.

יפעת שאשא ביטון: – – –

נחמן שי: חמש שנים – 2.5% לשנה, משהו כזה.

נחמן שי: ואילו בשנים 2003–2008 – כלומר בחמש השנים שקדמו – גידול מצטבר של 91%.

נחמן שי: אני אמשיך.

נחמן שי: אני, יש לי אישור מהיושב-ראש לדבר כמה שאני רוצה, נכון?

אחמד טיבי: קיבלת יותר זמן בגלל היעדר שר.

קריאות: – – –

נחמן שי: התוצאה היא שבתקופה המדוברת קצב הצמיחה של המשק ירד לשיעור ממוצע של כ-2.5%.

נחמן שי: תקשיבו למה שאני אומר לכם, בבקשה, מי שישנו – בעיקר שרי הממשלה שנוכחים פה, למשל ראש הממשלה, שר האוצר, שמכבד אותנו בנוכחותו, ושרים אחרים שהצטרפו אלינו לישיבה זו, ועל כך אני מביע בפניהם את תודתי והוקרתי העמוקה.

קריאה: – – –

נחמן שי: ממשלה ריקה.

נחמן שי: אז האם מישהו בממשלה הזאת מבין שכשהיצוא קטן, וקטן מאוד, קצב הצמיחה של המשק קטן בהתאם?

נחמן שי: ואז, בהדרגה, מדינת ישראל מייצאת פחות, מייצרת פחות, ויש לפנינו – קלאסי: האטה במשק.

נחמן שי: כמה צריך יותר מזה?

נחמן שי: מה אתה אומר, יושב-ראש בנק המזרחי לשעבר, חברי חבר הכנסת פרי?

נחמן שי: אתה מסכים לניתוח הזה?

יעקב פרי: כל מילה.

יעקב פרי: כל מילה.

נחמן שי: לא, לא כל מילה; אחת כן אחת לא.

נחמן שי: כל מילה.

נחמן שי: אבל הנה, יש לנו פה חבר שהיה מעורב מאוד.

נחמן שי: יש לנו גם את סגן שר האוצר, שיצא החוצה.

נחמן שי: והנה הנתונים המשלימים: שנת הבלימה של המשק הייתה שנת 2015, אומר "דה-מרקר".

נחמן שי: התוצר לנפש עלה ב-2015 ב-0.3%, שליש האחוז, לעומת גידול של 1.5% במדינות ה-OECD.

נחמן שי: אנחנו טופחים לעצמנו – עודד, עודד, תיכנס, תיכנס.

נחמן שי: עודד.

נחמן שי: הוא עומד שם.

נחמן שי: הוא הוביל היום את השדולה הזאת, ויפה עשה.

נחמן שי: ה-OECD – ואנחנו כולנו גאים שאנחנו יודעים לספוג את המשברים הכלכליים ואנחנו יודעים להגיב מהר – אז אנחנו מתכווצים והם גדלים; לא גידול סנסציוני, 1.5% במדינות OECD, ואנחנו – 0.3%.

נחמן שי: הצמיחה הסתכמה ב-2.3%, נמוך מהתחזיות המוקדמות.

אחמד טיבי: נחמן, נתתי לך שתי דקות יותר, אז נא לסיים.

נחמן שי: לא, אני דיברתי בניחותא.

נחמן שי: יש לי המון תזות עוד.

נחמן שי: תראה כמה עוד נשאר לי לדבר.

אחמד טיבי: הלילה אנחנו נסיים לקראת 03:00, יש לנו לילה לבן.

נחמן שי: טוב, אז אני, תן לי – כי בהיעדר שר אני רשאי את הדברים הבאים: או לא לדבר בכלל או להגיד: עד שיהיה שר.

אחמד טיבי: עם מגבלה אחת:

אחמד טיבי: שאת זה מחליט היושב-ראש, והיושב-ראש זה אני.

נחמן שי: ברור.

נחמן שי: שעכשיו עוסק בתרגום שמותינו בעברית לערבית, ואני מקווה שאתה מכין גם את התרגום של השם שלי.

אחמד טיבי: גם ליידיש.

אחמד טיבי: שי זה "הדי".

אחמד טיבי: אמרתי לך – נחמן הדייה.

אחמד טיבי: הדייה.

אחמד טיבי: נחמן הדייה.

נחמן שי: הדיי?

נחמן שי: מה זה?

אחמד טיבי: הדייה זה מתנה, שי.

נחמן שי: אה, שי.

נחמן שי: לא, יש לי שירים כאלה עם הטילים שבאים והולכים, אתה מכיר?

אחמד טיבי: איך אתם מגיעים לטילים, יא רבי, איך?

נחמן שי: חברים, הטריק הזה לא יעשה את העבודה.

נחמן שי: אנחנו יודעים שתקציב לשנתיים לא יכול להחזיק מעמד.

נחמן שי: כשבריטניה עוזבת את האיחוד האירופי, כשבאיחוד האירופי יחולו שינויים כלכליים, כשהאיחוד האירופי הוא השוק מספר אחת של היצוא מישראל – כמעט 40% של היצוא מישראל – משהו צריך להשתנות שם, משהו ישתנה; ואם הוא משתנה, איך התקציב הזה יגיב?

נחמן שי: הוא לא יגיב, כי כשתכננו אותו לא ידעו שבריטניה תצא.

נחמן שי: ואולי יחולו עוד כמה שינויים בשנתיים הקרובות?

נחמן שי: כל הרעיון של תקציב הוא שהוא מגיב על שינויים, הוא מוביל שינויים, הוא המפתח להתפתחות ולהתקדמות של המשק, ודרכו מנווטת הממשלה את המשק.

נחמן שי: אז ברור שלראש הממשלה, כמו שהוא פוגע, מסרס את התקשורת – שזה עולם תוכן אחד – וכמו שהוא פוגע ומסרס, משתדל לפגוע במערכת המשפט, עכשיו הוא פוגע גם במערכת הכלכלה של מדינת ישראל, והכול תחת הססמה: אני פה, וכל היתר ממש לא חשוב לי.

נחמן שי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: השרה הגיעה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי כנסת נכבדים, שר האוצר משה כחלון הצביע ביום ראשון האחרון בעד העברת התקציב הדו-שנתי.

מאיר כהן: שר האוצר, מירב יקירתי, יכול לרשום לו הישג מפוקפק, שאולי הוא הראשון שמוביל שני תקציבים דו-שנתיים ברצף ובאותה ממשלה.

מאיר כהן: מה שמפליא, מירב, וחשוב שתשמעו את זה, ככה, בנחת ובנועם, ששר האוצר חושב ואף אומר שהוא נגד תקציב דו-שנתי.

מאיר כהן: הוא לא מאמין בו כלכלית, ככה הוא אומר.

מאיר כהן: אני מצטט: התנגדתי לרעיון של תקציב דו-שנתי, אבל אני מחויב להסכמים קואליציוניים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

מאיר כהן: אפשר לשמוע בלי להפריע.

מאיר כהן: אוי ואבוי לנו.

מאיר כהן: את זה אומר שר האוצר.

מאיר כהן: זאת אמירה מקוממת, בפרט כשהיא באה מפיו של האיש שאמון על תקציב מדינת ישראל.

מאיר כהן: הוא לא עוד סתם שותף בממשלה, הוא שר האוצר, חבריא.

מאיר כהן: תקציב דו-שנתי הוא רע לכלכלה, וכבר עכשיו אנחנו רואים איך הגירעון גדל מחד גיסא, ומאידך גיסא – אין בשורה לאזרחי ישראל.

מאיר כהן: יש בו תיקונים, יש בו דברים נחמדים שנעשים, אבל זו לא הבשורה שאני ציפיתי לה משר האוצר הנוכחי, ואני מקווה שאני אתבדה.

מאיר כהן: למרות שהוכח שתקציב דו-שנתי פוגע בכלכלת המדינה, מבקשת הממשלה להעביר אותו היום תחת הכותרת של יציבות פוליטית.

מאיר כהן: הניסוי שנקרא תקציב דו-שנתי נכשל כבר בעבר, והוביל לבור תקציבי גדול, לעלייה באבטלה ולקיצוץ מסיבי בתקציבים חברתיים.

מאיר כהן: התקציב הדו-שנתי מסכן את כלכלת המדינה ומהווה מכה קשה למשק הישראלי, שגם כך, כמו שכולנו יודעים, נמצא בהאטה.

מאיר כהן: אנחנו מרגישים את זה.

מאיר כהן: תפקידה של ההנהגה ותפקידו של שר האוצר הוא לדעת לתכנן קדימה ולמנוע מצב של פגיעה בכלכלה הישראלית.

מאיר כהן: צמרת האוצר, מירב יקירתי, מתריעה באופן מובהק כנגד תקציב דו-שנתי.

מאיר כהן: צמרת האוצר יודעת שתקציב דו-שנתי אינו מיטיב עם הכלכלה ואינו מיטיב עם האזרחים.

מאיר כהן: המשק הישראלי יצא חבול מהתקציב הדו-שנתי של 2011 ו-2012, היינו שם, והוא יוצא חבול גם כעת, לאחר התקציב הדו-שנתי האחרון, שאושר באיחור של שנה.

מאיר כהן: היעדר היכולת לחזות את העתיד בטווח של שנתיים פוגע בכלכלה – כך אומרת נגידת בנק ישראל, ואני מצטט: הישענות על תחזיות חשובה ביותר לבניית תקציב וחיזוק הכלכלה.

מאיר כהן: התקציב – – –

מירב בן ארי: אתה יודע שבנובמבר – – –

מאיר כהן: תקשיבי, תקשיבי.

מאיר כהן: יש לי עוד דקה.

מאיר כהן: אחרי זה אדבר אתך.

מאיר כהן: התקציב הדו-שנתי של 2011 ו-2012, למשל, הסתיים בגירעון כפול מהתחזיות המקוריות, 40 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: אנחנו מכירים את המספרים כי אנחנו, מפלגת יש עתיד, כיסינו את הבור הזה.

מאיר כהן: אנשי האוצר חזו אז גירעון של 2%, זה הסתיים בגירעון של 3.9%.

מאיר כהן: ההשלכות על התקציב הקרוב, לשנים 2017 ו-2018, תהיינה הרסניות עוד יותר, כך צופים אנשי האוצר – שיושבים עם השר ואומרים לו: אל תעשה את זה.

מאיר כהן: אלמנט נוסף שנפגע באופן משמעותי מתקציב דו-שנתי הוא היעדר הגמישות.

מאיר כהן: במציאות הכלכלית של היום יש חשיבות רבה ליכולת של הממשלה ושל האוצר להגיב און-ליין על משברים ואירועים המשפיעים על הכלכלה, ויש לנו מספיק אירועים שמשפיעים על הכלכלה, ואי-אפשר לעגן לשנתיים את התקציב.

מאיר כהן: בתקציב הדו-שנתי הממשלה משוללת לחלוטין יכולת להגיב על תנודות המשפיעות על המשק, כך אומרים כל הכלכלנים.

מאיר כהן: שר האוצר הקודם, לפני הקודם, יובל שטייניץ, מצא לו באחת ממדינות הדרום בארצות-הברית איזה כלכלן שהגיב ושתמך בתקציב הזה.

מאיר כהן: צר לי על שר האוצר.

מאיר כהן: גם אם כוונותיו טובות, מנהיגות צריכה לשדר לא רק אמינות אלא גם את היכולת להנהיג, ואת היכולת לבוא לראש הממשלה ולהגיד לו: באתי לכאן בכוונות טובות – אני מאמין לכוונות הטובות של שר האוצר; להגיד לו: אדוני, אני לא אתן את ידי בשביל השרידות הפוליטית שלך.

מאיר כהן: יש לי כוונות טובות, אני מתנגד לתקציב הדו-שנתי, וכך היה צריך להיות.

מאיר כהן: חבל, חבל ששר האוצר התקפל לפני ראש הממשלה, ואנחנו ניפגע.

מאיר כהן: נעמוד כאן בעוד שנתיים, ותראו עד כמה המשק הישראלי ייפגע מההחלטה האומללה הזאת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת מאיר כהן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת פרחה אל-אסד – עליזה לביא, יעני.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: רק תבואי עכשיו.

אחמד טיבי: ) אני אסביר לך.

אחמד טיבי: פרחה – עליזה.

אחמד טיבי: אגב, איך זה ביידיש, פרחה?

אחמד טיבי: פרייליכע.

עליזה לביא: אוי, אדוני היושב-ראש, הלוואי שהייתי יכולה לצחוק.

עליזה לביא: הלוואי שהייתי יכולה לחייך, אבל אתה יודע – – –

אחמד טיבי: התקציב הדו-שנתי, התקציב הדו-שנתי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, הלוואי שהייתי אשת בשורות, אבל ממש, אדוני היושב-ראש, ממש ברגעים האלה, ממש ממש ממש – – –

אחמד טיבי: כן, קשה.

אחמד טיבי: קשה.

עליזה לביא: לא, לא, זה מאוד עצוב מה שאני מספרת עכשיו.

אחמד טיבי: נדמה לי שהיית בסיעה שאישרה תקציב דו-שנתי, אבל – – –

עליזה לביא: ממש ברגעים האלה, תוכנית המסים של שר האוצר – –

אחמד טיבי: אה, התפרסמה עכשיו, כן.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: – – מטילה מס של 3% על המשתכרים מעל 53,000 שקלים.

עליזה לביא: עד היום הם חויבו רק ב-2% מעל 67,000 שקל, והנה אנחנו רואים את הגזירות של שר האוצר.

יפעת שאשא ביטון: – – –

עליזה לביא: עוד מתוכנית החיסכון למשתכרים: 14,750 ש"ח – מוסיפים להם מסים; 17,500 ש"ח נפגעים – קופצים למדרגה הבאה של 34.5%, במקום לשלם 31% עד 19,800 ש"ח היום.

עליזה לביא: אז אם אלה הבשורות וזאת המציאות, אני לא כל כך מבינה – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

עליזה לביא: – – מה תקציב חברתי, איזו בשורה יש לנו כאן.

טלי פלוסקוב: ואיזה בשורה הייתה לשר האוצר לשעבר?

יפעת שאשא ביטון: – – –

עליזה לביא: וזה נמצא בעקביות, ממש עקביות, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אני מבינה מדוע ראש הממשלה רוצה תקציב דו-שנתי, ברור למה הוא רוצה את זה, אבל אני באמת לא מבינה שר חברתי, שר אוצר שייחל לקבל את התפקיד, להביא את ה"אני מאמין" שלו לאורך השנים, שבא ותומך בתקציב הקשה הזה.

עליזה לביא: אז כן, הסכמים קואליציוניים, כמו שאנחנו רואים פה חדשות לבקרים בחוקים השונים שנעשים כאן, העיקר כדי לשמר את המבנה של הקואליציה השבירה והרעועה הזאת.

עליזה לביא: וכל תשלום כדאי, כל תשלום משתלם; גם אם זה לא נחשב הוצאה מוכרת, התשלומים פה זורמים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

עליזה לביא: גם התאחדות התעשיינים, גם גורמי מקצוע, גם יושב-ראש ועדת הכספים, אקדמאים רבים, מבינים למה צריך להתנגד לתקציב – –

אחמד טיבי: איפה היית, מוזס?

אחמד טיבי: היה שיעור ביידיש.

עליזה לביא: – – הדו-שנתי הזה.

עליזה לביא: הוא פוגע בגמישות התפעולית, בחוסר התאמה של התקציבים לשינויים הכלכליים, ועוד ועוד.

עליזה לביא: אבל התקציב הזה, וזה העניין, הוא תמונת ראי מדויקת, מדויקת, של הפנים של המדינה שלנו, הפנים של ממשלה שעיקר העיסוק שלה זה כאן ועכשיו, שעיקר העיסוק שלה הוא שרידות, לנהל את הרגע, לנהל את המשברים שלא מונעים אותם ולא ימנעו אותם, להגיב על מצבים.

עליזה לביא: ממש מעכשיו לעכשיו; שום חשיבה ארוכת טווח, שום תכנון, שום ייצור.

עליזה לביא: אני רוצה לשתף אתכם שלפני שלושה שבועות אירחתי בכנסת פה את כנס חשיפת הממצאים של סקר ה-OECD.

עליזה לביא: פעם ראשונה שמדינת ישראל משתתפת בסקר.

עליזה לביא: 30 מדינות השתתפו, ואיפה אנחנו נמצאים ביכולת של המיומנויות, של הכישורים?

עליזה לביא: איפה אנחנו נמצאים?

עליזה לביא: אתם יודעים מה התוצאות?

עליזה לביא: עגומות, עגומות ביותר.

עליזה לביא: לבושתנו הרבה, אנחנו מתחת לממוצע בכל פרמטר.

יפעת שאשא ביטון: זה קשור לחינוך – – –

עליזה לביא: אני לא רואה שום תוכנית חדשה – שבטח לא תהיה כאן, לא תתוקצב בתקציב המדינה לשנתיים הקרובות.

עליזה לביא: ישראל, שצריכה להיות אור ומופת, ולא להסתכל בכלל לכיוון הממוצע אלא לטופ – שום תוכניות שיחלצו מהמצוקה ההולכת וגוברת הזאת, לעומת המציאות שהייתה כאן בשנים עברו.

עליזה לביא: פני המחר משתנים, ואנחנו הולכים לאחור.

עליזה לביא: אבל מה שעצוב יותר מהממצאים זה שאין כאן שום התייחסות אליהם – לא בדיבור, לא במעשה; התעלמות טוטלית מהמציאות – לא בהתאמה של עולם תעסוקה למציאות שמשתנה בקצב מהיר, לא בהעצמה ובחיזוק של החינוך הטכנולוגי, לא בהתאמת מערכת החינוך והאקדמיה.

עליזה לביא: מה היה פה לפני שבוע?

עליזה לביא: מה היה כאן לפני שבוע?

עליזה לביא: שר החינוך מודיע קבל עם וטוויטר: אני מעביר עכשיו את התוכנית לבתי-הספר המקצועיים ומחזיר אותם למשרד החינוך.

עליזה לביא: וראינו מייד אחרי זה מה ראש ממשלה עושה לשר החינוך בממשלה שלו.

עליזה לביא: אז כן, שר האוצר לא לבד.

עליזה לביא: גם שר החינוך חוטף את מה שהוא חוטף מראש הממשלה, כי שוב זה לא מתאים, כי מישהו אחר לוטש עיניים לחינוך המקצועי.

עליזה לביא: אז איך אנחנו מכינים את עצמנו עם הפנים קדימה?

עליזה לביא: מה אנחנו עושים?

יפעת שאשא ביטון: – – –

עליזה לביא: אני לא מבינה למה את כועסת, כי הרי את באה מהמקומות הללו.

יפעת שאשא ביטון: נכון – – –

עליזה לביא: את באה מהמקומות הללו ואת יודעת שצריך לשנות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל – – –

עליזה לביא: ודווקא את, שאת כל כך פועלת למען הפריפריה – –

יפעת שאשא ביטון: נכון – – –

עליזה לביא: – – הרי הדברים האלה אמורים לצאת מהגרון שלך, חברתי היקרה.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך לצאת בוועדה מסודרת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא או חינוך או – – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

אחמד טיבי: נא לסיים.

אחמד טיבי: נא לסיים.

עליזה לביא: אבל צריך לעסוק בחשיבה קדימה, ואנחנו רואים איך דפוס – אני מדברת על דפוסים, דפוסים של קבלת החלטות, חוסר יישום, בריחה מאחריות.

עליזה לביא: אתמול שבתו פה המטפלות.

עליזה לביא: מישהו נותן להן מענה?

עליזה לביא: מישהו מבין מה הולך להיות כאן

עליזה לביא: ב-1 בספטמבר?

עליזה לביא: איך יכול להיות שבאמת לא באים ומחלצים את הנשים היקרות הללו?

עליזה לביא: למה אף אחד לא נותן מענה בזמן אמת?

עליזה לביא: כמה אנחנו כולנו, קואליציה ואופוזיציה, עם המטפלות הללו?

עליזה לביא: אז זה לא יכול לבוא?

עליזה לביא: אז מה, שנתיים לא נטפל בזה עכשיו?

עליזה לביא: איזה תקציב זה?

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין.

עליזה לביא: והכול במודע, מתוך הבנה מלאה, אדוני, לצערי הרב – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

עליזה לביא: – – שאנחנו הולכים אחורה.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא הציגו לך עדיין את התקציב.

טלי פלוסקוב: כרגע לא מדובר בכלל על תקציב – – –

יפעת שאשא ביטון: – – – בקדנציה הקודמת, אני לא זוכרת שנעשה שם משהו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עמר בר-לב.

אחמד טיבי: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, לכנסת הגעתי לפני ארבע וחצי שנים בערך מהתעשייה, ליתר דיוק מתעשיית ההיי-טק.

עמר בר-לב: ובעולם שממנו אני הגעתי, מקובל, נהוג, למעשה אין דרך אחרת מאשר לקבוע יעדים רב-שנתיים: תוכנית ומסגרת ותקציב רב-שנתי.

עמר בר-לב: זה נכון מחברות סטרט-אפ של חמישה אנשים עד חברות ענק של מיליארדי שקלים, של עשרות-מיליארדי שקלים.

עמר בר-לב: אבל תמיד, תמיד לצד היעדים הרב-שנתיים, תמיד הבסיס של זה הוא תוכנית ותקציב שנתי.

עמר בר-לב: זה הבסיס.

עמר בר-לב: לא פגשתי חברה – לא חברות שאני ניהלתי ולא חברות שבאתי אתן במגע ולא חברות ציבוריות שקראתי עליהן וראיתי את הדוחות שלהן – שאין לה תקציב שנתי מפורט, ולצד זה תוכנית רב-שנתית, וגם עקרונות רב-שנתיים של תקציב.

עמר בר-לב: במדינת ישראל, לעומת זאת, אין תוכניות רב-שנתיות.

עמר בר-לב: המקום היחיד שיש בו תוכנית רב-שנתית, וגם זה היה מאבק גדול, זה צה"ל – תר"ש "גדעון".

עמר בר-לב: לכולנו, לכל מי שבוועדת חוץ וביטחון, ואני חושב שגם כאן בכנסת, היה ברור שבגוף כמו צה"ל חייבים תוכנית רב-שנתית.

עמר בר-לב: מה ההבדל בין זה לבין משרד הכלכלה או משרד התיירות או משרד התחבורה?

עמר בר-לב: להם לא צריך תוכנית רב-שנתית?

עמר בר-לב: צריך, אבל זה לא במקום תוכנית שנתית מפורטת.

עמר בר-לב: אבל מעבר לזה, החוק, חוק התקציב של כנסת ישראל, של מדינת ישראל, אומר דבר מאוד מאוד חשוב.

עמר בר-לב: הוא אומר וקובע שבמידה שהכנסת לא מאשרת תקציב, היא מפזרת את עצמה בתוך כך וכך חודשים.

עמר בר-לב: וזו לא סתם אמירה; זה בסיס, אחת מאבני היסוד של הדמוקרטיה הישראלית ודמוקרטיה בכלל.

עמר בר-לב: כי בעצם מצופה מממשלה בסוף כל שנה לתת דין-וחשבון מה היא עשתה בשנה האחרונה, מה היא אמורה לעשות ומתכננת לעשות בשנה הבאה; זה אמור להגיע לכנסת, והכנסת צריכה לאשר או לא לאשר את זה.

עמר בר-לב: גם הציבור זכאי וראוי וצריך לשמוע אחת לשנה מה ממשלת ישראל עשתה ומה היא לא עשתה.

עמר בר-לב: וזאת אולי הנקודה אפילו היותר-חשובה בחוק התקציב – שאם הממשלה לא מצליחה לשכנע את הכנסת אחת לשנה לפחות בתקציב של השנה הבאה, הכנסת מפזרת את עצמה והולכים לבחירות חדשות.

עמר בר-לב: ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

אחמד טיבי: תפאדל.

עמר בר-לב: אני לא כל כך מופתע, כי בעצם, מה שקורה כאן – ראש הממשלה מפרק את הדמוקרטיה הישראלית פרוסה אחרי פרוסה, חתיכה אחרי חתיכה.

עמר בר-לב: הוא דבר ראשון מפרק, אבל זה אצלו שיטה.

עמר בר-לב: ראינו רק אתמול את הסיפור עם רשות השידור.

עמר בר-לב: הוא דבר ראשון החליט לפרק את רשות השידור הקיימת, ואז החליט להקים גוף חדש, ופתאום אתמול הוא ראה שהגוף החדש לא מתנהל כל כך כפי שהוא רוצה, ואז החליט לפרק גם אותו.

עמר בר-לב: זו מדיניות עקבית של ראש הממשלה הזה: דבר ראשון מפרק את הקיים, מנסה לבנות גלגל חדש לתועלותיו האישיות, ובמקרה הזה מפרק את הדמוקרטיה הישראלית פרוסה אחרי פרוסה.

עמר בר-לב: לכן, אני מאוד מבקש מחברי חברי הכנסת, כולל חברי בקואליציה – למרות שאתם יודעים, זה ככה בקשה באוויר: אסור לתת יד לפגיעה כזאת בדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: זאת פגיעה קשה בדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: עוד פגיעה כזאת ועוד פגיעה כזאת ולא תהיה דמוקרטיה ישראלית.

עמר בר-לב: משמעותה – חיזוק הרשות המבצעת והחלשת הרשות המחוקקת.

עמר בר-לב: זו פגיעה בדמוקרטיה.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: עכשיו חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: בתשובה על שאלתכם מה זה טלב בעברית – זה בקשה או דרישה.

חיים ילין: בקשה?

אחמד טיבי: בקשה או דרישה, טלב.

חיים ילין: בקשה, דרישה – אלה שני דברים שונים.

אחמד טיבי: וכל מה שמבקש טלב, מתקיים.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

אחמד טיבי: תפאדל.

טלב אבו עראר: גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בשבילנו, כמגזר הערבי, כחברה ערבית, זה לא משנה הרבה, חבר הכנסת ד"ר טיבי, אם זה שנה או שנתיים.

טלב אבו עראר: הרי, מכובדי, בכל מדינה מתוקנת תקציב המדינה הנו הזדמנות חדשה להקצות משאבים לגישור על פערים ולכיסוי עוולות שנעשו לאוכלוסיות המיעוטים במרוצת השנים.

טלב אבו עראר: תקציב המדינה הנו הזדמנות חדשה לכפר על האפליה והגזענות כלפי אוכלוסיות המיעוטים, לכפר על שנים של הזנחה והיעדר טיפול בסוגיות הרות גורל כגון החינוך והעוני.

טלב אבו עראר: תקציב המדינה מביא אתו תקוות חדשות להנהגת שינוי אמיתי בכל היחס לאוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: תקציב המדינה הנו הזדמנות לטפל ביישובים הלא-מוכרים בנגב.

טלב אבו עראר: אלא מה?

טלב אבו עראר: התקציב במדינת ישראל, כפי שאנחנו יודעים, אם זה שנתי או דו-שנתי, הוא הזדמנות להגדלת הפערים בין המיעוט הערבי לבין הרוב היהודי במדינה.

טלב אבו עראר: תקציב המדינה הנו הזדמנות להיעדר טיפול ביישובים הבלתי-מוכרים בנגב; מושג כזה, מכובדי היושב-ראש, יישובים בלתי מוכרים – 80,000 בני-אדם אזרחי מדינת ישראל לא מוכרים – על זה שמענו ושומעים רק בישראל.

טלב אבו עראר: תקציב המדינה הנו הזדמנות להיעדר טיפול ביישובים האלה – בתשתיות, במרפאות, במוסדות, בציבור, בפיתוח ובתעשייה, בצמצום פערים בחינוך.

טלב אבו עראר: לצערי, כאן תקציב המדינה משמש להזדמנות למתן משאבים להמשך הרס הבתים ולהמשך עקירת יישובים ממקום מושבם, כדוגמת היישוב אום-אלחיראן לטובת הקמת חירן היהודית.

טלב אבו עראר: איפה זה קורה?

טלב אבו עראר: במדינת ישראל; לגרש אזרחים ערבים רק בשל היותם ערבים וליישב במקומם יהודים.

טלב אבו עראר: הגיע הזמן להתבייש לומר שזו מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: ממשלת ישראל צריכה להתעשת ולהקצות משאבים לטובת פיתוח היישובים, היישובים הלא-מוכרים וגם המוכרים.

טלב אבו עראר: הרי יישובי הקבע, היישובים המוכרים, מאז הוקמו ועד היום, גברתי השרה, לא התפתחו; לא הורחבו שטחי השיפוט שלהם.

טלב אבו עראר: אין.

טלב אבו עראר: רק ברהט אולי חלה התקדמות בעניין, אבל בשאר היישובים – ערערה-בנגב, לקיה, חורה, שגב-שלום, תל-שבע, כסייפה – כל אלה הם אותם יישובים עם אותם שטחים, למרות הריבוי ולמרות מצוקת הדיור האדירה בקרב הזוגות הצעירים.

טלב אבו עראר: לכן צריך להתעשת ולהעניק שירותים התואמים את שנת 2016.

טלב אבו עראר: לא נותנים שירותים מינימליים, מכובדי היושב-ראש, ביישובים האלה, כדי להביא את האנשים להסכמה שהם יעברו.

טלב אבו עראר: נכון, חברי עמר בר-לב?

טלב אבו עראר: זו האמת?

טלב אבו עראר: זו האמת.

עמר בר-לב: מה שאתה אומר זאת האמת.

טלב אבו עראר: אתה ביקרת שם וראית, נכון?

טלב אבו עראר: זה אמת או לא? ראית.

טלב אבו עראר: אין שם.

טלב אבו עראר: אפילו היישוב המוכר מולדה, שיושב בציר 31 בין באר-שבע לערד, ל-7,000 התושבים שם יש רופא אחד, מרפאה אחת שמופעלת על-ידי גנרטור.

טלב אבו עראר: אין שם חשמל.

טלב אבו עראר: לכן צריך לתקן את המצב, להקצות משאבים, להשקיע ביישובים הערביים בכלל וביישובים ערביים-בדואיים בנגב בפרט.

טלב אבו עראר: אני מקווה שמישהו בממשלה יתעשת, וכך יבנה תוכנית לתיקון העוול המתמשך מאז קום המדינה עד היום.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: זוהיר בהלול, חבר הכנסת.

זוהיר בהלול: מה זה ביידיש?

אחמד טיבי: זוהיר, (אומר בערבית: אתה – האנשים לא יודעים מה זה זוהיר בערבית.

אחמד טיבי: אתה יודע מה הוא זוהיר בערבית?

אחמד טיבי: )

טלב אבו עראר: – – –

אחמד טיבי: לא, שניכם טועים.

אחמד טיבי: הוא אפילו לא יודע מה השם שלו.

אחמד טיבי: זוהיר בערבית – מה?

זוהיר בהלול: בדיוק כמו בעברית – זוהר.

אחמד טיבי: לא.

טלי פלוסקוב: – – – ביידיש.

טלב אבו עראר: – – –

אחמד טיבי: זוהיר הוא (אומר בערבית: הקטנה לפרח של עץ.

אחמד טיבי: ) זוהייר – פרח קטן.

זוהיר בהלול: כן, אבל באופן סוריאליסטי זה האור.

ענת ברקו: אז אפשר לקרוא לך פרחון.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: פרח האור, כלומר אור העץ.

אחמד טיבי: )

ענת ברקו: פרחון זה טוב?

אחמד טיבי: הוא פרח גדול.

ענת ברקו: – – –

זוהיר בהלול: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על פירוש רש"י של שמי.

זוהיר בהלול: אני ממש מודה לך ומעריך מאוד.

זוהיר בהלול: אבל אני דווקא רוצה לפלרטט אתך בנושא הדברים שלי.

זוהיר בהלול: ארבע דקות ניתנות לי, ואני כמובן מפלרטט אתך, מכיוון שאתה בקי בענייני מקראות בני ישראל.

זוהיר בהלול: ד"ר אחמד טיבי, בתקופת המקרא היו חמש ערים שהאל גמר אומר להשמידן על יושביהן בשל חטאיהם.

זוהיר בהלול: בין הערים הללו, ד"ר טיבי, היו שתי הערים שנחקקו בתולדות העם היהודי העברי: סדום ועמורה.

זוהיר בהלול: היו לא מעט פירושים מדוע האל החליט להשמיד את הערים הללו על יושביהן בשל חטאיהם.

זוהיר בהלול: כמה מחכמי ישראל אמרו שהחטא של סדום ועמורה היה שלא נתנו מספיק מעצמם למען האחרים, למרות העובדה שבקרבם היה לא מעט להעניק לאחרים.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: הנביא יחזקאל תולה את חטא סדום בהזנחת החלשים וחוסר מתן צדקה לעניים.

זוהיר בהלול: זה בדיוק סיפורה של ממשלת בנימין נתניהו, שעושקת את החלשים, איננה ששה על העניים – –

אחמד טיבי: איננה חסה.

אחמד טיבי: איננה חסה.

זוהיר בהלול: – – מקפחת ומפלה את השכבות המוחלשות ולא סופרת את אלה שידם אינה משגת.

זוהיר בהלול: עוד מסופר באותו סיפור, ד"ר טיבי, שתרו וחיפשו אחר צדיקים בסדום, והספירה לאחור הרטיטה את הלבבות, ופעם אחר פעם לא נמצא ולו צדיק אחד בסדום, כיאה בדיוק לממשלתו של בנימין נתניהו.

זוהיר בהלול: כי אם היה צדיק אחד בממשלתו של בנימין נתניהו הוא היה מתריע – ה-alarm היה עובד שעות נוספות, המוסר היהודי הרחום והחמלתי היה מצפצף וזועק.

זוהיר בהלול: אבל הס, שום דבר לא קורה.

זוהיר בהלול: ד"ר יוסף ג'בארין, גם אתה למדת באוניברסיטת תל-אביב.

אחמד טיבי: הערה קטנה, לא על חשבונך: נדמה לי שאלו היו ארבע ערים ולא חמש ערים.

זוהיר בהלול: חמש ערים.

אחמד טיבי: סדום, עמורה, אדמה וצבויים.

זוהיר בהלול: סדום, עמורה, אדמה, צבויים וצוער – חמש ערים.

מיקי לוי: אתה לא ספרת את אדמה.

אחמד טיבי: אמרתי: אדמה.

זוהיר בהלול: לא, זה לא על חשבוני.

אחמד טיבי: לא, לא על חשבונך.

זוהיר בהלול: ד"ר ג'בארין, מה שהיה הוא שהאל הרחום מצא בכל זאת אנשים שלא ראויים להיחרב בהרס וברמס, ואז הוא התריע בפני לוט ומשפחתו, באמצעות שני מלאכים שהגיעו אליהם: פתחו במנוסה, הזדרזו לפני הפורענות להציל את חייכם.

זוהיר בהלול: הם אספו ואגדו את בגדיהם ומיטלטליהם ויצאו במנוסה – –

אחמד טיבי: איפה?

זוהיר בהלול: – – אלא שהמלאכים אמרו להם: ברגע שאתם נמצאים בעיצומה של המנוסה, אל תביטו לאחור.

זוהיר בהלול: מה עשו?

זוהיר בהלול: רצו קדימה, אבל מי שמשמיד, הורס ורומס, או מי שפושע, תמיד חוזר לזירת הפשע; וזה חוק בלתי כתוב בתולדות ההתנהגות האנושית היצרית.

זוהיר בהלול: בעודם במנוסתם אשתו של לוט הביטה לאחור ואז הפכה לעמוד מלח.

זוהיר בהלול: עמוד מלח – אות קין לכפירה ולחטאים.

זוהיר בהלול: ממשלתו של בנימין נתניהו תקפא ותוקפא עד סוף החיים, והיא תירשם באותיות של כליה וכתם בתולדות ישראל, מכיוון שהיא אינה חסה לא על החלשים, לא על הקשישים, לא על החד-הוריים, חדי-ההורים, ולא על אלה שידם אינה משגת.

זוהיר בהלול: היא רוצה להקפיא את הזמן במשך שנתיים כדי שלא להביט לאחור ולראות את הרמס ואת ההרס.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אגב, הקראתם, אתה ומיקי, חמש – – –

זוהיר בהלול: חמש ערים.

אחמד טיבי: בוא תקריא שוב את חמש הערים.

אחמד טיבי: תקריא שוב.

זוהיר בהלול: סדום, עמורה, אדמה, צבויים וצוער.

אחמד טיבי: למה אמרתי ארבע?

אחמד טיבי: הערים האלה נהפכו, כמו שאמרת; צוער לא נהפכה, לוט ברח לשם, אז נהפכו ארבע ערים.

זוהיר בהלול: אבל היו חמש, לא כן?

אחמד טיבי: תודה רבה.

זוהיר בהלול: היו חמש ערים.

זוהיר בהלול: חמש.

מיקי לוי: אבל בשורה התחתונה הוא סופר ארבע.

אחמד טיבי: ארבע.

אחמד טיבי: בוודאי.

אחמד טיבי: הערים שנהפכו הן ארבע, והחמישית – לוט ברח אליה.

זוהיר בהלול: לא.

זוהיר בהלול: קבעתי כך: האל החליט להשמיד את חמש הערים.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

זוהיר בהלול: תודה רבה, על כל פנים, על סיעור המוחות, ד"ר טיבי.

זוהיר בהלול: בסדר גמור.

אחמד טיבי: אהבתי את הציטוטים שלך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

זוהיר בהלול: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: קראת לי?

זוהיר בהלול: אל תביט לאחור, אדוני.

זוהיר בהלול: אל תביט.

אחמד טיבי: חיים – חייאה.

יוסף ג'בארין: הוא מחכה שיגיד ארבע ערים או חמש ערים.

ענת ברקו: בחייאת, חיים.

אחמד טיבי: חיים – חייאה.

חיים ילין: תקציב – המנוע לא יורד.

ענת ברקו: אתה כבר חי – – –

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

אחמד טיבי: ארבע דקות.

חיים ילין: – – אני חייב להגיד לך שקראתי את זה, אני מודה.

חיים ילין: אני לא יודע כמה חברי כנסת קראו את זה.

חיים ילין: אני קראתי את זה.

אחמד טיבי: מגיעות לך חמש שניות יותר.

חיים ילין: קראתי את זה – –

זוהיר בהלול: אתה מתעקש על ארבע ערים, ארבע דקות, ארבע נקודות.

חיים ילין: – – ואני חייב להגיד לכם שיש פה תרגיל מבריק של הישרדות פוליטית.

חיים ילין: באמת תרגיל מבריק.

חיים ילין: עד עכשיו לא הצלחתי להבין.

חיים ילין: אמרו כל הזמן שזה לא כלכלי, זה לא נכון; יש פה טריק מדהים.

חיים ילין: מה הם אומרים?

חיים ילין: תקראו את זה גם אתם: אנחנו נאשר תקציב 2017–2018, אבל – זה בשביל ההישרדות הפוליטית; בין האותיות תקראו מה כתוב שם – כל סעיף שיהיה בו, בצורה זו או אחרת, חריגה או עודף – נפתח מחדש את תקציב 2018.

חיים ילין: אז מה עשינו?

חיים ילין: זו אחת הנקודות המרכזיות.

חיים ילין: אומר את זה שר האוצר, אומר את זה שר החינוך, אומר את זה כמעט כל שר: אנחנו מתנגדים לתקציב דו-שנתי, אבל עכשיו זה בדיוק כמו שהיה היום.

חיים ילין: היה היום דיון על תשלומי הורים, ואין כסף לבטל את תשלומי ההורים כאגרת חינוך.

חיים ילין: כל הקואליציה אומרת שצריך לבטל, ואיך הצביעה הקואליציה?

חיים ילין: נגד הביטול.

חיים ילין: מה עושים פה?

חיים ילין: אותו דבר.

חיים ילין: עד עכשיו ראש הממשלה האשים תמיד את האחרים: במצב הביטחוני, במצב הכלכלי, במצב הדיור.

חיים ילין: תמיד הוא האשים אחרים.

חיים ילין: עכשיו, בתקציב הזה, קורה משהו מפואר ממש: אין את מי להאשים.

חיים ילין: מה הם אומרים?

חיים ילין: הם אומרים דבר מאוד פשוט: אנחנו רוצים לשרוד שנתיים, אבל אנחנו מוכנים לעשות בתוך סעיפי התקציב שני תקציבים.

חיים ילין: עכשיו תראו, זה לא יחזיק מעמד, אני אומר לכם את זה עכשיו: תקציב 2017, אם הוא ימשיך בצורה של חלוקת הכספים – ב-2018 הממשלה הזאת תתמוטט, גם אם עכשיו הם עשו את הטריק של השנתיים האלה.

חיים ילין: אי-אפשר להתכסות כל הזמן על בסיס של תכמונים פוליטיים.

חיים ילין: תבואו, תהיו מספיק חזקים, קואליציה יקרה, תעבירו את תקציב 2017 ותתמודדו עם 2018.

חיים ילין: אבל לא, אתם מפחדים; הממשלה הכי פחדנית שראיתי מאז קום המדינה, לא מסוגלת להתמודד עם שום דבר, לא רוצה להתמודד עם שום דבר.

חיים ילין: הם כולם מבינים שהמדיניות לא נכונה, אומרים את זה בקול רם ומצביעים עם המדיניות.

חיים ילין: אז מי אתם, קואליציה יקרה?

חיים ילין: מה זה הדו-פרצופיות הזאת?

חיים ילין: איך אתם מתמודדים עם השקר הזה, עם השקר שאתם כל יום משקרים לאזרחי מדינת ישראל?

חיים ילין: איך אתם עושים את זה?

חיים ילין: מה הכדור שאתם לוקחים בשביל להתמודד עם המצב הזה?

חיים ילין: צר לי להגיד לכם – – –

ג'מאל זחאלקה: אין כדורי שקר.

חיים ילין: אני חייב להגיד לכם את זה – – –

ג'מאל זחאלקה: סליחה, סליחה, אדוני היושב-ראש.

חיים ילין: אני לא יודע איזה כדור אתם לוקחים – –

ג'מאל זחאלקה: אין כדורי שקר.

חיים ילין: – – אבל אני כל בוקר חייב לקחת כדור נגד בחילה.

ג'מאל זחאלקה: זה יש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אמיר.

אחמד טיבי: ווין אמיר אוחנה?

אחמד טיבי: בבקשה.

אמיר אוחנה: לא, סליחה.

אחמד טיבי: מוותר – אמיר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אמיר, אני יכול להבין אותך, אין לך מה להגן על החקיקה הזאת, אז עדיף כבר שלא לדבר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שבכל פעם שאני דן בנושא שקשור לתקציב ממשלתי, ובמיוחד כשזה נוגע לאישור של תקציב שנתי של המדינה, אני מרגיש יחס של עוינות.

יוסף ג'בארין: אני מרגיש פשוט שאני דן בחומר שהוא חומר עוין.

יוסף ג'בארין: והמחשבה הראשונה שקופצת למחשבות שלי בתקציב שנתי: זה אומר עוד שנה של אפליה בחלוקת התקציבים.

יוסף ג'בארין: על אחת כמה וכמה כשזה תקציב דו-שנתי; אז, חבר הכנסת פריג', זה עוד שנתיים אפליה בחלוקת התקציבים הממשלתיים.

יוסף ג'בארין: האמת היא שראיתי לנכון, בדקות הספורות שיש לי, לשתף אתכם באמירה המאוד-ברורה, ואולי מוחלטת, של ועדת אור – אותה ועדה שחקרה בזמנו את נסיבות אירועי אוקטובר, אבל היא גם חקרה את סיבות העומק ליחסים המתוחים בין יהודים לערבים במדינה, ובין השאר היא גם חקרה את נושא חלוקת המשאבים הציבוריים וחלוקת התקציבים.

יוסף ג'בארין: והנה לכם מה שמצאה הוועדה הזאת בראשותו של שופט בית-המשפט העליון דאז תיאודור אור.

יוסף ג'בארין: הנה לכם מה שהוועדה הזאת קבעה: "אזרחי המדינה הערבים חיים במציאות שבה הם מופלים לרעה כערבים.

יוסף ג'בארין: חוסר השוויון תועד במספר רב של סקרים ומחקרים מקצועיים, הוא אושר בפסקי-דין ובהחלטות הממשלה וכן מצא את ביטויו בדוחות מבקר המדינה ובמסמכים רשמיים אחרים.

יוסף ג'בארין: אף שרמת המודעות לאפליה זו בקרב הרוב היהודי היא לעתים קרובות נמוכה למדי" – אני מקווה שחברי בכנסת מהחברה היהודית מקשיבים למשפט הזה, חברת הכנסת ברקו – "אף שרמת המודעות – – –

ענת ברקו: יש משהו טוב על המדינה?

ענת ברקו: תגיד משהו טוב על המדינה.

יוסף ג'בארין: זה לא אני כותב, זה שופט בית-המשפט העליון – –

ענת ברקו: לא, אבל תגיד לי משהו טוב על המדינה.

יוסף ג'בארין: – – זה ועדה ממלכתית שכתבה את זה.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שאת מפרידה בין שני הדברים.

ענת ברקו: אני מחכה לשמוע משהו טוב על מדינת ישראל, שפעם אחת תגיד משהו טוב.

יוסף ג'בארין: אז אולי תקשיבי.

ענת ברקו: תגיד משהו טוב.

יוסף ג'בארין: אז אולי באמת תקשיבי – –

ענת ברקו: באתי כדי להקשיב.

יוסף ג'בארין: – – למה שהוועדה הזאת אמרה.

ענת ברקו: אני רוצה לשמוע משהו טוב על המדינה.

יוסף ג'בארין: כי מה שהוועדה הזאת אמרה מחזק עכשיו את ההפרעה שלך.

ענת ברקו: משהו טוב.

יוסף ג'בארין: "אף שרמת המודעות לאפליה זו בקרב הרוב היהודי היא לעתים קרובות נמוכה למדי, בתחושותיהם ובעמדותיהם של האזרחים הערבים היא תופסת מקום מרכזי.

יוסף ג'בארין: היא מהווה, לדעת רבים, הן במגזר הערבי והן מחוצה לו, כולל בקרב גורמי הערכה רשמיים, גורם מתסיס מרכזי.

