ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 147, 2016-07-18 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ב בתמוז תשע"ו, 18 ביולי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון מס' 21), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה); הצעת חוק תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), התשע"ו–2016; הצעת חוק למניעת הסתננות ולהבטחת יציאתם של מסתננים מישראל (תיקוני חקיקה והוראות שעה) (תיקון), התשע"ו–2016; הצעת חוק המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט), התשע"ו–2016; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון מס' 9) (השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3146/20 וכלה בהצעת חוק פ/3184/20 – הצעת חוק איסור ניגוד עניינים בגביית חובות (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, יעל גרמן ומיקי לוי; הצעת חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל (תיקון – הגדלת המענק השנתי), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תנאי זכאות לדמי לידה), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת טלי פלוסקוב ותמר זנדברג; הצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד (תיקון – הרחבת תחולת החוק), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יגאל גואטה, עבדאללה אבו מערוף, תמר זנדברג, דב חנין, ג'מאל זחאלקה, יצחק הרצוג, מיכל בירן ונחמן שי; הצעת חוק תמריצים לסטודנטים בשירות מילואים ממושך, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק פעוטות בסיכון (הזכות למעון-יום) (תיקון – סיכום מידע רפואי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, אחמד טיבי, יצחק וקנין ואלי כהן; הצעת חוק לתיקון פקודת בריאות העם (סמכות למתן רישיון למכשירים רפואיים מיוחדים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי אלאלוף; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תרופות בסבסוד מלא לוותיקי מלחמת העולם השנייה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הגבלת כהונת בעלי תפקידים בכירים ברשות המקומית (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג' ואוסאמה סעדי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – מועדים לסיום הטיפול בתוכנית), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (מועצות דתיות – בחירות), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדרת ילד נכה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, יוסי יונה, מיקי רוזנטל, קארין אלהרר ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – כשירות לכהונה כדירקטור בחברה ממשלתית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד ביטן, איתן כבל, אוסאמה סעדי, יעקב מרגי, אורלי לוי אבקסיס, מאיר כהן, משה גפני, דב חנין, מירב בן ארי, יואב קיש,

ירדנה מלר-הורוביץ: יואל חסון, מרב מיכאלי, נאוה בוקר, מיכל רוזין ורועי פולקמן; הצעת חוק לתיקון פקודת המועצות המקומיות (חובת קריאת שמות רחובות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, עבד אל חכים חאג' יחיא, ג'מאל זחאלקה, איימן עודה ואחמד טיבי; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לעסק קטן או בינוני הנמצא באזור בניית הרכבת הקלה בגוש-דן), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – העלאת שיעור מס רכוש על קרקע המיועדת למגורים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (חיסיון עיתונאי), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך (תיקון – החלת החוק על מוסדות נוספים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, איל בן ראובן, מיכל רוזין, תמר זנדברג, חיים ילין, עאידה תומא סלימאן, יואל חסון, מנחם אליעזר מוזס, יהודה גליק, אכרם חסון, טלי פלוסקוב, אלי כהן, מיקי לוי, אורי מקלב, יעקב אשר, רוברט אילטוב, עודד פורר, זהבה גלאון, חמד עמאר, שולי מועלם-רפאלי, איציק שמולי, עליזה לביא, מכלוף מיקי זוהר, נאוה בוקר, אברהם נגוסה, עיסאווי פריג', יחיאל חיליק בר, קארין אלהרר, איילת נחמיאס ורבין, יעקב פרי, אוסאמה סעדי, טלב אבו עראר, דוד ביטן, אחמד טיבי, איתן כבל, אורלי לוי אבקסיס, רויטל סויד, יוליה מלינובסקי ואורן אסף חזן; הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, טלב אבו עראר, דב חנין, איימן עודה, אילן גילאון, יעל גרמן, עבד אל חכים חאג' יחיא וג'מאל זחאלקה; הצעת חוק להנצחת זכרו של רחבעם זאבי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מיכל רוזין, תמר זנדברג,