יוסף ג'בארין: כך גם לגבי מישורים שונים שבהם לא נעשה די כדי להתמודד עם מצוקותיו וקשייו המיוחדים של המגזר הערבי.

יוסף ג'בארין: לפיכך, יש לראות תופעות אלה כגורמי יסוד העומדים ברקע לחיכוכים ולהתנגשויות שפרצו בין אנשי המגזר הערבי לבין השלטונות.

יוסף ג'בארין: " "את התסיסה סביב סוגיית המעמד של האוכלוסייה הערבית במדינה הגבירה גם העובדה שבעיית האפליה של הערבים על-ידי מוסדות המדינה נותרה בעיצומה.

יוסף ג'בארין: כמה מן הפערים אומנם הצטמצמו בהדרגה" – הנה, חברת הכנסת ברקו, יש משפט חיובי – "כמה מן הפערים אומנם הצטמצמו בהדרגה, אך בנושאים מרכזיים היו השיפורים אטיים מדי, או לא קיימים כלל.

יוסף ג'בארין: על רקע זה התרבו החיכוכים והעימותים בין אנשי המגזר הערבי" – זה הביטוי שהם משתמשים בו – "לבין הרשויות.

יוסף ג'בארין: אלה התרבו במיוחד סביב הסוגיות המבטאות את לב-לבה של בעיית מעמד הערבים במדינה, דהיינו הסוגיות הקשורות בבעלות על אדמות ובזכויות בנייה ומגורים.

יוסף ג'בארין: יום האדמה ב-1976 ציין את ראשית הדרך בהסלמה בעימותים שנוספו על סוגיות אלו.

יוסף ג'בארין: הציבור הערבי, אשר מודעותו ורגישותו הפוליטיות היו עתה מפותחות יותר, נטה להפנות את מחאותיו נגד עצם יחסה של המדינה אליו.

יוסף ג'בארין: האשמתה בגזענות נעשתה רווחת בפי דובריו.

יוסף ג'בארין: "

אחמד טיבי: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: ומשפט הסיום, כבוד היושב-ראש, וזה המשפט שסוגר את המעגל עם הדיון על התקציב: "חוסר השוויון בהקצאת משאבים הלך והפך משאלה כמותית לשאלה מהותית של סטטוס וזכויות".

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: אפרופו השמות שהיו, אוסאמה זה אריה.

ענת ברקו: אסד.

אוסאמה סעדי: זה אסד.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת – עיסאווי, אתה מקנא?

אוסאמה סעדי: אתה מקנא, עיסאווי?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': ג'מאל אמר משפט נכון: אריה חייב להיות במקום ראשון.

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: אנחנו תמיד במקום הראשון, והיום אנחנו מובילים את האופוזיציה, עיסאווי, בחוק, מה שנקרא חוק ההדחה.

אוסאמה סעדי: אבל זה יגיע, כל דבר בעתו.

אוסאמה סעדי: אנחנו עכשיו דנים גם בחוק-יסוד – – –

אחמד טיבי: אגב, חוק מסי העירייה ירד, ולכן אחרי שמסיימים כאן עוברים לחוק ההדחה.

אוסאמה סעדי: אבל חזר חוק הטלוויזיה.

אוסאמה סעדי: עכשיו היינו ברוויזיה, וכופפו את הסוררים בקרב הקואליציה.

אחמד טיבי: בשלב הזה זה לא בסדר-היום.

אחמד טיבי: לא הודיעו לנו.

אוסאמה סעדי: אבל חזרנו והצבענו, והקואליציה חזרה להיות מאוחדת; מקווים שלא להרבה זמן ושימשיכו לריב.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה היא עוד ישראבלוף, ואני חושב שאפילו חברי הקואליציה לא קראו את הצעת החוק, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: כי אם מישהו היה קורא את הצעת החוק, הוא היה יודע שמדובר בהצעה שנועדה אך ורק למשוך זמן לקואליציה, שרוצים להרוויח זמן של שנתיים.

אוסאמה סעדי: כי בעצם הצעת החוק אומרת, אדוני היושב-ראש – ואני קורא: מדובר בהוראת שעה.

אוסאמה סעדי: אנחנו כבר שנה וחודשיים, שלושה חודשים, מהבחירות, וכל הזמן אנחנו פה מדברים על הוראות שעה.

אוסאמה סעדי: על כל דבר מביאים לנו הוראת שעה: חוקי-יסוד – הוראת שעה; חוק נורבגי – הוראת שעה; חוקים להחמרת עונשים – הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: כל דבר, היום הטרנד הוא הוראת שעה.

ענת ברקו: שיהיו חוקים.

ענת ברקו: אני הצעתי שכל הוראת שעה שמאריכים פעמיים תהיה חוק.

אוסאמה סעדי: אז למה פה את מסכימה?

ענת ברקו: forever.

אוסאמה סעדי: אז למה פה את מסכימה שתהיה הוראת שעה לשנתיים, 2017–2018?

ענת ברקו: לפעמים אין ברירה.

אוסאמה סעדי: היו עושים חוק-יסוד קבוע שתקציב המדינה הוא כל שנתיים ולא כל שנה.

אוסאמה סעדי: כל שנתיים, לא כל שנה.

אוסאמה סעדי: אבל תראי מה הם עושים.

אוסאמה סעדי: הם אומרים: יש מנגנון חדש עכשיו, המצאה חדשה, של מנגנון שנקרא "התכנסות", אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: סמוך לתחילת 2018, מכיוון שכבר, הם אומרים, ייווצר פער מהגירעון הצפוי לשנת 2018, אז יביאו ויניחו על שולחן הכנסת חוק תקציב חדש לשנת 2018.

מיקי לוי: לא שמת לב לתאריכים, אבל.

אוסאמה סעדי: למה?

מיקי לוי: כי אם לקראת סוף השנה יישארו 45 יום – בזה התרגיל.

אוסאמה סעדי: נכון.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר, אם כבר הממשלה יודעת, אדוני סגן השר – מכיוון ששר האוצר לא פה, אתה הצגת את זה – אם כבר אתם יודעים שייווצר פער ושאתם תביאו הצעת חוק בתחילת 2018, אז בשביל מה אנחנו עושים?

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש – ואתה חבר בוועדת הכספים, גם חבר הכנסת באסל גטאס חבר בוועדת הכספים – אנחנו מגיעים לסוף שנה, ואז מביאים לכם חבילות של הרזרבות או העברות שצריכים להעביר במאות-מיליוני שקלים.

אוסאמה סעדי: מדובר בתקציב מדינה שהוא כמעט 400 מיליארד שקלים.

אוסאמה סעדי: מה הכי קל להביא?

אוסאמה סעדי: ואנחנו חיים בעולם שיש בו תמורות, ואי-אפשר לצפות מה יקרה עוד חודשיים, עוד שלושה, אז אתם רוצים לצפות מה יקרה עוד שנתיים?

אוסאמה סעדי: אדוני סגן שר האוצר, אתם בעצמכם אומרים ונותנים מפלט של התכנסות, של מנגנון אחר לתחילת 2018.

אוסאמה סעדי: אז בואו תביאו תקציב שיענה באמת על הצרכים, תקציב חברתי.

אוסאמה סעדי: אבל אין לכם לא תקציב, לא מדיניות, והיה עדיף לממשלה הזאת, שאנחנו רוצים להדיח אותה – לא חוק ההדחה; אנחנו רוצים, אדוני היושב-ראש, להדיח את הממשלה הזאת כמה שיותר מהר, ולא תקציב דו-שנתי ולא תקציב חד-שנתי.

אוסאמה סעדי: צריך להעיף את הממשלה הזאת, ועדיף יום אחד קודם.

אוסאמה סעדי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

ענת ברקו: אני מחכה שתקרא לי בשם בערבית.

ענת ברקו: אני כבר לא יכולה לחכות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה, חברים, פה, אדוני היושב-ראש, אני אצטרך את עזרתך.

אחמד טיבי: תפאדל.

עיסאווי פריג': עזרתו של חבר גם בהצגת הדברים.

אחמד טיבי: מוסעדה צדיק.

עיסאווי פריג': מוסעדה צדיק.

עיסאווי פריג': זהבה, יש בטלוויזיה תוכנית זה כמה שנים ששמה "הישרדות".

עיסאווי פריג': זו תוכנית – רואים דברים מאוד מעניינים.

עיסאווי פריג': בכל עונה אתה רואה חידושים ודברים מאוד מעניינים.

עיסאווי פריג': תוכנית ההישרדות שמונחת כאן התחילה ב-2009.

עיסאווי פריג': זאת עונה שמינית, שביעית.

עיסאווי פריג': היא הייתה שלוש עונות ב-1996 עד 1999, ועכשיו תוכנית ההישרדות החדשה, והכתובת – הבית ברחוב בלפור.

עיסאווי פריג': אז תוכנית ההישרדות עובדת טוב.

עיסאווי פריג': ממש עובדת טוב.

עיסאווי פריג': מ-2009 עד היום, התקציב הוא כביכול בכותרת דו-שנתי.

עיסאווי פריג': התוכנית עובדת, ועובדת מצוין.

עיסאווי פריג': אני עוקב אחרי כל ההתפתחות בתקציב.

עיסאווי פריג': שר האוצר משה כחלון יותר מפעם התבטא ואמר: אני נגד תקציב דו-שנתי.

עיסאווי פריג': אמר, אז מה?

עיסאווי פריג': אמר.

עיסאווי פריג': אמר.

עיסאווי פריג': הרי אין דבר כזה תקציב דו-שנתי.

עיסאווי פריג': אין דבר כזה.

עיסאווי פריג': הוא קיים רק במדינה אחת בעולם מלבד ישראל, וזה בבחריין.

עיסאווי פריג': בבחריין התקציב הוא דו-שנתי, בבחריין.

עיסאווי פריג': כחלון לפני שבוע הצהיר: אם מחירי הדיור לא ירדו בקדנציה הזאת – אתה מקשיב לי, אדוני סגן השר?

יצחק כהן: – – – בטלפון.

עיסאווי פריג': אתה מחבר את שר האוצר.

טלי פלוסקוב: – – –

יצחק כהן: מתקשר – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אז מה אמר – – –

אחמד טיבי: אתה שומע אותו דרך 99*?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': שר האוצר אמר והכריז – תראה, זה משחק באש, שר האוצר.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: זה אומץ, אם הוא – – –

עיסאווי פריג': כן, הכריז.

עיסאווי פריג': אם מחירי הדיור לא ירדו, אני לא ארוץ בכנסת הבאה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': את זה אמר, נכון?

עיסאווי פריג': אמר את זה, יפה.

עיסאווי פריג': תראה איזה הימור.

טלי פלוסקוב: זה לא הימור, זה אומץ.

עיסאווי פריג': לשם כך הקדנציה חייבת להימשך עד 2019.

טלי פלוסקוב: נכון.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי אני צריך זמן להוריד.

עיסאווי פריג': הכריז: אני לא אצא מהממשלה.

עיסאווי פריג': אז על הדרך, ובשם ההכרזה הזו, הוא יכופף, יעשה כל מה שיבקשו.

עיסאווי פריג': תראו מה ההמצאה שהביאו לנו, ואמר את זה שר האוצר מעל הדוכן הזה.

עיסאווי פריג': התקציב – אני בהתחלה אתנגד.

עיסאווי פריג': עכשיו מה הוא אומר?

עיסאווי פריג': התקציב יהיה דו-שנתי עם נקודת יציאה באוקטובר, אם לא יעמוד ביעדים.

עיסאווי פריג': אם לא יעמוד ביעדים.

טלי פלוסקוב: מה רע?

טלי פלוסקוב: מה רע?

טלי פלוסקוב: מה רע?

עיסאווי פריג': ומעניין, אני שומע – מה היעדים, אדוני שר האוצר?

עיסאווי פריג': אם תחזית ההכנסות לא תצדיק את עצמה.

עיסאווי פריג': אוהו, איזה משפט.

עיסאווי פריג': פצצה של משפט.

מיקי לוי: – – – בין הכנסות לתקציב דו-שנתי?

עיסאווי פריג': ואם ההכנסות לא יצדיקו, לא יענו, לא יהיו בהתאם לתחזיות, אנחנו נפתח את התקציב – נו, ואז?

עיסאווי פריג': – ונביא את זה לדיון בממשלה.

עיסאווי פריג': פתח את התקציב, הביא את זה לדיון בממשלה.

מיקי לוי: עקף את הכנסת.

מיקי לוי: עקף את הכנסת.

עיסאווי פריג': העיקר לעקוף את הכנסת.

טלי פלוסקוב: למה?

עיסאווי פריג': לנטרל את הבית הזה.

עיסאווי פריג': כי זה מפריע לי לתוכנית ההישרדות שלי, ויפריע לי להורדת מחירי הדיור.

עיסאווי פריג': זאת המטרה – נקודת היציאה, העיקר לא להביא את זה לכנסת, ואת זה שר האוצר אומר.

עיסאווי פריג': מהניסיון שלנו – ואני אומר לכם, הדיון בתקציב כאן, מאז 2009, צריך לכתוב עליו ספרים עבי-כרס.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': יש תקציב ויש שינויים בתקציב, והשינויים בתקציב יהיו פי-שניים מהתקציב, כי במצב הפוליטי של האזור ושל המדינה, אני אומר לכם מעכשיו: תחזית הכנסות במצב של אי-ודאות פוליטית – אי-אפשר לעמוד בה.

עיסאווי פריג': אי-אפשר לעמוד בה.

עיסאווי פריג': שוכחים מזה, אבל מממציאים את המעקפים.

עיסאווי פריג': העיקר שהכול – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': אני מסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': העיקר שהכול יסתיים בממשלה ולא בכנסת – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – כי הכנסת מפריעה לי.

עיסאווי פריג': האופוזיציה והקואליציה מפריעות לי.

עיסאווי פריג': אני הכוכב.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אחמד טיבי: ענת ברקו, אני חשבתי על הבקשה שלך, חברת הכנסת.

ענת ברקו: נו, מצאת משהו?

אחמד טיבי: מה זה ענת בערבית.

ענת ברקו: נו, מה זה ענת בערבית?

אחמד טיבי: חשבתי, חשבתי, לא מצאתי.

ענת ברקו: אפילו אבא שלי לא מצא לי שם בערבית.

אחמד טיבי: שמגר בן ענת – –

ענת ברקו: נו?

אחמד טיבי: – – משם זה השם.

אחמד טיבי: אז אנתי, השם שלך זה אבו שמגר בערבית.

ענת ברקו: אבו שמגר.

אחמד טיבי: אבו שמגר.

ענת ברקו: יאללה, אבו שמגר.

אחמד טיבי: בערבית.

אחמד טיבי: אוקיי.

עיסאווי פריג': בערבית זה – – –

ג'מאל זחאלקה: ענת בערבית זה ענת, האלה ענת.

אחמד טיבי: האלה, האלה, התנ"כית.

ג'מאל זחאלקה: ענת בערבית, למי שאוהב שירה, יש השיר של מחמוד דרוויש.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: השיר הנפלא, ענת.

ענת ברקו: ענת.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: זה האלה, האלה ענת.

ענת ברקו: תזכרו את – – –

ג'מאל זחאלקה: יש, דרך אגב, הרבה משפחות שנותנות את השם ענת לבנות שלהן, על שם האלה.

אחמד טיבי: דרך אגב, יש בערבית השם ענת.

ג'מאל זחאלקה: זה שם – – –

אחמד טיבי: שם אלה, ענת בילערבי.

ג'מאל זחאלקה: כן, כן, גם בעברית.

ג'מאל זחאלקה: גם בעברית.

תמר זנדברג: היא מתאבדת מזה.

תמר זנדברג: עכשיו שהיא גילתה – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, זה בכל השפות השמיות.

אחמד טיבי: היא יכולה – אני לא יודע.

אחמד טיבי: היא תסיק מסקנות.

אחמד טיבי: לא יודע.

תמר זנדברג: למה אתה יורד?

עיסאווי פריג': למה אתה יורד, אחמד?

עיסאווי פריג': יושב-ראש הכנסת טיבי, למה אתה יורד?

תמר זנדברג: – – – לצחוק, עכשיו אתה יורד?

ענת ברקו: הוא כבר גמר לתת שמות לכולם.

ענת ברקו: אתה יכול לקרוא לי עזיזה.

אחמד טיבי: כן, למה עזיזה?

ענת ברקו: זה יפה, אני אוהבת את השם.

ג'מאל זחאלקה: איך אומרים?

ג'מאל זחאלקה: מחמוד דרוויש כתב – אם כבר זה לא על חשבון הזמן שלי, השירה – סולמנו לירח שענת תולה בגן שלה – –

ענת ברקו: יפה.

ג'מאל זחאלקה: – – לאוהבים חסרי תקווה.

ג'מאל זחאלקה: לא חשוב.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: את זה תרגמתי במקום.

ג'מאל זחאלקה: אבל השיר נפלא.

ענת ברקו: תודה רבה.

ענת ברקו: גם ג'מאל הוא שם יפה.

ענת ברקו: זה ג'מאל.

ג'מאל זחאלקה: ג'מאל זה יופי, לא יפה.

ענת ברקו: או ג'מילה.

ענת ברקו: לא, אני אמרתי: השם הוא יפה.

ג'מאל זחאלקה: כן, תודה.

ענת ברקו: ג'מאל זה יופי.

ענת ברקו: יש גם ג'מילה – – –

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': – – –

ענת ברקו: אחרי מה שהוא אמר – תיתני לו, רק תיתני לו.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להתחיל, גברתי?

נאוה בוקר: כן, כן.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, רבותי וגבירותי חברי הכנסת, תקציב דו-שנתי זה פרויקט של איש אחד, הוא בנימין נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי שמישהו משרי האוצר או מהאנשים שמטפלים בנושא הזה מתלהב מהרעיון הזה, אבל הם נגררים אחריו.

ג'מאל זחאלקה: והשיקול המשכנע ביותר לקבלת הרעיון של תקציב דו-שנתי זה שיקול של שמירה על הקואליציה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי ארגומנט אחר.

ג'מאל זחאלקה: וזו הייתה גם הטענה של השר כחלון.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה – לא במקרה במדינות העולם אין תקציב דו-שנתי, וזה נדיר מאוד מאוד, כי בתקציב שנתי בקושי מצליחים לתקן עיוותים ובעיות שמתגלות במשך השנה, ולכן יש עוד תחנה לתקן עיוותים; תקציב דו-שנתי בא לעשות ההפך – בא למנוע דרישות שעולות מן השטח, מן היישום של התקציב: בעיות חברתיות, בעיות של עוני, בעיות של אבטלה, בעיות של תת-תקצוב של פעילות חברתית – להמשיך בתקציב.

ג'מאל זחאלקה: מתי אפשר לתקן?

ג'מאל זחאלקה: הממשלה נתנה לעצמה את האפשרות לעשות תיקון כשיש בעיה תקציבית-פיננסית.

ג'מאל זחאלקה: אני לא שמעתי את שרי ש"ס או את סגני השרים של ש"ס – יש יותר מאחד – שצועקים שלא יכול להיות, שצריכים להיות עם היד על הדופק החברתי, ואם יש בעיות במדדים החברתיים – כלומר, בתקציב צריכים להיות מדדים חברתיים, ואין בו; יש רק מדדים של גירעון ומדדים פיסקליים – אז ממשיכים בעיוות החברתי.

ג'מאל זחאלקה: וזה תקציב מבית-המדרש של ליברליזם קיצוני, של דרוויניזם חברתי, של להצליח בתקציב ולעזאזל החברה והיעדים החברתיים.

ג'מאל זחאלקה: אחת הבעיות של התקציב היא שהוא מבשר לנו שנתניהו הולך להישאר פה עוד שנתיים.

ענת ברקו: לפחות.

ג'מאל זחאלקה: שזה גורם – –

ענת ברקו: הרבה יותר.

ג'מאל זחאלקה: – – עוגמת נפש.

טלי פלוסקוב: למי?

ג'מאל זחאלקה: עוגמת נפש לאזרחים רבים.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שאם היה בית-משפט של צדק, ואם היה מישהו מגיש תביעה ייצוגית על עוגמת הנפש שנגרמת על-ידי הבשורה המרה של עוד שנתיים נתניהו – אני חושב שהוא היה זוכה.

ג'מאל זחאלקה: נכון, חבר הכנסת אוסאמה סעדי?

ג'מאל זחאלקה: מה זה עוד שנתיים של נתניהו?

ג'מאל זחאלקה: עוד שנתיים של התנחלות; עוד שנתיים של דיכוי; עוד שנתיים של פערים חברתיים כל כך נוראיים; עוד שנתיים של מלחמה בעניים במקום מלחמה בעוני.

ג'מאל זחאלקה: אז זאת בעיה אחרת, נוספת, של התקציב.

ג'מאל זחאלקה: תמיד יש לנו לפחות תקווה שנתניהו ייתקל בבעיות בתקציב הבא, והוא לא יוכל להעביר אותו וממשלתו תלך מן העולם.

ג'מאל זחאלקה: תקציב של שנתיים זה תקציב של הישרדות של הממשלה שהיא לרעת כלל האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: ראש הממשלה אמר אתמול כאן, מעל הבמה הזאת, שהוא מתנה מתן תקציבים בהריסת בתים.

ג'מאל זחאלקה: הוא אומר שלא יינתנו תקציבים מסוימים לרשויות המקומיות הערביות אם לא תהיה הריסת בתים מסיבית; הוא נותן לזה את שם המכבסה: אכיפת חוקי התכנון והבנייה.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא מדבר על כך שאכיפת חוקי התכנון והבנייה צריכה להתחיל בכך שתהיינה תוכניות מתאר מתאימות, תוכניות מפורטות מתאימות, תוכניות שעונות על הצרכים של היישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: הוא רוצה להתחיל בהריסה בלי לתת לאנשים אפשרות לעשות רישוי.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

נאוה בוקר: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה, יש לך ארבע דקות.

יוסי יונה: קודם אני רוצה לברך אותך.

יוסי יונה: זאת פעם ראשונה שאני לפחות מתארח אצלך כיושבת-ראש, אז ברכות ובהצלחה.

נאוה בוקר: תודה, תודה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – גברתי, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: את רואה?

רויטל סויד: – – –

יחיאל חיליק בר: כבר פדיחה, כבר פדיחה.

יוסי יונה: תודה שאתם מזכירים לי את זה, חברי הטובים.

רויטל סויד: לא, אנחנו מקשיבים.

יוסי יונה: את יודעת למה, רויטל?

יוסי יונה: כי אני קראתי מהכתב, ואז – אופס.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש – – –

עיסאווי פריג': למה אתה צריך – – –

יוסי יונה: למה אני צריך לקרוא?

יוסי יונה: לפעמים, אתה יודע – אני לא מיומן כמוך, חברי עיסאווי פריג'.

יחיאל חיליק בר: יוסי, אתה חייב להפסיק עם השוביניזם שלך.

יחיאל חיליק בר: הוא לא מתאים, הוא לא – – –

עיסאווי פריג': – – – כל כך הרבה – – –

רויטל סויד: פרופסור יונה, תן לנו הרצאה.

יוסי יונה: אני נותן לכם הרצאה.

רויטל סויד: הרצאה באוניברסיטה.

מיקי לוי: יוסי – – –

נאוה בוקר: יוסי, אני מוסיפה לך עוד דקה, אז תדבר, בבקשה.

עיסאווי פריג': – – – אותנו?

נאוה בוקר: סליחה, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, הצעת התקציב הדו-שנתי הזו שאנחנו אמורים להצביע עליה היום בעצם שמה את האינטרס הציבורי למרמס.

יוסי יונה: היא כפופה לחלוטין לשיקולי שרידות פוליטית – גברתי היושבת-ראש, אני אדגיש את זה שוב ושוב, כדי לחפות על הטעות.

נאוה בוקר: חן-חן לך.

יוסי יונה: כן, ואני מבטיח לך, גברתי היושבת-ראש, שאף נציג ממשלה לא יוכל לעמוד כאן ולתת הצדקה עניינית לתקציב הדו-שנתי או להצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: איפה נציג הממשלה?

יוסי יונה: הממשלה מבקשת להעביר את הצעת החוק כהוראת שעה.

עיסאווי פריג': תפנה לסגן השר.

יחיאל חיליק בר: השרה.

נאוה בוקר: חברים, תיתנו לו לדבר, בבקשה.

רויטל סויד: אנחנו רוצים שתוסיפי לו עוד דקה.

יוסי יונה: עוד דקה.

עיסאווי פריג': אבל בינתיים הוא יגיד לך – – –

יוסי יונה: עיסאווי, (אומר בערבית: ברשותך.

יוסי יונה: )

עיסאווי פריג': די, חלאס.

נאוה בוקר: חבר הכנסת פריג'.

יוסי יונה: חקיקה בהוראת שעה, רבותי חברי הכנסת, מעידה על חריגה מהנורמה בשל מצב חירום כלשהו, או בגלל שהמחוקק מבקש תקופת ניסיון להסדר חוקי מסוים.

יוסי יונה: האם מישהו מחברי הכנסת יודע על מצבי חירום כלשהם שאליהם נקלעה החברה שלנו, מצבי חירום ביטחוניים או כלכליים שבגללם אנחנו צריכים תקציב דו-שנתי?

נאוה בוקר: חברים, אתם מפריעים לו.

יוסי יונה: אחמד טיבי.

אחמד טיבי: תפאדל.

יוסי יונה: (אומר בערבית: ברשותך, אחי.

יוסי יונה: )

נאוה בוקר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יוסי יונה: שוב אני שואל: האם אנחנו יודעים על מצבי חירום כלכליים או ביטחוניים שבגללם אנחנו היום אמורים להצביע על הצעת חוק בהוראת שעה?

יוסי יונה: להפך, אתמול עמד כאן ראש הממשלה וביקש לסבר את אוזננו, גברתי היושבת-ראש, עד כמה המצב של ישראל הוא מצוין; עד כמה הוא מצליח להדק את הקשרים שלנו בעולם.

ענת ברקו: נו, באמת.

יוסי יונה: נו, באמת, באמת.

ענת ברקו: – – – אתה לא מתפעל?

יוסי יונה: אז בואו נוריד מהשולחן את מצבי החירום, כי אין מצבי חירום.

ענת ברקו: אה, אין?

יוסי יונה: לא, אין מצבי חירום.

ענת ברקו: – – –

יוסי יונה: ולא בגלל מצבי חירום מבקשת הממשלה להעביר את הצעת החוק הזו – ובמיוחד בהוראת שעה.

יוסי יונה: אז בואו נחשוב, אולי הנימוק האחר משכנע, חברתי?

יוסי יונה: אולי?

ענת ברקו: מה בדיוק, חבר הכנסת יונה?

ענת ברקו: כולנו סקרנים.

יוסי יונה: ואולי הנימוק האחר – ומהו?

יוסי יונה: הממשלה אומרת: בואו נבדוק, נבחן, ננסה תקציב דו-שנתי לתקופת ניסיון.

יוסי יונה: אם יצליח – נמסד את ההסדר.

ענת ברקו: מעולה.

יוסי יונה: אם ייכשל – לא נחזור עליו.

יוסי יונה: אבל כבר היינו באופרה הניסיונית הזו, חברי חברי הכנסת, וזה לא עבד.

יוסי יונה: שלוש פעמים ניסינו – בשנים 2009–2010, 2011–2012, והנה, הפעם השלישית, 2015–2016.

יוסי יונה: בואו נזכור מה קרה בפעם האחרונה, שהיא טרייה יותר, רלוונטית יותר, קרובה יותר: נפער פער אדיר, גברתי היושבת-ראש, בין צפי ההכנסות לבין ההוצאות של הממשלה – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

יוסי יונה: לסיים?

יוסי יונה: איך אני אסיים?

יוסי יונה: הפריעו לי כבר שלוש דקות פה.

יוסי יונה: – – דבר שהביא לגירעון של 40 מיליארד שקל, במקום גירעון של 18 מיליארד – אני מסיים באמת.

יוסי יונה: אז למה שוב לנסות הסדר כושל שהבעיה המבנית שלו זועקת לשמים?

יוסי יונה: הנה, כך כתבה סגנית הממונה על התקציבים באוצר: קיים קושי לחזות שנתיים קדימה הכנסות, לאור שינויים בכלכלה העולמית או בשוק העבודה – אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יוסי יונה: האם הקושי הזה נעלם, התפוגג לפתע?

יוסי יונה: האם מאז רכש ראש הממשלה יכולת חיזוי מדויקת יותר?

יוסי יונה: האם מאז רכש שר האוצר יכולת ניבוי טובה יותר?

יוסי יונה: אם שני השיקולים שהצגתי אינם תקפים, אז מה אם כן הרציונל שניצב בבסיס הצעת החוק הזו בהוראת שעה?

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, כל מה שנותר לנו כאן זה שרידות פוליטית.

יוסי יונה: אבל שרידות פוליטית באופן הזה היא למעשה פגיעה באושיות הדמוקרטיה שלנו.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יוסי יונה: היא פוגעת באושיות הדמוקרטיה שלנו, ולכן אני מבקש מכם, דורש מכם, חברות וחברי הכנסת, להתנגד להצעת החוק הזו.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, סגן השר וחברי הכנסת, עיקר הדיון פה הוא על התקציב הדו-שנתי והשאלה אם הוא יתרון או חיסרון.

איתן ברושי: החיסרון גדל בשאלה המרכזית שאני רוצה להציג, בשאלת סדר העדיפויות של התקציב.

איתן ברושי: תראו, בחודשים שהכנסת מכהנת, שנה, יצא לנו לא פעם לדבר על חולשות שמתגלות.

איתן ברושי: למשל, עם כל הכבוד לשר הבריאות, אין מפת עדיפות לבריאות, ויש שאלה גדולה של תוחלת החיים והתשובה לבריאות באזור – לפחות באזור שאנחנו מכירים, בצפון, בתי-החולים בעפולה, בנצרת, בצפת, בפוריה, בנהריה ונוספים.

איתן ברושי: אנחנו מכירים פער גדול מאוד בין יישובים – הצגתי כאן את ג'סר-א-זרקא לא מזמן.

איתן ברושי: אנחנו יודעים שבתעסוקה לא יועיל, אדוני סגן השר, כמה תורידו או כמה יהיה ניתן לרכוש דירות; גם דירות בחינם לא ייקחו במקומות שבהם אין תעסוקה עם רמת הכנסה.

איתן ברושי: לכן, לפי דעתי, הוויכוח הגדול עם הממשלה הוא על סדר העדיפויות, האם זו ממשלת יהודה ושומרון – ראיתי שהמשבר האחרון היה עם אורי אריאל, על עוד עשרות מיליונים לשטחים; האם זאת ממשלת יהודה ושומרון או ממשלת הנגב והגליל?

איתן ברושי: האם זאת ממשלה של פיתוח ותוספת אוכלוסייה באזורים כמו הגליל והנגב, לרבות האוכלוסייה הערבית, או ממשלה של עיבוי התנחלויות ביהודה ושומרון, במקומות שלא נהיה בהם?

איתן ברושי: לכן הוויכוח הגדול, חברי, הוא לא אם זה דו-שנתי או לא; תדעו לכם, זה יהיה תקציב דו-שנתי גם אם נשב פה כל הלילה, כי לממשלה יש רוב, ותתרגלו.

איתן ברושי: אבל הוויכוח הגדול הוא על סדר העדיפויות.

איתן ברושי: תראו, תקציב הביטחון, שהוא התקציב הגדול, הוא רב-שנתי: המשכורות לא משתנות, הלוואות צריך להחזיר; תקציב החינוך הוא השני בגודלו.

איתן ברושי: אז על מה כל הדיון?

איתן ברושי: הדיון הוא על חלק מהתקציב, החלק שיש בו גמישות, ולכן זה כל כך חשוב.

איתן ברושי: אבל אני רוצה לומר עוד דבר, גברתי היושבת-ראש וחברי הכנסת: הממשלה הזאת מתבלבלת עם סדר העדיפויות.

איתן ברושי: הנה כחלון, השר החברתי שמקדם את הסוחרים, חתם על ביטול המכס על דגים בהדרגה, ואנחנו מביאים דגים מסין, שמסבסדים אותם בסין, ומייבשים, אורלי לוי, את הדגים בעמק בבית-שאן.

איתן ברושי: הממשלה הזאת מעודדת את הייבוא על פני הייצור המקומי.

איתן ברושי: לא הוקמו כאן מפעלים; הם מוקמים בחוץ-לארץ.

איתן ברושי: מדברים על ביטול הביורוקרטיה – ומגדילים אותה.

טלי פלוסקוב: – – –

איתן ברושי: אנחנו הפכנו את היצרן לאויב ואת היבואן למועדף.

איתן ברושי: מקדמים את הסוחר ופחות את המגדל, מייבשים את החקלאות ולא בונים פה תעשייה.

איתן ברושי: גם לא יהיה פיזור אוכלוסייה על בסיס המשאבים של משרד הכלכלה.

איתן ברושי: לכן הבעיה של הממשלה והבעיה שלנו זה לא אם זה תקציב שנתי או דו-שנתי; הבעיה מה עושים עם התקציב הזה.

איתן ברושי: תראו, עד היום לא הוצגה תוכנית פעולה של הממשלה.

איתן ברושי: אין גוף שמציג תקציב בלי יעדים, בלי חזון.

איתן ברושי: נראה את משרד האוצר, איזה חזון הוא מציג, מה הממשלה עושה כדי להציג לציבור תוכנית, איך בודקים את העמידה ביעדים.

איתן ברושי: ולכן, אני חושב שהדיון העיקרי צריך להיות לאן המדינה הזאת רוצה להגיע, מה הם יעדי צמצום הפערים, איך מקדמים את החינוך ואת הרווחה ביישובים החלשים.

איתן ברושי: אני מגלגל הצעה לוויתור על המצ'ינג.

איתן ברושי: אני קורא לכם, חברי הכנסת, בעיקר מי שמתיימר לייצג את היישובים החלשים והפריפריה – הבעיה היא לא אם זה תקציב דו-שנתי; נכון, תקציב דו-שנתי הוא מסוכן אם הוא שגוי, אבל הבעיה העיקרית היא האם אנחנו מסוגלים להגדיר מטרות, לסמן יעדים – ולא להביא לכאן אוסף מספרים.

איתן ברושי: לכן השאלה הגדולה היא, אדוני שר האוצר, ראש הממשלה והממשלה כולה, לאן אתם מובילים את העם, לאן אנחנו רוצים להגיע בעוד שנתיים חוץ מאשר לבחירות.

איתן ברושי: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

נאוה בוקר: אחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

נאוה בוקר: בבקשה.

נאוה בוקר: אחריה – חבר הכנסת יאיר לפיד.

מיקי לוי: משהו השתבש לכם ברשימה.

קסניה סבטלובה: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הנה שוב אנחנו מתכנסים פה ודנים במעלותיו, או יותר נכון לומר במגרעותיו של התקציב הדו-שנתי.

קסניה סבטלובה: אני זוכרת שבדיוק לפני שנה, קצת יותר משנה, אנחנו ישבנו ודנו איך התקציב הזה יהיה חברתי.

קסניה סבטלובה: איך הסבירו לנו מהאוצר שיקדמו את העניינים של השכבות החלשות, של העולים, של הערבים, של כל המגזרים שלא השקיעו בהם שנים – ומה הפלא?

קסניה סבטלובה: לא השקיעו בהם גם השנה.

קסניה סבטלובה: והדבר הזה עומד להיות מונצח עכשיו לעוד שנתיים.

קסניה סבטלובה: אז ברור לגמרי, ברור לכולם שהמטרה היחידה של התקציב הזה, התקציב הדו-שנתי, היא להנציח את שלטונו של האיש שלמרות יהירותו ולמרות שהוא עמד פה לפנינו אתמול שעתיים ואמר:

קסניה סבטלובה: אני עומד פה ואתם יושבים שם – בעצם הוא מפחד.

קסניה סבטלובה: הפחד מניע אותו.

קסניה סבטלובה: הפחד הניע אותו כאשר ביום הבחירות הוא אמר שהערבים נוהרים לקלפיות והדברים האלה, והפחד עכשיו מניע אותו ואת שריו, כי הם מפחדים שאם הם לא יעבירו את התקציב הדו-שנתי הזה, הם לא יוכלו להמשיך להסית את העם ולהשניא חלקים מהעם אצל האחרים, לא יוכלו לעשות הפרד ומשול, לא יוכלו להעביר את המדיניות שלהם, שהיא מדיניות שפוגעת במדינת ישראל, בעם הישראלי על כל מרכיביו ועל כל גווניו.

קסניה סבטלובה: תראו עד כמה, למשל, מחמוד דרוויש מפחיד את מירי רגב.

קסניה סבטלובה: היא כל כך מפחדת שהיא עברה ל-mode הטבעי שלה, שזה תקיפת העיתונאים, תקיפת השמאלנים, תקיפת הערבים.

קסניה סבטלובה: כולם במקשה אחת; רצוי שלא להבדיל ביניהם, רצוי לערבב ככה טוב-טוב – זה מתכון מנצח – להוסיף קצת שנאה, להוסיף קצת הסתה, לערבב את זה טוב-טוב ופשוט לחכות עד שהדבר הזה יתפוצץ.

קסניה סבטלובה: אז עכשיו מי אשם בכל הבעיות שיש לנו במדינה?

קסניה סבטלובה: מי אשם בכך שאין פה ביטחון?

קסניה סבטלובה: מי אשם בכך שיש פה פיגועי טרור או בכך שמגיעים לבתים של ילדות קטנות ורוצחים אותן בסכינים?

קסניה סבטלובה: בכך שמפוצצים פה במתחם שרונה, בלב-לבה של תל-אביב, ליד הקריה, ליד הבסיסים הצבאיים?

קסניה סבטלובה: ממשלת ישראל אשמה?

קסניה סבטלובה: לא.

קסניה סבטלובה: על-פי השרה רגב, מי שאשמים זה "גלי צה"ל".

קסניה סבטלובה: אנחנו סוף-סוף מצאנו את האשמים, איזה יופי: הם ומחמוד דרוויש, וכמובן עוד איש שהוא מאוד חשוב – המופתי.

קסניה סבטלובה: מחמוד דרוויש – תרשמו טוב-טוב: "גלי צה"ל", המופתי ומחמוד דרוויש הם האשמים בכל כישלונותיה של ממשלת ישראל.

קסניה סבטלובה: אם לא הם, אפשר היה פה יופי להסתדר, אפשר היה פה לנהל את המדינה הזאת מצוין, אפשר היה פה להשקיע גם במגזר הערבי, וגם לתת נקודת זיכוי נוספת לעולים, שכל כך רוצים למשוך אותם.

קסניה סבטלובה: אבל לא.

קסניה סבטלובה: מה לעשות אם "גלי צה"ל" מפריעה למירי רגב?

קסניה סבטלובה: יש לה פתרון מנצח: במקום שאזרחי ישראל יכירו את הנרטיב של העם האחר, שגם שוכן בתוכם וגם שוכן על גבולות מדינת ישראל, במקום זה, בואו נסגור את "גלי צה"ל".

קסניה סבטלובה: בעצם לכאן חותרת מירי רגב, שקודם כול לא הייתה מרוצה מכך שהתוכניות של "גלי צה"ל" לא מספיק חשופות לתרבות אחרת.

קסניה סבטלובה: אז מירי רגב, אני שואלת אותך: אם את רוצה לדבר על תרבויות אחרות – –

אחמד טיבי: רגע, רגע, רגע, מי זה מחמוד דרוויש?

קסניה סבטלובה: – – כיצד את רוצה עכשיו לסגור תוכנית שמדברת על המשורר הלאומי הפלסטיני מחמוד דרוויש?

קסניה סבטלובה: כיצד את רוצה למנוע את זה מאזרחי מדינת ישראל?

קסניה סבטלובה: במקום שיכירו את השכנים שלהם, את אלה שהם גרים בתוכם, במקום שיכירו אותם, את רוצה עכשיו להדיר?

קסניה סבטלובה: את רוצה עכשיו להסית ולהשניא?

קסניה סבטלובה: תזכרי מה היה פה במהלך כל השנים האלה.

קסניה סבטלובה: את רוצה, מירי רגב, שאנחנו נמשיך לחיות על חרבנו – זאת המטרה היחידה של הדברים שלך.

קסניה סבטלובה: וזאת המטרה היחידה גם של התקציב הדו-שנתי, שמביאים לנו אותו כדי – מה לעשות?

קסניה סבטלובה: לשפר את החיים של אזרחי מדינת ישראל, להשקיע במגזרים החלשים, לעזור לאלה שבאמת זקוקים יותר מכול לעזרה, לתמיכה?

קסניה סבטלובה: לא.

קסניה סבטלובה: המטרה היחידה זה המשך מאבק בתקשורת, ואנחנו ראינו את הישראבלוף הכי גדול של השנתיים האחרונות, והוא כמובן התאגיד הציבורי.

קסניה סבטלובה: איך עושים דבר כזה?

קסניה סבטלובה: חודשים ספורים לפני שצריך להיפתח התאגיד הציבורי החדש, אומרים: לא, חברים, זה לא עומד לקרות.

קסניה סבטלובה: סליחה, אנחנו קצת בלבלנו אתכם.

קסניה סבטלובה: נכון שפיטרנו אנשים – –

נאוה בוקר: לסיים, בבקשה.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת.

קסניה סבטלובה: – – נכוון שצמצמנו פה שידורים, נכון שפתחנו כבר והשקענו כסף, כסף רב מאוד, אבל עכשיו אנחנו עומדים להקפיא את התוכנית הזאת, השד יודע עד מתי, ואנחנו נמשיך גם לשלם עכשיו לתאגיד, גם לרשות השידור, גם לפטר את העובדים, ואנחנו נכניס את כל הדברים האלה לתקציב הדו-שנתי.

נאוה בוקר: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: אני מבקשת שתתנגדו כמובן לתוכנית הזאת.

קסניה סבטלובה: היא רעה למדינת ישראל, היא רעה לכולנו.

קסניה סבטלובה: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת סבטלובה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יאיר לפיד, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יאיר לפיד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אנחנו תיאורטית נמצאים הערב, או הלילה, בדיון פוליטי על נושא כלכלי, אבל האמת היא שאנחנו בעצם בטיפול קבוצתי שבו אנחנו יושבים פה ביחד, מחזיקים ידיים ומנסים להבין למה לציבור לא אכפת שעושים דברים נגדו.

יאיר לפיד: והתשובה היא, כנראה מפני שהוא לא מכיר את הפרטים ולא מבין.

יאיר לפיד: "תקציב דו-שנתי" זה מין ביטוי כזה של כלכלנים, שבני-אדם שעסוקים, בצדק, בחייהם, לא יודעים מה הוא אומר.

יאיר לפיד: אז אני אפרק אותו, ברשותכם, למושגים שכל אחד מכיר.

יאיר לפיד: המושג הראשון הוא אבטלה.

יאיר לפיד: כשאתה בן 45 או 46 ומפטרים אותך, אז בשבוע הראשון אתה אומר: לא תהיה לי בעיה למצוא עבודה, אני בן-אדם מוכשר, יש לי ניסיון, אני בשיאי.

יאיר לפיד: ואז חודשים על חודשים אתה יושב ושולח קורות חיים לעוד מקום ולעוד מקום, ולא עונים לך והטלפון לא מצלצל, ואתה יושב בבית ולאט-לאט העולם מתפוגג סביבך, כי פיטרו אותך ואף אחד לא רוצה אותך.

יאיר לפיד: כשאני נכנסתי למשרד האוצר האבטלה זינקה כבר ל-6.5%.

יאיר לפיד: זה היה בגלל התקציב הדו-שנתי.

יאיר לפיד: האנשים האלה שלא אכפת להם יפוטרו ממקום עבודתם.

יאיר לפיד: והנה עוד דבר שכולם מכירים: זה נקרא שהמסים עולים.

יאיר לפיד: אתה מקבל את התלוש ויש לך פחות כסף.

יאיר לפיד: גם ככה רצית כבר שהחודש יהיה רק 22 יום, כי מהיום ה-23 אין לך מושג איך תשלם חשבונות – ויש לך פחות כסף.

יאיר לפיד: והסיבה שיש לך פחות כסף היא – – –

נאוה בוקר: סליחה, סליחה, אדוני חבר הכנסת לפיד.

נאוה בוקר: חברים, יש כאן טלפון פתוח.

נאוה בוקר: אני מבקשת להשתיק אותו, זה מפריע.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: בבקשה, תמשיך.

יאיר לפיד: הסיבה שיש לך פחות כסף היא שהגירעון זינק.

יאיר לפיד: כשאני נכנסתי למשרד האוצר הגירעון היה 4.5%, תחזית הגירעון הייתה 5.5%, וזה הלך והידרדר.

יאיר לפיד: זו תוצאה של התקציב הדו-שנתי.

יאיר לפיד: וזה מה שיקרה לאזרחים שלא מבינים את המושג תקציב דו-שנתי: יעלו להם מסים, לא תהיה ברירה.

עיסאווי פריג': מחירי הדיור ירדו או לא ירדו?

יאיר לפיד: זה סיפור אחר, עיסאווי.

יאיר לפיד: ואני אגיד עוד מושג שאנשים מבינים: שמקצצים להם – בחינוך, ברווחה; שמישהו, אמרו לו שיעלו את קצבת הזיקנה ואז לא מעלים את קצבת הזיקנה; שיש לו ילד בחינוך המיוחד ואמרו לו שזה יהיה עד 16:00 ואז זה פתאום רק עד 14:00.

יאיר לפיד: מי שיש לו ילדים בחינוך המיוחד יודע כמה זה קשה.

יאיר לפיד: וזה תוצאה של הבור התקציבי שיוצר תקציב דו-שנתי.

יאיר לפיד: כשאנחנו נכנסנו למשרד האוצר מצאנו שם בור תקציבי של 39 מיליארד שקל, תוצר של התקציב הדו-שנתי.

יאיר לפיד: וזה מתרגם את עצמו לקצבת זיקנה שלא תעלה, לקיצוץ בשעות בחינוך, לכל מה שקשור לרווחה, ולזה שאחרי זה באים ואומרים: אין כסף לאף אחד מהדברים שאנחנו מאמינים שצריכים לעשות.

יאיר לפיד: אז האנשים שלא מבינים מה פירוש התקציב הדו-שנתי יבינו את זה כשזה יגיע לכיס שלהם, לחיים שלהם ולילדים שלהם.

יאיר לפיד: ואנחנו פה בינתיים נשב ביחד ונעבור טיפול קבוצתי.

יאיר לפיד: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת יאיר לפיד.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השרה סופה לנדבר, היינו כבר בקרקס הזה, ורק לפני שנה.

עבדאללה אבו מערוף: ולכנסת הזאת, לצערי, לא חסר שוב ושוב שתהיה בקרקס.

עבדאללה אבו מערוף: הדיונים על התקציב אכן משעשעים במידה מסוימת – – –

יואל חסון: למה אתה אומר הכנסת?

יואל חסון: הממשלה.

יואל חסון: אל תכניס אותנו לכל העניין הזה.

עבדאללה אבו מערוף: הכנסת – במובן הממשלה עם הקרקס שלה, המוסד שישנו, המותג – – –

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: לא, חברת הכנסת ברקו, זה הממשלה שלך.

יואל חסון: שלך.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואל חסון, נא לא להפריע.

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: היא הפריעה לי, לא הפרעתי לה.

ענת ברקו: זה אתה – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו גורמת כאן מהומות.

נאוה בוקר: בוא ניתן לחבר הכנסת אבו מערוף לדבר, בבקשה.

נאוה בוקר: תודה.

ענת ברקו: זה אתה.

ענת ברקו: יש לך עזרה – – –

עבדאללה אבו מערוף: אבל הדיונים כעת הם לא מלהיבים ולא מהנים; הם כואבים, לצערי, ומכאיבים.

עבדאללה אבו מערוף: גם שר האוצר וגם יושב-ראש ועדת הכספים מתנגדים לתקציב דו-שנתי, אבל לצערי לא מעזים להגיד שהמלך עירום.

עבדאללה אבו מערוף: ישראל מצטרפת למועדון של בחריין – ברוכה הבאה – שהיא המדינה היחידה שיש לה תקציב דו-שנתי, וזה לא כבוד רב למדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: ראש הממשלה רוצה להבטיח הישרדות פוליטית לשנתיים נוספות, ואת המחיר היקר והכואב ישלם האזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר להתחייב שעוד שנתיים תהיה יציבות כלכלית?

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר לחזות שנתיים קדימה את ההתפתחויות הכלכליות בכלל, ואת המחירים?

עבדאללה אבו מערוף: האם הממשלה, ובראשה ראש הממשלה, התייעצו עם מגלי עתידות והובטחה להם יציבות כלכלית במשק?

עבדאללה אבו מערוף: הייתי רוצה שתהיה יציבות כלכלית ומדיניות כלכלית ללא העלאת מחירים, שגם תבטיח הורדת מחירים, הורדת מחירי הדירות, הורדת מחירי הקוטג' ומוצרי המזון, הורדת שכר לימוד, הבטחת רפואה טובה ושלמה לכל האזרחים, הבטחת איכות חיים טובה לקשישים, לאזרחים ותיקים, הבטחת מעונות-יום עד השעות 16:00 ו-17:00, וקייטנות חינם תמיד בכל ימי החופש הגדול.

עבדאללה אבו מערוף: הייתי רוצה גם הבטחת מחירי גז מינימליים לצרכן, הבטחת הורדת תעריפי ומחירי המים, הבטחת היציבות המשק.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, הייתי רוצה להצביע אפילו על תקציב תלת-שנתי אם הוא היה מבטיח את מה שהזכרתי: מבטיח שוויון וצדק חברתי, מבטיח שוויון לאוכלוסייה הערבית, לאזרחים הערבים, מבטיח שאכן האזרחים הערבים סוף-סוף ייהנו, וכל אחד יבנה את הבית שלו לפי הסדר, שזה באחריות הממשלה וועדות התכנון, ולא באחריות האזרחים עצמם.

עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, כמובן לא אצביע על תקציב של מדיניות תאצ'ריסטית מכאיבה, שכבר אבד עליה כלח, והיא כמו של המאה הקודמת, ואני מציע ופונה לכל חברי הכנסת לדחות את התקציב הזה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת אבו מערוף.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מיכל בירן, ואחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מדמיינת לעצמי את הסיטואציה: ביבי ושרה אחרי יום עבודה ארוך ומייגע, יושבים בחדר ההסבה, חולצים נעליים, מקשקשים, וביבי אומר לה: שרה, שמעי מה, לא מתאים לי הקטע הזה של הדמוקרטיה.

מיכל בירן: היא אומרת לו: צודק, צודק, אבל מה?

מיכל בירן: או, מלך, מרגיש לי יותר – יותר אני, וגם אפשר להוריש ליאיר.

מיכל בירן: קלאסי.

מיכל בירן: היא אומרת לו: יש צדק בדבריך, אבל נו, מה נעשה עם זה?

ענת ברקו: – – – עם כל הסיפורים האלה?

מיכל בירן: נו, מה נעשה עם זה?

ענת ברקו: יצירתי.

מיכל בירן: אומרת לו שרה – בדמיוני, כמובן, בדמיוני.

מיכל בירן: חלילה.

ענת ברקו: – – – הדמיון מביא אותך?

מיכל בירן: אומרת לו שרה: אני אתך בראש, אבל בוא נלך לשם בצעדים, בצעדים, נלך לכיוון.

מיכל בירן: אז התקציב הדו-שנתי מתיישב על זה קלאסי.

מיכל בירן: מתיישב על זה קלאסי.

שרן השכל: – – – אתמול סיפרתם – – –

מיכל בירן: מה זה, מקשים עלי עם הדוכן?

מיכל בירן: כבר מהר ירדה ההוראה?

ענת ברקו: כן, יאללה.

מיכל בירן: בקיצור, אמרו: התקציב הדו-שנתי – הזדמנות מדהימה.

מיכל בירן: מה זה הניג'וס הזה, כל שנה תקציב?

מיכל בירן: כל שנה שאולי תיפול הממשלה?

מיכל בירן: ממש ניג'וס.

מיכל בירן: אבל מה?

מיכל בירן: שר האוצר – מתנגד; הממונה על התקציבים – מתנגד; היועץ המשפטי – מתנגד.

מיכל בירן: אבל את ביבי ושרה זה לא מעניין; מפרקים לנו את הדמוקרטיה צעד אחרי צעד.

מיכל בירן: אז אני רוצה להגיד לכולנו, רוצה לאחל לכולנו שהדבר הזה לא יקרה.

מיכל בירן: זאת לא מלוכה, לא מורישים אותה.

מיכל בירן: התקציב הדו-שנתי גורע מכוחה של הכנסת למלא את תפקידה, מכוחנו כחברי כנסת למלא את התפקיד שהציבור שלח אותנו למלא: לוודא שהממשלה עושה את מה שהיא אמורה לעשות – להיאבק על סדר העדיפויות בחברה בישראל, לאן הולך הכסף, האם הדברים שאנחנו מאמינים בהם באמת מתוקצבים בהתאם.

מיכל בירן: וכשלא עושים את זה ככה, מה קורה בסוף?

מיכל בירן: יום אחד, אחרי התקציב, מישהו מחליט – שר האוצר, במקרה הזה – שהוא מוריד בחזרה 1% של המע"מ.

מיכל בירן: האם ראינו את זה במדפים בסופר?

מיכל בירן: לא ראינו את זה.

מיכל בירן: 5 מיליארד שקלים שיכולנו להחליט שאנחנו רוצים אותם לרווחה, לחינוך, לפנסיות לעולים, לכל כך הרבה מטרות חברתיות חשובות וראויות.

מיכל בירן: אבל מה?

מיכל בירן: לאט-לאט מצטמק כוחנו להחליט את זה בדיון ציבורי ראוי, סוער, יסודי, והכול – זה יקרה פעם בשנתיים, וברור מה יקרה בין התקציב הזה לתקציב הבא: הכול יועבר בהעברות תקציביות, ופתאום מחליטים שכן מורידים מע"מ, שכן מעלים מע"מ.

מיכל בירן: בקיצור, למרבה הצער – למרבה צערו של נתניהו, למרבה צערה של שרה נתניהו – זאת עדיין לא מלוכה, זאת עדיין דמוקרטיה, והמעשה שאתם עושים כאן היום הוא לא ראוי, הוא לא יאה, והציבור יום אחד עוד יעניש אתכם על זה.

מיכל בירן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל בירן.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

נאוה בוקר: ואם לא – חבר הכנסת מסעוד גנאים אחרי חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, בלוח פה למעלה, וגם על הדף שהונח על שולחננו, כתוב:

יואל חסון: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה.

יואל חסון: אני מציע, חברי חברי הכנסת, שנאמר את האמת, קודם כול לעצמנו, וגם לציבור; ראוי שעל הלוח היו כותבים: הצעת חוק-יסוד: דחיית הבחירות ואיך נמנעים מבחירות מוקדמות.

יואל חסון: הרי זו המהות וזו הסיבה שאנחנו מצביעים היום על תקציב דו-שנתי.

יואל חסון: זה לא עניין מקצועי, זה לא ענייני, זה לא מה שהמשק שלנו צריך.

יואל חסון: ממש לא.

יואל חסון: אין שום קשר בין כלכלה לבין התקציב הדו-שנתי.

יואל חסון: שום קשר; נטו פוליטיקה טהורה, צרופה, שמתחילה מלמעלה, ממכובדנו ראש הממשלה נתניהו, שמבין שהוא מנהל היום קואליציה של אינטרסנטים, קואליציה של אנשים שכרגע נוח להם ויום אחד אולי יהיה להם קצת פחות נוח בקואליציה הזאת.

יואל חסון: אז הוא אומר:

יואל חסון: לפחות – תקציב זה הדרך הכי קלה להפיל אותי, אז אעשה דו-שנתי, כאילו, יהיה לי שקט.

טלי פלוסקוב: אתה לא היית עושה את זה?

יואל חסון: עובדה שלא עשינו.

יואל חסון: היינו שם.

יואל חסון: לא עשינו.

טלי פלוסקוב: כי אתה – – – כשהיית.

יואל חסון: חברת הכנסת פלוסקוב, יקירתי – – –

ענת ברקו: לא עשיתם הרבה דברים.

ענת ברקו: בגלל זה אתם לא שם, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, כדאי שתקשיבי.

ענת ברקו: לא עשיתם הרבה דברים, בגלל זה אתם לא שם.

יואל חסון: כדאי שתקשיבי, שאנחנו, אנחנו, לא עשינו את זה – – –

ענת ברקו: ראינו היום את המצעד של אלה שעשו את מלחמת לבנון, ועמדו כאן ברוב חוצפתם ונאמו.

יואל חסון: אנחנו – אני מבקש את הגנתך מפני חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: כולל ראש המפלגה שלך.

נאוה בוקר: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

יואל חסון: אני מרגיש נטול הגנה פה.

נאוה בוקר: יש לך הגנה מלאה.

נאוה בוקר: תמשיך, בבקשה.

יואל חסון: אני אומר לכן, חברות הכנסת הנכבדות והפעילות והנמרצות – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – ההמצאה הזו של תקציב דו-שנתי זו המצאה של נתניהו, מה לעשות.

יואל חסון: שלו, בלעדי.

יואל חסון: שלו.

יואל חסון: מקוריות.

ענת ברקו: הוא מאוד יצירתי – – –

יואל חסון: הוא יכול לרשום על זה פטנט, בסדר?

ענת ברקו: מעולה.

יואל חסון: אז אל תפילו את זה עלינו.

יואל חסון: אז אמרתי: אין קשר.

יואל חסון: ראש הממשלה מנסה כאן להבטיח שרידות פוליטית.

יואל חסון: מה זה משנה בכלל התקציב?

יואל חסון: עכשיו, בואו נדבר על התקציב.

יואל חסון: הרי דיברנו על ראש הממשלה, שיש לו כל הזמן המצאות מקוריות איך להמשיך לשרוד ולהיות פה ראש הממשלה, גם אם הכול למטה רקוב ולא אמיתי.

יואל חסון: אז עכשיו המציאו המצאה חדשה.

יואל חסון: גברתי השרה, את היית בישיבת ממשלה שאישרה את ההמצאה החדשה הזו: נקודות יציאה.

יואל חסון: אני בכלל חשבתי שאת נקודות היציאה האלה כנראה לקחו מרפורמת הסלולר של כחלון, שהמציא את נקודות היציאה.

יואל חסון: פעם לא היו נקודות יציאה כשהייתה לנו עסקה בפלאפון, נכון?

טלי פלוסקוב: מצוין, זה מצוין.

יואל חסון: השר כחלון, בגלגולים הקודמים, עשה לנו נקודות יציאה.

יואל חסון: אז אמרו: ואללה, מה שטוב בסלולר, למה לא יהיה טוב בתקציב המדינה של מאות מיליארדים?

יואל חסון: למה לא? אז הנה, המציאו המצאה: יהיו נקודות יציאה.

יואל חסון: מבריק.

יואל חסון: באמת ממשלה מבריקה.

יואל חסון: אז נתנו שם יפה: נקודות יציאה, לְמה?

יואל חסון: לְמה שאמרה חברתי חברת הכנסת בירן – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – שבמהלך השנתיים יביאו כל מיני שינויים, תיקונים, עיוותים – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – העברות מכאן והעברות משם.

יואל חסון: לא יהיה בכלל קשר בין התקציב שיעבור בחודשים הקרובים לבין התקציב שבאמת יהיה בפועל בשנות התקציב 2017–2018.

יואל חסון: אז אתם יודעים מה?

יואל חסון: איך אומרים אצלנו?

יואל חסון: סבבה.

יואל חסון: תעשו את זה.

יואל חסון: אתם עושים את זה כי יש לכם רוב.

יואל חסון: אתם עושים הרבה דברים כי יש לכם רוב.

יואל חסון: אבל אל תגידו לנו – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – ואל תסתכלו לנו בעיניים, או לציבור, ותגידו לנו שזו כלכלה צרופה או איזה עניין מקצועי וענייני, התקציב הדו-שנתי הזה, כי זה לא.

יואל חסון: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

נאוה בוקר: אחריו חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

קריאה: מסעוד גנאים.

נאוה בוקר: מסעוד גנאים, הצלחתי.

נאוה בוקר: מסעוד גנאים.

ענת ברקו: אתה רוצה איזה שם עברי או משהו?

נאוה בוקר: ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מסעוד גנאים: מסעוד – זה כי הוא מרוקאי, תימני.

מסעוד גנאים: מסעודה, מסעודה.

מסעוד גנאים: מפורסמת, מסעודה, לא?

קריאה: – – –

נאוה בוקר: מרוקאי זה טוב.

יחיאל חיליק בר: סבא וסבתא של אשתי מסעוד – – –

נאוה בוקר: אבל גנאים כותבים בגימ"ל.

קריאה: – – –

מסעוד גנאים: לא, גנאים בע'ין.

מסעוד גנאים: יש ע'ין בעברית, נדמה לי, ככה – יש ע'ין.

נאוה בוקר: כן, גימ"ל – גנאים.

קריאה: גנאים.

מסעוד גנאים: אשכנזים אומרים גימ"ל, אבל מזרחים אמורים לדעת את הע'ין הזאת – גנאים.

נאוה בוקר: בבקשה, נתחיל.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו כולנו זוכרים את אמירתו של שר האוצר כאשר הציג פה את התקציב, נדמה לי לפני שנה, או דיבר על התקציב, ואמר את האמרה הכל-כך נכונה וחשובה – הוא אמר:

מסעוד גנאים: תקציב זה לא מספרים, תקציב זה ערכים, ותקציב זה תפיסת עולם.

מסעוד גנאים: אין יותר נכון מהמשפט הזה.

מסעוד גנאים: אבל איך מיישמים אותו בסוף?

מסעוד גנאים: אני חושב שהערך החשוב ביותר, שצריך להיות נר לרגליו של כל שר אוצר וראש ממשלה כאשר הוא בא לקבוע מה התקציב וחלוקת התקציב, זה הצדק, גברתי היושבת-ראש.

מסעוד גנאים: הצדק אומר: ככל שהעבודה שלך, ככל שהתפקיד שלך חשוב יותר, אתה יותר עוזר לאנשים דרכו – אתה אמור להיות מתוגמל יותר.

מסעוד גנאים: אבל לצערי, בישראל ההפך הוא הנכון.

מסעוד גנאים: ההפך הוא נכון.

מסעוד גנאים: אם אנחנו מסתכלים על הרבה בעלי תפקידים, משרות, בתחומים שהם באמת עוזרים, שהם באמת חברתיים, העובדים האלה מתוגמלים פחות.

מסעוד גנאים: אתמול הייתה הפגנה מול ביתו של ראש הממשלה, של המטפלות במשפחתונים.

מסעוד גנאים: המטפלות, גברתי היושבת-ראש – מי לא יודע עד כמה חשובה וקריטית העבודה והנתינה שלהן למשפחות, להורים, לאישה העובדת, לתינוקות, לכולם?

מסעוד גנאים: דרך אגב, אחותי, גם היא מטפלת, יש לה משפחתון, לכן אני מכיר את הנושא מקרוב.

מסעוד גנאים: הם היו בהפגנה מול ביתו של ראש הממשלה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, המטפלות תקועות.

מסעוד גנאים: כפי שאומרים, הן תלויות.

מסעוד גנאים: הן לא שכירות ולא עצמאיות.

מסעוד גנאים: הן ממלאות את כל הנהלים, מפוקחות על-ידי משרד הכלכלה, אבל הן לא עובדות משרד הכלכלה ולא נותנים להן להיות עצמאיות.

מסעוד גנאים: ואני זוכר את המאבק שלהן, הכל-כך צודק, הכל-כך פשוט: הן רוצות תנאי עבודה הוגנים, תנאים סוציאליים, כדי שיחיו וכדי שיוכלו לעמוד ולעשות את עבודתן בצורה מכובדת.

מסעוד גנאים: אין חופשות, אין פנסיה.

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: איפה אנחנו חיים?

קריאה: אין – – –

מסעוד גנאים: אין ימי אבל, אין ימי – מה, הכול אין.

מסעוד גנאים: ואם היא נעדרת ומישהי במקומה, היא משלמת לה.

מסעוד גנאים: אין חגים.

מסעוד גנאים: מה זה בסוף, גברתי היושבת-ראש?

מסעוד גנאים: אני חושב שהמטפלות הן דוגמה.

מסעוד גנאים: איפה ראש הממשלה?

מסעוד גנאים: איפה שר האוצר?

מסעוד גנאים: אני בטוח – הוא חברתי, בסדר.

מסעוד גנאים: אבל אנחנו רוצים לראות את החברתיות שלו בשטח, בתקציב, בעזרה לאנשים כאלה, כמו המטפלות, שכפי שאמרתי הן זקוקות רק לדבר פשוט, שזה להכיר בהן כשכירות הזכאיות להעסקה הוגנת ולתנאים סוציאליים מלאים.

מסעוד גנאים: אין פשוט מזה.

מסעוד גנאים: אז אנא, ראש הממשלה, אנא, שר האוצר, אם התקציב הוא באמת לא רק מספרים אלא ערכים, את ערך הצדק כלפי מטפלות האלה אתה צריך ליישם מיידית.

מסעוד גנאים: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

נאוה בוקר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, שוב אנחנו עם הדיון הזה – תקציב דו-שנתי.

עאידה תומא סלימאן: אני, לימדו אותי – כפי שאני מבינה, בדרך כלל תקציב זה שיקוף של מדיניות, תקציב זה תרגום של תוכנית שמובלת על-ידי ראייה כוללת: איך אנחנו רואים את עצמנו מתקדמים בשנתיים הבאות?

עאידה תומא סלימאן: לכיוון מה?

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו הולכים לכיוון של יותר צדק חברתי?

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו הולכים לכיוון של הרחבה והעמקה של התנחלויות, יותר?

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו מעמיקים את המיליטריזציה בחברה?

עאידה תומא סלימאן: האם אנחנו מטפלים בנושא של משפחתונים?

עאידה תומא סלימאן: אתמול כולנו נכחנו בדיון שהיה, בשאלות שכוונו לראש הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: והאמת, אם הייתה ניתנת לי האופציה והייתי מוזמנת לשאול את השאלות שחשבתי עליהן, אני רציתי לשאול את ראש הממשלה – דווקא לא הייתי רוצה לשאול אותו מה אכן הוא עושה, כי את האמת, מה הוא עושה אנחנו כבר רואים; אנחנו רואים את זה מתבצע מול העיניים, אנחנו רואים מה עמדתו בעניין ההתנחלויות, אנחנו רואים לאן הוא רוצה להוביל מבחינת תוכנית מדינית, או לא להוביל מבחינה תוכנית מדינית.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשאול אותו, כמישהו שמחזיק בכל כך הרבה תיקים בממשלה – כשר הכלכלה, למשל – על השביתה שהתקיימה אתמול של מטפלות המשפחתונים; ונכחתי בהפגנה שלהן ואני מלווה את המאבק הזה כבר יותר משנה וחצי.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשאול אותו אם ברור לו מה התקציב הדו-השנתי שמכינים לנו יכלול בעניין מטפלות המשפחתונים.

עאידה תומא סלימאן: האם הוא בכלל שמע על הבעיה של מטפלות המשפחתונים?

אורלי לוי אבקסיס: – – – אישר לשר היוצא לקחת אתו 30 מיליון שקל צבועים למשפחתונים.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה צבוע למשפחתונים.

עאידה תומא סלימאן: 50.

עאידה תומא סלימאן: 50, מן התקציב של מעונות-היום.

אורלי לוי אבקסיס: לא, המשפחתונים – 30 מיליון.

עאידה תומא סלימאן: הרי זה תקציב אחד.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אפילו את ההבחנה הזו הם לא עושים.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק תרגום של מדיניות שלא כתובה בשום מקום.

עאידה תומא סלימאן: התקציב, כשמביאים אותו דו-שנתית, המטרה שלו, קודם כול, לפני כל דבר אחר, זה לחסוך בביקורת; זה לא לשמוע את הביקורת הקיימת פעמיים.

עאידה תומא סלימאן: כנראה, אפילו אם נשמיע את הביקורת הזו אלף פעמים, זה לא חודר לשום מחשבה רציונלית שאמורה להתקיים.

עאידה תומא סלימאן: תקציב דו-שנתי, המובן האוטומטי שלו זה שאין לאופוזיציה אפשרות ואין לכל מי שרוצה אפשרות להשפיע על התקציב.

עאידה תומא סלימאן: גוזלים מאתנו כבר 50% מהאפשרות להשפיע, כי במקום לקיים שני דיונים, במקום לקיים שתי הצבעות בכנסת הזאת, אנחנו הולכים על אחת.

עאידה תומא סלימאן: כבר לקחנו מאתנו אופציה אחת.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו יודעים איך בדרך כלל מתנהלים הדיונים על התקציבים האלה ועד כמה אנחנו מצליחים להשפיע.

עאידה תומא סלימאן: קודם כול תקציב דו-שנתי זה תקציב אנטי-דמוקרטי, קודם כול.

עאידה תומא סלימאן: ואחר כך נתחיל לבחון אותו, אם הוא בכלל חברתי, אם הוא בכלל מובל על-ידי מדיניות או על-ידי סחר-מכר בתוך הקואליציה, וכל אחד, ככל שתצטמצם הקואליציה או תתרחב, יהיה לו חלק בתקציב הזה ובגזירת קופונים.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שנצביע נגד.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה לדבר על האירוע הגדול במדינה בכל שנה, וזה ל"ג בעומר במירון.

מנחם אליעזר מוזס: רואים שם אנשים מכל החוגים, מכל העדות, מכל הדתות, ללא יוצא מן הכלל.

מנחם אליעזר מוזס: ובעיית הבעיות במירון זה כל פעם מצב התחבורה, מכיוון שאין מספיק מקומות קליטה וכבישי הגליל צרים.

מנחם אליעזר מוזס: בשנת 2007, תשכ"ז, היה כאוס תחבורתי נוראי.

מנחם אליעזר מוזס: התחבורה הציבורית קרסה בל"ג בעומר.

מנחם אליעזר מוזס: אנשים, נשים וטף, זקנים ונערים שירכו רגליהם קילומטרים, מכפר-שמאי ועד למירון, ביום קיצי לוהט כמו ל"ג בעומר, כי האוטובוסים עמדו דום ולא היו מסוגלים להגיע עד למירון.

מנחם אליעזר מוזס: או-אז נכנסתי לתמונה, והממשלה החליטה, באמצעות משרד התיירות ומע"צ, להקים מנהרה להולכי רגל על מנת להפריד את התחבורה הציבורית ואת הולכי רגל – זו הייתה אחת הסיבות להפרעת הזרימה השוטפת של התחבורה הציבורית.

מנחם אליעזר מוזס: אבל זה היה טוב רק לכמה שנים, כי בלי עין הרע, הציבור גדל, וגם הציבור מחוץ-לארץ מגיע בהמוניו.

מנחם אליעזר מוזס: השנה היו למעלה מ-40,000 תיירים במירון ביום ל"ג בעומר, עד שהמקום הפך למקום המתויר מספר שתיים במדינה, אחרי הכותל המערבי – קרוב ל-2 מיליון איש מבקרים במירון.

מנחם אליעזר מוזס: ועתה, בל"ג בעומר שוב קרסה מערכת התחבורה הציבורית, כי אין אפשרות מעשית להסיע קרוב לחצי מיליון איש ב-24 שעות או ב-36 שעות בכבישי הגליל הצרים, וכן אין מספיק מקום לקליטת המוני האוטובוסים.

מנחם אליעזר מוזס: מעל שבע שנים הצעתי בכל פורום אפשרי שהפתרון הוא רכבת למירון.

מנחם אליעזר מוזס: אנשים חייכו וצחקו מהרעיון הזה, באומרם כי זה הזוי לחלוטין.

מנחם אליעזר מוזס: ומה מאוד שמחתי כששר התחבורה מר ישראל כץ, הבולדוזר האמיתי בפיתוח התחבורה והתשתיות, החליט את מה ששמעתי ממנו באחרונה בשיחות בינינו בהזדמנויות שונות: להמשיך את המסילה מכרמיאל, שכבר תהיה מוכנה לל"ג בעומר הבא עלינו לטובה, עד צומת חנניה הסמוך למירון, ומשם – ב"שאטלים" עד לציון הרשב"י.

מנחם אליעזר מוזס: הדבר יחסוך את היטלטלות ההמונים באוטובוסים – מה שכאמור לא ניתן לספק לציבור העולים מירונה.

מנחם אליעזר מוזס: ובל נשכח שרבים רבים מציבור באים עם ילדיהם, באים לעשות "חלאקה", אלפים, אלפים, עשרות-אלפים.

מנחם אליעזר מוזס: הרכבת הזאת תביא גם שגשוג לגליל מכל הבחינות.

מנחם אליעזר מוזס: לא נותר לי אלא לברך את שר התחבורה מר ישראל כץ.

מנחם אליעזר מוזס: ה' יהיה בעזרך, וכל אשר תעשה תשכיל ותצליח.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נאוה בוקר: חברת הכנסת אורלי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקיד.

נאוה בוקר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נמצאים פה היום כחלק מהצגה, כי ההצגה הזו – כבר נבחרו בה השחקנים, הליהוק הסתיים, ואנחנו הקהל.

אורלי לוי אבקסיס: רק שלהצגה הזאת לא מופיעים השחקנים הראשיים.

אורלי לוי אבקסיס: הם נותנים לשחקני המשנה לבצע את העבודה שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: ולמה אני אומרת את זה?

אורלי לוי אבקסיס: כי תראו, גם העלילה כבר כתובה, וכולנו יודעים את התוצאה הסופית, ועדיין אנחנו מנסים אולי להשפיע על התסריטאי לשנות איזה פרק או שניים – אבל אני נותנת לכם היום דוגמה קטנה למה שקורה.

אורלי לוי אבקסיס: ואם אנחנו שמים את עינינו או מבטחנו בקואליציה – תסתכלו: לא נמצאים כאן חברים מהקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אני אספר לכם על אותם חברים שהיו היום בישיבת ועדת החינוך של הכנסת בנושא תשלומי הורים.

אורלי לוי אבקסיס: שם, חברי הקואליציה תקפו בצורה נחרצת את הרעיון של לקחת 5 מיליארד שקלים מציבור ההורים של התלמידים במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: נאמרו שם דברים הזויים על המהלך.

אורלי לוי אבקסיס: היו שם חברי כנסת מהליכוד, כולנו ואחרים, שאמרו כמה זה לא פייר וכמה זה לא הוגן.

אורלי לוי אבקסיס: אך בשנייה אחת, כשאנחנו שואלים מה מסקנות הוועדה, מחליט יושב-ראש הוועדה – ויש לי הערכה גדולה אליו – להעלות את זה להצבעה, כדי לעשות מחטף.

אורלי לוי אבקסיס: תקשיבו, אנחנו בזמן שעוד יש הזדמנות ואפשרות לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו, חברי האופוזיציה, לא נצליח כנראה לשנות הרבה; אולי אם נצליח לזהות עזים בתקציב, ייתנו לנו להוציא אותן החוצה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, חברי הקואליציה, עליכם מוטלת העבודה הזאת; רק לכם יש הכוח לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: אם ידעו שאתם מתוך הקואליציה באים ושמים את האצבע על העיוותים, אז אולי יש לנו סיכוי.

אורלי לוי אבקסיס: חברים, כשאני הייתי חברת כנסת בקואליציה, אני רבתי עם השרים הרלוונטיים ואמרתי להם: יש לנו מספיק זמן לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, מיקי?

מיקי לוי: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: והיה לנו מספיק זמן לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל חברים בקואליציה התבלבלו וחשבו שהתפקיד שלהם הוא לשמור על השר שלהם במקום לשמור על האינטרס הציבורי, והיום מכים על חטא, והיום אנחנו מתקנים את מה שעיוותנו אז.

אורלי לוי אבקסיס: היום בידיכם הדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אל תפקירו את האוכלוסייה מאחור.

אורלי לוי אבקסיס: אל תחטאו למטרה שלשמה אתם כאן, כי מה שהיה היום בוועדת החינוך היה פארסה אחת גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: אותם חברי כנסת, שכנראה לא ידעו שבאותה ישיבה תהיה הצבעה, יצאו הלוחמניים ביותר, החברים מהקואליציה, ובאותו רגע שקמה ההצבעה והיה גיוס, פתאום כולם אומרים: אני מתנגד אבל אני מצביע בעד; אני מתנגד אבל אני מצביע בעד.

אורלי לוי אבקסיס: וכל זה קורה כאשר מצלמות הטלוויזיה – הדיון משודר בשידור ישיר.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו לי – פרט לזה שאתם מביכים את עצמכם, אתם מוציאים דיבת הבית הזה רעה, כי הנערות שיושבות והנערים שיושבים היום בבית מסתכלים עלינו ואומרים: אתם הזויים; שקרנים זה כבר, אתם יודעים, מילה אחורנית, אבל אתם הזויים.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שתוך שנייה אתם משנים את עורכם.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני אגיד לכם משהו: אם תמשיכו להתנהל ככה – שחקנים וחותמות גומי אפשר להביא כל הזמן.

אורלי לוי אבקסיס: תעודת הביטוח שלכם כשחקנים פוליטיים בתוך המערכה תהיה אם תעמדו על דעתכם.

אורלי לוי אבקסיס: הציבור מעריך את מי שעומד על דעתו; הבוסים פחות, במפלגות לא דמוקרטיות במיוחד, אבל אני אגיד לכם משהו:

אורלי לוי אבקסיס: אם תעשו את מה שאתם אמורים לעשות ותייצגו את הציבור, תהיה לכם גם רשת ביטחון בפני הבוס הכול-יכול והדיקטטור במפלגות הלא-דמוקרטיות.

אורלי לוי אבקסיס: זו תעודת הביטוח שלכם, ואת זה אתם חייבים לציבור, כי הציבור יהיה אדיש אליכם.

אורלי לוי אבקסיס: ואם הציבור יהיה אדיש אליכם – איבדתם את המנדט שלכם להשפיע.

אורלי לוי אבקסיס: ואני אגיד לכם יותר מזה:

אורלי לוי אבקסיס: אם הציבור יהפוך להיות אדיש אליכם כי לא נלחמתם את המלחמות, מגיע לכם שלא תחזרו לכאן.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת, כולנו כאן על זמן שאול, מי יותר ומי פחות.

אורלי לוי אבקסיס: הזמן השאול הזה – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו צריכים לנצל אותו כדי לעשות משהו טוב.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, כולם יודעים שהתקציב הזה, הדו-שנתי, הוא לא טוב למדינה.

אורלי לוי אבקסיס: מה גם שאנחנו צריכים לצפות ולראות מה קורה בעולם – איך העזיבה של אנגליה את האיחוד האירופי תשפיע על הכלכלה בעולם; יש דברים מסוימים שאנחנו לא יודעים מה יקרה בהם: מה יקרה בארצות-הברית, מי ייבחר, איך זה ישפיע על הכלכלה; יש תנודות בעולם שישפיעו באופן ישיר על מדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: האם אנחנו צריכים למסמר את עצמנו מעכשיו לעוד שנתיים?

אורלי לוי אבקסיס: אומר שר האוצר: אני עושה תחנות יציאה.

נאוה בוקר: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה מבין שאתה צריך את הגמישות הזו, אז מלכתחילה למה לעשות תקציב דו-שנתי?

אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לכם למה: כדי למנוע מהכנסת להפיל את הממשלה עד מרס 2019.

אורלי לוי אבקסיס: זו רשת הביטחון, וזה לוקח מהכנסת את האפשרות אפילו לערער על שלטון הממשלה, אבל יותר מכך – על נחיצות חברי הכנסת מהקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא תילחמו, אנחנו לא נצליח לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: המפתח בידיים שלכם; תעשו אתו משהו.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת אכרם חסון, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כדי לתקן את הרושם, החברים דיברו על בחריין, ואני רוצה להביא לחברים קצת אינפורמציה.

אכרם חסון: על-פי סקר האו"ם בינואר 2006, בחריין היא בעלת הכלכלה הצומחת במהירות הרבה ביותר בעולם הערבי, והיא נמצאת במקום ה-26 בעולם בתמ"ג לנפש, לעומת ישראל, שהיא במקום ה-51.

אכרם חסון: לכן, נתתם דוגמה לא טובה.

אכרם חסון: ואני רוצה להזכיר לכם שארצות-הברית הגדולה, המעצמה הכלכלית, אישרה תקציב דו-שנתי שיפחית את הסיכוי להשבתת הממשל ברוב של 64 תומכים מול 35 מתנגדים.

אכרם חסון: אין ספק שהקואליציה קבעה שהתקציב יהיה דו-שנתי, למרות שהתנגדנו, וגם שר האוצר התנגד, אבל מתוך אחריות לתקציב המדינה השר כחלון קבע שלתקציב הזה יהיה מנגנון הגנה שיבטיח, יתאים בכל מקרה למציאות הכלכלית.

אכרם חסון: אם יתברר בסוף 2017 כי קיימות סטיות משמעותיות מתחזיות האוצר בצד ההוצאות, ודאי שהשר בעצמו יעשה התאמות שישמרו על מסגרת התקציב לקראת 2018.

אכרם חסון: אם לא יבוצעו התאמות, אני אומר לכם כאן, לא יהיה תקציב ל-2018, עם כל ההשלכות הפוליטיות הנלוות, בדיוק כמו בתקציב חד-שנתי.

אכרם חסון: אני לא ראיתי במשך השנים שהיה שר חברתי ואכפתי יותר ממשה כחלון.

אכרם חסון: לא ראיתי שר שיישם כמעט את כל האג'נדה של מפלגתו בפחות משנה ועזר לכל האוכלוסיות – לערבים, לדרוזים, לנכים, לילדים, לזקנים – ותמך.

אכרם חסון: אף אחד לא יכול להאשים שהאיש הזה לא קשוב לרחשי החברה הישראלית.

אכרם חסון: אף אחד לא יכול להגיד שהאיש הזה לא שומע את רחשי הלב של החברה הישראלית, שהוא לא מבקר בפריפריה.

אכרם חסון: הוא בא מהפריפריה; הוא יודע מה זה עוני.

אכרם חסון: יכול להיות שבאופוזיציה לא נוח לאשר תקציב דו-שנתי, אבל אתם יכולים לסמוך: יש לנו שר אוצר עם חמלה, עם כבוד, עם אחריות; אדם שהוכיח את עצמו ועושה את הכול כדי שיהיה טוב לעם ישראל.

אכרם חסון: ולכן אני חושב שלפעמים ההערות האלה מיותרות, וכפי שאומרים בערבית, אין תשלום מכס על דיבורים, אז כל אחד יכול להגיד מה שהוא רוצה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת אכרם חסון.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

נאוה בוקר: אחריה – חברת הכנסת נורית קורן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: טוב, חברי, כבר נראה לי ששבענו דיבורים על התקציב הדו-שנתי והפוליטיקה שמאחוריו.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להקדיש את כמה הדקות שיש לי לסיפור קטן שמחבר את הנושא של התקציב ושר האוצר שלנו ומלחמת לבנון השנייה – וציינו היום, לצערנו, עשר שנים למלחמה.

יעל כהן-פארן: בבית-חולים רמב"ם, שהוא בית-החולים המרכזי של כל אזור הצפון, שממוקם כמובן בעיר חיפה, שהיא גם עירו של שר האוצר, הקימו – בעקבות מסקנות לאחר המלחמה, מסקנות מהמלחמה על תפקוד העורף וכו' – מחלקה עצומה, בעצם בית-חולים שלם, תת-קרקעי, ממוגן, שיכול להכיל 2,000 ויותר מיטות.

יעל כהן-פארן: השקיעו בבית-החולים הזה כמעט חצי מיליארד שקלים, מעל 450 מיליון שקלים – חדרי ניתוח, הציוד הכי משוכלל – כדי שאם חס וחלילה תבוא עלינו המלחמה הבאה יהיה מענה, יהיה בית-חולים ממוגן; אם יהיו תושבי הצפון שצריכים ללכת, לצערנו, לבית-חולים, וכמובן, אם יהיו פצועים, לא עלינו – שיהיה בית-חולים ממוגן שיוכלו לבצע בו את כל הניתוחים וכל מה שצריך.

יעל כהן-פארן: אני שמחה שהצטרף לכאן עכשיו השר ליצמן, כי גם אתו שוחחתי בנושא.

יעל כהן-פארן: לפני כמה שבועות הייתה כאן שעת שאלות לשר האוצר, לשר כחלון; לפני שלושה-ארבעה שבועות.

יעל כהן-פארן: ואני שאלתי אותו כאן – הוא היה על הבמה, אני הייתי שם: מה קורה עם תקציב שאמור להגיע לבית-החולים כדי לתחזק את אותן מערכות, מערכות שהושקעו בהן 450 מיליון שקלים?

יעל כהן-פארן: מה יקרה?

יעל כהן-פארן: יגיעו לחדר האטום ולא יהיה אור?

יעל כהן-פארן: לא יעבוד המכשור של חדר הניתוח?

יעל כהן-פארן: לא יהיה חמצן לחולים?

יעל כהן-פארן: כל המערכות שם הן באפס תחזוקה.

יעל כהן-פארן: בית-החולים כבר כמה שנים לא מקבל תקציב.

יעל כהן-פארן: וחברים, מדובר בסכום של 3 מיליון שקלים בשנה, סדר גודל, כדי לתחזק את המערכות, כדי שיהיה צוות, כוח-אדם, מהנדס תפעול שבודק שהמזגנים עובדים, שהחמצן עובד, שהמערכות מתפקדות.

יעל כהן-פארן: ומעל הבמה הזאת עמד כאן, במקום הזה, השר כחלון, שר האוצר, וטען שהוא בקשר רציף עם פרופסור ביאר, מנהל בית-החולים – כל שבוע הוא מדבר אתו, הוא חבר טוב שלו – ושהוא בטוח שהכסף כבר הועבר, שהוא יודע שהועבר סכום של 30 מיליון שקלים לרמב"ם.

יעל כהן-פארן: ובכן, 30 מיליון השקלים שהועברו לרמב"ם, שהשר כחלון ציין כאן מעל הבמה הזאת, אומנם הועברו – תקצוב אחר, של משהו אחר.

יעל כהן-פארן: אותו תקציב לבית-חולים רמב"ם כדי לשמור על אותו בית-חולים ממוגן, לשמור על התפקוד שלו, עד היום לא הועבר.

יעל כהן-פארן: למרות הבטחות האוצר, למרות הבטחות חוזרות ונשנות, שגם ניתנו לתקשורת, לא הועבר תקציב לבית-חולים רמב"ם – בית-חולים שמשרת מעל מיליון אנשים באזור הצפון; רק מטרופולין חיפה זה 800,000 איש.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני רק אסיים: היה ולא עלינו תהיה מתקפת טילים, תהיה מלחמה – זה בית-החולים של הצפון, והוא לא מוכן למלחמה הבאה, לצערנו.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת נורית קורן, ואחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, אני מברכת אותך בהצלחה בתפקיד החדש.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, אדוני השר ליצמן, חתן פרס נובל לכלכלה פרופסור ישראל אומן, מתמטיקאי ומומחה בתחום, טען לפני כחודשיים כי תקציב דו-שנתי במדינת ישראל יעניק יציבות למשק; חברות ומשקיעים יוכלו לדעת מה עומד לפניהם, יוכלו להתחייב לחוזים ועסקאות, וכוח ההתחייבות הזה יסובב את גלגלי המשק.

נורית קורן: וזה מה שאנחנו צריכים – להניע את גלגלי המשק.

נורית קורן: תקציב דו-שנתי, לדעתי, יגביר את היציבות הכלכלית והשלטונית של הממשלה, יחזק את המשילות של ראש הממשלה, השרים וחברי הכנסת על-ידי הגברת היכולת להוציא לפועל תוכניות ארוכות טווח.

נורית קורן: זה ישדר מחויבות של הממשלה לאזרחיה ויחזק את בעלי העסקים הקטנים והעסקים הגדולים, וכן את החברות הממשלתיות והפרטיות במשק.

נורית קורן: תקציב חד-שנתי הוא מעגל שלעולם לא מצליח להיסגר בצורה מושלמת.

נורית קורן: במשך שישה עד שבעה חודשים בשנה מתכננים את התקציב הבא, והזמן הנקי שנשאר לעבודה רציפה ויציבה הוא מועט מדי ולא ניתן להביא החלטות ליישומן.

נורית קורן: אני מבקשת משר האוצר, השר משה כחלון, להעלות את הקצבאות לאנשים עם מוגבלות בתקציב 2017–2018.

נורית קורן: אלו אזרחים המקבלים קצבה מהביטוח הלאומי על סך 2,400 או 2,600 ש"ח בחודש, וזהו סכום דמי הקיום שלהם, ואין להם כל הכנסה ממקור אחר.

נורית קורן: ברור לי שמשפחות אלו נמצאות מתחת לקו העוני, וחייבים לתת להן תוספת לקצבאות שלהן, וזה – מהר ככל האפשר, על מנת לאפשר להן חיים תקינים ולסייע לדור הבא לגדול בתנאים טובים יותר.

נורית קורן: חברה נמדדת ביחסה לאנשים עם מוגבלות ולאוכלוסייה החלשה במדינה, ולכן אני רואה חשיבות עליונה בכך שבתקציב נטפל בשכבות החלשות.

נורית קורן: לא ייתכן שיש ציבור שלם שצריך לבחור בין אוכל לתרופות.

יואל חסון: אז איך את תומכת בתקציב דו-שנתי?

נורית קורן: דוגמה נוספת, דוגמה נוספת לאוכלוסייה מוחלשת – – –

יואל חסון: זה בדיוק התקציב שפוגע באנשים שאת מדברת עליהם.

נורית קורן: אני לא הפרעתי לך.

נורית קורן: אל תפריע לי.

יואל חסון: את לא היית פה, אז לא – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואל חסון.

נורית קורן: דוגמה נוספת לאוכלוסייה מוחלשת המתקשה להתמודד עם הנטל הכלכלי היא משפחות ילדי החינוך המיוחד.

נורית קורן: רק מי שיש לו ילד עם מוגבלות יכול להבין את האחריות הכבדה מנשוא, הרגשית והכלכלית, שיש למשפחה שכזאת.

נורית קורן: במשפחה אשר מטפלת בילד עם צרכים מיוחדים אחד ההורים בדרך כלל אינו עובד, והמשפחה חיה ממשכורת אחת, כי צריך לאסוף את הילד מבית-הספר ולשהות במחיצתו במשך שעות אחר-הצהריים, לאחר הלימודים, במשך כל השנה.

נורית קורן: הקושי מתעצם בחודשי הקיץ, עם סיום המסגרות של הילדים הנוספים במשפחה, והנטל על ההורים הופך להיות כבד מנשוא.

נורית קורן: אני קוראת להגדלת התקציב לטובת הארכת שנת הלימודים של ילדי החינוך המיוחד, על מנת להקל על המשפחות ועל הילדים עצמם, שזקוקים למסגרת היציבה שלהם על מנת לשמור על הרצף החינוכי והטיפולים הפארה-רפואיים – שנפסקים עם תחילת החופש – וכל זאת למען טובתם האישית.

נורית קורן: כבר בשנה שעברה פעלתי בנושא, והאמנתי שכבר השנה הזאת זה ייושם.

נורית קורן: אומנם הדבר הזה לא התרחש, ואני מאוד מקווה ומבקשת שבשנה הבאה נוכל לבשר על כך.

נורית קורן: אני מבקשת מכבוד שר האוצר מר משה כחלון לקדם את התקצוב בשני הנושאים החברתיים החשובים הללו על מנת לקדם חברה ערכית ושוויונית יותר במדינת ישראל.

נאוה בוקר: תודה רבה.

מיקי לוי: את בקואליציה, אז אולי – – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

נורית קורן: אז לכן אני מבקשת את הדברים.