ירדנה מלר-הורוביץ: מרב מיכאלי, קארין אלהרר, יואל חסון, דב חנין, קסניה סבטלובה, מיקי רוזנטל ואילן גילאון; הצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה) (תיקון – חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אורן אסף חזן; הצעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (תיקון – דיור בקהילה וסיוע אישי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אילן גילאון, אורי מקלב, משה גפני, זהבה גלאון, דוד ביטן, יואב בן צור, מיכל רוזין, יצחק וקנין, יצחק הרצוג, מיכל בירן, עיסאווי פריג', מרב מיכאלי, איל בן ראובן, יוסי יונה, זוהיר בהלול, איימן עודה, עמר בר-לב, יעל כהן-פארן, איתן כבל, איתן ברושי, יעקב מרגי, קארין אלהרר, מרדכי יוגב, מיקי רוזנטל, קסניה סבטלובה, איציק שמולי, תמר זנדברג, מנואל טרכטנברג, אורלי לוי אבקסיס, דב חנין, איילת נחמיאס ורבין, נורית קורן ומסעוד גנאים; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – עידוד השתלבות בעבודה בקרב זכאי קצבת נכות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, דוד אמסלם, יעקב מרגי, בצלאל סמוטריץ, רועי פולקמן, דב חנין, מירב בן ארי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, עבדאללה אבו מערוף, משה גפני, יעקב אשר, נחמן שי, מיכל רוזין, יואב בן צור, איציק שמולי, אילן גילאון, יואל חסון, יעל גרמן, איתן כבל, אורלי לוי אבקסיס, יחיאל חיליק בר, מיקי רוזנטל ואורי מקלב; הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (יתום להורה שנרצח בפעולת איבה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, אכרם חסון, מירב בן ארי, זהבה גלאון, טלי פלוסקוב, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, מיקי רוזנטל, מנואל טרכטנברג, נחמן שי, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, סתיו שפיר, איציק שמולי, יעל כהן-פארן, אלעזר שטרן, דב חנין, תמר זנדברג, איל בן ראובן, יעל גרמן, יעקב פרי, מאיר כהן, עמר בר-לב, מרב מיכאלי ויואל חסון; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – איסור קיזוז קצבת ילדים כנגד חוב לביטוח לאומי),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, יצחק וקנין, עאידה תומא סלימאן, קארין אלהרר, עבדאללה אבו מערוף, איציק שמולי, עליזה לביא, עבד אל חכים חאג' יחיא, יעקב מרגי, אורי מקלב, איימן עודה, מסעוד גנאים, מיכל רוזין, מאיר כהן, דב חנין, יואל חסון, נורית קורן, רויטל סויד ויעקב אשר; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – דחיית פירעון הלוואה לדיור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, מירב בן ארי, איציק שמולי, מכלוף מיקי זוהר, יעקב אשר, עודד פורר, רוברט אילטוב, חמד עמאר ורחל עזריה; הצעת חוק ייצוג הולם בפרסומים של גופים ציבוריים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, אלי כהן ומיכאל אורן; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון – חובת הגשת תסקיר במעצר עד תום ההליכים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי, מרדכי יוגב, דב חנין, יפעת שאשא ביטון, אברהם נגוסה, דוד אמסלם, בצלאל סמוטריץ ויהודה גליק; הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחיר קייטנה ציבורית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד אמסלם, אוסאמה סעדי, מכלוף מיקי