נאוה בוקר: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה – –

מיקי לוי: מה זה מבקשת?

מיקי לוי: – – – אז מה אם ביקשת – – –

נאוה בוקר: – – ואחריה – חבר הכנסת איציק שמולי.

מיקי לוי: ותכל'ס?

מיקי לוי: ותכל'ס?

קריאה: – – –

נאוה בוקר: אחרי רויטל סויד – חבר הכנסת איציק שמולי.

מיקי לוי: נורית, אם לא יהיה, תצביעי בעד?

קריאה: – – –

מיקי לוי: אני שואל: אם לא יהיה, תצביעי בעד?

קריאה: – – –

מיקי לוי: – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני שר הבריאות, חברי חברי הכנסת, אתם יודעים מה קרה בפעם האחרונה, והכמעט-יחידה, שהיה לנו תקציב דו-שנתי פה בארץ?

רויטל סויד: אתם יודעים איך הסתיימה החוויה הזו של תקציב דו-שנתי שהייתה לנו פה בארץ?

רויטל סויד: ולמה אני אומרת כמעט פעם אחת?

רויטל סויד: כי הייתה עוד פעם אחת, כשיאיר לפיד היה שר האוצר, וזה היה לפרק הזמן של אותה שנה וחצי, כי היו בחירות באותה שנה.

רויטל סויד: סיימנו את החוויה הזאת של תקציב דו-שנתי עם גירעון של 50 מיליארד שקלים.

רויטל סויד: סיימנו את החוויה הזאת של תקציב דו-שנתי עם 50,000 – – –

יעקב ליצמן: רויטל, נדמה לי – – –

מירב בן ארי: 39 מיליארד.

יעקב ליצמן: את טועה.

יעקב ליצמן: את טועה.

רויטל סויד: 40 מיליארד?

רויטל סויד: 40 מיליארד.

מירב בן ארי: 39 מיליארד.

רויטל סויד: 39 מיליארד?

רויטל סויד: 39 מיליארד.

מירב בן ארי: – – –

רויטל סויד: את צודקת.

רויטל סויד: מה זה משנה?

רויטל סויד: 40,000 מיליארד, 50,000 מיליארד.

אראל מרגלית: לא, הגירעון היה 50 מיליארד.

רויטל סויד: מה זה משנה כשמה שעומד על הפרק, מנגד, זה יציבות של הממשלה, שתמשיך לשרוד?

רויטל סויד: את צודקת.

רויטל סויד: מה זה משנה ש-50,000 משפחות מצאו את עצמן מתחת לקו העוני?

אראל מרגלית: בדיוק.

רויטל סויד: מה זה משנה?

רויטל סויד: העיקר שביבי נתניהו יוכל להמשיך להיות ראש הממשלה.

רויטל סויד: העיקר שהממשלה הזו תוכל להמשיך ולשבת.

רויטל סויד: מה אכפת מעוד 50,000 משפחות, יותר או פחות, שירדו מתחת לקו העוני?

רויטל סויד: מה זה אכפת לנו אם יש 49 מיליארד, 50,000 מיליארד, 39,000 מיליארד של גירעון?

רויטל סויד: אז מה באים ומוכרים לנו?

רויטל סויד: באים ומוכרים לנו: הנה, נוכל לתכנן תוכניות לטווח ארוך, זה משדר יציבות, המשרדים יוכלו לעבוד.

רויטל סויד: באמת, מצוין.

רויטל סויד: אם זה היה כך, מדוע כמעט אף אחת מהמדינות בעולם לא בוחרת בתקציב הדו-שנתי?

רויטל סויד: מדוע, אם זאת כזאת אידיליה?

רויטל סויד: למה אף מדינה כמעט, למעט בחריין וכמה מדינות בארצות-הברית, לא בוחרת בתקציב דו-שנתי?

רויטל סויד: הן לא עושות אותו כי זה נזק – זה נזק לכלכלה, זה נזק למדינה.

רויטל סויד: עכשיו, בואו נראה רגע מה כן יכול לקרות פה.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים באזור – במזרח תיכון, בעולם שעובר תנודות גדולות; לא רק תנודות כלכליות, גם תנודות ביטחוניות.

רויטל סויד: איך אפשר לחזות תחזית של שנתיים קדימה במצב שבו אנו נמצאים?

רויטל סויד: ומה נעשה אם יהיו לנו גירעונות?

רויטל סויד: ומה נעשה אם יהיו לנו גם יתרות?

רויטל סויד: איפה תהיה השקיפות?

רויטל סויד: מי יוכל לפקח?

רויטל סויד: לאן יעברו כל החסרונות והגירעונות האלה?

רויטל סויד: מה נעשה אתם?

רויטל סויד: איך נתמודד עם זה?

רויטל סויד: איך נוכל להגיב?

רויטל סויד: אבל מה כן יקרה?

רויטל סויד: יקרה דבר אחד: הממשלה תוכל לשרוד – אותה ממשלה שלא אכפת לה מה יקרה עם עוד משפחות שתרדנה מקו העוני.

רויטל סויד: ואתה, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה – זה שהכין את דוח אלאלוף הכל-כך ידוע, שהיינו רוצים לאמץ אותו, וגם אתה היית רוצה לאמץ אותו ואת מסקנותיו – תצטרך לקיים – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

רויטל סויד: – – שוב ושוב דיונים בוועדה.

רויטל סויד: אז אני רוצה לסיים במשפט אחד: המשק לא אמור להיות זה שייתן יציבות לממשלה; הממשלה היא שאמורה לתת יציבות למשק.

רויטל סויד: תקציב דו-שנתי משרת אך ורק את הפוליטיקה, את הממשלה הזאת ואת ביבי נתניהו.

רויטל סויד: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי, אחרונת הדוברים.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לכאורה זו אמורה להיות החלטה שהיא דרמטית בחייה של כל דמוקרטיה.

איציק שמולי: הדיונים על התקציב מגיעים למליאה – – –

יעקב ליצמן: – – – פיליבסטר?

איציק שמולי: לא לא, אין לי כבר קול לפיליבסטר.

קריאה: כמה פעמים דיברת היום?

איציק שמולי: יש לי 6,600 הסתייגויות בוועדת הרפורמות.

איציק שמולי: את יכולה לתאר לעצמך כמה דיברתי היום.

איציק שמולי: אם הממשלה בעצמה מתייחסת בצורה חפיפניקית לתקציב, בצורה שהיא כל כך שטחית, והערך היחידי, המוחלט, שעומד לנגד העיניים שלה זה ההישרדות האישית שלה, מה מצפים מהכנסת?

איציק שמולי: איך בדיוק היא תתייחס לתהליך?

איציק שמולי: צריך להזכיר מאיפה התחלנו.

איציק שמולי: התחלנו ממצב שבו שר האוצר הביע התנגדות מוחלטת, וגם הפקידות הראשית שלו, לרעיון האווילי הזה של תקציב דו-שנתי.

איציק שמולי: הניסיון הנצבר, גם בעולם וגם במדינת ישראל, הוא, בלשון המעטה, לא מהמוצלחים פה.

איציק שמולי: ובואו נאמר את האמת: זה לא שבתחום של תקציב חד-שנתי אנחנו מגלים איזשהם ביצועים יוצאי דופן מבחינת ההצלחה שלהם.

איציק שמולי: אנחנו לא קולעים בדרך כלל, לא בתחזית הצמיחה, לא בתחזית התקבולים – ההכנסות ממסים – לא בתחזית האבטלה; בכל הדברים האלה אנחנו לא פוגעים כאשר התקציב הוא חד-שנתי.

איציק שמולי: אז על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: על זה שמדינה – בניגוד לעמותה, לארגון, לחברה – מדינה תנהל את עצמה שנתיים מראש לפי תקציב פיקטיבי ושאנחנו נתייחס לזה ברצינות?

איציק שמולי: אני רוצה להזכיר – ונגעה בזה גם חברתי קודם – איך נגמר הניסיון הקודם.

איציק שמולי: הניסיון הקודם נגמר בכך שבגלל הערכה מופרזת של משרד האוצר לגבי היקף ההכנסות ממסים, הערכה מופרזת של 14 מיליארד שקל – בסופו של דבר לא עמדנו בזה בגלל האטה שהייתה במשק, שגרמה כמובן לצמצום ההכנסות ממסים והביאה למצב שמדינת ישראל מצאה את עצמה עם גירעון; זרקו פה קודם סכומים: 40 מיליארד שקל.

יעקב ליצמן: היום יש נומרטור.

איציק שמולי: היום יש נומרטור, ועל זה כמובן אפשר לדבר שעה שלמה: איך מדינה, בהחלטה מטופשת ומטומטמת, מגבילה את היכולת שלה להגדיל את הכלכלה שלה, להגדיל את הצמיחה שלה – את הצמיחה, לא זו הכלכלית; אם האוכלוסייה גדלה, אז מן הראוי היה שגם השירותים החברתיים יגדלו לפחות באותה המידה.

איציק שמולי: אבל במדינת ישראל, במשרד האוצר, יושבים כמה אנשים שבטוחים שהם יודעים יותר טוב לא רק מהאופוזיציה ולא רק מהכנסת, אלא מהעולם כולו.

איציק שמולי: מביאים לנו, על הגב של אזרחי מדינת ישראל, ניסוי שלא נוסה ביותר מדי מקומות, חוץ מבחריין ועוד כל מיני מקומות שאני לא חושב שמדינת ישראל רוצה להידמות להם.

איציק שמולי: הדבר נכון קל וחומר כאשר אנחנו נמצאים במדיניות גיאו-פוליטית בעייתית.

איציק שמולי: אנחנו נמצאים בשכונה הכי בעייתית במזרח התיכון, ועצם המחשבה שעם כל כך הרבה משתנים חיצוניים מסביב, גם כלכליים וגם כאלו שאינם כלכליים, אנחנו יכולים להסתכל במראה ולהגיד לאזרחים שהמדינה הזאת יכולה לנהל תקציב לשנתיים – זו תרמית, זו הונאה, זו פיקציה, וזה לא יהיה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

איציק שמולי: והדבר האחרון: אם יש נקודת אור שיוצאת בהקשר של התקציב ביום הזה מהכנסת הזאת, זו האמירה שלך, אדוני שר הבריאות, לגבי המחויבות לקדם בתקציב הקרוב מאבק, יחד עם חברי הכנסת, על ביטוח סיעוד ממלכתי.

איציק שמולי: אני יודע שאנחנו נהיה שם – – –

נאוה בוקר: נא לסיים.

איציק שמולי: אני יודע שאנחנו נהיה שם בכל הכוח כדי לתמוך בך וביוזמה הזאת ולהרחיב אותה כמה שניתן.

איציק שמולי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת איציק שמולי.

נאוה בוקר: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, תראו, אתמול עמד כאן על הדוכן, שעתיים כמעט, ראש הממשלה בנימין נתניהו וענה על שאלות חברות וחברי הכנסת.

מרב מיכאלי: זה מחזה נדיר, כי ראש הממשלה בדרך כלל נמנע מלהעמיד את עצמו במצב שהוא נאלץ לענות על שאלות ופשוט מסרב לזה.

מרב מיכאלי: אנחנו נשמח להזמין את אדוני שוב.

מרב מיכאלי: זה דווקא טוב שבאת; בדיוק באתי לדבר עליך, אדוני ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: בוודאי שמעתם מכל עבר איזו הופעה מזהירה הייתה לראש הממשלה, הופעה מצוינת.

מרב מיכאלי: הוא נתן תשובות יוצאות מן הכלל.

מרב מיכאלי: אדוני, בוודאי, כמו שהעדת על עצמך אתמול, נורא נורא נהנית, ובצדק נורא נהנית, כי אתה מופיע יוצא מן הכלל.

מרב מיכאלי: אתה פרזנטור מעולה: אתה רהוט; אתה יודע לדבר בדיוק באורכי משפטים שיוכלו לגזור אותם למהדורות בצורה מושלמת; אתה מתוקתק מבחינת מראה בצורה מושלמת.

מרב מיכאלי: בקיצור, באמת מופיען יוצא מן הכלל.

מרב מיכאלי: אבל אילו, חברות וחברים, אילו הקשבתם גם לשאלות ולא רק לתשובות, הייתם מגלות ומגלים את מה שכל המספרים, הנתונים והמציאות מוכיחים: שראש הממשלה שלנו הוא נורא נורא נורא ייצוגי אבל הוא ממש ראש ממשלה גרוע.

מרב מיכאלי: מה שאתה מביא לנו עכשיו להצביע עליו, אדוני ראש הממשלה – שוב, בניגוד לדעתו של בית-המשפט העליון, בניגוד לחוק הישראלי, שהחזיק את מדינת ישראל כמעט 70 שנה בצורה יוצאת מן הכלל – שוב אתה מביא לנו משהו שסותר את האינטרס של מדינת ישראל, סותר את האינטרס של עם ישראל, סותר את האינטרס של כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, ותואם, הפלא ופלא, את האינטרס הפוליטי שלך: להישאר על הכיסא שלך.

מרב מיכאלי: הסיבה היחידה, אדוני ראש הממשלה, שאתה מביא תקציב דו-שנתי – ושמת אותו, הקדמת ושמת אותו בהסכמים הקואליציוניים – הסיבה היחידה היא ההישרדות הפוליטית שלך.

מרב מיכאלי: וזה, צריך להגיד, זה לא סוד.

מרב מיכאלי: עמד כאן שר האוצר באותה מסגרת כמו שאתה עמדת אתמול, בשעת שאלות, עמד כאן על הדוכן ואמר:

מרב מיכאלי: אני הייתי מעדיף להביא תקציב לשנה אחת.

מרב מיכאלי: כלכלית זה יותר נכון, חברתית זה יותר נכון.

מרב מיכאלי: אבל אני לא אפיל על זה ממשלה, כי נאלצתי להכניס את זה להסכם הקואליציוני.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אדוני ראש הממשלה – שלא יתבלבלו לי המילים – ההייררכיה אצלך מאוד מאוד ברורה: האינטרס הפוליטי שלך הוא ראשון, ראש וראשון; והאינטרס הכלכלי, היכולת להתפרנס, היכולת לספק בדיקות לתושבות ותושבים בפריפריה, היכולת לספק קורת גג, היכולת לספק פרנסה, היכולת לספק חינוך חינם – כל אלה ועוד רבות ורבים מאוד באים אצלך אחרי, אם בכלל.

מרב מיכאלי: זה מה שאנחנו נצביע עליו כאן היום.

מרב מיכאלי: אתה מכופף את היד לכל הקואליציה הזאת, אתה מכופף את היד לכל הציבור בישראל, גם לזה שנתן בך אמון ומאמין עדיין שאתה פועל לטובתו.

מרב מיכאלי: אבל המציאות טופחת על פניו שוב ושוב, שלא לומר, אדוני ראש הממשלה – אתה טופח על פניו ויורק בפרצופו שוב ושוב.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

נאוה בוקר: סגן שר האוצר יסכם.

נאוה בוקר: סגן השר איציק כהן, בבקשה.

אראל מרגלית: איציק, בוא תגיד לנו למה תקציב דו-שנתי עוד פעם זה דבר טוב לישראל.

אראל מרגלית: בוא, בוא.

אראל מרגלית: אחרי שבפעם האחרונה נכנסתם ל-40–50 מיליארד גירעון, בואו תגידו לנו למה אתם חושבים שזה טוב.

אראל מרגלית: אנחנו מקשיבים.

אראל מרגלית: 50,000 משפחות נכנסו מתחת לקו העוני.

אראל מרגלית: בוא נראה עכשיו למה זה טוב.

יואל חסון: או אולי תספר לנו מה זה נקודות היציאה.

יואל חסון: מה זה הדבר החדש המקורי הזה שהמצאתם?

יואל חסון: האם זה מרפורמת הסלולר של כחלון?

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הדעות אומנם חלוקות – –

קריאה: אין דעות חלוקות.

אראל מרגלית: אבל יש את בחריין.

מיקי רוזנטל: אבל יש את בחריין.

יצחק כהן: – – האופוזיציה חושבת – – –

תמר זנדברג: איפה הדעות החלוקות?

תמר זנדברג: גם הקואליציה חושבת ככה.

מיקי רוזנטל: גם אתה חושב – – – זה נורא ואיום.

מיקי רוזנטל: מה אתה – – –

אראל מרגלית: אבל יש את בחריין.

יחיאל חיליק בר: הלוואי שהיינו בחריין.

יחיאל חיליק בר: על מה אתה מדבר?

תמר זנדברג: שר האוצר מתנגד לתקציב של עצמו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו עוד כמה שעות טובות, אז – – –

יצחק כהן: חברים באופוזיציה חושבים שתקציב דו-שנתי זה לא טוב.

יצחק כהן: לומר את האמת, גם חברים בקואליציה חושבים.

אראל מרגלית: ביזיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק כהן: אני חושב שיש יתרונות לכאן ולכאן.

יצחק כהן: יש יתרונות לכאן ולכאן.

יצחק כהן: יש יתרונות בתקציב חד-שנתי, שהוא יותר קל לניהול בהתאם לתחזיות.

יצחק כהן: הלוא כל תקציב נבנה מתחזיות הכנסה, מכללים פיסקליים בתקרת ההוצאה.

יצחק כהן: דא עקא, שאם תשאלו את כל המנכ"לים – – –

אראל מרגלית: אבל תמשיך, תמשיך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, אל תפריע, בבקשה.

יצחק כהן: אם תשאלו את מנכ"לי המשרדים, כל משרדי הממשלה, מה הם מעדיפים – תקציב חד-שנתי או תקציב דו-שנתי – הנה, נכנס אבי אבות השיטה.

יצחק כהן: בואו נעשה סקר בין כל המנכ"לים של משרדי הממשלה, המכהנים ושכיהנו בעבר, ותשאלו אותם: מה עדיף לכם, תקציב חד-שנתי או תקציב דו שנתי?

יצחק כהן: חיים, מה אתה חושב שתהיה התשובה?

חיים ילין: – – – אם זה לשבת על הכיסא הרבה זמן – – –

יצחק כהן: לא אמרתי פוליטיקאים.

אראל מרגלית: חמש שנים.

אראל מרגלית: חמש שנים – – –

יצחק כהן: לא אמרתי פוליטיקאים.

יצחק כהן: אמרתי מנכ"לים, אנשי ביצוע, שלא נבחרו בפריימריז.

אראל מרגלית: למה שנתיים?

אראל מרגלית: קח חמש שנים.

יצחק כהן: אנחנו כרגע דנים על חד-שנתי ודו-שנתי.

יצחק כהן: נגיע לחמש-שנתי – דרך אגב, לא היה אפשר לעשות קדנציאלי.

יוסי יונה: סגן שר האוצר – – –

קריאה: חמש – היה ברוסיה.

יצחק כהן: כן.

יוסי יונה: עובדה שאנשי המקצוע אומרים חד-שנתי.

יוסי יונה: אנשי מקצוע.

יצחק כהן: לא, לא, לא.

יצחק כהן: לא – – –

יוסי יונה: כן, כן, כן.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לך – פוטין עושה תקציב פעם בעשר שנים.

אראל מרגלית: לך על זה.

יצחק כהן: גם לא.

יצחק כהן: מנכ"לי המשרדים מעדיפים תקציב דו-שנתי.

יצחק כהן: אתם יודעים למה?

קריאה: למה?

יצחק כהן: מי אמר: למה?

יצחק כהן: הסיבה פשוטה: כשמנכ"ל משרד ממשלתי, שנותן שירותים, שמתכנן תוכניות, מתקצב אותן ובא לבצע אותן, במיוחד תוכניות רציניות, ארוכות טווח, ולא תוכניות קצרות טווח, שאין להן שום תועלת ותוחלת, אלא מנכ"ל משרד ממשלתי רציני – ואתה בטח מכיר את זה – הוא מתכנן לטווח ארוך.

אראל מרגלית: אם בחברה כלכלית היית אומר: תקציב דו-שנתי, היו זורקים אותך מכל המדרגות.

יצחק כהן: הנה, אתה רואה שלא.

יצחק כהן: אתה רואה שמאז 2008 המדינה מנהלת תקציב דו-שנתי, ותראה: הצמיחה, ברוך השם, לא כל כך רעה – – –

אראל מרגלית: הצמיחה?

יצחק כהן: לא כל כך רעה.

אראל מרגלית: הצמיחה?

יצחק כהן: כן.

אראל מרגלית: יש 20% ומשהו ירידה – – –

יצחק כהן: על כל פנים, שכנעתי את חברי האופוזיציה להצביע בעד.

אראל מרגלית: החלק השני של הנאום היה נהדר – – –

יצחק כהן: אבל אתה יודע מה?

יצחק כהן: אם כבר הוחלט על תקציב דו-שנתי, בוא נלך עם זה.

אראל מרגלית: יאללה, בוא, תשים עוד שנה.

אראל מרגלית: אותו מחיר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע, שישב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ברור לגמרי שלמרות שהיה דיון משולב, אנחנו נקיים שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: נצביע בהתחלה על הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא הפעלתי, כי אני נותן לאנשים להפנים.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יודע, פעם אחת צעקו, פעם שנייה – שיפנימו.

קריאה: תן לנו לחשוב על זה עוד דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש – – – שרוצים להשתיק את ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נחשב הכול.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 46 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 58, לרבות ראש הממשלה, נגד – 46.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו נצביע על הצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 57 נגד – 46 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 58 בעד, כולל ראש הממשלה, 46 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, אושרה בקריאה ראשונה, ותועבר לוועדת הכספים להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה ראשונה, מטעם ועדת הכנסת, הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת (תיקון מס' 6), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/631); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 26) (תנאים לפטור מארנונה למוסד-מתנדב), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דוד אמסלם, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים דיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני בעצם רוצה לתקן.

דוד אמסלם: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (תנאים לפטור מארנונה למוסד-מתנדב), התשע"ו–2015 – התיקון המוצע זה סעיף אחד, תיקון סעיף 5: בפקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין), 1938, בסעיף 5(י), בסופו יבוא: ובלבד שפעילותו של המוסד המתנדב לא תותנה בכך שהיא משרתת בעיקר את תושבי אותה הרשות המקומית שבה המוסד פועל.

דוד אמסלם: אני אסביר לכם, רבותי, במה מדובר.

דוד אמסלם: התקשר אלי חבר שעוסק בנושא של עמותות.

דוד אמסלם: יש לו עמותה שעוסקת בחלוקת מזון.

דוד אמסלם: הוא מספר לי את הסיפור הבא: הוא קיבל טלפון מראש המועצה שאומר לו: תקשיב, אני מצטער, לא נעים לי, אבל אתה צריך לשלם ארנונה.

דוד אמסלם: הוא שואל אותו: אבל למה?

דוד אמסלם: אני מלכ"ר.

דוד אמסלם: אז הוא אומר לו: אתה צודק, אבל אני קיבלתי מכתב ממשרד הפנים שאומר לי שאם היית מחלק מזון רק לרשות שלנו, אתה פטור, אבל היות שאתה מחלק לכל המדינה, אז אתה חייב.

דוד אמסלם: על פניו זה נשמע לי תמוה.

דוד אמסלם: ההיגיון שלי הכתיב לי בדיוק הפוך.

דוד אמסלם: אמרתי: אם אתה מחלק מזון לכל המדינה, בוא קודם כול תדליק משואה בהר-הרצל על זה שאתה מחלק, ואחרי זה ודאי שאתה מקבל פטור מלא.

דוד אמסלם: כשאני בודק, מסתבר לי שזה ככה; הבחור צודק.

דוד אמסלם: לכן אנחנו הבאנו את הצעת החוק הזאת, שתבוא ותסדיר את המעמד של עמותות ארציות כך שהמעמד שלהן יהיה בדיוק כמו של עמותות מקומיות, קרי, שאם הן יעמדו בקריטריונים, גם הן יהיו פטורות – אותה הנחה שכל עמותה מקבלת.

דוד אמסלם: זה בדיוק מתקשר גם לחוק שדיברתי עליו בשבוע שעבר, לגבי – – –

מאיר כהן: זכאים לפטור?

דוד אמסלם: בוודאי, זכאים לפטור.

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: האבסורד הוא שזה שמחלק רק לעיר שלו – הוא פטור.

דוד אמסלם: אבל אם הוא מחלק לכל המדינה, אז בעצם אין לו פטור.

דוד אמסלם: דרך אגב, בשנה הזאת אני נחשף לחוקים מדהימים, חוקי סדום; לא מבין מה ההיגיון שלהם.

דוד אמסלם: לפעמים אני מתפלא שאנשים שישבו כאן בעבר הצביעו עבור חוק שהוא כל כך לא שוויוני, כל כך לא צודק, כל כך לא שייך לעניין.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, כשאני עולה עכשיו לפודיום, אז מספרים לי שיש גם מתנגדים, אז אני סקרן לדעת מי מתנגד ועל מה.

דוד אמסלם: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קריאה ראשונה, לכן יש אפשרות לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: זהבה גלאון עולה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, לזכות חברת הכנסת זהבה גלאון עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שראש הממשלה וכל חברי הכנסת באולם ולדבר על דיון חשוב שהיה כאן, דיון על מלחמת לבנון.

זהבה גלאון: אשמח אם תשמע גם אתה, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: שמעתי היום את חברי הכנסת מדברים כאן על הדוכן, החל מראש הממשלה ודרך חברי כנסת אחרים, ואם זר היה נקלע למליאה, הוא היה חושב שאנחנו מציינים עשור למלחמת לבנון – כשהוא שמע את כל הדוברים שדיברו כאן, דוברים שכולם צידדו במלחמה, ואף אחד לא עמד כאן היום על הדוכן, חברי חברי הכנסת, ושאל: למה המלחמה הייתה האופציה הראשונה?

זהבה גלאון: למה מלחמה הייתה תחליף למדיניות?

זהבה גלאון: למה היינו צריכים ללכת למהלך של לנצח ולהכריע ובכוח?

דוד אמסלם: איך זה קשור?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני אומרת לכם שהיום שכתבתם את ההיסטוריה במטרה לעמעם את האחריות של אדריכלי המלחמה למלחמה הזאת, שנהרגו בה 144 אזרחים וחיילים, ו-33 חיילים – ביומיים האחרונים למלחמה, כי ראש הממשלה רצה תמונה מנצחת שתיצרב בתודעה.

זהבה גלאון: ושלחו חיילים, בהפקרות ובפזיזות, כמו שאמרה ועדת וינוגרד, בלי שיקול דעת, שלחו חיילים אל מותם.

זהבה גלאון: והיום, מי שעמד כאן ושמע את הנואמים, שמע מקהלה אחת.

זהבה גלאון: אף אחד לא ערער: למה היה צריך לכבוש את לבנון?

זהבה גלאון: למה מסבירים לנו למה היה צריך להיכנס ללבנון?

זהבה גלאון: למה מסבירים לנו שמדובר בהישג אסטרטגי מזהיר?

זהבה גלאון: אומנם צה"ל נכשל, אבל יש לנו הישג אסטרטגי מזהיר.

זהבה גלאון: לא הישג, לא אסטרטגי; "חיזבאללה" לא מורתע – "חיזבאללה" מועצם, אבל מי שהיה נקלע לכאן היה שומע אופרה אחרת.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', מעוניין לדבר?

עיסאווי פריג': כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

דוד אמסלם: עיסאווי, דבר רק על הארנונה.

עיסאווי פריג': כן, רק הארנונה.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': חברים, אני לא רציתי לדבר, למען האמת, אבל שמעתי אותך כאן יושב בביטחון ובחצי התלהמות אומר:

עיסאווי פריג': אני בוועדת הפנים ראיתי מה זה, ראיתי חקיקת סדום וחשבתי לעצמי: איך חברי כנסת בבית הזה העבירו את החקיקה הזאת – שאני רואה את החוקים מולי?

עיסאווי פריג': אני המום.

עיסאווי פריג': איך?

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי.

עיסאווי פריג': חקיקת סדום.

עיסאווי פריג': ומה קורה במושב הזה, בכנסת הזאת?

עיסאווי פריג': החקיקה שעוברת כאן, ואתה שותף לה, היא לא חקיקת סדום, היא חקיקת סדום ועמורה.

עיסאווי פריג': ואתה שותף לה, ובעתיד תישאל השאלה הזאת.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך: חוק העמותות זה לא חוק סדום?

דוד אמסלם: לא.

עיסאווי פריג': חוק החרם זה לא חוק סדום?

דוד אמסלם: לא.

עיסאווי פריג': חוק הסדרת ההתיישבות זה לא חוק סדום?

דוד אמסלם: לא, מה פתאום.

עיסאווי פריג': חוק ההדחה זה לא חוק סדום?

דוד אמסלם: דרך אגב, מדובר גם על עמותות ערביות.

דוד אמסלם: שלא תתבלבל – גם עמותות מהמגזר הערבי.

עיסאווי פריג': חקיקת סדום הזאת, לעומת מה שאתה רואה, זה לא סדום, זה סדום ועמורה, ואתה שותף בה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לחרוג מהנושא שמדובר בו לקריאה ראשונה, כי אנחנו נכנסים לפרק חדש בתולדות השידור הציבורי.

נחמן שי: לא היינו פה כולנו אתמול בערב, אבל מאז עברו 24 שעות זועמות, רוגזות וכועסות על כל מי שאכפת לו משידור ציבורי במדינת ישראל, וזה צריך להיות עניינו של הבית הזה כולו.

נחמן שי: כבר עכשיו ברור שראש הממשלה החליט, ואכן בפועל הוא רומס את השידור הציבורי.

נחמן שי: מצד אחד הוא נתן יד להרס השידור הציבורי, ומצד אחר הוא לא נותן יד לבנייתו מחדש.

נחמן שי: תוכנית הפעולה שלו אכן מתבצעת שלב אחר שלב.

נחמן שי: אבל אם זה היה עניינו הפרטי – ניחא, אפשר היה לחיות עם זה.

נחמן שי: הבעיה היא שזה עניינו של כל אחד ואחד בבית הזה.

נחמן שי: ואל תגידו לי בסופו של דבר, כאשר תראו את הזירה הזאת פגועה, כאשר תראו את עובדי רשות השידור הנוכחיים, וגם אלה שיבואו בעקבותיהם, לא אנשי מקצוע אלא אנשים מושפלים, אנשים שהכבוד המקצועי שלהם נרמס.

נחמן שי: לא יהיה שידור ציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: כדאי שכשנגיע להצבעות – ותהיינה הצבעות ויהיו דיונים – תזכרו את הדבר הזה, כי אין דמוקרטיה בלי חופש ביטוי, ואין חופש ביטוי בלי שידור ציבורי נטול פניות, נטול אינטרסים מסחריים, שכל-כולו באינטרס הציבורי.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: מיכל רוזין – כנ"ל; עאידה תומא סלימאן – מוותרת; מאיר כהן – מוותר; עמר בר-לב; קסניה סבטלובה; ישראל אייכלר; אמיר אוחנה; עליזה לביא; איתן ברושי; איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: יש מישהו שנרשם ומעוניין לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: יעל גרמן – אכן, בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אלה שלפנייך ברשימה ויתרו על זכות הדיבור.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי וחברותי חברות הכנסת, החוק הזה הוא חוק טוב, אין ספק.

יעל גרמן: מן הראוי באמת לתת פטור מארנונה לאותן עמותות שהן מלכ"רים והן עובדות למען הציבור.

יעל גרמן: אבל מדוע אנחנו מחוקקים שוב ושוב חוקים כאשר אנחנו הטובים אבל העלות היא על הרשויות המקומיות?

יעל גרמן: הרי מי שישלמו את הפטור הזה, או מי שתיגרע מכיסם ההכנסה, הם הרשויות המקומיות.

יעל גרמן: אני יודעת שבהתחלה החוק הזה כלל שיפוי לרשויות המקומיות; אני לא יודעת מדוע השיפוי ירד.

יעל גרמן: אז אני בעד החוק הזה.

יעל גרמן: אני יודעת, דרך אגב, שבמרכז השלטון המקומי הם בעד החוק הזה.

יעל גרמן: אבל אני מאוד מבקשת לעשות את השינוי הנדרש ולתת שיפוי לרשויות, שלא יצא שלמעשה הרשויות החלשות משלמות עבור חוקים טובים שאנחנו מחוקקים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר – לא מעוניין; יעל כהן-פארן – מוותרת; אורן אסף חזן; מיקי לוי; שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: יוסי יונה.

יוסי יונה: כן, מבקש לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, גם אני תומך בהצעת החוק הזאת, בהסתייגות, בוודאי, שחברתי יעל גרמן העלתה כאן לגבי סוגיית השיפוי.

יוסי יונה: אבל אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת לדבר על משהו אחר.

יוסי יונה: היום התכנסה ועדת החינוך לאשר את תשלומי החובה של משרד החינוך.

יוסי יונה: חברתי תמר זנדברג – –

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר וחברת הכנסת זנדברג – –

יוסי יונה: – – כבוד השר – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אתם מפריעים.

יוסי יונה: – – אנא בטובכם.

יוסי יונה: כבוד השר, לוין – תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר לוין, נא לשבת.

יוסי יונה: לא, זה מפריע.

יוסי יונה: קסניה.

יוסי יונה: אז אם כן, היום דנה ועדת החינוך של הכנסת ואישרה את תשלומי החובה של משרד החינוך.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, הישיבה הייתה מאוד מפתיעה, והסיבה לכך מאוד פשוטה: רוב חברות וחברי הכנסת דיברו נגד תשלומי הורים.

יוסי יונה: ואנחנו ביקשנו בקשה מאוד פשוטה, חלק מחברי האופוזיציה: שוועדת החינוך תשתמש בסמכות שלה ותתנה את האישור של תשלומי החובה בכך שוועדת החינוך של הכנסת, תהיה לה הסמכות לפקח ולבקר גם את התשלומים האחרים במערכת החינוך.

יוסי יונה: אני רוצה רק לציין, אדוני היושב-ראש:

יוסי יונה: מנכ"לית משרד החינוך אמרה היום שעל-פי הערכות חסר, הערכות מתונות, הרי שהתשלומים שההורים משלמים מגיעים ל-5 מיליארד שקל.

יוסי יונה: חבר הכנסת מאיר כהן, תשמע: 5 מיליארד שקל, וזו הערכת חסר, כי על-פי ממצאים אחרים אנחנו מדברים גם על 10 מיליארד שקל.

יוסי יונה: וזו, אם תרצו, אינדיקציה למדיניות הכלכלית הבעייתית של ממשלת ישראל.

יוסי יונה: והנה, מה אנחנו רואים?

יוסי יונה: הורדת מסים, מסי חברות.

יוסי יונה: רק הורדה של מסי חברות עולה לנו, לציבור, כ-2 מיליארד שקל.

יוסי יונה: לו היינו גובים את המסים הללו ומפנים אותם לחינוך ופוטרים את ההורים מהנטל הכבד הזה – נטל שבעצם גורם במישרין לעלייה של יוקר המחיה ודן את השכבות המוחלשות למצוקה מתמשכת.

יוסי יונה: זו מדיניות כלכלית שיש בה איוולת שלטונית, משום שאנחנו פוגעים בציבור; אנחנו פוגעים בציבור, הן בציבור של מעמד הביניים, אדוני היושב-ראש, והן בשכבות המוחלשות.

יוסי יונה: אני מצר על כך שקיבלנו היום את ההחלטה הזאת, שוועדת החינוך קיבלה את ההחלטה לאשר את הבקשה של משרד החינוך – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסי יונה: – – לתשלומי חובה, ולא התנינו את האישור הזה בפיקוח – אדוני היושב-ראש, משפט אחד – בפיקוח על כלל תשלומי ההורים במערכת החינוך.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרים הנוכחים, אני מצביע בעד החוק הזה לא בגלל – אני חתום על החוק הזה, כמובן.

עבדאללה אבו מערוף: זה מובן, בגלל שאני עקרונית נגד כל תשלום של ארנונה, שזה עומס על האזרח הפשוט; מבחינה עקרונית.

עבדאללה אבו מערוף: וכל מה שממש מפחית ארנונה, ממש מפחית מסים על האזרח – זה טוב.

עבדאללה אבו מערוף: שהרשויות יתחשבנו עם השלטון המרכזי, עם משרד האוצר, והאזרח לא ישלם ארנונה.

עבדאללה אבו מערוף: מדובר כאן בעיקר על אנשים שעושים טובה לכל החברה.

עבדאללה אבו מערוף: כאן מדובר – המקרה הספציפי שדוד אמסלם הביא, כשהוא שאל אותי על העניין הזה אז, כשהסכמנו על החוק, היה בהקשר של היום להצלת המזון בכנסת, שדנו עליו בוועדת הפנים.

עבדאללה אבו מערוף: העמותות האלה שמצילות מזון חוסכות מיליארדי שקלים.

עבדאללה אבו מערוף: הן עושות עבודה טובה; לא רק עבודה של חמלה.

עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה עמותות, הרבה ארגונים חברתיים, שאכן תורמים הרבה לחברה, ולכן הדבר המינימלי שניתן להם זה פטור מארנונה.

עבדאללה אבו מערוף: זה הישג טוב, והחוק הזה חוק טוב, וטוב שנצביע כולנו בעדו.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר; עפר שלח – איננו; זוהיר בהלול – מוותר; איציק שמולי; יואל חסון; דב חנין.

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

קריאה: דב לא דיבר מספיק.

קריאה: דב לא דיבר – – –

קריאה: דב לא דיבר מספיק – – –?

אופיר אקוניס: דב, לא דיברת מספיק היום?

דב חנין: עוד לא.

דב חנין: עוד לא.

אופיר אקוניס: – – –

דב חנין: רק התחלתי.

אופיר אקוניס: ואחרי זה – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, כן.

דב חנין: אני פשוט – – –

יולי יואל אדלשטיין: "דיברת מספיק" זה ביטוי חסר משמעות, השר אקוניס.

דב חנין: אני פשוט נערך לקראת הלילה.

דב חנין: אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: "דיברת מספיק" זה ביטוי חסר משמעות, כלומר, אין דבר כזה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, גם אני רוצה להתייחס להחלטה המצערת, והייתי אומר גם המקוממת, שהתקבלה בוועדת החינוך של הכנסת בעניין תשלומי ההורים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על אי-אמון של הציבור בפוליטיקה ובפוליטיקאים, אבל אם תסתכלו על מה שקרה היום בוועדת הכנסת, תבינו למה יש אי-אמון כזה.

דב חנין: כאשר חבר כנסת אחרי חבר כנסת מסביר, משכנע, כמה תשלומי ההורים זה מס רגרסיבי; כמה תשלומי ההורים פוגעים בשוויון ההזדמנויות; כמה תשלומי ההורים זה מהלך שמנוגד לכל ערך חינוכי.

דב חנין: ואחרי זה, חברי הכנסת מהקואליציה מצביעים כולם בעד – אז מה אתם רוצים מהציבור?

דב חנין: שהציבור יתייחס ברצינות לפוליטיקאים?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הטענה שנשמעה למה בכל זאת צריך תשלומי הורים היא שפשוט אין כסף.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, בואו נשמע, נקשיב היטב לשר האוצר שלנו.

דב חנין: יש לנו שר אוצר שגילה שבעצם יש באוצר המדינה יותר מדי כסף, ולכן הוא מציע לנו להפחית את מס החברות.

דב חנין: מס החברות, עמיתי חברי הכנסת, בסיכום שבין שר האוצר לראש הממשלה מהיום, ירד לשיעור הנמוך ביותר בהיסטוריה: 23% מס חברות.

דב חנין: המשמעות רק של ההורדה של מס החברות היא יותר ממיליארד וחצי שקלים.

דב חנין: אז, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים להחליט מה יותר חשוב לנו: חינוך שוויוני, חינוך חינם, או פשוט מתנות לטייקונים.

דב חנין: התשובה של הממשלה הזאת ברורה: הממשלה הזאת מחויבת לבעלי ההון, הממשלה הזאת משרתת את בעלי ההון, הממשלה הזאת מעדיפה את בעלי ההון, והממשלה הזאת לא סופרת את הציבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעוד כמה דקות יתחיל כאן דיון שאפשר לקרוא לו דיון מרתוני על מה שנקרא חוק ההדחה.

יוסף ג'בארין: על מה שנקרא חוק ההדחה.

יוסף ג'בארין: ואם נחזור ביחד – איך הגענו ללילה שנצביע בו על החוק הזה – כולכם זוכרים שזה התחיל מיוזמה של ראש הממשלה בנימין נתניהו בעקבות המפגש שהיה לחברי הכנסת מהרשימה המשותפת עם משפחות פלסטיניות במזרח-ירושלים.

יוסף ג'בארין: אז אמרנו שזה לא רק זכותם של חברי הכנסת הערבים לטפל ולקדם סוגיה כמו החזרת גופות שמוחזקות על-ידי הממשלה כמה חודשים – יותר מארבעה חודשים – אלא זו גם חובתם הפרלמנטרית והאנושית כלפי משפחות מבני-עמם.

יוסף ג'בארין: אני מזכיר את זה כי אני זוכר את הדיון שהיה על כך שחברי הכנסת ומי שהשתתפו באותו מפגש עמדו דקת דומייה לזכר החללים.

יוסף ג'בארין: אני זוכר את הדיון שנוצר סביב דקת הדומייה.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שזה שהגענו הלילה לדיון על חוק כל כך דרקוני וכל כך מסמל את העריצות של הקואליציה, אבל זה לקבוצת הרוב בקואליציה, זה לדעתי צריך להביא אותנו לחשוב ברצינות לעמוד דקת דומייה בבית הזה על מה שנותר מהדמוקרטיה הישראלית.

יוסף ג'בארין: אם החוק הזה יעבור – ולצערי, כנראה הוא יעבור, לפחות כאן; עדיין אני תולה תקוות שיש שופטים, עדיין יש שופטים במדינה שאולי יגידו את האמרה הסופית בעניין החוק הזה, שהוא גם לא חוקתי וגם לא מוסרי, ושיפסלו את החוק.

יוסף ג'בארין: אני חושב שאם החוק הזה יעבור, הרגע של ההצבעה צריך לעבור בהחלט לרגע של עמידה בדקת דומייה למה שנותר – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יוסף ג'בארין: – – מזכויות המיעוט ומהדמוקרטיה בישראל.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

אילן גילאון: ערב טוב, אדוני, תודה רבה.

אילן גילאון: רבותי השרים, זה חוק מצוין שאי-אפשר להגזים בחשיבותו.

אילן גילאון: אני יודע משום שכל החבר'ה הטובים אמרו כך, וגם עיסאווי אמר לי, ואני לא רוצה להידרש לחוק, אדוני, ואני אקצר ואפילו לא אמצה את שלוש הדקות האלה.

אילן גילאון: אחרי חוק ההדחה, מה שהיה צריך להיות ה-foreplay של חוק ההדחה, מישהו הגניב לנו את החוק של ערוץ 99.

אילן גילאון: אל תישאר חסר ישע – יש ערוץ 99; חלק מהגרידיות הבלתי-נדלית, הבלתי-אפשרית, שלא להשאיר שום פירור בשום מקום, של לתת את כל כלי התקשורת בשליטה מוחלטת, עד כדי כך שבנט, נפתלי בנט, שר החינוך, מתלונן על כך שאין חופש דיבור, שבנימין נתניהו פוגע בחופש הדיבור.

אילן גילאון: על מה אתם עוד רוצים להשתלט?

אילן גילאון: אתם יודעים, יש ערוץ "לולי", ערוץ הילדים.

אילן גילאון: אתם רוצים אותו גם כן?

אילן גילאון: רבותי, אתם תתנפחו כמו אבו נפחא ובסופו של דבר תתפוצצו, וזה מאוד קרוב, העניין הזה.

אילן גילאון: ואני יודע בדיוק מה המזימה, וזה קשור למזימה של מה שקורה בתאגיד השידור וברשות השידור ובכלי התקשורת הזה.

אילן גילאון: השר בנט, החמאתי לך שאתה היום מגן חופש הדיבור היחיד שנותר כאן.

שלי יחימוביץ': – – – הם הצביעו בעד חוק ערוץ הכנסת.

קריאות: – – –

שלי יחימוביץ': מה יש להחמיא?

אילן גילאון: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – –

שלי יחימוביץ': אחד בלב ואחד באצבע.

אילן גילאון: – – הומור, הומור.

אילן גילאון: נפתלי בנט הוא מגן חופש הדיבור?

אילן גילאון: את מבינה על מה מדובר?

שלי יחימוביץ': לא, אבל תזכיר מה הם הצביעו היום.

אילן גילאון: למה אני אומר את הדברים האלה?

אילן גילאון: אתם פשוט – מה, בגנבת דעת?

אילן גילאון: דוד ביטן הוא הגובה שלכם?

אילן גילאון: יש האומרים מביתן 28, דוד ביטן.

אילן גילאון: כל מלאכה מלוכלכת נעשית בידיו?

אילן גילאון: זה היה צריך להיות ה-foreplay של חוק ההדחה, אדוני.

אילן גילאון: אני רואה שבזמן האחרון אני מכעיס אותך, אבל זה לא אישי, תאמין לי.

אילן גילאון: אני רואה שאתה כועס.

אילן גילאון: זה היה צריך להיות אולי ה-foreplay של חוק ההדחה.

אילן גילאון: בסדרת חוקי האצבע בעין וההשתלטות המוחלטת לא ניתן חופש הצבעה בתוך הממשלה בכל מה שקשור לתקשורת.

אילן גילאון: זה לא אומר לכם שום דבר?

אילן גילאון: אנה אנו באים?

אילן גילאון: אדוני, אני מכיר רק שני מקומות שהלכו בדרך הזאת: אחד זה טורקיה, בדרכו של ארדואן, והשני זה רוסיה, בדרכו של פוטין.

אילן גילאון: אז אתם לא יכולים כל פעם לגנוב דעת ולעשות את הדבר הזה, כי פשוט אין, זה חסר כבוד, פשוט חסר כבוד: לקחת, להכניס חוק על הבוקר, אחרי כל הדיונים האלה הארוכים, כדי שנגניב גם את זה.

אילן גילאון: גנבת דעת.

אילן גילאון: לא מתאים, לא מכובד, לא נכון.

אילן גילאון: כבר דיברנו על ממזרים חסרי כבוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי הכנסת, יש כאלה שמתפלאים שאנחנו עומדים כולנו ומדברים, מנצלים את הזמן בלילה ארוך כזה.

באסל גטאס: אז אתם מביאים את חוק ההדחה, אנחנו צפויים להיות חשופים לחוק הזה החל ממחר בבוקר, ואנחנו רוצים לנצל כל דקה לפני שניסיונות ההדחה יתחילו – ואני בטוח שהם יתחילו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה, אם – – –

באסל גטאס: – – בכנסת הזאת במיוחד.

באסל גטאס: ואני מנצל – ושמח ששר החינוך נכנס, כי אני עומד לדבר על עניין שהיה בעקבות ישיבה שלי אתך, כבוד השר, כבוד השר נפתלי בנט, ולספר לכם על סוגיה שאני לא ידעתי את העומק שלה עד שפרסמתי על ישיבתי עם שר החינוך והדרישות שהגשתי לו לגבי המורים והמורות הערבים שעובדים בנגב; הם מהצפון ועובדים בנגב, פותרים בעיה גדולה של חוסר, מחסור אדיר במורים באזור הנגב.

באסל גטאס: פרסמתי על זה מה ביקשתי ומה סיכמתי עם השר, ואז מבול של טלפונים ושל מסרים הגיע אלי, אבל עד כדי כך, שהיום דיבר אתי, אוסאמה סעדי – איפה אוסאמה?

באסל גטאס: – מישהו מעראבה, שהוא ואשתו, תשמעו אותי טוב, 15 שנים פרודים.

באסל גטאס: אשתו חיה בערד עם הילדים, והוא, עבודתו בעראבה.

באסל גטאס: 15 שנה, כל שנה האישה מנסה לעבור לצפון, מגישה את הבקשות להעברה.

באסל גטאס: מגיע לה, אומרים לה שמגיע לה, נותנים לה את התור במשרד החינוך, והיא לא מצליחה לעבור.

באסל גטאס: 15 שנה.

באסל גטאס: בסך הכול מה שאנחנו מבקשים זה תנאים נורמליים.

באסל גטאס: מישהו, מעודדת אותו הממשלה לעבור לאזור מסוים לעבוד, הוא פותר לה בעיה – שיהיה ברור מראש שאחרי חמש שנים, אחרי שש שנים, אחרי שבע שנים, הוא חוזר למקום מגוריו ועובד, נקלט באותו מקום עבודה, כלומר במשרד החינוך.

באסל גטאס: מה שקורה היום זה אנדרלמוסיה, זה פתח לפרוטקציות.

באסל גטאס: כל מי שיכול מדבר עם מפקח פלוני, מפקח המחוז, מי שיש לו קשרים עם הפקידות הגבוהה, בשביל לעבור, במקום שזה יהיה נושא מוסדר, ידוע מראש, כי בסופו של דבר אלפי המורים האלה פותרים בעיה קשה למדינה.

באסל גטאס: אז, אדוני השר, אני שוב פונה אליך מכאן לתת את הדעת ולתת את כל תשומת הלב הנדרשת לפתרון הבעיה המערכתית הזאת.

באסל גטאס: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מנצל את ההזדמנות – אני לא אדבר, אדוני היושב-ראש, על חוק ההדחה, יש לי עוד מעט 20 דקות לדבר על זה, אבל אני מנצל את ההזדמנות ששר הפנים נמצא פה.

אוסאמה סעדי: כבוד הרב, אני רוצה לעלות מאחר שהצעת החוק עוסקת בארנונה, ואנחנו כמובן בעד ההצעה של חברנו דוד אמסלם.

אוסאמה סעדי: אבל פנו אלי גם עיריות וגם מועצות מהצפון על כך שאלפי סטודנטים מעראבה, מסח'נין, מתמרה, משפא-עמר, שמלמדים בדרום ושוכרים דירות שם, מחויבים בארנונה גם ביישובים שלהם, כמו בעראבה, בסח'נין, בדיר-חנא ובתמרה, ומחויבים בתשלום ארנונה כפולה אם הם שוכרים בתים בבאר-שבע.

אוסאמה סעדי: יש עיריות שנותנות פטור ממחצית הארנונה.

אוסאמה סעדי: אתה יודע שהם מקבלים החזר שכירות על דירה בבאר-שבע, ברהט או ביישובים בנגב, הם מקבלים שם 700 שקל או 1,000 שקל, וזה בקושי מכסה את שכר הדירה.

אוסאמה סעדי: לכן אני פונה אליך.

אוסאמה סעדי: אני גם פניתי אליך במכתב בעניין הזה, לנוכח הפניות שקיבלנו מראשי מועצות, כדי שתבדוק את הסוגיה הזאת והאם אפשר לעזור לאלפי מורים.

אוסאמה סעדי: היום שמענו בוועדת החינוך שיש 3,400 בקשות העברה של מורים שרוצים לעבור מהדרום.

אוסאמה סעדי: זה לא שהם בוחרים ללמד שם; פשוט אין מקומות בצפון ואין מספיק מורים בדרום, אז הם נאלצים לעקור עם המשפחות שלהם ולפנות.

אוסאמה סעדי: אז הנה, גם אני פונה לכבוד שר החינוך שנמצא כאן:

אוסאמה סעדי: צריך לפתור את הבעיה הזאת.

אוסאמה סעדי: הלוואי שהם יחזרו וילמדו באזורי המגורים שלהם – כך תיפתר הבעיה – אבל בינתיים הם שוכרים דירות גם בדרום וגם ביישובים שלהם ומשלמים ארנונה גם פה וגם שם.

אוסאמה סעדי: אני חושב שזה לא צודק ולא הגון, ואני מבקש את התערבותך וטיפולך בסוגיה הזאת.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – איננו; אורלי לוי אבקסיס; אכרם חסון – מוותר.

יולי יואל אדלשטיין: אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: מייד אחרי דבריו של אורי מקלב, אם חבר הכנסת אמסלם ירצה להשיב למתדיינים – נשמע אותו, ואם לא – נעבור להצבעה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, לא הייתי מטריח בשעה זו, כחבר קואליציה, ולא דיברתי היום וגם לא אדבר לא על שכר לימוד ולא על חוק ההשעיה, אלא לגופו של החוק הזה.

אורי מקלב: המציע כרגע לא נמצא, אבל הוא באמת התפלא.

אורי מקלב: הוא אמר: האם יש מישהו שהתנגד?

אורי מקלב: אני לא שמעתי שמישהו מתנגד, חוץ מחברת הכנסת גרמן, שכראש עיר לשעבר הסתייגה במידה מסוימת מהחוק, וכל זאת בגלל שהרשויות המקומיות יצטרכו לשאת בנטל של אותו פטור.

אורי מקלב: אני שואל: האם מישהו עשה חשבון כמה הן תורמות לרשויות המקומיות?

אורי מקלב: מה התרומה שלהן?

אורי מקלב: כמה הם מוסיפים לעיר?

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אם אנחנו שואלים למה יש ריבוי של חקיקה בכנסת, זו הדוגמה – למה היינו צריכים להגיע לחקיקה כשהיה אפשר לתקן את זה בתקנה של משרד הפנים.

אורי מקלב: כמה שהשתדלנו – ואני מלווה את הנושא הזה כבר כמה וכמה שנים, וישבתי עם שלושה מנכ"לים – לא הצלחתי; לא הצלחתי לעמוד מול האטימות מול הדרישה המאוד-מאוד סבירה.

אורי מקלב: מדוע עמותה בכלל צריכה לשלם, עמותה שתורמת לציבור?

אורי מקלב: אנחנו צריכים גם לסייג שמדובר כאן בעמותות של בריאות ורווחה ולא מעבר – לא כל העמותות שפועלות לפעמים קצת עם גוון מסחרי.

אורי מקלב: מדובר על כך שכל מה שהן נותנות זה רווחה.

אורי מקלב: כמה הן מוסיפות לעיר?

אורי מקלב: מה הייתה ההצדקה בכלל לתת להן איזשהו חיוב של ארנונה?

אורי מקלב: האבסורד הוא שהגיעו לתקנה הזאת, באחת הדרישות, שרוב הפעילות תהיה למען תושבי העיר.

אורי מקלב: רק במיעוט הפעילות, ב-40% שהם פועלים למען העיר – על זה בלבד מגיע להם לא רק פטור מארנונה אלא תוספת של תקציבים, ואת זה הם לא מקבלים.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני אביא לכם דוגמה ממה שקרה בירושלים, רק כדי שנבין את גודל האבסורד.

אורי מקלב: עמותה כמו זק"א, שכולנו מכירים את הפעילות שלה – פסלו אותה מלקבל הנחה בירושלים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים מה התרומה שלהם לירושלים, אבל הכול בגלל שהמשרדים שלהם, כשכל המשרדים שלהם זה 200 מ"ר ועוד 100 מ"ר מחסנים, הם גם משרדים ארציים.

אורי מקלב: אני שואל את הפקיד: על סמך מה קבעת?

אורי מקלב: הוא ראה באינטרנט.

אורי מקלב: אתה קבעת?

אורי מקלב: איך יכול להיות שפקיד שרואה באינטרנט קובע אם רוב הפעילות היא בתוך העיר או לא למען תושבי העיר או פעילות אחרת?

אורי מקלב: על זה – ככה מחוקקים חוקים?

אורי מקלב: ככה מחייבים עמותות בארנונה?

אורי מקלב: זו ההסתכלות, זו האטימות.

אורי מקלב: ישבתי עם יועצים משפטיים במשרד הפנים, והם לא זזו מהדבר – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אורי מקלב: – – הם לא זזו מהעמדה שלהם.

אורי מקלב: אמרתי להם: בסופו של דבר, אתם יודעים מה?

אורי מקלב: אתם דואגים לעיר, אבל זה ברשות.

אורי מקלב: רשות מקומית שכן רוצה לתת – כן תאפשרו לה.

אורי מקלב: גם את זה לא נתנו.

אורי מקלב: לכן הגיעה החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: אני מחזק את ידי יושב-ראש ועדת הפנים על החקיקה הזאת.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, היו בה הרבה בעיות.

אורי מקלב: אני חושב שעכשיו באמת צריך לתמוך בו בעניין הזה בקריאה ראשונה, ואחרי זה בקריאה שנייה ושלישית.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אמסלם, האם אדוני מעוניין לסכם את הדיון?

קריאה: דוד, לא.

מירי רגב: יאללה, דודו, תסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: מייד אחרי דבריו של יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה נעבור להצבעה.

דוד אמסלם: שלוש הבהרות.

דוד אמסלם: קודם כול אני אענה לך, דב חנין.

דוד אמסלם: דב, תקשיב.

דוד אמסלם: ינאי המלך אמר לשלומציון המלכה: תיזהרי מהצבועים שעושים מעשה זמרי ומבקשים שכר כפנחס.

דוד אמסלם: הרי אתה יודע שכשיש משמעת – לא בכל נושא הח"כים מסכימים פה בקואליציה.

דוד אמסלם: אז תבין.

דוד אמסלם: אתה מכיר את הכללים.

דב חנין: נכון.

דוד אמסלם: אז אתה עכשיו מדבר אל איזה מישהו בבית שלא מבין – אז אתה משחק אותה עכשיו כאילו אתה צדיק גדול.

דב חנין: לא.

דוד אמסלם: אתה במקומנו היית עושה אותו דבר.

דב חנין: ינאי דיבר על אלה – – – ומצביעים בעד.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: לכן, כל חבר כנסת אומר – – –

דב חנין: – – –

דוד אמסלם: תשמע, תקשיב.

דוד אמסלם: לכן כל חבר כנסת אומר את עמדתו, ובסוף מצביע לפי המשמעת הקואליציונית.

דוד אמסלם: לגביך, אוסאמה, בעצם, אתמול היינו צריכים לדון בכל חוק הארנונה.

דוד אמסלם: מה שנקרא: האויב של הטוב זה הטוב מאוד.

דוד אמסלם: אנחנו פה באנו לתקן משהו נקודתי, בגלל שהוא בא בחקיקה נקודתית.

דוד אמסלם: אנחנו בנושא חוק הארנונה נעלה את הכול, ובסופו של דבר נדון גם על סטודנטים, על אנשים קשישים, על בתי-אבות וכו'.

דוד אמסלם: אנחנו נעשה את זה, בעזרת השם.

דוד אמסלם: לגבי מה שהעלית, חברת הכנסת גרמן, אני אגיד לך: מה שעשינו כאן זה – פעם ראשונה שאני התעקשתי מול האוצר על שיפוי.

דוד אמסלם: לא היה חוק אחד בכנסת מול הרשויות שהאוצר בסוף הסכים על שיפוי.

דוד אמסלם: הוא הביא את השיפוי שלא במסגרת החוק.

דוד אמסלם: יש לנו סיכום עם מכתב, ולפרוטוקול של החקיקה, שבסוציו-אקונומי 1 – זה מתחלק שליש, שליש ושליש: העמותה משלמת ממילא שליש, העירייה תספוג שליש והמדינה תשפה אותה בשלישי.

דוד אמסלם: לכן, גם העסק הזה מוסדר.

דוד אמסלם: אילו היית בכל הדיונים היית שומעת את זה.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: אמרתי: היום הפטור הוא שליש.

דוד אמסלם: היום עמותה רגילה משלמת שליש.

דוד אמסלם: היות שבעצם כאן משלמים 100%, סיכמנו עם האוצר שהערים בסוציו-אקונומי 1–4 האוצר ישפה בשליש, העיר תספוג שליש והעמותה תשלם שליש.

דוד אמסלם: אני מודה לכולם על ההקשבה, ואני מבקש מכולם להצביע עבור החוק שלנו.

דוד אמסלם: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 26) (תנאים לפטור מארנונה למוסד-מתנדב) – הצבעה בקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 77 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 26) (תנאים לפטור מארנונה למוסד-מתנדב), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 77 בעד, שלושה מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

הצעת חוק-יסוד: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 43), התשע"ו–2016 [מס' כ/626; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 12443; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יולי יואל אדלשטיין: רבותי השרים, חברי הכנסת, אנחנו נעבור להצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44), לקריאה שנייה וקריאה שלישית, ולהצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 43), לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את שתי ההצעות יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון יהיה דיון משולב, זאת אומרת, הסתייגויות יוצגו לשני החוקים בדיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: כן, יש לי כבר רשימה של חברי אופוזיציה שביקשו להתחיל את הצגת ההסתייגויות, את הנמקת ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת – אף אחד לא שומע – הצעת החוק היא הצעת חוק של ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: לא, לא, לא.

יואל חסון: היא הצעת חוק שלכם.

רויטל סויד: אל תדבר בשמנו.

יואל חסון: לפחות אל תגיד את זה.

רויטל סויד: אל תדבר בשמנו.

יואל חסון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הוועדה, שנייה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת סעדי, טיבי, נא לשבת.

מיקי לוי: – – – את הוועדה שלך – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, אני מקווה שאתה מסכים אתי שיש מכסת ביזיונות לכנסת ביום אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו היום עד תום, עד תום ניצלנו את מכסת הביזיונות של הכנסת, אז אנא.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון יכול להיות קשה, אבל שיהיה מכובד.

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: אבל צריך חוק מכובד בשביל דיון מכובד, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני לא יודע איך יש לכם מצב רוח להתבדח.

יולי יואל אדלשטיין: לי ממש אין.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי מה שהיה פה לפני כמה שעות, לי ממש אין מצב רוח להתבדח, אז אנא מכם.

יואל חסון: זו בדיחה?

יואל חסון: זו לא בדיחה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנא מכם.

יולי יואל אדלשטיין: אתם יכולים לומר דברים חריפים, אבל במסגרת דיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני יושב-ראש הוועדה.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק היא הצעת חוק-יסוד: הכנסת, וגם תיקון – למעשה שתי הצעות משולבות.

ניסן סלומינסקי: מהותה של הצעת החוק היא לממש את מה שהתחילו הכנסות הקודמים – – –

זוהיר בהלול: הקודמות.

ניסן סלומינסקי: הכנסות הקודמות.

ניסן סלומינסקי: כנסות מלשון כנסת.

ניסן סלומינסקי: קבעו שיש כרטיס כניסה, ואי-אפשר להיכנס לכנסת ישראל סתם כך – לא חבר כנסת כחבר כנסת ולא רשימה כרשימה.

ניסן סלומינסקי: יש בקרה.

ניסן סלומינסקי: ומה הבקרה?

ניסן סלומינסקי: סעיף 7א, שאומר, אם נתחיל עם חבר כנסת, שכל חבר כנסת צריך להצהיר ולחתום לפני, וזה תנאי שהוא יוכל להתמודד, על שלושה דברים: – –

רויטל סויד: רגע, ובזה הם התחילו?

ניסן סלומינסקי: – – א.

ניסן סלומינסקי: שהוא לא שולל – –

רויטל סויד: הם התחילו וסיימו?

ניסן סלומינסקי: – – את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; ב.

ניסן סלומינסקי: בנושא של הסתה לגזענות; וג.

ניסן סלומינסקי: שלא תהיה תמיכה במאבק מזוין של מדינה – בקיצור, תמיכה בטרור.

ניסן סלומינסקי: חבר כנסת שלא יחתום, לא יוכל להתמודד לכנסת ולא יוכל להיכנס לכנסת.

ניסן סלומינסקי: כנ"ל רשימה: רשימה לא תוכל להתמודד לכנסת אלא אם כן היא עונה על שלושת הקריטריונים האלה.

ניסן סלומינסקי: וזה מכובד, כנסת ישראל החליטה את זה בזמנו, וכולנו כבר עברנו את זה – –

יואל חסון: נצא לבחירות.

ניסן סלומינסקי: – – חלקנו כמה פעמים.

ניסן סלומינסקי: וכולנו – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: – – כולל כל אלה שצועקים, כולם חתמו על ההתחייבות הזאת, על ההצהרה הזאת.

ניסן סלומינסקי: מה קורה אם חבר כנסת חתם, נכנס לכנסת, וכעבור חודש או חודשיים או שלושה מתברר – נניח באופן תיאורטי – מתברר שהוא מסית לגזענות או שהוא תומך בטרור?

אוסאמה סעדי: בית-משפט.

יולי יואל אדלשטיין: נניח, לו יצויר.

יולי יואל אדלשטיין: אין שום דרך – – –

מסעוד גנאים: – – –

אוסאמה סעדי: – – –

קריאה: לא הכנסת – – –

באסל גטאס: – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, למה אתם צועקים?

ניסן סלומינסקי: כרגע עוד לא הגעתי לכלום.

מסעוד גנאים: – – – בית-המשפט.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, תשמרו על הכוח שלכם לעוד מעט, עוד לא התחלתי כלום.

מסעוד גנאים: אנחנו שומרים על הכוח.

מסעוד גנאים: ברגע שיש – – –

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, במקרה שהוא כבר נמצא בכנסת, אין שום דרך לטפל, למרות שאותו חבר כנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: בית-המשפט לא יכול.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה שאני מתערב, אבל כל עוד באמת יש סדר בכנסת, על דברים שנאמרים במליאה, שום בית-משפט ושום משטרה לא יכולים.

יולי יואל אדלשטיין: אז בואו, לפחות עם עצמנו נהיה כנים.

יוסף ג'בארין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא חשוב.

יולי יואל אדלשטיין: במליאת הכנסת לא יתערב לא שוטר ולא שופט.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה מאוד שכל חברי הכנסת מסכימים לזה.

יולי יואל אדלשטיין: אם לזה כבר לא, אז – – –

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: תודה לאדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא נוהג לעשות את זה, אבל באמת, צריך להגן על כבודה של הכנסת.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, מה שקורה, אותו חבר כנסת – לו יצויר – – –

אחמד טיבי: ניסן, ניסן, ניסן.

ניסן סלומינסקי: – – – לו יצויר.

ניסן סלומינסקי: אין לנו כזה מקרה, אין מקרה, אבל לו יצויר – –

אחמד טיבי: חשוב להבין מה שאמר היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: – – שיהיה אחד כזה, למעשה הוא שיקר לוועדת הבחירות המרכזית, הוא חתם על משהו שהוא הצהרה שהיא שקר, הוא שיקר לבית-המשפט העליון, שבגין זה לא פסל אותו, הוא שיקר לציבור הבוחרים, כי הוא אמר שהוא לא מסית לגזענות, והנה, כעבור שלושה חודשים הוא כן עושה את זה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שלו היו יודעים, אותו אדם לא היה יכול בכלל להתמודד לכנסת.

ניסן סלומינסקי: אבל מה עושים?

ניסן סלומינסקי: אין שום דרך לטפל בו.

ניסן סלומינסקי: באה הצעת החוק הזאת ואומרת שאם יתממשו התנאים האלה – אני אומר "אם".

ניסן סלומינסקי: אין כרגע – – –

באסל גטאס: אבל אם – – –

ניסן סלומינסקי: רגע, נגיע – – –

באסל גטאס: – – –

ניסן סלומינסקי: נגיע לזה, ידידי.

ניסן סלומינסקי: נגיע.

באסל גטאס: אתה שוטר?

ניסן סלומינסקי: נגיע לזה.

באסל גטאס: אתה בית-משפט?

ניסן סלומינסקי: נגיע לזה.

ניסן סלומינסקי: אבל אם יתברר, באופן תיאורטי, נניח, שהוא כן מסית, החוק הזה בא ואומר: אתה, שעכשיו התגלה שמראש לא היית רשאי בכלל להתמודד לכנסת, אבל שיקרת לכולם ואתה מתמודד – יש אפשרות תיאורטית שהכנסת כן תוכל לעשות.

ניסן סלומינסקי: אבל מאחר שזה דבר חריג, אז אנחנו באים ושמים חסמים אדירים: רק אם באמת זה מקרה שבסופו של דבר 90 חברי כנסת מתוך 120 יסכימו.

ניסן סלומינסקי: וזה מתחיל כך: כדי להתניע צריכים 70 חברי כנסת, כדי שאפשר יהיה להגיש את הבקשה בכלל.

ניסן סלומינסקי: ואנחנו עוד הוספנו, בהתייעצות עם האופוזיציה וכו', שמתוך ה-70 יהיו לפחות עשרה חברי אופוזיציה, כדי שהכול ייראה.

ניסן סלומינסקי: והם מתניעים, זה מגיע לוועדת הכנסת, ושם צריכים 75%; שלושה-רבעים זה 75% מחברי ועדת הכנסת, שגם זה מצריך חברי אופוזיציה.

אילן גילאון: כמה ערבים?

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: ואחר כך – איך?

יולי יואל אדלשטיין: הייתה הערה גזענית שאני מבקש למחוק מן הפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: באמת.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – הערה גזענית – – –

ניסן סלומינסקי: הייתה הערה גזענית.

ג'מאל זחאלקה: – – – גזענות?

יולי יואל אדלשטיין: כן, ודאי.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זו הייתה בדיחה לא במקום במליאת הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זאת הייתה בדיחה לא במקום במליאת הכנסת.

ג'מאל זחאלקה: אם אתה אומר שהוא מתכוון לערבים, זו לא גזענות – זו הגנה עצמית – – –

קריאה: למה הוא צועק?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

ניסן סלומינסקי: אחרי שוועדת הכנסת, ברוב של 75% – זאת אומרת, זה כולל גם אופוזיציה – מחליטה שכן, זה עובר למליאה, שצריכה 90 חברי כנסת.

ניסן סלומינסקי: לא הייתה במדינת ישראל קואליציה של 90, כלומר, היא חייבת לכלול הרבה מאוד מחברי האופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, המקרה הוא כל כך חריף וברור – –

איילת נחמיאס ורבין: זה הופך את זה ליותר חוקתי?

ניסן סלומינסקי: – – ורק אז אפשר לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: זה הופך את זה ליותר חוקתי?

ניסן סלומינסקי: לטענה שלך, ידידי פריג' – – –

חיים ילין: אתה מעביר את החוק, ניסן.

חיים ילין: למה?

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

קריאה: – – –

ניסן סלומינסקי: שלא יקרה מקרה כזה.

חיים ילין: – – – יותר מהר מהחוק הזה – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: עכשיו, להערה שלך, ידידי היקר, שכני מכפר-קאסם – – –

חיים ילין: אתה יכול להעיף כל מי שהוא בעד הטרור.

ניסן סלומינסקי: חיים, חיים, להערה שלך, ידידי, אני רוצה רק לומר – כל הזמן אתם מנסים – – –

זהבה גלאון: בשביל מה אתה מחוקק חוק – – –

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: דקה.

ניסן סלומינסקי: כל הזמן אתם מנסים – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אתם כל הזמן מנסים להגיד שהחוק הזה כאילו נועד למה שאמרת.

ניסן סלומינסקי: הפעם היחידה שהחוק הזה הופעל בכניסה היה על יהודים.

מסעוד גנאים: איך זה?

זהבה גלאון: זה לא נכון, בית-המשפט פסל אותו.

ניסן סלומינסקי: מפלגה אחת בלבד נפלה בגלל החוק הזה, וזה היה דווקא כהנא.

ניסן סלומינסקי: לא קשור אליכם, לא קשור לאף אחד.

אוסאמה סעדי: לא נכון.

אוסאמה סעדי: בית-המשפט פסל אותם.

זהבה גלאון: מה אתה מדבר?

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אז אל תספרו שכאילו החוק הזה נועד למגזר מסוים או למישהו מסוים.

ניסן סלומינסקי: זה נועד למי שיסית לגזענות – –

אילן גילאון: לא צריך – – –

ניסן סלומינסקי: – – וזה נועד למי שיתמוך בטרור, וזה לא משנה מיהו ומהו.

זהבה גלאון: אתה מטעה את הכנסת.

זהבה גלאון: בית-המשפט פסל – – –

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון.

מסעוד גנאים: זה חוק גזעני.

זהבה גלאון: – – – תתנצל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: בית-המשפט פסל את כהנא, לא הכנסת פסלה את כהנא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון.

אילן גילאון: אל תקראו לי להצטרף, בבקשה.

אחמד טיבי: ניסן, אתה מוכן לתת דוגמה – – –

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, אין קריאות ביניים בעמידה.

יולי יואל אדלשטיין: את זה כבר ודאי אתה יודע.

אחמד טיבי: אתה מוכן לתת דוגמה?

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אתה מוכן לתת דוגמה?

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אני חושב – – –

אחמד טיבי: תן דוגמה לדברים שנעשו שמצדיקים את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אתה מדבר – – –

אחמד טיבי: מה זה הרתעה?

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לענות לך.

אחמד טיבי: תענה.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שאני אענה לך?

אחמד טיבי: תענה על ההרתעה.

ניסן סלומינסקי: אז תן לי לענות.

ניסן סלומינסקי: תן לי לענות.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכולנו מודעים לזה שהרתעה – הכוח שלה הוא הרבה יותר מהביצוע.

ניסן סלומינסקי: ומדינת ישראל – – –

זהבה גלאון: – – – הוועדה.

ניסן סלומינסקי: ברגע שהחוק הזה יהיה, בעזרת השם, אני מקווה שאם יש איזשהו חבר כנסת שחושב – –

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, השם לא עוזר בדברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: – – לעסוק בגזענות או משהו כזה, אני מקווה שזה ירתיע אותו ולא נצטרך להשתמש בזה.

ניסן סלומינסקי: וזו המטרה העיקרית.

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, בטוח שהשם לא – – –

אחמד טיבי: איך חוק כזה יכול לטפל בגזענות?

אחמד טיבי: איך?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי.

מסעוד גנאים: זה חוק גזעני.

מסעוד גנאים: זה חוק גזעני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

ניסן סלומינסקי: כלומר שהכנסת לא תהיה – אני מקווה שנקבל את החוק, והכנסת לא תהיה יותר כסות לטרור ולגזענות כשהחוק הזה יהיה, ואפשר – – –

אחמד טיבי: זה יחול על סמוטריץ?

אחמד טיבי: זה יחול על סמוטריץ הגזען?

ניסן סלומינסקי: מה?

אחמד טיבי: זה יחול על החבר שלך לסיעה, סמוטריץ?

ניסן סלומינסקי: על מי?

אחמד טיבי: זו גזענות.

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: אם הוא יעסוק בגזענות – יחול גם עליו.

אחמד טיבי: הוא עוסק כל הזמן.

אחמד טיבי: כל הזמן הוא עוסק.

ניסן סלומינסקי: אם הוא עסק, אז תגיש, איך אומרים, תתחיל – קודם כול זה לא רטרואקטיבית.

ניסן סלומינסקי: אבל אם מישהו שאתה חושב יעסוק בזה לאחר מכן, אתה תגיע ל-70 חברי כנסת ותתחיל להחתים את העסק.

ג'מאל זחאלקה: הרוב לא ייתן.

ג'מאל זחאלקה: מי שבקואליציה, מותר לו להיות גזען.

אחמד טיבי: זה חוק נגד ערבים.

מסעוד גנאים: אתה לא יכול לעשות את זה – – –

ניסן סלומינסקי: קודם תתחיל עם 70.

ניסן סלומינסקי: תתחיל עם 70.

ניסן סלומינסקי: טוב, בכל אופן, אני חושב – שוב, בוא נאמר ככה, אם זה לא מוצא חן בעיני חבר כנסת, מה אני יכול לעשות?

ניסן סלומינסקי: שיתפטר אם הוא לא רוצה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני חושב שהכנסת צריכה – – –

חיים ילין: לא, לא.

חיים ילין: היועץ המשפטי לממשלה – מה הוא אמר על החוק הזה?

חיים ילין: מה אמר היועץ המשפטי לממשלה בוועדה שלך על החוק הזה?

חיים ילין: תגיד לכולם פה.

חיים ילין: מה הוא אמר?

חיים ילין: שיהיה קשה להגן על החוק הזה, שיש הרבה כשלים.

חיים ילין: הוא אמר את זה.

ניסן סלומינסקי: לא, תסלח לי, הוא גם כתב לנו את זה בדיון והקריאו את זה, והוא גם אמר בישיבה: אין שום בעיה חוקתית בחוק.

חיים ילין: ניסן, לא נכון.

ניסן סלומינסקי: זה שצריך לעשות את זה בזהירות, זה ודאי.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה נעשה במשנה זהירות.

רויטל סויד: תגיד מה אמר נציג משרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: ואפילו בסיבוב האחרון עשינו עוד יותר, והוא נעשה במשנה זהירות, והוא אמר, כולל היועץ המשפטי של הכנסת, שאין שום בעיה חוקתית.

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים בכוח להוציא דברים אחרים?

רויטל סויד: תגיד בדיוק מה הוא אמר.

רויטל סויד: אל תגיד חצאי משפטים.

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני פונה לכל חברי חברי הכנסת, על סיעותיהם השונות: בואו נתרומם קצת, כל אחד מהחשש שלו, מהאינטרס שלו, ובואו ניתן לכנסת את הכבוד שמגיע לה, שלא יהיו בתוכנו כאלה שאנחנו לא רוצים – לא כאלה שהם תומכי גזענות ולא כאלה שהם תומכי טרור.

רויטל סויד: מי זה "אנחנו"?

עיסאווי פריג': בואו נתרומם.

ניסן סלומינסקי: ולכן, אני ממליץ לכל חברי לאשר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

עיסאווי פריג': אתה קבלן.

עיסאווי פריג': בוא נתרומם, אה?

עיסאווי פריג': בוא נתרומם.

אחמד טיבי: ניסן, אני לא רוצה אותך בכנסת – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

אחמד טיבי: שמעת מה אמרת?

ניסן סלומינסקי: שמה?

אחמד טיבי: שלא יהיו כאן אנשים שאנחנו לא רוצים.

זהבה גלאון: אנחנו לא רוצים אותך.

זהבה גלאון: אנחנו לא רוצים אותך.

ניסן סלומינסקי: לא אמרתי את זה.

מיקי לוי: תוציא את הפרוטוקול.

מיקי לוי: תוציא את הפרוטוקול.

עיסאווי פריג': תביא 9D.

עיסאווי פריג': תביא 9D, ניסן.

ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו לא רוצים אנשים שיתעסקו בגזענות או תומכי טרור.

ג'מאל זחאלקה: חצי מהשולחן הזה – – –

אחמד טיבי: אנחנו יותר ליברלים מכם.

אחמד טיבי: אנחנו יותר ליברלים מכם.

ניסן סלומינסקי: אז תתמוך בחוק.

ניסן סלומינסקי: אז תתמוך בחוק.

חיים ילין: אפילו את ההצעה שלך, שאתה הצעת אותה שם, שזאת הייתה הצעת פשרה הגיונית מאוד.

חיים ילין: נו?

עיסאווי פריג': בוא נתרומם, ניסן.

עיסאווי פריג': בוא נתרומם.

עיסאווי פריג': נתרומם מעל האינטרסים.

יואל חסון: חבר'ה, היושב-ראש מחכה.

זהבה גלאון: לאן אנחנו ממהרים?

יהודה גליק: אני חושב שהיושב-ראש מהרהר את הדיון.

באסל גטאס: לא היה חוק גזעני כזה.

קריאה: אדוני, אפשר לעבור להצבעה?

יצחק הרצוג: נו, היושב-ראש.

באסל גטאס: – – – ליושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין.

עיסאווי פריג': אני לא מקנא בך, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': לא מקנא בך, שחוק כזה יעבור – – –

אחמד טיבי: הוא תמך בזה.

אחמד טיבי: היושב-ראש תמך בחוק באופן חריג בתחילת הדיון של ניסן סלומינסקי, דבר שלא מקובל.

אחמד טיבי: במקום להגן על חברי הכנסת, היושב-ראש, או שלא היית צריך להתערב או שלא היית צריך לתמוך בחוק.

אחמד טיבי: ההערה שלך לא הייתה במקום, כי החוק הזה הוא נגד הסיעה שלי, נגד המשותפת.

אחמד טיבי: חבל שהערת.

יהודה גליק: – – –

אחמד טיבי: אתה תשתוק.

זהבה גלאון: אל תגיד למה, זה חוק נגד ערבים – – –

טלב אבו עראר: אתה תשתוק.

טלב אבו עראר: אתה תשתוק.

זהבה גלאון: זה חוק נגד ערבים – – –

עיסאווי פריג': השתיקה שלך אומרת הכול.

עיסאווי פריג': השתיקה שלך אומרת הכול.

אחמד טיבי: כולם נגד המשותפת, כולם – יושב-ראש הכנסת, הקואליציה, ראש הממשלה.

אחמד טיבי: פתאום אין לנו מגינים.

אחמד טיבי: אנחנו נגן על עצמנו.

אחמד טיבי: אנחנו פה, הבנת?

אחמד טיבי: פה.

עיסאווי פריג': מה אתה, יהודה, עושה כאן?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

יהודה גליק: – – –

אחמד טיבי: זה – – – ישראלי טיפוסי.

מיכל רוזין: – – –

אחמד טיבי: הממשלה אתו, יושב-ראש הכנסת אתו, השרים אתו, ואנחנו כנראה ניאבק לבד.

מיכל רוזין: בואו נבטל את הבחירות – – –

אחמד טיבי: כל שבוע אתה מחוקק חוק.

אחמד טיבי: אתה צריך להתבייש כל יום על מה שאתה עושה.

קריאה: אדוני היושב-ראש, מה קורה כאן?

יולי יואל אדלשטיין: התחילו שמונה שעות, שעליהן, אני מבין, היה סיכום.

יולי יואל אדלשטיין: הן יעברו כך או כך.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מתכוון לפגוע בגרון של עצמי.

עיסאווי פריג': אז תסגור את הישיבה.

ג'מאל זחאלקה: – – – למה אתה מגלגל עיניים – – –

עיסאווי פריג': תבטל את כל הנאומים ותסגור את הישיבה.

עיסאווי פריג': ואתה בגאווה עומד, ומתעקש – – – איזה חיוך יש לך, איזו גאווה.

עיסאווי פריג': קבלן חקיקה גזענית, ומתגאה בזה.

יולי יואל אדלשטיין: הדבר היחידי שאני מוכן להודיע הוא שהדובר הראשון הוא ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יהיה שקט, אני בוודאי בשמחה אאפשר לו לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אם לא יהיה, אני לא מתכוון באווירה כמו שהייתה לנהל את הדיון הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מתכוון.

מיכל רוזין: אפשר לסגור את הדיון – – –

יולי יואל אדלשטיין: ואם אני אתחיל להוציא אנשים, אז יגידו: מזימה, מונעים את זכות הדיבור מאנשים, וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אז תירגעו, ואז נתחיל את הדיון.

עיסאווי פריג': תבטל את הדיון, תסגור את הישיבה.

עיסאווי פריג': תבטל את הדיון, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אתם עושים את הדבר הכי גזעני פה, ואתם מאשימים את – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתם רוצים ישר להצביע – לי בוודאי אין שום התנגדות.

עיסאווי פריג': ישר להצבעה.

עיסאווי פריג': בשביל מה לדבר?

עיסאווי פריג': מה יש לנו להגיד?

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני נוהג לכבד את הסיכומים בין האופוזיציה לקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: כך נהגתי עד היום, וכך אני מתכוון להמשיך.

מיכל רוזין: מה הסיכומים, להדיח חברי כנסת?

יולי יואל אדלשטיין: הסיכום – שיש דיון בהסתייגויות לשמונה שעות.

אחמד טיבי: אין סיכום.

אחמד טיבי: אין סיכום לגבי החוק הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אה, אין סיכום?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אין סיכום, טוב, בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: אין סיכומים, אז עוד יותר פשוט.

יולי יואל אדלשטיין: כשיהיה שקט, אני אאפשר לנמק את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': זה במשמרת שלך, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': ההיסטוריה תשפוט.

יולי יואל אדלשטיין: אני חי טוב עם המשמרת שלי.

יולי יואל אדלשטיין: תאמין לי, לפני כמה שעות התביישתי יותר במשמרת שלי.

מיכל רוזין: אוי, יאללה, די כבר.

יולי יואל אדלשטיין: לפני כמה שעות התביישתי יותר במשמרת שלי.

יולי יואל אדלשטיין: כאן לפחות אין לי כרגע משפחות שכולות ביציע.

יולי יואל אדלשטיין: כאן לפחות אין לי משפחות שכולות ביציע.

אחמד טיבי: רק עם ערבים.

אחמד טיבי: רק עם ערבים.

חיים ילין: איפה הייתה הקואליציה?

יולי יואל אדלשטיין: באותו מקום שהייתה האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: זה רק במוח הקודח של מישהו אני עושה הפרדה בין קואליציה לאופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברי הכנסת, מעוניינים לנמק את ההסתייגויות או לא?

אחמד טיבי: אנחנו מבטלים את ההסתייגויות, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: מי מדבר בשם סיעת העבודה?

יולי יואל אדלשטיין: מי מוסמך לומר לי את זה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, מבטלים את ההסתייגויות?

עיסאווי פריג': לא רוצים הסתייגויות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, האם סיעת העבודה – המחנה הציוני, סליחה – מסירה את כל ההסתייגויות?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, אני לא שומע.

עיסאווי פריג': תעבור להצבעה.

עיסאווי פריג': תעבור להצבעה ותבטל.

עיסאווי פריג': תפזר את הכנסת ותעבור להצבעה.

עיסאווי פריג': תעבור להצבעה ותכבד את תקנון הכנסת.

עיסאווי פריג': תכבד את תקנון הכנסת ותעבור להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, אני לא מקבל תשובה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, נו.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: רוצים הצבעה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, סיעת העבודה מסירה את כל – סיעת המחנה הציוני מסירה את כל ההסתייגויות שלה?

מרב מיכאלי: מסירה.

יולי יואל אדלשטיין: אכן.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי מוסמך לתת לי תשובה בשם יש עתיד?

חיים ילין: כן – – –

יולי יואל אדלשטיין: חיים ילין אומר שגם יש עתיד; יושב-ראש סיעת מרצ – מסירים את כל ההסתייגויות; הרשימה המשותפת – אוסאמה סעדי?

אוסאמה סעדי: מסירים.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, האם חבר הכנסת ניסן סלומינסקי רוצה, בבקשה, לעלות?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני מסכים אתך שאין סיבה, אבל התקנון מאפשר לו.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מסכים אתכם, כן.

יואל חסון: כמה זמן אתה מאפשר לו? לא.

יואל חסון: כמה זמן?

יואל חסון: הוא לא יכול כמה שהוא רוצה.

רויטל סויד: אין לו על מה להגיב.

יולי יואל אדלשטיין: נשמעו קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: נשמעו קריאות ביניים, הוא רוצה להגיב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אוסאמה סעדי: אין הסתייגויות.

אוסאמה סעדי: אין לו מה לדבר.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו או-טו-טו עוברים להצבעה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו או-טו-טו עוברים להצבעה.

עיסאווי פריג': על מה הוא יגיב?

עיסאווי פריג': שמענו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

עיסאווי פריג': על מה הוא יגיב?

עיסאווי פריג': שמענו אותו.

עיסאווי פריג': לא היה דיון.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש, רבותי השרים – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

ניסן סלומינסקי: – – ורבותי חברי הכנסת – –

עיסאווי פריג': על מה אתה הולך לדבר?

עיסאווי פריג': לא היה דיון.

ניסן סלומינסקי: – – שמעתי את כל ההערות – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: שמעתי את כל ההערות שלכם, ויש לי מה להגיב על הרבה מההערות שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

עיסאווי פריג': שמענו אותך, שמענו אותך.

ניסן סלומינסקי: יש לי מה להגיב על כל ההערות שלכם.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: מה אתה מסכם?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, שב.

יולי יואל אדלשטיין: שב, אדוני.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שב, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שב.

יולי יואל אדלשטיין: אני ממש לא רוצה להתחיל להוציא אנשים, זה לא מכובד.

מיכל רוזין: אבל על מה הוא יגיב?

מיכל רוזין: אין לו על מה להגיב.

עיסאווי פריג': לא היה דיון.

ג'מאל זחאלקה: יש לי זכות לדבר.

מיקי לוי: לא היה דיון.

באסל גטאס: לא היה דיון.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: התקנון אומר שהוא יכול לדבר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה אתה רוצה ממני?

ניסן סלומינסקי: אני כבר התחלתי לדבר, רבותי.

עיסאווי פריג': לא היה דיון.

עיסאווי פריג': לא היה דיון.

ניסן סלומינסקי: אז מה?

ניסן סלומינסקי: אתה הגבת, ואני צריך – – –

עיסאווי פריג': לא היה דיון.

עיסאווי פריג': לא היה דיון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: יש לי מה להגיב על – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

ניסן סלומינסקי: אני רק התחלתי.

ניסן סלומינסקי: רק רציתי להתחיל לדבר.

ניסן סלומינסקי: התחלתי לדבר.

עיסאווי פריג': שמענו אותך.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: כבר אמרתי, אדוני היושב-ראש, רבותי השרים – –

חיים ילין: תן לנו להצביע עכשיו.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: – – חברי, רבותי חברי הכנסת – – –

חיים ילין: ניסן, אנחנו יכולים להציל את המצב.

חיים ילין: תן לנו להצביע.

חיים ילין: נציל את המצב – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – –

ניסן סלומינסקי: לא שומע.

ניסן סלומינסקי: מה?

יולי יואל אדלשטיין: – – גם כשיושבים לא יפה לקרוא קריאות ביניים, אבל ודאי לא בעמידה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, לא להפריע ליושב-ראש הוועדה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, נא לשבת, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוד מעט עוברים להצבעות.

דוד ביטן: – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני שוב מתחיל.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת – –

דוד ביטן: לא, אבל – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': רוצו, רוצו.

רויטל סויד: הקואליציה נוהרת.

יואל חסון: הקואליציה נוהרת.

יואל חסון: נוהרת.

רויטל סויד: בהמוניהם.

ניסן סלומינסקי: – – לאחר – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: – – לאחר שסיימתי להציג את החוק נשמעו הרבה מאוד הערות – –

יואל חסון: אין לך מה לומר.

יואל חסון: על מה?

רויטל סויד: ניסן, רק תספר איך התנהלו הדיונים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד, תודה.

ניסן סלומינסקי: – – נשמעו הרבה מאוד הערות בהקשר של החוק, ולקראת סיום, סיכום הנושא, אני רוצה להתייחס להערות שנאמרו פה.

עיסאווי פריג': לא נאמרה שום הערה – – –

ניסן סלומינסקי: מה?

עיסאווי פריג': לא נאמרה שום הערה.

עיסאווי פריג': אתה מחכה לנהירת הח"כים?

ציפי לבני: אף אחד לא דיבר אחריך.

ניסן סלומינסקי: תשמעי, כל הזמן דיברו.

ניסן סלומינסקי: מה זה "לא"?

ציפי לבני: – – – אנשים דיברו בבית שלהם – – –

ניסן סלומינסקי: נו, אז מה?

ניסן סלומינסקי: זכותי להגיב על הדברים.

עיסאווי פריג': לא דיברו.

עיסאווי פריג': אתה מחכה לנהירה של הח"כים?

עיסאווי פריג': מה דיברו?

עיסאווי פריג': מי דיבר?

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אז אני רוצה קודם כול, מאחר – – –

עיסאווי פריג': תן עוד איזו גזענות.

ניסן סלומינסקי: מאחר – – –

חיים ילין: ניסן, ניסן, אתה מוכן להתייחס למה שהיועץ המשפטי לממשלה אמר?

ניסן סלומינסקי: אני אתייחס גם לזה.

ניסן סלומינסקי: אני אתייחס גם לזה.

חיים ילין: ביושר, ביושר.

ניסן סלומינסקי: ביושר גדול.

חיים ילין: ביושר.

חיים ילין: אתה מוכן להתמודד עם זה או שלא?

ניסן סלומינסקי: אני מוכן, אבל אם גם אתה תהיה ביושר.

חיים ילין: בוא נשמע.

אילן גילאון: – – –

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, אז אני אגיע גם לזה.

ניסן סלומינסקי: חכה.

ניסן סלומינסקי: יש – לאט-לאט.