זוהר, מירב בן ארי, יהודה גליק, דוד ביטן, אברהם נגוסה, קארין אלהרר, מיכל רוזין, יואל חסון, נורית קורן, אורי מקלב, עבד אל חכים חאג' יחיא, שולי מועלם-רפאלי, עליזה לביא, רוברט אילטוב, רויטל סויד, ענת ברקו, אורן אסף חזן, אכרם חסון, יחיאל חיליק בר, יוסי יונה, איציק שמולי ודב חנין; הצעת חוק התרת מסחר עם בני העם הכורדי (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, יוסי יונה, איציק שמולי ויעל כהן-פארן; הצעת חוק הרשויות המקומיות (הגבלת כהונה של נושאי משרה בכירים) (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק העונשין (תיקון – מרמה והפרת אמונים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – ייצוג הולם למזרחים),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יגאל גואטה, דוד אמסלם, נאוה בוקר, יחיאל חיליק בר, דוד ביטן, מכלוף מיקי זוהר, עליזה לביא, אורלי לוי אבקסיס ותמר זנדברג; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הודעה על שירות לא פעיל וניתוקו), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואל חסון, מירב בן ארי, איתן כבל, מכלוף מיקי זוהר, יעקב מרגי, ישראל אייכלר, עמר בר-לב ויעקב אשר; הצעת חוק הארכיונים (תיקון – עיון הציבור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איתן כבל, זהבה גלאון, נורית קורן, נאוה בוקר, יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, מיכל רוזין, דב חנין, קארין אלהרר, יעל גרמן, אמיר אוחנה, שולי מועלם-רפאלי, איימן עודה, יעקב פרי ורחל עזריה; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – שלילת פיצויי פיטורים וזכויות פנסיוניות ממחבלים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, חיים ילין, קארין אלהרר, אלעזר שטרן, מאיר כהן, איציק שמולי, יעקב מרגי, מנחם אליעזר מוזס, מירב בן ארי, עודד פורר, אמיר אוחנה, נורית קורן ועליזה לביא; הצעת חוק השקעות משותפות בנאמנות (תיקון – מינוי נאמן לקבוצת רכישה ולקבוצת השקעה), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יצחק הרצוג, רועי פולקמן, יגאל גואטה, עבדאללה אבו מערוף, ג'מאל זחאלקה, נחמן שי, מנואל טרכטנברג ודב חנין; הצעת חוק פרסום הפרוטוקולים של ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדים מבין עולי תימן, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מאיר כהן וניסן סלומינסקי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הוספת מקצועות הנהיגה והאבטחה כעבודה מועדפת), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת ענת ברקו.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח נציב תלונות הציבור – דוח שנתי 42 לשנת 2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח המלצות הוועדה המיוחדת לנושא הרפורמה בשירות המדינה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה ואוזלת ידה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: ביטול חובת לימודי הליבה על-ידי הממשלה אינו הוגן כלפי הילדים החרדים, כלפי משפחותיהם העתידיות וכלפי התלמידים החילונים והדתיים שעליהם תיפול המעמסה בעתיד;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאת ההצעה של המחנה הציוני, כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי, ינמק חבר הכנסת אראל מרגלית, יש לנו כרגע שתי אופציות, אדוני: 1.