ניסן סלומינסקי: לאט-לאט אני אגיע גם לזה.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אני קודם כול רוצה שוב – – –

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: כתם כתם כתם.

ניסן סלומינסקי: כתם כתם כתם.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': תפסיק עם הביזיון הזה, אתה עושה צחוק – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי – – –

קריאות: – – –

מיכל רוזין: נצביע בעד, יאללה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם תקשיבו שנייה, יהיה גם סדר.

אילן גילאון: מבזה את הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יהיה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עלה חבר הכנסת סלומינסקי, כי יש לו זכות להשיב על קריאות ביניים שנשמעו.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אולי תשמע לי, חבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה קרוי לסדר פעמיים, אתה אפילו לא מסוגל לשמוע 30 שניות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מנסה להבהיר גם לכם וגם לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אני לא מבין למה הנחת היסוד כאן שתישבר הפרוצדורה או לא תהיה הגינות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאפשר לו ממש דקות ספורות, מכיוון שלא היה דיון ואין לו הרבה מה לסכם.

יולי יואל אדלשטיין: נשמעו קריאות ביניים, היו התבטאויות, גם לכיוונו – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני אפשרתי לו לעלות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי ידבר דקות מעטות, ולכן, אני לא מבין למה אתם לא מאפשרים לו לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת סלומינסקי.

זהבה גלאון: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם תקשיבו.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להיות במצב שהוא לא פתח את הפה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: דב, תגיד לו שאני רוצה לדבר.

תמר זנדברג: מה אתה רוצה מאתנו?

תמר זנדברג: יש – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: גליק, אתה מפריע לי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי – בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אני רוצה לדבר.

ניסן סלומינסקי: לא נותנים לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אני גם – חבר הכנסת טיבי, הוא יסיים את דבריו, אני אתן לך.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: הערה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אני הבטחתי לך שזה יהיה מספר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: שב, אדוני, הוא יסיים, אני אתן לך לדבר.

אחמד טיבי: אבל זאת הערה לסדר לגבי ההליך, אדוני.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: זה מה שנקרא הערה לסדר.

דוד ביטן: – – –

דב חנין: – – –

עיסאווי פריג': – – – אז לא היו הסתייגויות.

זהבה גלאון: רוצים הצבעה עכשיו.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, גם אני שמעתי קריאות ביניים.

קריאות: – – –

תמר זנדברג: אבל אין לו הסתייגויות.

תמר זנדברג: לא היו הסתייגויות – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא יושב-ראש הוועדה שהכינה חוק, הוא עלה – – –

תמר זנדברג: – – אז אין לו מה להגיב.

יולי יואל אדלשטיין: אם הוא יתחיל לעשות פה פיליבסטר מעבר לשתיים-שלוש דקות אני אוריד אותו.

תמר זנדברג: אין לו על מה להגיב.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתם לא מאפשרים לו לפתוח את הפה.

תמר זנדברג: לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתם לא מאפשרים לו לפתוח את הפה.

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: שתי דקות עברו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זכות הדיבור – –

ציפי לבני: היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – של יושב-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ציפי לבני: היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: בקצרה.

ניסן סלומינסקי: תן להם לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: יולי, תן להם לדבר.

ניסן סלומינסקי: הם מפריעים.

ציפי לבני: אני רוצה להגיד משהו – – –

ניסן סלומינסקי: תן לה, תן לה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי ביקש גם הערה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: איפה חבר הכנסת טיבי?

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, ביקשת.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ביקשת הערה לסדר, בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לא היו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

אחמד טיבי: גם לא היו הסתייגויות ליושב-ראש הוועדה, ולכן אין מקום, אין מקום יותר לפי התקנון לדיון בחוק כשאין עליו הסתייגויות.

אחמד טיבי: יש צורך לעבור להצבעה.

אחמד טיבי: אני שמעתי אותך אומר: היו קריאות ביניים שהוא צריך לענות עליהן.

מכלוף מיקי זוהר: נכון.

אחמד טיבי: דבר כזה עוד לא היה, אדוני, בתקנון הכנסת.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: דבר כזה עוד לא היה, ולכן אין מקום שחבר הכנסת ניסן סלומינסקי יענה על סתם קריאת ביניים.

ג'מאל זחאלקה: – – –

אחמד טיבי: אין דבר כזה בתקנון.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

אחמד טיבי: הוא יכול – יש תיקון, אדוני, יש תיקון בתקנון, קוראים לו "תיקון טיבי", אני הכנסתי אותו.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אם מישהו התייחס אליו, אחרי ההצבעה, כשנגמר הסעיף, הוא מדבר.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יולי יואל אדלשטיין: זאת לא הודעה אישית, אלו דברים – סליחה, חברת הכנסת ציפי לבני בזכות דיבור; הצעה לסדר.

ציפי לבני: סעיף 90 לתקנון הכנסת קובע כך: 90(א).

ציפי לבני: הקריאה השנייה תיפתח בהנמקה של הצעת החוק על-ידי יושב ראש הוועדה שהכינה אותה.

יולי יואל אדלשטיין: אכן.

ציפי לבני: ואכן, חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, עשה את זה.

ציפי לבני: לא שוכנענו, אבל ויתרנו על ההסתייגויות.

ציפי לבני: סעיף 90(ד) קובע: נומקו ההסתייגויות, רשאי יושב-ראש הוועדה שהכינה את הצעת החוק להשיב למסתייגים לפני תחילת ההצבעה בקריאה השנייה.

ציפי לבני: מאחר שההסתייגויות לא נומקו, הוא איננו רשאי לעשות זאת.

אחמד טיבי: אדוני, זה מה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש בקשת דיבור של שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: היא לא הייתה באולם באותו רגע.

יולי יואל אדלשטיין: הסיבה היחידה שאפשרתי – חברים, חבר הכנסת אחמד טיבי, ובטח גם חברת הכנסת לבני ואחרים, מכירים את התקנון לפחות כמוני, ואתם יודעים שהרי הייתה לי אפשרות – כן, הייתה לי אפשרות להעלות מייד שר ושיתחיל לדבר כמה שהוא רוצה, וזה כן על-פי התקנון, כך שאין פה שום חשש לתרגיל.

יולי יואל אדלשטיין: הסיבה היחידה שאפשרתי לחבר הכנסת סלומינסקי לענות, באמת כמו שאמרתי, על כמה הערות שנשמעו, היא באמת שנשמעו פה דברים בקריאות ביניים שהוא ביקש להתייחס אליהם.

יולי יואל אדלשטיין: אין פה שום עניין למשוך זמן או פיליבסטר.

עיסאווי פריג': – – –

תמר זנדברג: לא – – –

אילן גילאון: אתה יושב-ראש הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם תאפשרו לו דקה, הוא יסיים וירד.

תמר זנדברג: – – –

אילן גילאון: אתה יושב-ראש הכנסת, אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש שיקול דעת גם ליושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, חברים, א.

יולי יואל אדלשטיין: תשבו, תשבו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, חברת הכנסת רוזין, תשבו.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מקבל את הטענה שלכם, הייתי מקבל, חבר הכנסת טיבי, אני אומר בכנות – – –

עיסאווי פריג': – – – תתחיל את הדקה, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': תתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מקבל את הטענה, אילו זה היה, נגדיר את זה, המפלט אחרון של הקואליציה לא להצביע מייד, אבל ידעתי שאין אפשרות כזאת שהקואליציה לא תעלה שר.

יולי יואל אדלשטיין: הוא ביקש לדבר, אתם אומרים דקה – תנו לו דקה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, תנו לו דקה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: מה החטא הנורא פה בזה שהוא ישיב על קריאות ביניים שהיו?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: נורא ואיום, הוא אומר דברים חסרי תוחלת.

קריאה: למה הוא לא מדבר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, דקה לרשותך.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, ישבו פה שרים.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, ישבו פה שרים שביקשו לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא שעשיתי פה איזה – חס ושלום, לא יודע מה החשדנות הזאת – איזה תרגיל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – –

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני שמעתי הרבה הערות.

ניסן סלומינסקי: אחת ההערות הקשות – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא היית באולם.

יולי יואל אדלשטיין: לא היית באולם.

ניסן סלומינסקי: – – שכביכול נאמרו היא שכאילו החוק הזה הוא חוק שמכוון כלפי מפלגה מסוימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בטח – – –

טלב אבו עראר: – – –

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, למה להעמיד פנים?

איילת נחמיאס ורבין: למה?

ניסן סלומינסקי: מחברי בשורה הראשונה של הרשימה המאוחדת שמעתי שלמעשה החוק הזה אמור להוציא מהכנסת את חברי הבית היהודי או את חלקם.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, שזה לא מכוון אליכם, זה מכוון אליהם בכלל, אז איך אתם כל הזמן מספרים שזה אליכם?

זהבה גלאון: מה אתה מבלבל את המוח?

ניסן סלומינסקי: אתם יודעים שגם בפועל – אני אומר שוב, הפעם היחידה שכרטיס הביקור הזה הופעל, הוא הופעל נגד יהודים, ולא נגד אנשים – – –

זהבה גלאון: אתה מבזה את הכנסת ואת בית-המשפט העליון – – –

ניסן סלומינסקי: ולכן החוק הזה הוא מכוון אך ורק נגד חברי – אני לא יכול ככה לדבר, הם לא נותנים לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: הם לא נותנים לדבר, אני כבר צרוד.

קריאה: אדוני היושב-ראש, הם לא נותנים לו לדבר.

קריאה: מה זה צריך להיות?

יולי יואל אדלשטיין: שבו, שבו, חברים, שבו.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתוהה פה, כי אמרתי – הכול שיהיה גלוי וידוע – טוענת הקואליציה שיש הסתייגות דיבור לחברת הכנסת שרן השכל.

קריאות: עשר, תשע, שמונה, שבע, שש – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מודע לזה.

קריאות: – – חמש, ארבע, שלוש, שתיים, אחת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, נא לשבת.

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוענת הקואליציה שיש בקשת דיבור לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שראיתי שהיא לא הייתה באולם – – –

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא זקוק לשום עזרה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת במקום.

מרב מיכאלי: לא, זה התנגדות – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך התנגדות, כי את לא שמעת מה שאני אומר.

יולי יואל אדלשטיין: את מתנגדת ואת מבקשת שאני אתן לה לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: ממש מספיק.

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

דוד אמסלם: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת זוהר ואמסלם, שבו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת זוהר ואמסלם, שבו, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הקואליציה, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתם אל תעזרו לי.

יולי יואל אדלשטיין: אז כפי שאמרתי, חברת הכנסת שרן השכל לא הייתה באולם, לכן אין שום אפשרות לאפשר לה לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אני קובע: אין הסתייגויות, אין בקשות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי, נא לסיים את דבריך.

ניסן סלומינסקי: הם רק לא נותנים לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין, אבל יחד עם זמן פציעות כבר דיברת.

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום ומספיק.

ניסן סלומינסקי: טוב, אז אני אומר שוב: א.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה מכוון אך ורק למי מחברי הכנסת או חברות הכנסת שיעבור על הנושא של הסתה לגזענות או שיתמוך בטרור.

חיים ילין: – – –

ניסן סלומינסקי: וזה לא משנה מאיזו מפלגה הוא, לא משנה מאיזה צד הוא – קואליציה, אופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: כל מי שיעבור על זה – עליו יחול החוק.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד.

ניסן סלומינסקי: דבר שני – –

יעל כהן-פארן: – – – זמן.

ניסן סלומינסקי: – – הכנסת – רבותי, אני כבר ממש צרוד.

ניסן סלומינסקי: לא נתתם לי לדבר אפילו דקה.

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום, אדוני.

ניסן סלומינסקי: הם לא נותנים לי לדבר אפילו דקה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום, אדוני.

ניסן סלומינסקי: ממש דקה לא הייתה.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, דיבר מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: אפשרתי לו לפנים משורת הדין.

יולי יואל אדלשטיין: דיבר מספיק.

ניסן סלומינסקי: דבר שני – – –

יולי יואל אדלשטיין: משפט סיכום, אדוני.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אי-אפשר ככה, נו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

ניסן סלומינסקי: אני צרוד לגמרי כבר, נו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה, שב, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שב, שב.

קריאה: את כל זה אתם עושים כדי להגן – – –?

יולי יואל אדלשטיין: השר אקוניס, גם זה מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: אתה עומד, אחרים קמים.

יולי יואל אדלשטיין: שב, אדוני.

דוד אמסלם: את לא מתביישת?

דוד אמסלם: חוצפנית.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמסלם, חבר הכנסת ביטן, אתם ממש לא עוזרים כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מפריעים.

יולי יואל אדלשטיין: אתם מפריעים כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: שבו.

דוד ביטן: – – –

אמיר אוחנה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: סדרנים, תעזרו בבקשה לחברי הכנסת למצוא את המקום שלהם.

יואל חסון: תתביישו.

יואל חסון: מה זה הדיבור הזה?

יואל חסון: אתם הורסים את המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תשים לב מי עושה את עיקר הבלגן – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

קריאה: – – – קואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הקואליציה, נא לשבת.

קריאה: – – – טרור לא יהיה פה – – –

ניסן סלומינסקי: דבר שני – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: רבותי, אי-אפשר ככה לדבר.

ניסן סלומינסקי: דבר שני – – –

יצחק הרצוג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני, נא לסיים.

ניסן סלומינסקי: אני מנסה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אי-אפשר ככה.

קריאה: אבל דיברת מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא שומע את עצמי.

ניסן סלומינסקי: לא דיברתי מספיק.

ניסן סלומינסקי: על מה דיברתי?

יולי יואל אדלשטיין: תנו לו לסיים כמה משפטים, אלוקים אדירים.

יולי יואל אדלשטיין: שבי, בבקשה, גברתי.

ניסן סלומינסקי: אני צרוד ולא אמרתי כלום.

יצחק הרצוג: – – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רוזין, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: שבי במקומך, חברת הכנסת רוזין.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שבי במקומך, חברת הכנסת רוזין.

ניסן סלומינסקי: תנו לי לדבר.

יצחק הרצוג: לא, הזמן כבר עבר מזמן.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, זה לא ייתכן.

ניסן סלומינסקי: תנו לי לדבר.

ניסן סלומינסקי: אתה לא יכול לקחת זמן כשאתה לא נותן לי לדבר.

יצחק הרצוג: הוא הרי סתם מושך.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה למשוך.

ניסן סלומינסקי: תן לי את הזמן לדבר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש האופוזיציה, תנו לו לסיים משפט.

יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה שהוא יסיים.

יולי יואל אדלשטיין: תנו לו לסיים משפט.

ניסן סלומינסקי: אני כבר צרוד ולא מצליח להוציא מילה.

ניסן סלומינסקי: דבר שני – מאחר שהכנסת היא שתצטרך להחליט, שמנו חסמים אדירים.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: שמנו חסמים אדירים, שרק במקרה שהוא ברור מעל לכל ספק שזה קיים – ואיך זה יהיה?

ניסן סלומינסקי: ש-90 חברי כנסת יתמכו בזה, בדבר – – –

יצחק הרצוג: זהו, די.

ציפי לבני: די, די – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אדוני יסיים, זה בלתי אפשרי.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי האופוזיציה לא מעוניינים כנראה להקשיב לך עד הסוף.

אילן גילאון: אל תבזה את הכנסת – – –

ניסן סלומינסקי: אז מה, אז אנחנו נותנים שלטון לצעקות?

ניסן סלומינסקי: מה זה, שלטון לצעקות?

אילן גילאון: אתה מבזה את הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, נא לסיים.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, נא לשבת.

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

אילן גילאון: – – –

יואב קיש: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי, תודה, הדברים שלך נשמעו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה – – –

יולי יואל אדלשטיין: הדברים שלך נשמעו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עיסאווי פריג': – – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: אתה – – – את הבית הזה.

אילן גילאון: זאת הפוליטיקה שלכם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אילן גילאון: אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אילן גילאון: אתה ביזית את הכנסת – – –

יואב קיש: אילן, אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו לסגנים שלי אני מבקש שלא ידברו בצורה כזאת, בוודאי לא אתה, חבר כנסת ותיק.

יולי יואל אדלשטיין: ממש עברת את הגבול.

אילן גילאון: אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: עברת את הגבול עכשיו, עברת את הגבול.

יולי יואל אדלשטיין: לא ציפיתי ממך.

יולי יואל אדלשטיין: לא ציפיתי ממך לביטויים כאלה.

מיכל רוזין: – – –

אילן גילאון: אני לא ציפיתי ממך – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מטעם הממשלה – השר אלקין.

קריאות: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

אילן גילאון: היושב-ראש עושה פה – – –

יואל חסון: מספיק עם התרגילים האלה.

יואל חסון: מספיק עם התרגילים האלה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: להפך, להפך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, מספיק עם התרגילים האלה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הקואליציה, תשבו בבקשה.

יואל חסון: תתבייש לך.

יואל חסון: תתבייש לך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, תודה.

נחמן שי: – – –

יואל חסון: מה אתה עולה בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: אם תשבו במקומות יהיה שקט.

יולי יואל אדלשטיין: השר דרעי, השר דרעי, אדוני ישב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אתה עשית פיליבסטר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, נו מה, אנחנו נתחיל עכשיו "קורא לסדר" ו"קורא לסדר"?

יולי יואל אדלשטיין: בשביל מה?

זהבה גלאון: – – – חיכית לקואליציה – – –

יואל חסון: הנה, כולם באים – – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, שבי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש ממך, תשבי, אני פשוט מבקש ממך, תשבי.

יולי יואל אדלשטיין: שבו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר, כמה פעמים אני יכול לבקש אותו דבר?

יולי יואל אדלשטיין: גם ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: גם ניסן סלומינסקי.

אילן גילאון: טוב שבאת – – – היו שרים – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

חיים ילין: – – – עשר שנים ללבנון – – –

יואל חסון: איפה הייתם – – –

אילן גילאון: – – – בושה, בושה, בושה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימתין מחוץ למליאה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דוד אמסלם: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמסלם, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: זה תמיד מלווה באי-נעימות, אבל היום עברת את הגבול.

אילן גילאון: אתה ביזית את הכנסת – אתה והממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, נא לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: ממש.

אילן גילאון: שם רע לפוליטיקה.

אילן גילאון: (חבר הכנסת אילן גילאון יוצא מאולם המליאה.

אילן גילאון: )

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אדוני השר יתחיל.

זאב אלקין: אני יכול?

זאב אלקין: כי אני לא שומע את עצמי – – –

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אם לא תשמע את עצמך נעזור לעשות שקט עוד פעם.

זאב אלקין: טוב, אז ברשותך, אדוני היושב-ראש – אני לא רוצה להפריע לחברת הכנסת זנדברג – – –

יולי יואל אדלשטיין: גם לשרת המשפטים לא נפריע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תשב.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי תשב.

יולי יואל אדלשטיין: וגם שר הדתות.

זהבה גלאון: – – – היו"ר, אתה עובד היום בשירות הקואליציה – – –

דוד אמסלם: – – – אנחנו מצטערים שבאנו.

דוד אמסלם: אנחנו מצטערים שבאנו לכנסת – – –

זהבה גלאון: אתם לא הייתם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמסלם, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לקרוא לסדר את עליזה בראשי.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט אוציא אותה מן האולם.

יצחק הרצוג: רגע – – – לעלות למליאה – – –

יואל חסון: תתביישו לכם, תתביישו לכם – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, לכן היא יצאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ישב והשר ידבר.

יצחק הרצוג: – – – היא תעלה אותך – – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: אני עדיין מתקשה לשמוע את עצמי, אני חייב להגיד לך.

זהבה גלאון: איזו סיבה יש לך לשמוע את עצמך?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, אני מבקש באופן אישי לשבת.

יואל חסון: אני לא מבין איזה דיון השר אלקין מסכם כשלא היה דיון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון – – –

יואל חסון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מאיר כהן, תשב, תשב, זה יוצר – חברת הכנסת רויטל סויד, תשבי במקומך, בבקשה.

זאב אלקין: אני אנסה עוד פעם.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת – – –

איילת נחמיאס ורבין: אלה שלא בחוץ.

ציפי לבני: כמה זמן הוא מדבר?

ג'מאל זחאלקה: אלה שאתה הוצאת – – –

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להגן על זכותי לדבר?

זאב אלקין: כי בינתיים, נראה לי, חבר הכנסת זחאלקה רוצה להחליף אותי כאן.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זחאלקה קרוי כבר פעמיים לסדר, אז מה נעשה עם זה?

זאב אלקין: לא יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אני כמו – במושגים של חבר הכנסת טיבי, אני נזהר בצהוב השני.

יואל חסון: תאמין לי, אלקין, 90 חברי כנסת היו מדיחים אותך בשמחה.

יואל חסון: יש פה 90 חברי כנסת שהיו מדיחים אותך באהבה גדולה.

יצחק הרצוג: זה נכון גם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, תודה.

אראל מרגלית: אני לא הייתי – – – מדיח אותך.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה זו ההתכנסות שם?

יולי יואל אדלשטיין: מה זו ההתכנסות?

זהבה גלאון: זאת התכנסות שאנחנו מביעים מחאה על הדרך שבה הדבר הזה הגיע לפה.

זהבה גלאון: היושב-ראש עשה – – –

ציפי לבני: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לבני, חברת הכנסת מיכאלי, תשבו בבקשה, אפשר לדבר גם בישיבה, בדוק.

דוד אמסלם: חברת הכנסת לבני, תתקשרי לזועבי שתגיע, היא לא פה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אני אנסה עוד פעם, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: חברי הכנסת – – –

רויטל סויד: – – – זה רעיון שלך, כל החוק הזה – – –

זאב אלקין: נכון.

זאב אלקין: הנה סוף-סוף חברת הכנסת סויד הבינה למה אני על הדוכן.

יואל חסון: הנה, היא עזרה לך במרכז הליכוד עם זה.

רויטל סויד: רק ידעת שהיועץ המשפטי לממשלה לא יקבל את זה, אז העברת אותו דרך חבר הכנסת סלומינסקי, שהלביש את זה על ועדת חוקה, שבכלל לא רצתה את זה.

רויטל סויד: אתה ידעת שוועדת שרים הוא לא יעבור והיועץ המשפטי לא יאשר – – –

זאב אלקין: אני לא רוצה להפריע לחברת הכנסת סויד עם החד-גדיא שלה, אז תגיד לי מתי אני יכול לדבר.

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

זאב אלקין: אני אנסה עוד פעם.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

זאב אלקין: חבר הכנסת זחאלקה, אני אפילו עם מיקרופון לא מסוגל להתחרות בך כשאתה ככה צועק.

ג'מאל זחאלקה: לא – – – הלוואי שתהיה – – – תהיה גלוי ותגיד – – – שאתה רוצה – – – ערבים.

ג'מאל זחאלקה: תגיד שאתה רוצה לגרש את חברי הכנסת הערבים, לא מוכן שהכנסת תהיה עם ערבים.

ג'מאל זחאלקה: זו התוכנית שלך – – – ואז – – –

יולי יואל אדלשטיין: תאפשר לשר אלקין להשיב לך.

יולי יואל אדלשטיין: ברשותך, השר אלקין ישיב לך.

זאב אלקין: אני לא רוצה להפריע.

זאב אלקין: אני לא רוצה להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, נו.

זאב אלקין: טוב, היות שהיושב-ראש הרשה לי להפריע לחבר הכנסת זחאלקה, שהיה פה בזכות הדיבור, אז ברשותך אנסה עוד פעם.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול, בפתיחת דברי, לברך את האופוזיציה.

זאב אלקין: אחרי – – –

נחמן שי: אוה, באמת.

חיים ילין: אתה יודע איפה היינו?

חיים ילין: עשר שנים למלחמת לבנון השנייה, כשאתה והשרים לא הייתם פה.

חיים ילין: זה מה שהיה.

רויטל סויד: הוא לא היה.

חיים ילין: הוא לא היה, אבל בהדחה הוא פה.

זאב אלקין: בבקשה.

זאב אלקין: אחרי שכמעט שנה וחצי ניסו עם זכוכית מגדלת למצוא באולם הזה את האופוזיציה ולא הצליחו – – –

נחמן שי: נו, באמת.

אראל מרגלית: אוי, נו, באמת.

נחמן שי: אנחנו לא זזים מהכיסאות שלנו.

נחמן שי: אנחנו לא זזים מהכיסאות שלנו.

חיים ילין: – – –

נחמן שי: יותר טוב שלא תיגע בנקודה הזאת.

יחיאל חיליק בר: מרוב שאין אופוזיציה, שטייניץ בא עם פיג'מה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אתם מעוניינים שהוא ידבר ושתהיה טענה שהוא כבר עושה פיליבסטר.

יולי יואל אדלשטיין: אתם לא מאפשרים לו אפילו להתחיל.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תנו לי לעזור לכם – אחרי זמן מה אני אתחיל להגיד לו לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא נותנים לו לפתוח.

יחיאל חיליק בר: אם אין אופוזיציה, למה שטייניץ בא עם פיג'מה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זאב אלקין: אנסה עוד פעם, אני עקשן.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים – אני לא מצליח, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: תראה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, תשבי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: גלאון, חברת הכנסת זהבה גלאון – נו, באמת, אני מרגיש כבר לא נוח.

יולי יואל אדלשטיין: עשר פעמים ביקשתי לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כן, גברתי.

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מרב מיכאלי: הצעה לסדר – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא באמצע דבריו של השר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, השר ברשות דיבור.

מרב מיכאלי: בסוף דבריו של השר.

יואל חסון: זה לא ייגמר, הרי.

יואל חסון: עד שלא יהיה פה רוב זה לא ייגמר.

יולי יואל אדלשטיין: בסוף דבריו של השר תקבלי.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יואל חסון: הוא יישן פה על הדוכן, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יואל חסון: מספיק עם השטויות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר ידבר.

זאב אלקין: טוב, אנסה עוד פעם, אדוני היושב-ראש.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני, כפי שאמרתי, רוצה בפתיחת דברי לברך את האופוזיציה, שאחרי שכשנה וחצי חיפשו באולם הזה את האופוזיציה, פרסמו מודעות בעיתונים, שאלו: אופוזיציה, אייך?

זאב אלקין: תתעוררי.

יואל חסון: אל תיתן לנו ציונים.

יואל חסון: לא צריך את זה ממך.

דוד אמסלם: כבוד השר – – –

זאב אלקין: אחרי שאפילו רק השבוע, אתמול, כל הכותרות בעיתונים היו וכל המדיה הווירטואלית הייתה: איפה האופוזיציה?

זאב אלקין: ואיך ראש ממשלה אחד הביס את כל חברי הכנסת באופוזיציה באותה שעת השאלות?

זאב אלקין: הנה סוף-סוף, אדוני יושב-ראש האופוזיציה חבר כנסת הרצוג, נמצאה האופוזיציה.

זאב אלקין: אז קודם כול, ברוך השם, אני מאוד שמח שאחרי שנה וחצי הכנסת חוזרת לחיים הפרלמנטריים, שהאופוזיציה התעוררה.

זאב אלקין: כנראה ראש הממשלה הצליח להעיר אתכם משנתכם, ונזכרתם שאתם אופוזיציה ואתם צריכים להילחם גם בכלים פרלמנטריים, ועשיתם היום תרגיל יפה.

זאב אלקין: בהחלט הישג.

זאב אלקין: סוף-סוף כל אותם הפרשנים וכל אותן המודעות שתקפו אתכם ואמרו: איפה האופוזיציה?

זאב אלקין: עכשיו הוכחתם: יש אופוזיציה.

זאב אלקין: לקח לה שנה וחצי להתעורר ולהבין שהיא באופוזיציה, אבל יש, יש לנו – – –

יואל חסון: לפחות כדאי שתהיה ממשלה.

זאב אלקין: היות שיש לנו – – –

יואל חסון: איזו ממשלה יש?

יואל חסון: תגיד לי.

יואל חסון: מה זו הממשלה הזאת בכלל?

יואל חסון: כל אחד פה רב עם השני.

יואל חסון: לא הצלחתם להגיע לסיכומים בכלל.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אני לא מצליח להתמודד עם חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: מסכן, לרחם עליך.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון.

זאב אלקין: למרות שלפי חוק הרעש הוא בוודאי עובר על החוק, אנחנו אחרי השעה 23:00, אבל אני אפילו עם מיקרופון לא מצליח להתמודד אתו.

איילת נחמיאס ורבין: אחרי חצות.

יולי יואל אדלשטיין: יש פה כמה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, נו.

דוד אמסלם: כבוד השר, הוא חשב שזו המימונה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אמסלם, אתה גם קרוי לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי כבר לחבר הכנסת זחאלקה: אני נזהר עם הצהוב השני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אנסה עוד פעם.

זאב אלקין: אני מנסה להגיד שלושה משפטים ברצף, בקושי מצליח, לכן אני תמיד נאלץ לחזור להתחלה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת – – –

איילת נחמיאס ורבין: עוד פעם: אלה שלא הודחו.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, אלקין, אתה חייב להגיד את זה ככה: חברי חברי הכנסת שלא הודחו.

זהבה גלאון: אתה מושך זמן – – – מה אתה עושה בדיוק עכשיו?

זאב אלקין: חברת הכנסת גלאון, אני מנסה להגיד ברצף שלושה משפטים, לא מצליח.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: אישרנו לך גם עשרה.

איילת נחמיאס ורבין: שמענו את דעתך על האופוזיציה, השר אלקין, הבנו.

זאב אלקין: אבל אני איבדתי את חוט המחשבה, אני חייב להתחיל מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אנחנו רוצים לשמוע.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פשוט חפצים לשמוע את ההצדקות שאתה יכול לתת לחוק הזה.

יואל חסון: נו, באמת, בחוק הזה אין חוט מחשבה.

יואל חסון: בחוק הזה אין חוט מחשבה.

איילת נחמיאס ורבין: זה כמו חוק העמותות, זה מעיד על – – – של הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: כמו תאגיד השידור הציבורי, כמו חוק שידורי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: הכול אותו דבר.

זאב אלקין: את רוצה שאדבר על השידור הציבורי או על חוק ההדחה?

איילת נחמיאס ורבין: לא, אין בעיה, פשוט תדבר על משהו מהותי.

נחמן שי: דבר על מה שאתה רוצה, רק תסיים כבר.

אראל מרגלית: יש לי טביעת עין.

אראל מרגלית: זה לא שאיבדת את חוט המחשבה – היא לא הייתה שם במיוחד.

זאב אלקין: בזה עוד לא האשימו אותי, חבר הכנסת מרגלית, בעשר השנים שלי בבית הזה.

זאב אלקין: אני חייב להגיד שאתה מקורי.

זאב אלקין: אני יכול?

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה.

זאב אלקין: אז עוד פעם: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת – –

נחמן שי: עכשיו תברך את – – –

זאב אלקין: – – כפי שאמרתי בראשית דברי, צריך לתת קרדיט לחברים בבניין הזה כשמגיע להם קרדיט, ואני חושב שהערב הזה בהחלט מגיע – – –

זהבה גלאון: מה אתה מחלק לנו ציונים?

זהבה גלאון: אל תחלק לנו ציונים.

יואל חסון: – – – ראש הממשלה חייב – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, חברים, באמת ניסיתי לעשות שינוי, ולעשות את זה ברוח טובה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אני לא יכול יותר, זה באמת הופך לביזיון.

זהבה גלאון: איזו רוח טובה?

זהבה גלאון: הקואליציה הזאת זה ביזיון.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: אתחיל באמת להוציא.

יולי יואל אדלשטיין: כי חשבתי שזהו, שנרגעו הרוחות והשר יכול לדבר, וכולנו מכירים את כללי המשחק, ויש פה ותיקים.

יצחק הרצוג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: וזאת אולי הפעם המאה שאני עֵד – – –

זהבה גלאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: זאת הפעם המאה שאני עֵד לתרגיל פרלמנטרי מוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עוד לא ראיתי ולו פעם אחת שזה באמת גרם לאיזשהו שינוי.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד שר עולה ומדבר, והשר אלקין הוא מספיק מנוסה.

יולי יואל אדלשטיין: אז תאפשרו לו.

יולי יואל אדלשטיין: לפחות תגידו אחרי כמה דקות שהוא סתם מדבר לא לעניין.

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתם לא מאפשרים לו להתחיל, איך נדע?

רויטל סויד: בדרך כלל הוא מדבר לעניין.

אראל מרגלית: אתה אומר: ואללה, בוא נראה מה הוא יגיד.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אני רוצה לדעת מה הוא יגיד.

זהבה גלאון: שברתם את כללי המשחק היום, זה מה שקרה.

אראל מרגלית: איזה מתח.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: תנו לי לעזור לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אולי אחר כך תגידו: למה הוא סתם מדבר?

יולי יואל אדלשטיין: תוריד אותו, היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תנו לי לעזור לכם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אתה צודק – – –

יצחק הרצוג: כי זה חוק שהוא חרפה.

יצחק הרצוג: זאת האמת.

יצחק הרצוג: זה חוק שהוא חרפה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: נו, טוב, אז הוא נהנה כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: הוא עומד כאן ברשות דיבור, ואתם מבזבזים את הזמן, וזה בדיוק מה שהשר מחפש.

יולי יואל אדלשטיין: נו, אני צריך להסביר את זה?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מלאי ציפייה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ממתינים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מלאי ציפייה.

יולי יואל אדלשטיין: זהו?

יולי יואל אדלשטיין: נרגעו הרוחות?

יולי יואל אדלשטיין: אפשר לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, נסה.

זאב אלקין: עכשיו אפילו הקואליציה מפריעה לי.

זאב אלקין: אתה רואה מה קורה?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, תעשה את העבודה שלך בשקט.

דוד ביטן: את הקול שלי שומעים?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: שומעים אותך גם כשאתה מדבר בשקט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: עוד פעם אנסה.

זאב אלקין: מקווה שהפעם אוכל לדבר ברצף יותר משניים-שלושה משפטים.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתעקש עדיין שהערב מגיע פרגון לאופוזיציה.

זהבה גלאון: אל תיתן לנו ציונים, אני מתעקשת על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אחר כך אתה שואל את עצמך: למה אנחנו ישר מתפרצים לדברי השר?

איילת נחמיאס ורבין: והנה התשובה, הנה התשובה.

איילת נחמיאס ורבין: כשאומרים לך כלום מעורבב בשום דבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: הייתה איזושהי בדיחת ילדים: כמה פעמים ומי יכול להגיע לאותה מלכודת?

יולי יואל אדלשטיין: אבל אתם עושים את זה פעם אחר פעם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה אני אעשה?

איילת נחמיאס ורבין: בבקשה, הנה, אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על ההגינות שלך.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, גברתי, הדיון באמת רציני, חבל שאנחנו מגיעים לצחוקים.

יולי יואל אדלשטיין: אבל בדיוק לשם אנחנו זזים כרגע.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני רק מחכה שיגיש לי גם את התעודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אני יכול לבקש ממך בקשה?

זאב אלקין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: תדלג על אזכור אח"מים.

זאב אלקין: אני לא יכול, כי יש לי המשך למשפט הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זאב אלקין: אבל אני לא יכול להתחיל מההמשך עד שלא התחלתי.

יולי יואל אדלשטיין: תתחיל ישר מזה שמגיע קרדיט לאופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: תמשיך משם.

יצחק הרצוג: שמענו שהוא צוחק עלינו.

יצחק הרצוג: בסדר, אין בעיה.

יצחק הרצוג: הרי זה כל מה – – –

זאב אלקין: אוקיי.

זאב אלקין: אז היות שכבוד היושב-ראש ויתר על כבודו, ואם הוא ויתר על כבודו, אז בטח גם השרים וחברי הכנסת ויתרו על כבודם, אז אתחיל ישירות מהשבח לאופוזיציה.

נחמן שי: עוד פעם?

זאב אלקין: אתה רואה?

זאב אלקין: אני לא מצליח.

קריאות: – – –

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, לא יודע מה קרה לאופוזיציה.

זאב אלקין: מרוב ההתלהבות מדברי השבח, הם לא מצליחים לתת לי משפט אחד להגיד.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אדוני ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: באמת, אני לא רוצה להפוך את זה לקרקס.

יולי יואל אדלשטיין: נו, באמת, אדוני ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

זאב אלקין: אוקיי.

זאב אלקין: אז אני מקווה שבכל זאת ייתנו לי להגיד את מה שיש לי לומר.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני מקווה.

זאב אלקין: אז שוב, מגיעים לכם דברי שבח על תרגיל פרלמנטרי יפה – אומנם באיחור של, כפי שאמרתי, שנה וחצי, אבל עדיף מאוחר מאשר לעולם לא.

זאב אלקין: והיות שהדמוקרטיה הישראלית – – –

יעל גרמן: – – –

זאב אלקין: והיות – – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: והיות שהדמוקרטיה הישראלית זקוקה באמת לאופוזיציה לוחמת, אז מגיע לכנסת ישראל, לפחות ערב אחד בשנה וחצי, אופוזיציה לוחמת.

זאב אלקין: תבורכו.

זהבה גלאון: – – –

יצחק הרצוג: – – –

זאב אלקין: אבל מה הבעיה, חבר הכנסת הרצוג?

זאב אלקין: מה הבעיה, חבר הכנסת הרצוג?

זאב אלקין: – –

יצחק הרצוג: אתה לא מתמודד, הרי, עם החוק הזה.

זאב אלקין: – – שהפעם היחידה, הפעם היחידה שהחלטתם להילחם זה עבור חנין זועבי.

זאב אלקין: מכל הנושאים שבעולם.

קריאות: – – –

זאב אלקין: מכל הנושאים שבעולם.

קריאות: – – –

זאב אלקין: על הכול ויתרתם – – –

דב חנין: ביזיון.

זאב אלקין: על הכול ויתרתם – – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: חצוף.

זאב אלקין: נעלמתם – – –

נחמן שי: אמרת זועבי – אמרת הכול.

נחמן שי: יש לך ממי ללמוד, אין ספק.

עיסאווי פריג': – – – חסר בושה.

זאב אלקין: על הכול ויתרתם, נעלמתם, לא הייתם, שתקתם, הפסדתם הצבעה אחר הצבעה.

קריאות: – – –

זאב אלקין: הפסדתם הצבעה אחר הצבעה.

זאב אלקין: אבל על דבר אחד לא יכולתם לוותר – להגן על חנין זועבי.

קריאות: – – –

אוסאמה סעדי: – – –

טלב אבו עראר: – – –

עיסאווי פריג': – – –

זאב אלקין: אני חייב להגיד ברכות לחבר הכנסת טיבי, כי הצלחתם לגייס את כל החלק הזה.

קריאות: – – –

זאב אלקין: מתברר היום שמפלגת העבודה עובדת אצל חנין זועבי, יש עתיד ויאיר לפיד עובדים אצל חנין זועבי.

קריאות: – – –

זאב אלקין: מרצ – אני לא מופתע.

זאב אלקין: אבל מתברר שאם יש נושא, אם יש נושא בבית הזה שיכול לאחד את האופוזיציה, יכול לאחד את השמאל, יכול אפילו לאחד את יאיר לפיד עם בוז'י הרצוג – דבר אחד מאחד אותם: רצון להגן על חנין זועבי.

קריאות: דמוקרטיה.

קריאות: מה עם הדמוקרטיה – – –

זאב אלקין: אולי, אולי, אולי, אולי בכל זאת תתעוררו לרגע, תסתכלו במראה ותחשבו למען מה התאחדתם ולמען מה נזכרתם ולמען מי נזכרתם שאתם אופוזיציה.

קריאות: – – –

זאב אלקין: אולי תתעוררו ברגע האחרון, ומרוב בושה בכל זאת תצביעו על החוק הזה, שרוב מוחלט של הציבור הישראלי רוצה אותו.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קריאות: – – – אתה איש – – – אנטי-דמוקרט.

קריאות: מי אתה בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת הרצוג, כן – הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, מן הצד.

יולי יואל אדלשטיין: הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, ראש האופוזיציה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: נאפשר לך מכאן.

יולי יואל אדלשטיין: הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, זהו רגע גורלי בחייה של הכנסת, ודגל שחור מתנופף פה מעל, ושאנחנו נדע שכתם גדול יחוקק כאן אם אנחנו נאפשר לחוק הזה לעבור – שחברי כנסת יכולים לסלק חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא – אבל זו לא הצעה לסדר הדיון, אדוני.

יצחק הרצוג: ובמקום זה, מה עונה כבוד השר אלקין?

יצחק הרצוג: מה עונה?

יצחק הרצוג: מה – – – לענות?

קריאות: – – –

יצחק הרצוג: תתביישו לכם על אחד החוקים המחפירים ביותר בהיסטוריה של מדינת ישראל.

קריאות: – – –

יואב קיש: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור להצבעות.

מרב מיכאלי: לא, אדוני.

מרב מיכאלי: אני ביקשתי הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אה, נכון, נכון, נכון.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי ביקשה הצעה לסדר – מן הצד, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: היא ביקשה.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק, היא ביקשה לפני ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: פשוט שכחתי לרגע.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק הרצוג: ביטן, שב.

דוד ביטן: אני – – – לראות אותך.

קריאה: אבל זה מלחיץ כשאתה עומד.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

קריאה: מה עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: הצעה לסדר הדיון של חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מירי רגב: כשראש ממשלה מדבר אין שקט – – –

קריאות: – – – מרב, דברי כבר.

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: אדוני, מתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לי יש זמן.

יולי יואל אדלשטיין: כשיהיה שקט את תדברי.

יולי יואל אדלשטיין: אם הקואליציה לא יודעת לשמור על שקט, אין מה לעשות.

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – – יאללה, שיתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: בתפקידי כמרכזת האופוזיציה נעניתי לפנייה של הקואליציה בכלל ושל חברת הכנסת סגנית השר ציפי חוטובלי בפרט – לתת לה קיזוז למהלך חופשת הלידה שלה.

יולי יואל אדלשטיין: כן.

מרב מיכאלי: אני התחייבתי, והאופוזיציה עמדה בזה לאורך כל חופשת הלידה שלה עד לרגע זה, כולל.

מרב מיכאלי: אנחנו דאגנו לקזז את ציפי, אנחנו הסתדרנו בינינו.

מרב מיכאלי: הסיעות עשו ביניהן את הסדר ואת התור.

מרב מיכאלי: לא הטרדנו את הקואליציה עם זה ולו פעם אחת.

מרב מיכאלי: ציפי חוטובלי מקוזזת עם אדם שאני הרשיתי לו לנסוע לחו"ל, כי אני יודעת שאני מחויבת לקזז את חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

מרב מיכאלי: וראה זה פלא – את מי אני רואה יושבת כאן להצבעה לפתע פתאום באמצע הדרמה הזאת, אם לא את חברת הכנסת ציפי חוטובלי?

מרב מיכאלי: אני מבקשת שאדוני יאסור על חברת הכנסת ציפי חוטובלי להשתתף בהצבעה, כי זו שבירת כל האמון הפרלמנטרי השביר ממילא שקיים עדיין בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, כפי שוודאי ידוע – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: ששששששש.

דוד ביטן: – – – אני רוצה להגיב, בסדר?

דוד ביטן: אני רוצה להגיב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, תגיב.

דוד ביטן: אני רוצה לומר שציפי חוטובלי הגיעה כדי לראות מה קורה, לא כדי להצביע.

קריאות: או – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לגבי ההצעה של חברת הכנסת מרב מיכאלי, להבא – – –

קריאות: – – – את ציפי, אמרת – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, תשבי, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני אשיב.

יולי יואל אדלשטיין: זה ודאי לא מעניינה של המליאה לעסוק בקיזוזים.

יולי יואל אדלשטיין: זה הסכם ג'נטלמני, אם תקבלי את הביטוי הזה, בין הסיעות ובין חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יחד עם זאת, אני מצדד מאוד במה שאת אמרת.

יולי יואל אדלשטיין: אם עוד נשאר אמון בסיסי בין אנשי אופוזיציה ואנשי קואליציה, זה סביב הדבר הזה.

יולי יואל אדלשטיין: בעבר, בעבר, ביטולי קיזוזים או משחקים עם קיזוזים לא נגמרו טוב, ומי שסבלה בהרבה מקרים זו הכנסת עצמה, למשל בנסיעות לחו"ל במשלחות רשמיות ודברים מסוג זה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אני מאוד שמח לשמוע שהודיעו יושב-ראש סיעת הליכוד ויושב-ראש האופוזיציה שהם מכבדים את הקיזוז.

יולי יואל אדלשטיין: זו גם בקשתי מן הקואליציה: לכבד את הקיזוז הזה, מה גם שניתן בנסיבות מיוחדות.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו שמחים שיש לנו חברות כנסת שיוצאות לחופשת לידה, ולא, חס ושלום, לא עלינו, לחופשת מחלה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, ודאי שקודם כול על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44).

יולי יואל אדלשטיין: כל ההסתייגויות הוסרו, לכן אנחנו נצביע מייד בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הוגשה – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בהצבעה הזאת זה לא משנה, כי האופוזיציה הגישה לי כנדרש 20 חתימות של חברי הכנסת, ולכן מזכירת הכנסת תקיים הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי מזכירת הכנסת, בבקשה.

עיסאווי פריג': "הוקפצתי למליאת הכנסת בעיצומה של חופשת הלידה – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, על הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44) – בקריאה שנייה.

קריאה: זה הפייסבוק – – – זה מה שהם – – –

מיכל רוזין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: שששש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – נגד טלב אבו עראר –

קריאות: זה מה שכתב בפייסבוק – – – בושה – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, גברתי המזכירה.

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השתכנענו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו בינתיים רשמנו שחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף נגד.

יולי יואל אדלשטיין: ממשיכים.

קריאות: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – נגד יולי יואל אדלשטיין – בעד אמיר אוחנה – בעד מיכאל אורן – בעד דוד אזולאי – בעד ישראל אייכלר – בעד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – בעד קארין אלהרר – נגד זאב אלקין – בעד דוד אמסלם – בעד אופיר אקוניס – בעד גלעד ארדן – בעד אורי אריאל – בעד יעקב אשר – בעד זאב בנימין בגין – בעד זוהיר בהלול – נגד נאוה בוקר – בעד דוד ביטן – בעד מיכל בירן – נגד מירב בן ארי – בעד

קריאות: – – – דמוקרטיה – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אלי בן-דהן – בעד יואב בן צור – בעד איל בן ראובן – נגד נפתלי בנט – בעד יחיאל חיליק בר – נגד איתן ברושי – נגד

קריאה: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) איתן ברושי נגד.

ירדנה מלר-הורוביץ: הוא יכול, עוד לא עברתי למצביע הבא.

ירדנה מלר-הורוביץ: עמר בר-לב – נגד ענת ברקו – בעד יוסף ג'בארין –

קריאה: נגד גזענות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) הוא מפריע, אני לא שומעת.

ירדנה מלר-הורוביץ: יוסף ג'בארין – נגד יגאל גואטה – בעד באסל גטאס – נגד אילן גילאון – נגד זהבה גלאון – נגד יהודה גליק – בעד יואב גלנט – בעד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – נגד משה גפני – בעד יעל גרמן – נגד אבי דיכטר – בעד אריה מכלוף דרעי – בעד צחי הנגבי – בעד יצחק הרצוג – נגד שרן השכל – בעד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – בעד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – נגד תמר זנדברג – נגד עבד אל חכים חאג' יחיא – נגד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – נגד אכרם חסון – בעד יואל חסון – נגד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – בעד יוסי יונה – נגד שלי יחימוביץ – נגד חיים ילין – נגד איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – בעד יצחק כהן – בעד מאיר כהן – נגד יעל כהן-פארן – נגד חיים כץ – בעד ישראל כץ – בעד עליזה לביא – נגד ציפי לבני – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – בעד מיקי לוי – נגד יריב לוין – בעד יעקב ליצמן – בעד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – נגד מנחם אליעזר מוזס – בעד שולי מועלם-רפאלי – בעד ירון מזוז – בעד מרב מיכאלי – נגד יוליה מלינובסקי – בעד אורי מקלב – בעד יעקב מרגי – בעד אראל מרגלית – נגד אברהם נגוסה – בעד איילת נחמיאס ורבין – נגד בנימין נתניהו – בעד קסניה סבטלובה – נגד רויטל סויד – נגד ניסן סלומינסקי – בעד בצלאל סמוטריץ – בעד אוסאמה סעדי – נגד איימן עודה – נגד רחל עזריה – בעד חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – בעד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – בעד יעקב פרי – נגד עיסאווי פריג' – נגד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – בעד יואב קיש – בעד איוב קרא – בעד מירי רגב – בעד מיכל רוזין – נגד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – בעד יובל שטייניץ – בעד אלעזר שטרן – נגד נחמן שי – נגד עפר שלח – נגד איציק שמולי – נגד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – בעד עאידה תומא סלימאן – נגד

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, נא לקרוא בשמות חברי הכנסת שלא ענו לך בסיבוב הראשון של ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) גילה גמליאל – אינה נוכחת יצחק וקנין – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח מנול טרכטנברג – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת עמיר פרץ – אינו נוכח מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – נגד סתיו שפיר – אינה נוכחת

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברות הכנסת, האם יש מישהו באולם שלא קראו בשמו או בשמה ומעוניין להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: לא נמצאו כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי המזכירה, תספרו בבקשה את הקולות ותגישו לי את התוצאות.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה הסתיימה.

יואל חסון: בליכוד – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, זה מפריע.

יואל חסון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, זה מפריע.

יואל חסון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, זה מפריע.

יואל חסון: – – –

אמיר אוחנה: אל תדאג, עוד מעט לא יהיו יותר קיזוזים עם זועבי.

אמיר אוחנה: אל תדאג.

יחיאל חיליק בר: שרה בממשלת ישראל קוזזה עם זועבי.

יחיאל חיליק בר: צביעות.

יחיאל חיליק בר: תתביישו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם יהיה רוב, ודאי נעבור מייד להצבעה בקריאה השלישית.

יואל חסון: – – –

אמיר אוחנה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אוחנה וחסון, נו.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אתה לא מעוניין לשמוע תוצאות?

יואל חסון: – – –

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני ארוז פה עם שק"ש ועם בגדים למחר, לא מפריע לי, אבל אני בטוח שיש אנשים שרוצים להתקדם.

יולי יואל אדלשטיין: אז תוצאות ההצבעה בקריאה שנייה על חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44): בעד החוק – 62, נגד – 47.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, רק זה חסר.

יולי יואל אדלשטיין: החוק עבר בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אלקטרונית?

יולי יואל אדלשטיין: השר בנט, אם לא תוכל להצביע אלקטרונית, מייד תרים יד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44) – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 61 נגד – 47 נמנעים – אין

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44) – בקריאה שלישית: 61 בעד – סליחה, 62, כולל חבר הכנסת השר בנט, בעד, נגד – 47, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44) אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 43).

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן הוסרו כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן אנחנו עוברים להצביע בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? – בקריאה שנייה, סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה שנייה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 61 נגד – 46 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 43) – בקריאה שנייה: 62 – אני כולל את השר בנט, חבר הכנסת נפתלי בנט – בעד, 46 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

מרב מיכאלי: בקריאה שלישית אנחנו מבקשים שמית.

מרב מיכאלי: אני מביאה חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, רגע, יש חתימות או אין חתימות?

מרב מיכאלי: יש חתימות, יש חתימות.

קריאות: אין חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, איפה החתימות?

קריאות: מאוחר מדי.

דוד ביטן: מאוחר מדי.

דוד ביטן: אנחנו באמצע ההצבעה.

דוד ביטן: באמצע ההצבעה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, יש חתימות או אין חתימות?

קריאות: אין חתימות.

קריאות: אין חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אין חתימות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית – הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 43) – נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית – נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 61 נגד – 45 נמנעים – אין חוק הכנסת (תיקון מס' 43), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 62, כולל חבר הכנסת נפתלי בנט, 45 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 43) אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/653); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת, התשע"ו–2016, מטעם ועדת הכנסת, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל לא מצאתי לנכון.

יולי יואל אדלשטיין: לא היו עלבונות או דברים אישיים.

): ערב טוב.

): השעה היא שעה מאוחרת.

): אני לא הולך לדבר הרבה ולא להאריך.

): אני רוצה להגיד רק כמה דברים, אולי אפילו בשביל למנוע את ההשמצות שהיו פה לאחרונה.

): אני רוצה להגיד לכם שבהצעת חוק ערוץ הכנסת נעשתה עבודה בוועדה, יחד עם חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בשביל לשמור על איזון.

): אנחנו הבאנו את זה כי אנחנו מאמינים שהדעות של כל חברי הבית פה צריכות להישמע.

): כל מיני דעות שאמרו שהיו פה כוונה כזאת או אחרת – אנחנו פועלים לשמור על ערוץ הוגן, ערוץ אחראי, ערוץ שבגדול יהיה מאוד דומה למה שיש היום.

): אנחנו לא יודעים מי יהיה הזוכה במכרז הבא.

): את המכרז תעשה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, שזו מומחיותה.

): אנחנו דאגנו לעדכן את החקיקה לגבי ערוץ הכנסת, כי עברו 12 שנים.

): התייחסנו לנושא האינטרנט, התייחסנו לדברים שעלו בעקבות המודרניזציה של השידורים, ואני אומר לכם בצורה הכי ברורה: אנחנו נשמור על ערוץ הוגן, אחראי, שישמור על הכללים הנהוגים בתקשורת, כפי שראוי שיהיה כל תאגיד בעניין הזה.

): תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת דב חנין.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: מי שנרשם, כן: חבר הכנסת יואל חסון, חברת הכנסת רויטל סויד, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, עבד אל חכים חאג' יחיא, יוסף ג'בארין, עיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: אני סוגר את רשימת הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: סגרתי את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לרשות כל דובר.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, היינו עדים עכשיו לאחד המעמדים היותר-מביכים של הכנסת, לנמיכות הרוח של הכנסת, איך הקואליציה השתמשה בכוח שלה, ותוך תרגילים מלוכלכים העבירה כאן את אחד החוקים היותר-מחפירים.

זהבה גלאון: חבר הכנסת סלומינסקי עמד כאן על הדוכן, וכמו שהוא עושה תמיד, לא רק שהוא הטעה את הכנסת – הוא שיקר לכנסת.

זהבה גלאון: הוא כבר אמר:

זהבה גלאון: כבר היה דבר כזה שמנעו מרשימה להתמודד לכנסת.

זהבה גלאון: זה נכון.

זהבה גלאון: מנעו מכהנא להתמודד לכנסת, אבל מנע את זה בית-המשפט העליון; לא כנסת שהופכת לטריבונל שיפוטי – גם החוקר, גם התובע, גם המוציא לפועל.

זהבה גלאון: ותגידו את האמת: זה חוק שנתפר למידתה של הרשימה המשותפת; זה חוק שנועד להעיף מהכנסת את חברי הכנסת הערבים.

זהבה גלאון: זה חלק מגל חקיקה – קודם זה חוק השקיפות, חוק העמותות, חוק הדגל, חוק V15, מתקפה על בית-המשפט העליון, ועכשיו חוק ההדחה.

זהבה גלאון: תתביישו לכם.

זהבה גלאון: זה אחד הרגעים היותר-מביכים, של תרגילים קואליציוניים נמוכים, של זילות הכנסת.

זהבה גלאון: והתגייסה כאן הקואליציה באיזו זחיחות, באיזו תחושת ניצחון.

זהבה גלאון: את מי אתם מנצחים – את הציבור?

זהבה גלאון: את הדמוקרטיה?

זהבה גלאון: את חופש הביטוי?

אמיר אוחנה: את הטרור.

אמיר אוחנה: מנצחים את הטרור.

זהבה גלאון: את מי אתם מנצחים?

אמיר אוחנה: את הטרור.

זהבה גלאון: תתבייש לך, אתה והקואליציה שלך.

אמיר אוחנה: את הטרור.

זהבה גלאון: ומשפט אחרון, אדוני היושב-ראש, אני ממש מצטערת, אבל אני חייבת להקדיש לך: אתה היום לא הגנת על הכנסת.

זהבה גלאון: אתה פגעת היום באופוזיציה.

זהבה גלאון: מהרגע שהאופוזיציה הסירה את ההסתייגויות שלה, לא היית צריך לאפשר לחבר הכנסת סלומינסקי לעלות על הדוכן, כי הוא לא מסכם דיון, כי זה בניגוד לתקנות.

זהבה גלאון: יכולת לאפשר לשר צחי הנגבי שישב כאן – כן, זה בהתאם לתקנון.

זהבה גלאון: אבל במקום להגן על כבודה של הכנסת ועל זכותם של חברי האופוזיציה, אדוני היושב-ראש, פעלת כיו"ר הקואליציה הזאת.

זהבה גלאון: זה דבר שאין לו תקדים בכנסת.

זהבה גלאון: החוק הכי מבזה שהובא כאן לדיון לא זכה להגנה שלך – כדי להגן על חברי האופוזיציה.

זהבה גלאון: אני מתביישת בשביל הכנסת היום.

זהבה גלאון: זה אחד החוקים שמכתימים את ספר החוקים ומשפילים את כבודה של הכנסת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: רבותי, רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: היושב-ראש כבר נעל את הרשימה, לידיעתכם.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, מה שקרה עכשיו בכנסת זה דוגמה איך הצורה המבזה של הדיון משקפת את התוכן השערורייתי של החוק.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הייתה כאן עבירה על התקנון, ללא ספק, כי כאשר האופוזיציה הסירה את הסתייגויותיה, היה צריך לעבור להצבעה, ובוודאי לא לאפשר בניגוד לתקנון ליושב-ראש הוועדה לעלות כאן על הדוכן.

דב חנין: אבל כמה שזה אופייני וכמה שזה מתאים שדבר כזה יקרה בחוק שפוגע באופן ישיר בגרעין של הדמוקרטיה.

דב חנין: מה זה דמוקרטיה?

דב חנין: דמוקרטיה זה קודם כול הזכות לבחור ולהיבחר.

דב חנין: הזכות לבחור נפגעת כאשר אתם, הרוב בכנסת, מגרשים מהכנסת חברי כנסת מהמיעוט; הזכות להיבחר נפגעת כאשר חברי כנסת מהמיעוט יכולים להיות מודחים על-ידי הרוב.

דב חנין: דמוקרטיה היא חופש ביטוי.

דב חנין: "חופש ביטוי" זה גם ביטוי מקומם, גם ביטוי מרגיז וגם ביטוי שהרוב סולד ממנו.

דב חנין: אבל בדיוק על הביטוי הפוליטי הזה אתם רוצים להעניש חברי כנסת ואתם רוצים להדיח חברי כנסת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא ביטוי של עריצות הרוב.

דב חנין: ועריצות הרוב ודמוקרטיה לא עולות בקנה אחד, לא יכולות להסתדר יחד.

דב חנין: וכשאני מדבר על עריצות הרוב, אני רוצה להזכיר את המיעוט.

דב חנין: החוק הזה מכוון באופן ישיר נגד חברי הכנסת הערבים, נגד מייצגי הציבור הערבי, אנשים שנבחרו לכאן על-ידי בוחרים כדי להשמיע, ללא משוא פנים וללא מורא, את עמדותיהם.

דב חנין: ובדיוק על זה אתם רוצים להדיח אותם מהכנסת.

דב חנין: החוק הרע הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא דף שחור בספר החוקים של מדינת ישראל.

דב חנין: זה חוק שפוגע בכל עיקרון של דמוקרטיה, של חירות, של פרלמנטריזם.

דב חנין: אתם משווים את מה שקורה כאן לארצות-הברית?

דב חנין: בארצות-הברית יש שתי מפלגות, וכשצריך שם שני-שלישים כדי להדיח פרלמנטר או חבר קונגרס עבריין, צריך לגייס רוב משתי המפלגות, וזה נעשה ביחס למקרים שבהם אנשים הורשעו בבתי-משפט, ולא ביחס – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: – – לעניינים פוליטיים.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, מה שקרה היום בכנסת משקף מדיניות ומהלכים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: – – אנטי-דמוקרטיים של ממשלה אנטי-דמוקרטית.

דב חנין: הממשלה הזו – –

טלי פלוסקוב: תודה.

דב חנין: – – שפוגעת היום במיעוט, תמשיך ותפגע בעוד קבוצות ובעוד נבחרים בכנסת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, גברתי.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אינני רוצה בכנסת חברי כנסת שמסיתים לגזענות ותומכים בארגון טרור.

רויטל סויד: אני לא רוצה אותם פה בכנסת.

רויטל סויד: אבל מי שצריך להחליט על זה זה לא חברי כנסת אחרים.

רויטל סויד: החוק היום קובע במפורש שבתקופה שבין בחירות, בין כנסת לכנסת, יש אפשרות לוועדת הבחירות, באישור של בית-המשפט העליון, לא לאשר רשימה או לא לאשר מועמד לחבר הכנסת.

רויטל סויד: אז הייתה לקונה בחוק, אז לא הייתה אפשרות להתייחס לזה תוך כדי כהונה.

רויטל סויד: מה עשתה הקואליציה?

רויטל סויד: איך היא ריפאה את הלקונה הזאת?

רויטל סויד: באמצעות העובדה שחברי כנסת שנבחרו על-ידי ציבור ידיחו חברי כנסת אחרים.

רויטל סויד: הנשמע כדבר הזה?

רויטל סויד: איך נותנים את הכוח ששמור לבית-המשפט לחברי כנסת?

רויטל סויד: מה הם יהיו בדיוק אותם חברי כנסת?

רויטל סויד: גם השוטרים, גם בית-משפט – גם ידיחו – גם רשות האכיפה, גם הרשות השופטת וגם הרשות המבצעת?

רויטל סויד: איך יכול להיות שנתנו כוח ששמור לבית-המשפט לנבחרי ציבור?

רויטל סויד: ובואו נגלה את הסוד: הסוד הגדול הוא שמה שעמדתם פה וצעקתם, הקואליציה והשר אלקין, שהחוק הזה ידיח את חברת הכנסת חנין זועבי – הוא לא ידיח אותה.

רויטל סויד: שימו לב איזה חוק העברתם עכשיו.

רויטל סויד: אז מה עשיתם?

רויטל סויד: עשיתם חוק שהוא אנטי-דמוקרטי; עשיתם חוק שהוא לא חוקתי; העברנו עכשיו חוק שפוגע בתדמית של מדינת ישראל בעולם.

רויטל סויד: ובשביל מה?

רויטל סויד: בשם מה?

רויטל סויד: הייתה צריכה להיות הצעת חוק פשוטה: שלבית-המשפט העליון תהיה הסמכות להדיח חבר כנסת מכהן אם הוא מסית לגזענות וחותר תחת קיומה של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית ואם הוא תומך בארגוני טרור.

רויטל סויד: בית-המשפט בלבד.

רויטל סויד: נתנו פה כוח – כוח להתעמרות, כוח להעביר חבר כנסת סֵבֶל.

רויטל סויד: כשהיינו בדיונים בוועדה אמרנו לסלומינסקי: אתה לא מפחד?

רויטל סויד: יבוא יום והרוב יחליט שמי שתומך בנוער הגבעות ומי שחושב שמלכות ישראל – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רויטל סויד: – – היא שחותרת תחת קיומה של מדינת ישראל יהודית ודמוקרטית – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

רויטל סויד: – – מה תעשה אז?

רויטל סויד: מי יגן עליכם אז?

רויטל סויד: ומה ענה סלומינסקי?

רויטל סויד: – ואמרתי לו: – –

טלי פלוסקוב: תודה.

רויטל סויד: – – תן את הכוח הזה לבית-המשפט.

רויטל סויד: הוא יבדוק את הדברים – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סויד, זמנך תם.

רויטל סויד: – – הוא יבחן את הראיות.

רויטל סויד: ומה ענה סלומינסקי?

רויטל סויד: סלומינסקי ענה לנו בוועדת חוקה את המשפט הבא: כל כך הרבה זמן?

רויטל סויד: ניתן למשטרה – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

רויטל סויד: – – עד שהם בודקים, עד שבית-משפט בודק.

רויטל סויד: אז בוא נקרא לילד בשמו – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: – – זה לא רק חוק עוקף-בג"ץ – –

טלי פלוסקוב: תודה.

רויטל סויד: – – זה חוק עוקף-משטרה.

רויטל סויד: זה חוק – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, אני מבקשת לסיים.

רויטל סויד: – – שהוא אנטי-דמוקרטי, שאסור היה לו לעבור היום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת לעמוד בזמנים.

מיכל רוזין: אנחנו מבקשים – זו קריאה ראשונה, מן הראוי – זה לא נקלט במחשב, ומן הראוי לתת לחברי הכנסת להירשם.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שאחרי – – –

טלי פלוסקוב: הייתה אפשרות להירשם.

טלי פלוסקוב: מי שנרשם – נרשם.

קריאה: לא, כיבו את זה.

מיכל רוזין: לא הייתה אפשרות.

מיכל רוזין: לא הייתה אפשרות.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

מיכל רוזין: – – – תקנון הכנסת – – –

טלי פלוסקוב: היושב-ראש ישב כאן, אמר לכולם: מי שרוצה להירשם, בבקשה.

מיכל רוזין: – – – לא הייתה אפשרות – – –

אחמד טיבי: לא – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

מיקי לוי: אין לך אומץ לקבל את ההחלטה להוסיף את מי שרוצה.

מיכל רוזין: – – –

יואל חסון: – – חבר הכנסת מיקי זוהר, תקשיב טוב למה שאני אומר לך ולחבריך.

מיכל רוזין: – – –

יואל חסון: אין הבדל בינך לבין חנין זועבי.

יואל חסון: הקואליציה הזאת היא בדיוק כמו חנין זועבי.

מכלוף מיקי זוהר: יש הבדל אחד.

מכלוף מיקי זוהר: יש הבדל אחד.

יואל חסון: שניכם חותרים נגד יסודות הדמוקרטיה של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: ההבדל הוא שאתם תומכים בה ואנחנו רוצים להעיף אותה מכאן.

יואל חסון: שניכם פוגעים – –

מכלוף מיקי זוהר: זה ההבדל.

יואל חסון: – – ביסודות הדמוקרטיה של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו רוצים להעיף אותה מכאן.

יואל חסון: שניכם גזענים.

מכלוף מיקי זוהר: זה כל ההבדל.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא גזענים.

יואל חסון: גזענים גדולים.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו שומרים על מדינת ישראל, על ביטחון המדינה, ואתם עוכרים את המדינה – –

יואל חסון: אין ביניכם הבדל, אתם אנשים חשוכים.

מכלוף מיקי זוהר: – – זה ההבדל.

יואל חסון: ואני רוצה לומר לך, הצביעות הזאת שלכם – אותה קואליציה, אותה ממשלה, שמעבירה חוק שמזהם את הכנסת, בשקט-בשקט מקזזת את חנין זועבי ומאפשרת לה להסתובב עכשיו בעולם ולהכפיש את שמה של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: החוק הזה שומר על הכנסת, ואתם מגבים אותה.

יואל חסון: אתה קנית את כרטיס הטיסה של חנין זועבי ללונדון – –

מכלוף מיקי זוהר: זה משהו אחר.

מכלוף מיקי זוהר: זה משהו אחר.

יואל חסון: – – ומאפשר לה לפגוע במדינת ישראל.

יואל חסון: אתה.

יואל חסון: אתה, עם הצביעות שלך.

מכלוף מיקי זוהר: אתם מגבים את זועבי, ואתם אחר כך הולכים לבוחרים ומבקשים תמיכה.

יואל חסון: אתם עשיתם את זה.

יואל חסון: אתם עשיתם את זה.

יואל חסון: ועבור מה עשיתם את זה?

מכלוף מיקי זוהר: איך אתם מעזים לבקש תמיכה?

יואל חסון: עבור מה עשיתם את זה, חבר הכנסת מיקי זוהר?

מכלוף מיקי זוהר: אתם מפקירים את כנסת ישראל ומפקירים את ביטחון המדינה – –

יואל חסון: עשית את זה – –

מכלוף מיקי זוהר: – – ואחר כך אתם מצפים לקבל תמיכה.

מכלוף מיקי זוהר: בושה וחרפה.

יואל חסון: – – עבור חוק שאתה יודע – אתה יודע שהחוק הזה לא יעיף את חנין זועבי מהכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: ועוד איך יעיף.

מכלוף מיקי זוהר: ועוד איך.

יואל חסון: אתה יודע את זה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר, אני מבקשת לא להפריע.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יואל חסון: אתם סיימתם.

יואל חסון: אתם סיימתם את הדמוקרטיה הישראלית בשביל חוק – – –

מיקי לוי: אתם קיזזתם את זועבי עם גילה גמליאל.

מיקי לוי: תתביישו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: גברתי, אני לא יכול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת – דקה.

מיקי לוי: תתביישו.

מיקי לוי: אתם קיזזתם את זועבי עם גילה גמליאל.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר וחבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אתם – – – אין לכם.

מיקי לוי: תסתכלו על הפרצוף שלכם בראי.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיקי לוי: – – – אין לכם תשובה – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מכלוף מיקי זוהר: – – – ראש הממשלה.

מיקי לוי: בושה וחרפה.

טלי פלוסקוב: נרגעת?

חיים ילין: מה בושה וחרפה – – – מה הבושה?

חיים ילין: מה הבושה?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: נא להמשיך.

יואל חסון: החוק הזה – יום אחד, חבר הכנסת זוהר, החוק הזה עלול גם להתהפך עליך, ועליך, חבר הכנסת קיש.

יואב קיש: אני לא תומך בטרור.

יואל חסון: ועליך.

יואב קיש: אני לא תומך בטרור.

יואל חסון: ואני אומר לך שיום אחד החוק הזה יתהפך עליכם.

יואב קיש: – – – על כל מי שיתמוך בטרור.

יואל חסון: יום אחד ימצאו אתכם – –

יואב קיש: על כל מי שיתמוך בטרור.

יואב קיש: אני לא תומך בטרור, ואל תגיד את זה.

יואל חסון: – – ויטענו כלפיכם שאתם אנטי-דמוקרטיים ושאתם גזענים.

יואל חסון: ויום אחד עלולים להימצא כאן 90 חברי כנסת שיחשבו שאתם לא תהיו כאן.

יואל חסון: ואתם יודעים מה יקרה ביום הזה?

יואל חסון: אני אלחם בשארית כוחותי שזה לא יקרה, כי לא יקום ולא יהיה היום שבו חבר כנסת אחד יחליט שחבר כנסת אחר לא יכול לכהן בבית הזה.

יואל חסון: לא יקום.

יואל חסון: בשביל זה מדינת ישראל היא מדינת חוק.

יואל חסון: ובשביל זה אנחנו בסיעת המחנה הציוני בוועדת הבחירות המרכזית הצבענו נגד חנין זועבי, כדי שלא תהיה חברת כנסת, ובית-המשפט העליון קבע אחרת.

יואל חסון: ואנחנו שומרי חוק, ואנחנו עומדים מול החוק, וכולנו שווים מול החוק, חברי חברי הכנסת.

יואל חסון: החוק הזה – שכמו שאמרתי, לא יזיז מכאן את חנין זועבי ולא יזיז אף אחד שאתם בפנטזיות שלכם חולמים לגרש מכאן – זה חוק שעשיתם כדי למרק לעצמכם את המצפון; כדי שכל אחד מכם אולי ירוויח כמה נקודות בקהל שלו, ותוכלו לצייץ ותוכלו לכתוב פוסט ותוכלו להגיד כמה אתם חזקים וגיבורים.

יואל חסון: אבל מי שאינטליגנט וקצת מבין, ויש לו ראש, יודע שהחוק הזה הוא לא יותר מאוויר חם.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אותו אוויר חם שנתניהו אוהב לספר שהכול אוויר חם – אז זה האוויר החם האמיתי.

יואל חסון: החוק הזה זה אוויר חם שלא יצא ממנו שום דבר – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: – – ולא יקרה ממנו שום דבר.

יואל חסון: והדבר היחיד שקרה ממנו שהוא פשוט זיהם את הדמוקרטיה הישראלית, את הבית הזה ואת הנשמות שלכם, בעיקר.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת חאג' יחיא.

חיים ילין: אני מוחה על שלא נותנים לנו לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

מיכל רוזין: – – – קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: רבותי, הייתה פה קביעה של היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: אני לא משנה אותה, נקודה.

מיכל רוזין: – – –

חיים ילין: היינו – – – גם את היד ולא נתנו לנו.

מיכל רוזין: – – –

יואב קיש: הרשימה כבר נסגרה.

יואב קיש: זה לא עובד ככה.

יואב קיש: אנחנו לא ברפובליקת – – –

חיים ילין: במה היא נסגרה?

נחמן שי: אני מציע לכם, חברותי וחברי, להתרגל.

נחמן שי: תתרגלו.

קריאות: – – –

יואב קיש: אז הפסדתם בהצבעה – – –

מיכל רוזין: מה זה קשור?

נחמן שי: מי הבטיח לכם לדבר בכנסת?

מיכל רוזין: קריאה ראשונה זה – – –

יואב קיש: – – –

קריאות: – – –

נחמן שי: מי הבטיח לכם?

נחמן שי: אתם לא מבינים מה הולך פה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: – – –

נחמן שי: אני עוד לא התחלתי לדבר, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: הרשימה סגורה.

יחיאל חיליק בר: הרשימה נסגרה.

מיכל רוזין: – – –

תמר זנדברג: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין וחברת הכנסת זנדברג, תודה.

מיכל רוזין: – – –

נחמן שי: אני מחכה בסבלנות.

יחיאל חיליק בר: אני נותן לך את שלוש הדקות.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכל רוזין, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תאפשרו לנחמן שי לדבר, בבקשה.

קריאות: – – –

נחמן שי: אני לא עומד בהתרגשות.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: כנראה, חברת הכנסת רוזין – – –

מיכל רוזין: – – – להשתיק אותנו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, היום ראינו משהו חשוב.

נחמן שי: ההיסטוריה לא תסלח לידיים שהורמו למען החוק הזה.

נחמן שי: יש רגעים שכשהם מתרחשים אתה אומר: זה עבר.

נחמן שי: ואני אומר לכם שיסת

נחמן שי: כלו אחורה ביום מן הימים ויזכרו את ההצבעה הזאת, יזכרו את החוק הזה, יזכרו את המעמד הזה, יחפשו את האנשים שתמכו בכך.

נחמן שי: כי דמוקרטיה זה לא בניין יציב; יש בו זעזועים, ואתם היום משכתם לבנה מתחת לבניין הזה, ועכשיו הוא זז.

נחמן שי: ואתם אומרים: לא, הוא יעמוד תמיד.

נחמן שי: ואני אומר לכם: הוא לא יעמוד.

נחמן שי: כי יום אחד תוציאו את הלבנה הזאת, ומחר תוציאו את הלבנה הזאת, ואחר כך הוא ייפול.

נחמן שי: וכשהוא ייפול, אתם תהיו הראשונים שתשלמו את המחיר.

נחמן שי: כי מישהו אחר יפיל אותו.

נחמן שי: אני עמדתי פה בכנסת לפני כמה שבועות וקראתי טקסט שאני רוצה לחזור ולקרוא אותו, כי עכשיו הוא נראה לי עוד יותר נכון מאשר קודם – אותו טקסט של הכומר הפרוטסטנטי הגרמני מרטין נימלר.

נחמן שי: אני מציע לכם לזכור מה כתוב בו, כי הוא נוגע לכל אחד מהאנשים בבית הזה עכשיו.

נחמן שי: הוא אומר כך: "בגרמניה לקחו הנאצים תחילה את הקומוניסטים, ואני לא הרמתי את קולי כי לא הייתי קומוניסט; ואז הם לקחו את היהודים, ואני לא הרמתי את קולי כי לא הייתי יהודי; ואז הם לקחו את חברי האיגודים המקצועיים, ואני לא הרמת את קולי כי לא הייתי חבר איגוד מקצועי; ואז הם לקחו את הקתולים, ואני לא הרמתי את קולי כי הייתי פרוטסטנטי; ואז הם לקחו אותי, אך באותה עת כבר לא נותר אף אחד שירים את קולו למעני".

נחמן שי: וזה מה שאתם עושים.

נחמן שי: פעם אחת תפגעו בערבים, ואחר כך תפגעו בנשים, ואחר כך תפגעו בקבוצה כזאת ובקבוצה אחרת, ובסוף כשיגיעו אליכם לא יהיה מי שיגן עליכם.

נחמן שי: אני אומר לכם, ככה זה.

נחמן שי: כשפותחים את השורה ומרשים לתהליך הזה להתפתח, ומרשים לכנסת ישראל להדיח חברים מתוך עצמם, למה שאתם לא תהיו שם מחר?

נחמן שי: למה?

נחמן שי: אתם בדיוק כמו חברי הכנסת הערבים שאליהם כיוונתם היום – ואולי גם אלינו, אני לא יודע.

קריאה: כתוב – – –

נחמן שי: לא כתוב שזה ערבים, אבל כולם מבינים.

יפעת שאשא ביטון: – – –

נחמן שי: אני אומר לכם, תזכרו את מה שאומר נימלר.

נחמן שי: תזכרו את מה שהוא אומר: כשזה נוגע למישהו אחר, אתה אומר: זה לא אני, מה אכפת לי?

נחמן שי: זה לא יגיע אלי אף פעם.

נחמן שי: זה יגיע לכל אחד בבית הזה ביום מן הימים.

טלי פלוסקוב: – – –

שרן השכל: – – –

נחמן שי: ביום מן הימים זה ייגע בכולם.

נחמן שי: לכן, כששוברים את החוק הזה פעם אחת – פתחתם את הפתח, וכל אחד מאתנו יכול מחר לעוף מהכנסת הזאת.

נחמן שי: תודה.

מכלוף מיקי זוהר: – – – לעוף מהכנסת.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: מי – – – מדינת ישראל יעוף מהכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: מצוין.

מכלוף מיקי זוהר: טוב שכך.

מכלוף מיקי זוהר: מי שצריך להיות בכנסת הוא מי ששומר על האינטרסים של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: מי שלא עושה כן, שלא יהיה כאן.

יואל חסון: – – – מה קרה עד שבאת?

יואל חסון: מדינת ישראל לא התקיימה.

מכלוף מיקי זוהר: – – – לשמור על האינטרסים של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זוהר.

יחיאל חיליק בר: תודה לך.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהר, אפשר לאפשר לחבר הכנסת חאג' יחיא לדבר?

מכלוף מיקי זוהר: – – – שידבר לעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא תקבע מה לעניין ומה לא.

מכלוף מיקי זוהר: נשמע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אולי להתחלה תשב בשקט ותן לי לדבר.

מכלוף מיקי זוהר: אתה לא תגיד לי לשבת בשקט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – את מה שאני אומר.

מכלוף מיקי זוהר: רק היושב-ראש יכול להעיר לי.

מכלוף מיקי זוהר: אתה לא יכול להעיר לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אל תדבר אלי.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יחיאל חיליק בר: אז אני מבקש ממך לאפשר לו לדבר.

מכלוף מיקי זוהר: היושב-ראש יעיר לי.

מכלוף מיקי זוהר: אין לך שום סמכות להעיר לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לך יש סמכות?

יחיאל חיליק בר: אז אני מעיר לך לאפשר לחבר הכנסת חאג' יחיא לדבר.

מכלוף מיקי זוהר: תתקדם בנאום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול אני מסתכל ואני לא רואה שר במליאה.

יחיאל חיליק בר: יש פה.

יחיאל חיליק בר: השר גלנט פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא רואה אותו.

יחיאל חיליק בר: הוא מדבר עם חבר הכנסת אבו מערוף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המורה ריהאם דוואבשה נפטרה ביום-הולדתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יודע מי היא ריהאם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא מורה מחנכת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביום-ההולדת שלה היא נפטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא ביום-ההולדת של אחמד דוואבשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מוכר לכם השם הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחמד דוואבשה הוא הבן היחיד ששרד ממשפחת דוואבשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום יום-ההולדת שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה אושר – וזאת הבושה – ביום-ההולדת של אחמד דוואבשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחמד דוואבשה מחזיק שלט ביד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שרשום בשלט: היום יום-ההולדת שלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המתנה שאני מבקש – שתבואו ותהיו נוכחים במשפט של אלה שרצחו את משפחתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבר כנסת מאותה סיעה של יושב-ראש הוועדה שיזמה את החוק הזה – מה הוא אמר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: "ההצתה בדומא אינה אירוע טרור"; "ההתייחסות לרצח בדומא כטרור – – – איבוד עשתונות ערכי".

עבד אל חכים חאג' יחיא: על איזה ערכים אפשר לדבר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יודעים מה זה ערכים, כשבאים ומחוקקים – חבר הכנסת ילין, אם לא היו סומכים עליך שאתה דיברת נגד חנין זועבי, וחשבו שזה אוטומטית לבוא לתמוך בחוק הזה, אז היית חלק מהתמיכה הזאת בחוק הזה.

חיים ילין: זה מה שאמרו.

חיים ילין: זה מה שאמרו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שהם חשבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהר, אני מבקש.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מועלם.

מכלוף מיקי זוהר: תמשיך להגן עליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני אומר – קודם כול, יש שותפים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איימן עודה, איפה אתה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה אתה בחוק הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שמענו אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ישבת בשקט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם אתה צריך להשמיע את דבריך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יכול להיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יושב-ראש הרשימה שלנו, אז אני אומר לך: לא נהגת כראוי, בסדר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאני עוד אומר, למי שתוקפים את חנין זועבי – בכוונה הם תוקפים, רוצים לתקוף, ואחר כך כל פעם שתוקפים אותה, ישר עוברים לרשימה המשותפת; אומרים: חנין זועבי, וישר: הרשימה המשותפת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מפסיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שאני אומר, כבוד היושב-ראש, שכל ההאשמות על חנין זועבי – תבינו ותפנימו: ה"מרמרה" – אני לא רוצה להיכנס להסכם, אבל ב"מרמרה" חוץ מחנין זועבי היו גם אנשים: היה חמאד אבו דעאבס, ראש התנועה האסלאמית – –

שולי מועלם-רפאלי: טרוריסטים היו על ה"מרמרה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – היה השיח' ראאד סלאח, ראש התנועה האסלאמית שהוציאו מהחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חיפשו אותם – ואין להם חסינות; אפילו לא הגישו אותם למשפט.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפריעו לי.

יחיאל חיליק בר: יש לך עוד חצי דקה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אם לא תפריעו לו הוא ידבר עוד חצי דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא הגישו אותם לבית-משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הביקור של המשפחות ממזרח-ירושלים – אפילו ראש הממשלה פנה ליועץ המשפטי; חקירה לא נעשתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שאתם עושים, בכל מקום שהחוק לא מאפשר וחוק החסינות עומד לצדו של חבר הכנסת, אתם באים לעקוף אותו ואתם עומדים במקום בית-המשפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הזוי וזה אנטי-דמוקרטי וזה לא יכול להיות ולא יכול להתאפשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא בושה לכל מי שתמך בו, וזה כתם שחור שימשיך ללוות את הכנסת ואת כל מי שתמך בו.

אמיר אוחנה: בושה לכל מי שמאפשר לתומכי טרור להיות כאן.

אמיר אוחנה: תומכי טרור נמצאים בכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: על ה"מרמרה" היו טרוריסטים.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שולי מועלם, אפשרתי לו חצי דקה בגלל ההפרעות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני רק מעדכן את חברי הקואליציה והאופוזיציה, שאם לא תיתנו להם לדבר, אני אוסיף להם זמן – בצער רב, אבל זה יקרה.

יחיאל חיליק בר: פשוט תנו להם לדבר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק שעבר לפני כמה דקות הופך אותנו, חברי הכנסת הערבים, נבחרי הציבור הערבי, לחברי כנסת על תנאי.

יהודה גליק: איפה כתוב ערבים בחוק?

יוסף ג'בארין: מעל ראשינו תרחף מהיום והלאה חרב ההדחה מצד עמיתינו לכנסת המתנגדים לנו פוליטית – –

יהודה גליק: לא כתוב בחוק ערבים.

יהודה גליק: איפה כתוב בחוק ערבים?

יוסף ג'בארין: – – ואנחנו נתקשה לבצע בחופשיות את המשימה שאליה נשלחנו על-ידי ציבור הבוחרים שלנו.

מכלוף מיקי זוהר: אל תגנו על הפלסטינים.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, זוהי חקיקה שמתאימה למשטר אפרטהייד.

יוסף ג'בארין: זוהי חקיקת אפרטהייד.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהר, אני ממש מבקש.

יחיאל חיליק בר: אם אתה רוצה שאני אוציא, תגיד לי, אני מסדר את זה בינינו, אבל באמת זה כבר מוגזם.

יחיאל חיליק בר: אז בבקשה.

יוסף ג'בארין: זוהי חקיקת אפרטהייד שסוללת את הדרך – – – של הנציגים הנבחרים של הציבור הערבי.

מכלוף מיקי זוהר: – – – לא מדובר פה על הפלסטינים – – –

יוסף ג'בארין: הערב הזה ייזכר לדיראון עולם כאחד מרגעי השפל הנוראיים של הכנסת הזאת ושל הפוליטיקה הישראלית.

מכלוף מיקי זוהר: – – – אל תשב פה – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יוסף ג'בארין: החוק הזה עוד יילמד בבתי-הספר ובפקולטות למשפטים בישראל ובעולם כדוגמה קיצונית לעריצות של הרוב.

יוסף ג'בארין: ואיזה רוב?

יוסף ג'בארין: רוב גזעני, רוב שעוסק כל הזמן ברדיפה של המיעוט.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לפנות לחברי שעל ספסלי האופוזיציה, במחנה הציוני, אבל בעיקר לחברי מיש עתיד.

יוסף ג'בארין: החוק הזה אומר שצריכים 70 חברי כנסת כדי בכלל להגיש בקשה להדחת חבר כנסת.

יוסף ג'בארין: מתוך 70 חברי כנסת צריך שבעה חברי כנסת מהאופוזיציה.

עבדאללה אבו מערוף: עשרה.

יוסף ג'בארין: עשרה, סליחה.

יוסף ג'בארין: עשרה חברי כנסת מהאופוזיציה.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני פונה לחברי מהאופוזיציה: אם כולנו נצהיר שאנחנו מתחייבים שלא לשתף פעולה בשום מהלך עם החוק הזה, זה יהפוך את החוק הזה לאות מתה.

יוסף ג'בארין: לכן, אני כבר מודיע, אני מקווה שחברי באופוזיציה יתייצבו כתף מול כתף, כולנו, ושתהיה לנו הצהרה כתובה עד מחר שאנחנו מתחייבים ומצהירים שלא לשתף פעולה בשום יוזמה להדיח חבר כנסת, ובכך בעצם אנחנו מכריזים שהחוק הזה ירד לטמיון ולא יהיה חוק אפקטיבי בכלל.

יוסף ג'בארין: זאת התשובה הראויה לחקיקה הגזענית הזאת, ואני מקווה שבאמת נוכל לממש את זה כבר מחר.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, יש פה הרבה חברי כנסת שצובאים על נאזם כדי להוסיף אותם לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: היושב-ראש לפני סגר את הרשימה.

יחיאל חיליק בר: אני סירבתי גם לחברים מהאופוזיציה – – –

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: הנה, ציפי לבני וזוהיר בהלול.

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: אני קיבלתי רשימה סגורה מהיושב-ראש – לא מטלי, מיושב-ראש הכנסת.

יחיאל חיליק בר: לא יהיו תוספות, לא לכם ולא לכם.

אמיר אוחנה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: אני בוטח ביושב-ראש הכנסת שרשם את מי שביקש ממנו, אז בבקשה.

יחיאל חיליק בר: זה נכון גם לאופוזיציה – חצי אופוזיציה ביקשה.

יהודה גליק: ציפי לבני וזוהיר בהלול.

יחיאל חיליק בר: אבל זה לא נכון, יהודה, זה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: זה לא אני, זה יושב-ראש הכנסת, ואני נוטה להאמין ליושב-ראש הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אם אתה לא מאמין לו, בסדר.

יחיאל חיליק בר: אין אחד שאישרנו לו.

יחיאל חיליק בר: טלי הייתה אחרי היושב-ראש ואני אחרי טלי, ולא אישרנו לאף אחד.

מיכל רוזין: זה סביר בעיניך שככה מתנהל דיון בקריאה ראשונה?

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, עד שלוש דקות, בבקשה.

מיכל רוזין: זה בניגוד לתקנון.

יחיאל חיליק בר: סליחה, חברת הכנסת רוזין, אני מכיר את התקנון, והתקנון אומר שאם הרשימה נסגרה, היא נסגרה.

מיכל רוזין: היא לא נפתחה.

יחיאל חיליק בר: היא נפתחה.

יחיאל חיליק בר: אני הייתי פה כשהיא נפתחה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת רוזין, אני הייתי פה כשהיושב-ראש הכריז.

יחיאל חיליק בר: קפצו עליו 10–12 חברי כנסת, הוא רשם אותם ואמר: הרשימה נסגרה.

יחיאל חיליק בר: אז היא נסגרה.

מיכל רוזין: זה סביר בעיניך שככה מתנהל דיון בקריאה ראשונה?

יחיאל חיליק בר: הדיון מתנהל לפי התקנון, גם אם התקנון לא מתאים לך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, אני אתחיל דווקא מדברים אחרים.

עיסאווי פריג': חברים, דיברנו על דגל שחור.

עיסאווי פריג': אני רוצה להקריא לכם כמה אמירות מבית-מדרשו של שר הביטחון ליברמן.

עיסאווי פריג': ליברמן, שר הביטחון, אומר: בסוף מלחמת העולם השנייה הוצאו להורג במשפטי נירנברג לא רק הפושעים אלא גם משתפי הפעולה עמם.

עיסאווי פריג': אני מקווה שזה יהיה גורלם של משתפי הפעולה בבית הזה.

אמיר אוחנה: שמעתם מה הוא אמר עכשיו?

עיסאווי פריג': תשתוק, תשתוק.

אמיר אוחנה: אל תגיד לי לשתוק.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תשתוק.

אמיר אוחנה: אל תגיד לי לשתוק.

אמיר אוחנה: אתה תעוף מפה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': מה אמר ליברמן?

עיסאווי פריג': צריך לסלק כמה שיותר מהר את המחבלים הללו מהכנסת, מכנסת ישראל, ורצוי – גם ממדינת ישראל.

עיסאווי פריג': הדבר השלישי שהוא אמר: פועלים בישראל ארגונים שהם סייעני טרור נטו.

עיסאווי פריג': מי שרוצה להוציא להורג חברי כנסת זה שר הביטחון אביגדור ליברמן, שהתבטא וביקש להוציא להורג חברי כנסת וקיבל במתנה להיות שר ביטחון.

יואב קיש: נו, באמת.

עיסאווי פריג': אני קורא לכם, חברים, לנצל את החוק הזה ולהתחיל את המהלך הראשוני – –

יואב קיש: מה זה הדבר הזה?

עיסאווי פריג': – – להוציא את שר הביטחון הגזען, ליברמן, מחוץ לכנסת וגם מחוץ לממשלה.

עיסאווי פריג': החוק הזה אמור לחול בראש ובראשונה על שר הביטחון ליברמן.

עיסאווי פריג': זה דבר אחד.

ירון מזוז: עיסאווי, הוא לא חבר כנסת.

עיסאווי פריג': הדבר השני – – –

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, תנו לו לסיים, יש לו 40 שניות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

עיסאווי פריג': הדבר השני, חברים – אני תושב ויליד כפר-קאסם.

עיסאווי פריג': אני ציטטתי ציטוטים – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: הוא ציטט את ליברמן.

זהבה גלאון: הוא ציטט את ליברמן, מה אתה קופץ?

עיסאווי פריג': ציטטתי את ליברמן.

עיסאווי פריג': אתם לא יודעים על מה אתם מדברים.

עיסאווי פריג': חותמת גומי.

עיסאווי פריג': עדר.

עיסאווי פריג': עכשיו הדבר השני.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

עיסאווי פריג': חברים – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת גלאון.

עיסאווי פריג': – – תנו לי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': הדבר השני: אני תושב כפר-קאסם, נכד לניצול הטבח שהיה ב-1956.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עיסאווי פריג': סבי גם נפל בטבח ונרצח.

עיסאווי פריג': והשופט הלוי – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

עיסאווי פריג': – – אמר:

עיסאווי פריג': ישנה פקודה בלתי חוקית בעליל – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – ומלמדים אותה בבתי-הספר – ואתם למדתם את זה – ודגל שחור מתנוסס עליה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': היום – הפריעו לי, מה.

יחיאל חיליק בר: לא, בסדר.

עיסאווי פריג': תגן עלי.

יחיאל חיליק בר: אתה כבר אחרי הזמן שלך, עיסאווי.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

עיסאווי פריג': אתה הופך להיות – – –

יחיאל חיליק בר: אתה כבר אחרי הזמן.

יחיאל חיליק בר: אני מנהל ישיבה.

עיסאווי פריג': היום, היום – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – עברה חקיקה – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': די – – –

יחיאל חיליק בר: תנו לו משפט סיום, בבקשה.

עיסאווי פריג': סמוטריציקה.

עיסאווי פריג': די.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

עיסאווי פריג': די – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': – – D9.

עיסאווי פריג': די.

ענת ברקו: – – – על הטבח בחברון – –

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': צריך להיות – – – עליכם.

ענת ברקו: – – ועל הטבח – – –

עיסאווי פריג': היום – – –

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': תן לי – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אתה עכשיו – – –

עיסאווי פריג': היום עבר בכנסת – –

קריאה: כמה כבר – – –?

עיסאווי פריג': – – חוק בלתי חוקתי בעליל.

עיסאווי פריג': חוק בלתי חוקתי בעליל.

עיסאווי פריג': זה מזכיר לי את הטבח בכפר-קאסם בפקודה בלתי חוקית בעליל.

עיסאווי פריג': ועוד ילמדו את זה בבית-הספר.

עיסאווי פריג': ואתם שותפים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': והדבר השלישי – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי, עיסאווי, לא.

יחיאל חיליק בר: אתה מגזים.

עיסאווי פריג': אני חייב להתייחס.

קריאות: – – –

): – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אז די.

יחיאל חיליק בר: נתתי לך עוד דקה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': הדבר השלישי: היפיופים מכולנו, היפיופים – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – – היפיופים – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

קריאה: למה – – –?

עיסאווי פריג': – – שמצביעים נגד כל אמירה – –

קריאות: למה – – –?

עיסאווי פריג': – – שהם – לא רק אתם.

– – –

עיסאווי פריג': אני – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', דיברת דקה מעבר לזמן כי הפריעו לך – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אבל יש גבול.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': טוב.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – – אתה רואה, אתה הפכת להיות היושב-ראש יולי אדלשטיין – –

יחיאל חיליק בר: אני – – –

עיסאווי פריג': – – שהעביר את החקיקה הזאת ונתן רוח גבית לפיליבסטר.

קריאות: – – –

): – – –

עיסאווי פריג': במקום שתיתן הגנה לנו – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': – – אתה נותן רוח גבית לחבורה גזענית, חסרת בושה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: אל תחנך אותי ואל תגיד לי איך לנהל מליאות.

יחיאל חיליק בר: כשתהיה סגן יו"ר הכנסת, תעשה את זה איך שאתה רוצה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – הוא עסוק בלחנך את כולנו – – –

יחיאל חיליק בר: יש תקנון, עיסאווי.

עיסאווי פריג': D9.

עיסאווי פריג': שבו בשקט.

יחיאל חיליק בר: הדברים שלך ממש ממש לא במקום.

עיסאווי פריג': D9 – –

שולי מועלם-רפאלי: – – –

עיסאווי פריג': – – שורפי ילדים – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

עיסאווי פריג': – – – שבו בשקט.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת – – –

עיסאווי פריג': שבו בשקט.

יחיאל חיליק בר: עיסאווי פריג' – – –

קריאות: – – –

): שורפי ילדים – – –

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – – סמוטריץ – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': אני מטומטם?

עיסאווי פריג': על D9 והסמוטריצים?

בצלאל סמוטריץ': מה, אני פה, עיסאווי.

בצלאל סמוטריץ': למה – – –?

עיסאווי פריג': – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פריג', אני לא רוצה להוציא אותך – –

קריאה: די, באמת.

יחיאל חיליק בר: – – למרות שממש בא לי אחרי מה שאמרת פה הרגע.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה צריך להתבייש גם על זה.

קריאה: – – –

קריאה: צריך להשתלט על – – –

יחיאל חיליק בר: טוב, תודה.

יחיאל חיליק בר: השתלטתי.

מירב בן ארי: מה זה?

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מציע לכם להקשיב לדברים, לתת להם לסיים.

קריאה: אנחנו – – –

יחיאל חיליק בר: גם לכבד את הדיון.

): – – – שורפי ילדים.

יחיאל חיליק בר: זה דיון חשוב.

): יש גבול לביטויים האלה.

מירב בן ארי: איך הוא קרא – – – שורפי ילדים – – –

שולי מועלם-רפאלי: זה מאוד מכבד את הדיון, אדוני היושב-ראש.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אז אתם רק מלהיטים את זה.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

קריאה: הוא קרא לחברי הכנסת שורפי ילדים.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

): לא, באמת.

קריאה: – – – ילדים.

קריאה: זה נראה לך הגיוני – – –

קריאות: – – –

קריאה: – – –

קריאה: אין לנו בעיה להיות היפיופים של כולנו – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: עוד מישהו לפני שחברת הכנסת לבני תתחיל?

יחיאל חיליק בר: תגידו, אין בעיה.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: – – – אתה לא תגיד לנו יפיופים – – – יפה הנפש – – – יפה הנפש.

יחיאל חיליק בר: אפשר?

מירב בן ארי: כן.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: בלי הפרעות, בשאיפה.

ציפי לבני: החוק הזה הוא רק חוק אחד מתהליך שקורה במדינת ישראל, שמובילה אותו הקואליציה הזאת; עוד חוק אחד, עוד נקודה אחת, שמתווספת לשורה של נקודות שמציירות את פרצופה המכוער של הקואליציה הזאת, ולצערי הרב, הורסות את פניה היפות של מדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: אז למה – – –?

ציפי לבני: ואני שומעת את חברי עולים – –

מכלוף מיקי זוהר: למה – – –?

ציפי לבני: – – ומדברים מנהמת לבם, זועקים דמוקרטיה – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ציפי לבני: – – מילה שזרה לחלק הזה של הבית.

מכלוף מיקי זוהר: – – – ציפי לבני.

ציפי לבני: וכשעולה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת – –

מכלוף מיקי זוהר: לא יודעת – – –

ציפי לבני: – – ומסביר על החוק הזה – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ציפי לבני: – – בדיון אחר, כשהוא נשאל מה הוא היה רוצה שיוביל את מדינת ישראל, איזה חוקים, הוא אמר את האמת שלו: ההלכה.

ציפי לבני: וזה הוויכוח האמיתי שקיים כאן; לא דמוקרטיה, אלא מדינה ששוחקת את הדמוקרטיה שבה – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ציפי לבני: – – שחלקה רוצה שישראל תהפוך להיות מדינת הלכה – אבל מדינת הלכה לא ביהדות שאנחנו מכירים, שיש בה ואהבת לרעך; שיש בה ואהבת את הגר; שיש בה כבוד לאחר.

ציפי לבני: והחוקים האלה, שורת החוקים האלה, שזה אחד מהם – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ציפי לבני: – – מובילים את ישראל למקום החשוך הזה, כן – –

קריאה: – – –

ציפי לבני: – – שכולל את ההשתלטות של ראש הממשלה על התקשורת כדי לסתום פיות, ואת חוקי העמותות.

ציפי לבני: והכול נעשה באופן ששוחק את כל מה שבנו כאן כולם, מכל קצות הקשת, כל השנים האלה.

ציפי לבני: ואני רואה את השמחה שלכם, שאתם רוצים להצמיד אותנו לזועבי.

ציפי לבני: ואתם יודעים מה?

ציפי לבני: לא קל להגן, והרבה פעמים אני לא רוצה להגן על הדברים שנאמרים כאן.

ציפי לבני: אני סולדת מחלק מהדברים שנאמרים כאן – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ציפי לבני: – – אבל אני גאה ביום הזה שהאופוזיציה התייצבה כאיש אחד והגנה על המיעוט במדינת ישראל מפניכם.

קריאה: – – –

ציפי לבני: ואנחנו נמשיך להגן על זה – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

קריאות: – – –

ציפי לבני: – – כי אתם פחדנים; כי אתם משתמשים בשם הביטחון לשווא – –

קריאות: – – –

ציפי לבני: – – כי אין בכם ביטחון עצמי לעמוד – –

קריאה: חיליק – – –

ציפי לבני: – – ולהתייצב ולהגן על כל הדברים האלה שהמדינה הזאת מייצגת.

קריאה: – – – שלכם – – –

ציפי לבני: הייתה פעם תנועה שנקראה בית"ר – –

קריאות: – – –

ציפי לבני: – – והייתה פעם תנועה פוליטית שנקראה חרות, והייתה פעם תנועה לאומית וליברלית שנקראה ליכוד – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זוהר.

ציפי לבני: – – שמחקה את ה"לאומית", הרסה את ה"ליברלית", הפכה להיות לאומנית.

קריאות: – – –

ציפי לבני: אתם חוזרים עכשיו ל"מצודת זאב" – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

ציפי לבני: – – כדי להתחנף לקיצוניים שהשתלטו על המצודה.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

קריאה: – – –

ציפי לבני: תוציאו את הפסל של ז'בוטינסקי, אם הוא עוד נמצא שם, בקומת הקרקע, כי אתם לא ראויים לו.

קריאה: – – –

מכלוף מיקי זוהר: תפסיקי להחליט – – –

קריאה: באמת.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ציפי לבני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אחרונת הדוברים – אחרי חבר הכנסת בהלול – חברת הכנסת ורבין, ואנחנו נעבור להצבעה.

): לא.

): מי מסכם?

יחיאל חיליק בר: בוודאי.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת קיש יסכם.

זוהיר בהלול: מזמין אתכם ואתכן, מזמין אתכם ואתכן להקשיב שלוש דקות תמימות לדברי טעם.

זוהיר בהלול: אנא, להקשיב.

זוהיר בהלול: אומנם, גבירותי ורבותי – – –

מירב בן ארי: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בן ארי, תכבדי.

יחיאל חיליק בר: הוא עוד לא התחיל לדבר.

יחיאל חיליק בר: תצעקי כשיהיה על מה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אז שנייה.

יחיאל חיליק בר: לא, אתן מפריעות.

יחיאל חיליק בר: אתן פשוט מפריעות.

מירב בן ארי: אנחנו מפריעות?

מירב בן ארי: אנחנו הכי שקטות במליאה הזאת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: גבירותי ורבותי, אומנם אוליגרך החקיקה הגזענית בכנסת ישראל, שמו בארץ הקודש ניסן סלומינסקי, אבל כל אחד מכם, אלה שיושבים לשמאלי, כל אחד מכם הוא ניסן סלומינסקי: לאומן, גזען, מסיתן.

זוהיר בהלול: זוהיר, אל תגזים.

זוהיר בהלול: זוהיר.

זוהיר בהלול: זוהיר.

קריאה: זוהיר, זה מזוז.

ירון מזוז: זוהיר.

זוהיר בהלול: אם סלומינסקי נכנס לדברי הימים החשוכים של כנסת ישראל, כל אחד מכם, כל אחד מכם נכנס כלאחר כבוד לאותה רשימה שחורה של דברי הימים של כנסת ישראל.

זוהיר בהלול: כי אתם גזענים, אתם מסיתנים ואתם לאומנים.

ירון מזוז: זוהיר, זוהיר – – –

זוהיר בהלול: בגמרא מסופר, חברות וחברים, בגמרא שלכם מסופר, ואני מזכירכם נאמנה: כשרבן גמליאל, שהודח מבית-המדרש, התעקש להיוותר בבית-המדרש, אמרו שהתורה נתברכה בכך.

זוהיר בהלול: ואנחנו עוד נתברך בכך שחברי הכנסת הערבים הם נטועים בכנסת ישראל על אפכם ועל חמתכם.

זוהיר בהלול: כי בגמרא נאמר שרבן גמליאל החיה את הברכה של התורה, ואנחנו נחיה את הברכה של הדמוקרטיה בוורסטיליות שלנו בכנסת ישראל.

זוהיר בהלול: גם אם אתם רוצים וגם אם אתם ממאנים לרצות, חברי הכנסת הערבים ייוותרו כאן לנצח נצחים, מכיוון שהדמוקרטיה תנצח.

זוהיר בהלול: האור ינצח את החושך שלכם.

זוהיר בהלול: ואתם באתם מעבדות לחירות, אבל אתם חוזרים לעבדות, לצערי הרב.

זוהיר בהלול: אם כן, אני רוצה לומר לכם שהטיהור האתני שאתם מאמצים בכנסת ישראל בצורה חסרת תקדים לא יעזור לכם, אבל הוא ישחיר את פניכם אל מול הנכר, אל מול עמי נכר, מכיוון ששום דבר כבר לא יעמוד לצדכם.

זוהיר בהלול: הנאורות – אתם אינכם שייכים אליה.

זוהיר בהלול: הקהילה הבין-לאומית תראה בכם חושך ועלטה.

זוהיר בהלול: אתם עוד תשלמו ביוקר מכיוון שאתם גודעים את העץ, את הענף, ענף העץ שאתם עליו יושבים.

זוהיר בהלול: איך יכול להיות שהנאורות שהייתה מנת חלקכם במשך דורות הפכה לחושך ועלטה?

זוהיר בהלול: עם ישראל אומנם חי אבל הדמוקרטיה מתה, והיום זו הייתה דקת דומיה לנוכח העובדה שאתם בהבל הפה שלכם גרמתם לכך שהדמוקרטיה הזאת מות תמות.

זוהיר בהלול: מזכירכם עוד שרב נחמן מברסלב אמר על אותו רבן גמליאל, שהעולם מתחיה מהבל הפה של מחלוקות תלמידי חכמים.

זוהיר בהלול: אתם היום הזה הוכחתם שהבל הפה שלכם מחיה את הברכה שלנו, ואנחנו נהיה כאן נטועים, ועל העלים של העצים האלה תצמח דמוקרטיה שעליה חתומים ערבים ועליה וממנה ייעלם הקול היהודי, לצערי הרב.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת זוהיר בהלול, גם על העמידה בזמנים.

אמיר אוחנה: זה מעליב שאתה חושב שכל הערבים תומכי טרור.

אמיר אוחנה: זה לא נכון.

אמיר אוחנה: לא כל הערבים תומכי טרור – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אוחנה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אחרונת הדוברים לפני שחבר הכנסת קיש יסכם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, גבירותי השרות – לא, אין כאן – חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי היום, הערב, יותר מפעם אחת, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת שטרם הודחו, וטרם הועלה שמם להדחה, אני רוצה לומר לצד הזה של הבית, לקואליציה: תפסיקו לנסות ללמד אותנו מהי ציונות.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט תפסיקו עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: אל תלמדו אותי מה זה פטריוטיות, אל תלמדו אותי מה זה ציונות ואל תלמדו אותי מה זה לאומיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא זקוקה לשיעורים האלה מכם.

ענת ברקו: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני לא זקוקה לשיעורים האלה מכם, ואף אחד בצד הזה של הבית לא זקוק לשיעורים האלה מכם.

ענת ברקו: אבל – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה שאתם עושים זה דבר אחד בלבד – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – זה להפחיד, להפחיד ולהפחיד.

איילת נחמיאס ורבין: והסיבה היחידה לכך שאתם עושים את זה היא שאתם מפחדים.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא עושים שום דבר.

נאוה בוקר: – – –

שרן השכל: – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתם רק מדברים על איחוי קרעים ועל חיבור ועל חיזוק החברה הישראלית, אבל בפועל אתם לא עושים שום דבר מהדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא ממצמצים, לא ממצמצים לנוכח דברים איומים שאתם עושים כאן.

שרן השכל: – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת השכל, תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת השכל, את לא תפריעי לי.

איילת נחמיאס ורבין: את לא היית פה במליאה לפני פחות מחודש, כשאני עמדתי וקראתי קריאות ביניים לאותה חברת כנסת בדיוק שאתם מדברים עליה, והייתי צריכה להרגיע את אחד מחברי הכנסת שאני הכי אוהבת בבית הזה, שמצא את עצמו כמעט מקבל פה התקף לב.

איילת נחמיאס ורבין: אז אל תחנכי אותי ואל תלמדי אותי על ציונות ואל תלמדי אותי על פטריוטיות.

שרן השכל: – – –

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם דבר אחד: נושא החוק הזה הוא ערוץ הכנסת, ובסעיף הזה אתם ביקשתם להכניס את הביזוי, ואני רוצה להגיד לכם שמי שמבזה את הכנסת על-פי החוק החדש שאתם הולכים להעביר זה אתם, רק אתם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

קריאה: חיליק, יש לה עוד דקה.

יחיאל חיליק בר: היא ויתרה על הדקה, היא מיצתה את מה שיש לה להגיד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחר דבריו של יושב-ראש ועדת הכנסת אנחנו נעבור להצבעה.

קריאות: – – –

): ערב טוב, כבוד היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, שרים נכבדים, ישבתי פה ושמעתי את כל הדוברים שהסתייגו מהצעת החוק, ואני מודה שכנראה בעקבות החוק הקודם, הרוחות היו לוהטות, ולא בחרו להתייחס להצעת החוק שבעצם הצגתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני התייחסתי אליה.

): השר בנט, השר בנט, השר בנט, בנאומך היום בנושא מלחמת לבנון השנייה קראת להרגיע קצת.

): אחדות, אמרת; אתה רוצה רגע אחד שנשקול ונפעל יותר ביחד.

): יכולתי לעלות פה עכשיו לבמה וגם להתחיל לנגח את כל הדוברים שאמרו דברים מאוד קשים כנגד הקואליציה.

): אני בוחר שלא לעשות זאת, ואני לא הולך להתייחס במילה לסערה הקשה שהייתה פה עכשיו.

): אני רוצה לדבר על חוק ערוץ הכנסת.

): אני חוזר לעניין ורוצה להסביר קצת מה הייתה העבודה שנעשתה.

): החוק עצמו קיים משנת 2003, ולקראת סופו של המכרז והיציאה למכרז חדש בחר יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי אדלשטיין, לבחון את החקיקה ולראות אם עקב הזמן שעבר צריך לעשות שינויים.

): מונתה ועדה ציבורית, והיא הגישה את המסקנות שלה.

): יושב-ראש הכנסת אימץ את רוב המסקנות, ובעצם הגיש טיוטה לשינוי החוק.

): בשלב הזה אני נבחרתי לתפקידי כיושב-ראש ועדת הכנסת, ולמעשה התחלתי ללמוד גם אני את החקיקה הזאת.

): לאחר שראינו שיש קשיים עם האופוזיציה בכמה סעיפים, שינינו אותם בהתאמה עם מיקי רוזנטל וייצרנו חוק מאוזן.

): אני רוצה להגיד שיש עוד הסכמות שבין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית אנחנו נעבוד ונשמר את עקרון התחרות החופשית, נשמור על המשטר התאגידי הראוי לכל מי שלא ייבחר במכרז, כשהמטרה שלנו היא שאנחנו נשמור על תחרות חופשית ושבעצם ערוץ הכנסת, עם המפעיל הבא – אנחנו לא יודעים מי יהיה הזכיין הבא, מי יקבל את הזיכיון – שיעשה את עבודתו נאמנה.

איילת נחמיאס ורבין: אין משטר תאגידי – – –

): יושב-ראש הקואליציה, יושב-ראש הקואליציה, יושב-ראש הקואליציה.

קריאות: – – –

): יושב-ראש הקואליציה – אז אני, רק נשאר לי לומר במילה אחרונה שאני מצטער על כל הדיבורים – –

דוד ביטן: – – –

): – – והאמירות הקשות שנאמרו.

): אני רוצה להציג לכם רשימה של דברים שאני חושב שהיו מיותרים, ואני מציע לכולם להרגיע.

): אני חושב שלא ראוי לקרוא לחברי כנסת שורפי ילדים; אני חושב שלא ראוי לומר לחברי כנסת שהם עשו טיהור אתני; אני חושב שלא ראוי לקרוא לחברי כנסת לאומן, מסיתן וגזען – –

זהבה גלאון: אתה המחנך הלאומי – – –

): – – ואת העניין הזה אני חושב שהיה שווה – – –

מיכל בירן: לא ראוי להיות לאומן – – –

): הביטויים האלה – אני חושב שאולי שווה לחשוב עליהם עוד פעם.

נחמן שי: אולי שווה לזרוק – – – מהכנסת – – –

קריאות: – – –

): אני מבין שהחוק שעבר פה היה קשה, אבל אני רוצה להזכיר לכולנו שתפיסה שונה וחשיבה שונה הן לגיטימיות, אבל אנחנו צריכים לנהל פה דיון שיישמר תחת רמות מסוימות ולא יחרוג מהן.

): אני יכול להגיד לכם שאני לפחות, בוועדת הכנסת, תמיד אשאף לשיתוף פעולה ולהסכמות רחבות ככל שאפשר.

): אני מודה, לפעמים לא ניתן, ולפעמים הקואליציה עושה את מה שהיא מאמינה בו ומשתמשת ברוב הקואליציוני שלה.

): אבל באופן עקרוני כן ראוי לשמוע את הדעות, כן ראוי להקשיב, ולא להשתמש בשפה שמבזה בסופו של דבר את הכנסת עצמה.

): אנחנו נמשיך בשבועיים הקרובים בהליך החקיקה לקראת קריאה שנייה ושלישית של חוק ערוץ הכנסת, שזה שמו החדש.

): אנחנו נשמע את כל החברים בוועדה ונגיש את הצעת החוק לקריאה שלישית.

): תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעת חוק שידורי הטלוויזיה מהכנסת, התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 נגד – 38 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שידורי הטלוויזיה מהכנסת, התשע"ו–2016, לוועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: כבר תהיה הודעה אישית של חבר הכנסת חיים ילין.

יחיאל חיליק בר: בעד – 53, כולל חבר הכנסת בנט, נגד – 38.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק שידורי הטלוויזיה מהכנסת, התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותחזור לוועדת הכנסת להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חיים ילין.

יחיאל חיליק בר: תפתח לו את המיקרופון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הודעה אישית – משם.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכיוון שהואשמתי בדברים שהם לא כל כך נכונים, אני רוצה להבהיר חד-משמעית שחוק ההדחה – כנראה כולם מאמינים שהוא שיפתור את בעיית הביטחון של מדינת ישראל, הוא גם יוריד את יוקר המחיה, את יוקר הדיור, הוא ממש יעשה סדר במדינת ישראל.

חיים ילין: פה השרים קמו.

חיים ילין: השר אלקין שיקר לכולם.

חיים ילין: ואני רוצה להבהיר חד-משמעית: היינו פה, השר אלקין, כשדוד ביטן אמר שהוא מוריד את חוק ההדחה תמורת זה שיהיה חוק זועבי, וכל הקואליציה וכל האופוזיציה כמעט הצביעו בעד זה.

חיים ילין: אתה מטעה ומשקר את כולם – 1. 2.

חיים ילין: אי-אפשר להדיח אף חבר כנסת עם חוק ההדחה.

חיים ילין: 3.

חיים ילין: החוק שנועד להדיח חבר כנסת שמסית זה חוק הטרור, חוק שעבר, במעגל הרביעי והחמישי.

חיים ילין: כבוד השר אלקין, אני מאוד שמח שאתה פה.

חיים ילין: אני מאוד מקווה שבפעם הבאה תגיד את האמת ולא תסית כמו שאתה מסית תמיד.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת ילין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לשאילתה של יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: יואל חסון, יש לך שאילתה לראש הממשלה: הרעת תנאי העסקתם של מאבטחי רשות השידור.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת יריב לוין, חבר הכנסת יריב לוין, לבמה להשיב על השאילתה.

יחיאל חיליק בר: נא לפתוח את המיקרופון ליואל.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, לפני שאני אשאל את השאלה אני רוצה לומר שהחלטתי שלא לוותר על השאילתה גם בשעה הזאת, כדי לנסות קצת להחזיר את השפיות בערב הזה ולהראות לציבור, למעטים שצופים בנו עכשיו, שמעבר לחקיקות מהסוג הזה שראינו עוסקים כאן

יואל חסון: גם בעבודה פרלמנטרית אמיתית ומטפלים בדברים שבאמת כואבים לציבור הישראלי.

יואל חסון: ועכשיו אני אשאל את שאלתי, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יואל חסון: אדוני, שאלתי את ראש הממשלה: בימים אלה רבים ממאבטחי רשות השידור עומדים להתפטר עקב טענה בדבר הרעת תנאי העסקתם.

יואל חסון: מדובר במאבטחים צעירים, יוצאי יחידות מובחרות, שרק לאחרונה הוכיחו אומץ לב, מקצועיות ויעילות בנטרול המחבלים במתחם שרונה.

יואל חסון: רצוני לשאול: 1.

יואל חסון: מה היא ההרעה בתנאי העסקת המאבטחים?

יואל חסון: 2.

יואל חסון: האם נבחנת אפשרות לבטל את ההרעה?

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: השר ישיב.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת חסון, תודה על השאילתה, שעוסקת בהחלט בנושא שראוי לבדיקה, ואכן, ביררנו את הנושא מול רשות השידור שבפירוק וקיבלנו את ההתייחסות הבאה: ראשית, אכן נושא התשתיות הפיזיות של אבטחת רשות השידור שבפירוק לא טופל כראוי במשך שנים רבות, ועל רקע המצב הביטחוני בוצעה בחינה מקצועית חיצונית על מנת לבחון אם ניתן לשפר ולייעל את אבטחת מתקני הרשות ללא השקעות פיזיות שאינן רלוונטיות, לנוכח חוסר הוודאות לגבי משך הזמן שהרשות תמשיך להתקיים.

יריב לוין: כמו כן, נבחנו אפשרויות נוספות לייעל ולחסוך במשאבים, אבל אני מדגיש: ללא פגיעה בצורכי האבטחה.

יריב לוין: בין היתר העלתה הבדיקה כי האבטחה ברשות מתבצעת במה שמכונה "משמרות כפולות" – שתי משמרות של שש שעות, קרי, 12 שעות שמירה ברצף.

יריב לוין: המלצת הבודקים הייתה לבטל את המשמרות הארוכות בשל העובדה שעייפות המאבטח לאחר שעות שמירה רבות עלולה לפגום בערנות ולהביא לסיכון של המאבטח ושל המאובטחים על-ידו.

יריב לוין: הנהלת הרשות הורתה – נדמה לי בהחלטה שאי-אפשר לחלוק על הצורך בה – ליישם מיידית את ההמלצה הזאת, שכן ברור כי ערנות המאבטח הכרחית להבטחת רמת אבטחה נאותה ונחוצה, בפרט בנסיבות הביטחוניות הקיימות.

יריב לוין: בניגוד לשמועות, לא היה קיצוץ בשכר המאבטחים ולא נפגעו תנאי השכר שלהם בשום דרך, לבד כאמור מן השינוי הזה.

יריב לוין: במסגרת הזאת גם חשוב להדגיש שוב שנעשה שינוי בסדר המשמרות, אבל לא הייתה הפחתה במספר שעות האבטחה המוקצות לכל מתקן ממתקני הרשות.

יריב לוין: וההנהלה מוסיפה – אולי מיותר לומר, ובכל אופן היא ביקשה להדגיש את ההערכה הגדולה שהיא רוחשת לעובדיה, ובכלל זה כמובן את ההערכה הגבוהה שהיא רוחשת למאבטחים, שעושים ימים וכמובן גם לילות על משמרתם.

יואל חסון: שאלה נוספת.

יחיאל חיליק בר: יש לך שאלה?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יואל חסון: אדוני השר, אני פחות או יותר מכיר את הפרטים שכרגע דיווחת.

יואל חסון: אומנם חידשת לי בכמה נושאים, לפחות בעניין הזה שלא הייתה השפעה או שאין השפעה על תנאי שכרם ועל תנאי ההעסקה שלהם.

יואל חסון: הבעיה היא שבעקבות שינוי המשמרות – הדבר מוביל לזה שמאבטחים איכותיים וטובים לא רוצים לעבוד בתנאי העבודה האלה, כי קיצוץ המשמרות מביא בסוף גם למספר שעות מופחת, וזה גורר כנראה – התוצאה של השינוי הזה תהיה מאבטחים פחות יעילים, פחות מוכשרים ופחות בעלי ניסיון בתחום הזה, יוצאי יחידות קרביות וכיוצא באלה.

יואל חסון: ושאלתי בעניין היא, האם רשות השידור שבפירוק, כפי שאתה קורא לה – האם היא מודעת לתוצאה שנוצרה בעקבות ההחלטה המינהלתית הזאת של שינוי המשמרות?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: אני לא מכיר תהליך כזה, ואני מוכרח גם לומר שאני חושב שאין סבירות לבוא ולומר שאנחנו רוצים אנשים מקצועיים ושנוכל להעסיק אותם רק אם נקיים משמרות של 12 שעות רצופות.

יריב לוין: נדמה לי שגם כשהמאבטח המיומן ביותר נדרש לעבוד במשך 12 שעות ברציפות – גם הוא בסוף בן-אנוש, והדבר הזה לא סביר ולא נכון.

יריב לוין: ולכן, אני חושב שהמעבר להסדר משמרות אחר הוא נכון והוא מוצדק על-פי כל קנה מידה.

יריב לוין: אני מניח שרוב-רובם של המאבטחים יוכלו וימשיכו לעבוד בתנאים האלה, כי אלה התנאים המקובלים גם במקומות אחרים.

יריב לוין: אני חושב שהחריג הבלתי-סביר הוא 12 שעות רצוף, ולא להפך.

יריב לוין: יכול להיות שיש מקרה בודד כזה או אחר שהדבר מאיזו סיבה לא מסתדר, אבל ברור שזו לא עילה להמשיך בסידור שהוא סידור שעל פניו היה בעייתי ולא נכון, ואני מניח שגם נראה תופעה הפוכה – יכול להיות שהרבה מאוד אנשים מוכשרים וטובים העדיפו שלא להגיע לרשות השידור דווקא בגלל העובדה שהם נדרשו למשמרות באורך בלתי סביר, ואולי דווקא השינוי הזה יביא תוצאה יותר טובה.

יריב לוין: בכל אופן, אני חושב שבראייה הכוללת של הדברים ההחלטה הזאת היא יותר מאשר סבירה – היא כמעט מתבקשת.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבין שלחבר הכנסת חסון יש שאילתה לסגן שר האוצר.

יחיאל חיליק בר: שתי שאילתות.

יחיאל חיליק בר: סגן שר האוצר יעלה לבמה, בבקשה.

יצחק כהן: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה מוחה?

יחיאל חיליק בר: על מה?

יצחק כהן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני הסכמתי לקבל בכתב, ראית.

יצחק כהן: אני לא מבין.

יצחק כהן: רק יואל חסון מתעקש.

יצחק כהן: כל כבוד, הוא פרלמנטר חרוץ.

יריב לוין: זכותו.

יריב לוין: זכותו.

יחיאל חיליק בר: יש לך זמן להתחרט עד שהוא מגיע לבמה.

יצחק כהן: פרלמנטר חרוץ.

יחיאל חיליק בר: הוא באמת פרלמנטר חרוץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שאל אותך בנוגע להעברות תקציביות אסורות לעמותות פרטיות.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, נא לתפוס את מקומך ליד המיקרופון.

יואל חסון: אדוני סגן שר האוצר – – –

יצחק כהן: חברי, חברי.

יואל חסון: חברי, וסגן שר חרוץ, שהגיע הזמן שגם ישודרג לשר, שנשאר עד שעות כאלה.

יחיאל חיליק בר: בוא נחליט שמחמאות זה עד 01:00.

יחיאל חיליק בר: אחרי 01:00 נחסוך, נחסוך את המחמאות.

יצחק כהן: עזוב.

יצחק כהן: טוב לי, טוב לי.

יואל חסון: מה, נעבור למכות?

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: פשוט נחסוך את המחמאות אחרי 01:00.

יחיאל חיליק בר: כלל כזה.

יואל חסון: אז הנה, הכנסת שלנו עובדת גם בשעות האלה ושואלת שאלות את שר האוצר, ולכן רציתי לשאול אותך, אדוני – אתה עונה בשם שר האוצר – את השאלה הבאה: בדוח המבקר מתוארת תופעה קשה של העברות תקציביות שהתבצעו בשנים האחרונות על-ידי פעילים ויועצים פוליטיים במפלגת הבית היהודי לטובת עמותות חינוך פרטיות.

יואל חסון: החלק הרלוונטי של הדוח צורף לשאילתה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: לכן, ברצוני לשאול: 1.

יואל חסון: האם התופעה מוכרת?

יואל חסון: 2.

יואל חסון: האם נערכה בדיקה לגבי קיום התופעה היום?

יואל חסון: 3.

יואל חסון: מה היא עמדת השר בעניין זה? 4.

יואל חסון: האם נקבעו נהלים למניעת התופעה?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יצחק כהן: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שאילתה רגילה של חברי חבר הכנסת יואל חסון בעניין העברות תקציביות אסורות לעמותות פרטיות.

יצחק כהן: זו השאילתה, זה לא אומר שזה אסור.

יצחק כהן: בתחילת שנת 2015, טרם פרסום הדוח של מבקר המדינה, החלו היועץ המשפטי לממשלה ואגף התקציבים במשרד האוצר בתהליך עבודה משותף שמטרתו הייתה להסדיר את כלל נוהלי העבודה הכרוכים ביישום הסכמים פוליטיים בעלי משמעות תקציבית.

יצחק כהן: בחודש מרס 2015, לאחר סיומו של הליך העבודה האמור, פורסמה הנחיית היועץ המשפטי לממשלה מס' 1.1801, שעניינה "יישום הסכמים פוליטיים בעלי משמעות תקציבית".

יצחק כהן: ההנחיה מסדירה את אופן ההתנהלות של שרים ופקידי ציבור הפועלים ליישומם של הסכמים פוליטיים בעלי משמעות תקציבית, הכוללים גם הסכמים קואליציוניים, וזאת בעיקר בכל האמור לממשק שבין הפוליטיקה לדרג המקצועי בעת יישום של ההסכמים הקואליציוניים כאמור.

יצחק כהן: הנחיית היועץ המשפטי לממשלה האמורה קוימה במלואה במהלך אישור תקציב המדינה לשנים 2015–2016, וזאת כאשר כלל הסיכומים הפוליטיים בעלי המשמעות התקציבית עוגנו בהחלטות ממשלה או בהקראה בפני ועדת הכספים של הכנסת.

יצחק כהן: נוסף לכך, ככל שהתאפשר, שויכו התקציבים אשר נגזרו מאותם הסכמים לייעודם כבר בתקציב המקורי לשנים האמורות.

יצחק כהן: כמובן, נמשיך לפעול על־פי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה גם בתקציבי המדינה לשנים הבאות.

יצחק כהן: עד כאן.

יחיאל חיליק בר: יש לך שאלת המשך?

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: יש לו עוד שאילתה.

רויטל סויד: למה אתה מקצר?

יחיאל חיליק בר: רויטל, אני מבין שאת נהנית.

יחיאל חיליק בר: את היחידה שלא חייבת להיות פה, את יודעת.

יחיאל חיליק בר: כולם חייבים חוץ ממך.

יואל חסון: אדוני סגן השר, קודם כול, תודה על תשובתך.

יואל חסון: שנינו אנשים מנוסים בבית הזה, והיינו כאן באופוזיציה ובקואליציה, והיינו בכל מיני תפקידים, ואנחנו יודעים שיש העברות כספיות, ואנחנו יודעים שיש הסכמים קואליציוניים, ואנחנו יודעים את כל הדברים האלה, ואנחנו חיים פה ומבינים את העניין הזה.

יואל חסון: אבל מה לעשות שבעניין הזה שאני שאלתי אותך עליו יש דוח מבקר שמצביע על ליקויים ומצביע שזה לא מה שבדרך כלל קורה, ובמקרה הזה פה מדובר בכספים שבהם, לדוגמה – אנשים שנהנו מהכספים הם היו אנשים פוליטיים, והם גם שפעלו להשגת הכספים האלה במסדרונות האוצר.

יואל חסון: ולכן, אי-אפשר לתלות את זה כדוגמה להסכמים קואליציוניים אחרים.

יואל חסון: פה יש דוח מבקר.

יואל חסון: ושאלתי אליך: האם אחרי שראית את הדוח הזה אתה יכול לומר פה במליאת הכנסת שאתה בטוח שההעברות התקציביות האלה היו כדת וכדין – ואתה לא מקבל את עמדת מבקר המדינה בעניין הזה?

יצחק כהן: מבקר המדינה מאוד מכובד, אני מקבל כל מה שהוא אומר.

יצחק כהן: אבל הוא התייחס לתקופה של טרום התקופה של תקציב 2015–2016.

יואל חסון: זה לא מה שענית לי.

יצחק כהן: על כל פנים, יש לך כלים פרלמנטריים.

יצחק כהן: אם יש דוח מבקר המדינה, אתה יכול ליזום דיון בוועדה לביקורת המדינה ולזמן את כולם – את המקבלים והנותנים – ושם ידונו בזה.

יצחק כהן: גם המבקר חייב להיות מוזמן והוא יוציא דוח.

יצחק כהן: יש לך מספיק כלים כפרלמנטר.

יואל חסון: הוא הוציא דוח.

יצחק כהן: אתה יכול לדון בדוח בוועדה לביקורת המדינה.

יצחק כהן: במרחק כמה ספסלים ממך יושבת קארין אלהרר, יושבת-ראש הוועדה.

יצחק כהן: תוכל לבקש ממנה, ואני בטוח שהיא תיענה לבקשתך.

יצחק כהן: תוכל לזמן את מבקר המדינה ואת כל הגורמים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יצחק כהן: אני מתייחס לתקופה של התקציבים של 2015–2016, ושם הכול נוהל על-פי הנחיות היועץ המשפטי לממשלה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: השר יישאר במקום לשאילתה הבאה של חבר הכנסת חסון:

יחיאל חיליק בר: זכאות אלמנ/ה של ניצול/ת שואה לגמלה חודשית.

רויטל סויד: עוד כמה יש?

יצחק כהן: עוד שש.

יחיאל חיליק בר: שש וסיימנו.

יואל חסון: אדוני סגן השר, כפי שאמר היושב-ראש המכובד, יש לי שאילתה נוספת, והיא כזאת: בתיקון חקיקה מ-2014 נקבע שבן-זוג של ניצולת שואה שנפטרה לאחר 1 ביוני 2011 יקבל גמלה חודשית על סך 2,000 ש"ח למשך כל חייו.

יואל חסון: בני/בנות-זוג של ניצולים שנפטרו לפני תאריך זה אינם זכאים לגמלה החודשית הזאת.

יואל חסון: ברצוני לשאול: מדוע קיימת האפליה הזאת על בסיס תאריך פטירה, שרירותי לגמרי?

יואל חסון: ואם הוא לא שרירותי, אדוני, אז תסביר אותו.

יצחק כהן: כן, תודה, אדוני, חברי יואל חסון.

יצחק כהן: בשנת 2014 אושרה בממשלה ובכנסת התוכנית הלאומית לסיוע לניצולי שואה בהיקף של כמיליארד שקלים, שכללה שורה ארוכה של צעדי סיוע לטובת הניצולים ולרווחתם, ובכללם השוואת זכויותיהם של יוצאי מחנות וגטאות לשל נכי רדיפות הנאצים, ללא קשר למועד עלייתם לישראל, תשלום מענק שנתי לניצולי שואה שאינם זכאים לקצבה חודשית, ועוד ועוד – הרבה פרויקטים.

יצחק כהן: ככלל, חוק נכי רדיפות הנאצים נועד ליתן זכויות ופיצויים לניצולי השואה עצמם.

יצחק כהן: בהתאם לכך, גם מרבית צעדי הסיוע הכלולים בתוכנית הלאומית מיטיבים עם ניצולי השואה עצמם.

יצחק כהן: אחד מצעדי הסיוע נוגע לבני-זוג של ניצולי שואה שהלכו לעולמם.

יצחק כהן: הוחלט כי בני-זוג של ניצולי שואה שנפטרו שהיו זכאים לקצבה חודשית למשך 36 חודש, יהיו זכאים להמשיך לקבל קצבה בסך 2,000 ש"ח לכל חייהם.

יצחק כהן: מטעם זה, וכן בשים לב לעלותה התקציבית של התוכנית הלאומית, קבע המחוקק כי בהטבה מסוג זה שאיננה נוגעת לניצולים עצמם ייקבע תאריך תחולה, בהתייחס למי שכבר קיבל במשך 36 חודשים את הקצבה, כך שימשיך לקבלה לכל ימי חייו.

יחיאל חיליק בר: עוד שאלת המשך.

יחיאל חיליק בר: אולי תשב בפעם הבאה יותר קרוב למיקרופון; כל פעם צעדה כזאת.

יואל חסון: נקודת הראות הזאת טובה לי יותר.

רויטל סויד: אני נשארתי לתמוך בו.

רויטל סויד: הוא ישאיר אותי פה לבד?

יואל חסון: אדוני השר, אני מבין, ואנחנו מבינים, ובגלל זה אנחנו שואלים את השאלה, שהתאריך השרירותי הזה, גם אם הוא בא על-ידיכם או הוצע על-ידי האוצר ואושר כאן בכנסת, פוגע פגיעה ויוצר חוסר שוויון מובהק בין קבוצות מסוימות באותה אוכלוסייה, רק על-פי איזה תאריך שרירותי.

יואל חסון: ולא הצלחתי להבין, אדוני, ואשמח מאוד להבין, למה אוכלוסייה כזאת זכאית ואוכלוסייה אחרת, בגלל תאריך שונה, או אחרי התאריך הזה, לא זכאית יותר.

יואל חסון: תן לנו, חברי הכנסת, הסבר למה נקבע התאריך הזה, מה ההיגיון סביבו ולמה בגלל זה מפלים פה קבוצות שלמות.

יצחק כהן: לא, לא מפלים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חסון.

יצחק כהן: ישנו עוד תאריך, אוקטובר 1953, שגם לכאורה – –

יואל חסון: שזו גם אפליה.

יצחק כהן: – – שגם לכאורה אפשר לראות אותו כתאריך מפלה.

יצחק כהן: אבל לא.

יצחק כהן: בכל זאת, כשאתה מוגבל במשאבים תקציביים, אתה חייב לקטום את זה באיזשהו מקום, והכנסת פה – אתם אישרתם את זה בחקיקה.

יצחק כהן: אתה אומר: תוסיפו קבוצות.

יצחק כהן: תוסיפו קבוצות שלא נקטום אותן.

יואל חסון: אני שואל למה התאריך הזה דווקא.

יצחק כהן: אני לא קבעתי את התאריך הזה.

יצחק כהן: מי שקבע אותו בזמנו כנראה ידע שבגלל מגבלות תקציביות הוא חייב לקטום את זה באיזשהו מקום, אחרת הוא לא יוכל לעמוד ביעד.

יצחק כהן: אבל שאלה טובה, שאלה מצוינת – ואגב, יש גם תלונות של אלמנות שלצערן לא נכללו בקבוצה הזאת.

יצחק כהן: אני מוכן להביא את השאלה הזאת לדיון פנימי, ואז – כן.

יואל חסון: אני אשמח לדעת.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק כהן: בוקר טוב לכולם.

יצחק כהן: בוקר טוב ישראל.

יואל חסון: היה חשוב להישאר ולדבר על הדברים.

יצחק כהן: אבל יכולת גם לעשות את זה אחד על אחד.

רויטל סויד: מכאן לנץ.

יחיאל חיליק בר: עוד שאלה, יואל?

יחיאל חיליק בר: עוד איזו צעדה שאתה רוצה?

יחיאל חיליק בר: בוא, אנחנו כבר כאן.

יחיאל חיליק בר: רויטל, משהו לשר גלנט?

יחיאל חיליק בר: לא.

יצחק כהן: אני מוכן וולונטרית לענות, גם אם לא שאלת.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה אליך.

יחיאל חיליק בר: כן, אדוני.

יואל חסון: איך אתה יודע לנהל את הדיונים בכנסת – –

רויטל סויד: ביד רמה.

יואל חסון: – – בכזה כישרון?

יחיאל חיליק בר: איך אני יודע?

יחיאל חיליק בר: תהיה מזכ"ל מפלגת העבודה שנה – לא שש שנים כמוני, שנה – תנהל את ועידותיה ואת הנהגתה המצומצמת – הכנסת כבר קטנה עליך.

יחיאל חיליק בר: מה זה 120 לעומת ועידת מפלגת העבודה והנהגת מפלגת העבודה?

יחיאל חיליק בר: בחייך.

יואב גלנט: מי שעושה את זה, בעולם הבא יש לו גן-עדן.

יחיאל חיליק בר: או, הובטח לי גן-עדן על-ידי שר בישראל.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שאפילו בתקופת התנ"ך זה נחשב משהו, נכון?

יואל חסון: וזה מדלג על סגן שר.

יצחק כהן: אני גם רוצה להודות לכל חברי הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: למרות שהבטחה מסגן השר נראית לי יותר מחייבת, לא?

יצחק כהן: אני רוצה להודות לכל אותם חברי כנסת שניאותו לקבל את התשובות ידנית, כמו חברי היושב-ראש, שעכשיו ישקיע זמן ומאמץ לקרוא אותן בבית בניחותא, ומחר בטח ישאל אותי שאילתה נוספת.

יצחק כהן: תודה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, חברתי וחברי, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, היום, יום רביעי, י"ד בתמוז התשע"ו, 20 ביולי 2016, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.