יולי יואל אדלשטיין: אני אסגור כרגע את הישיבה עד שנזכה לראות כאן נציג ממשלה; 2.

יולי יואל אדלשטיין: אתה תעלה לנאום, ואני אפעיל את השעון רק אם וכאשר יופיע נציג ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הבחירה בידי אדוני.

אראל מרגלית: אני מעדיף שיהיה פה נציג ממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מכריז על הפסקה לעשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מחדש את הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: השר הנגבי אתנו, ולכן אני אזמין את חבר הכנסת אראל מרגלית לעלות לדוכן כדי להציג הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני: כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, שקט פה.

אראל מרגלית: שקט מדי.

אראל מרגלית: פעם דיברו על השקט שלפני הסערה; לנו יש שקט שלפני החקירה.

אראל מרגלית: האדמה פוערת את פיה מתחת לרגליים שלנו, וכולנו כאן, בבית הזה, שותקים, ולשתיקה הזאת יש מחיר, כי בכל פעם שנפתחת חקירה, בכל פעם שהאדמה מתחילה לרעוד לכם מתחת לרגליים – –

צחי הנגבי: אתה מדבר על החקירה נגדו?

רויטל סויד: איך אתה יודע על מה הוא מדבר?

אראל מרגלית: – – אדוני ראש הממשלה, אתה מסכסך.

צחי הנגבי: אתה מדבר על החקירה נגדו?

אראל מרגלית: אתה משסה ימנים בשמאלנים – שב, צחי הנגבי, ותקשיב.

צחי הנגבי: אתה מדבר נגד החקירה נגדו – – –

אראל מרגלית: אתה משסה יהודים בערבים, אתה משסה דתיים בחילונים, סטרייטים בלהט"בים, ספרדים באשכנזים, מרכז בפריפריה.

אראל מרגלית: כאחרון הטוקבקיסטים, אתה מוציא תגובות שכל מטרתן לגרום לנו לשנוא אחד את השני, לנעוץ אחד בשני סכינים ושיניים.

אראל מרגלית: אתה לא רוצה עם, אתה רוצה דם.

אראל מרגלית: ולהלן מחירון נתניהו לשחיתות: הנוכל המורשע הגדול באירופה, מימרן, המאפיונר, מעביר לך כסף – זה שווה כניסה בשמאל; נפתחת "בדיקה" בחשד להלבנת הון – זה כבר שווה פילוג בין ערבים ליהודים; מגייס התרומות המשפחתי וראש הסגל נעצר על כבש המטוס בנתב"ג ונחקר 14 שעות – זה יעלה לציבור הישראלי בפילוג בין דתיים לחילונים; גם זה לא עובד?

אראל מרגלית: נשלח את אמנית הבית, זמרת המלחמות מירי "cut the bullshit" רגב, לפלג בין מזרחים לבין אשכנזים.

אראל מרגלית: עומק ההסתה כעומק החקירה, עומק השיסוי כעומק הצ'ק ללא הכיסוי.

אראל מרגלית: מתי תנוח, מר נתניהו?

אראל מרגלית: מתי?

אראל מרגלית: מהו תעריף המונה שאנו נשלם על חקירה שהולכת ומסתבכת?

אראל מרגלית: כמו פינוקיו, אתה עומד ומשקר ומשנה גרסאות שוב ושוב ושוב, וחושב שיקרה לנו ההפך מפינוקיו, שאנחנו – אנחנו נהפוך מאנשים אמיתיים לבובות משוסות על חוטים.

אראל מרגלית: אתה מחכה שנשכח שאנחנו עם אחד; שהמקום הזה קטן לנו מכדי שהוא יתחלק לשבטים-שבטים וגזעים-גזעים; אתה רוצה שנשכח שלא משנה אם ההורים שלנו הגיעו מרומניה או ממרוקו או מצרפת או מרוסיה או מעיראק, או נולדו כאן, אנחנו כולנו ישראלים; אתה רוצה שנשכח שזה לא משנה אם אנחנו גרים בתל-אביב או כאן בירושלים, כולנו ישראלים; אתה רוצה שנשכח שבבתי-הקברות הצבאיים על הקבר יש נוסח אחד אחיד; אתה רוצה שנשכח שלא משנה אם אנחנו אומרים אלוהים, או הקדוש-ברוך-הוא, או אללה, או God Almighty, או בורא עולם – לכולנו יש אלוהים.

אראל מרגלית: חוץ מלך.

אראל מרגלית: ומי שאין לו אלוהים יכול לעשות הכול.

אראל מרגלית: עובדה, הנה, על-פי מקורות זרים – ולכל מי שיש ספקות, אלה הכתבות, ויש רבות מהן – על-פי מקורות זרים אתה עושה הכול, אין לך אלוהים; פרשת "הון, דרכון, עולם תחתון", בטח יקראו לזה עוד מעט.

אראל מרגלית: כן, "הון, דרכון, עולם תחתון".

אראל מרגלית: לפי אותם פרסומים זרים, הסיבות אשר בגינן מתנהלת נגדך חקירת משטרה הן מאוד חמורות.

אראל מרגלית: תוכל בבקשה, אדוני ראש הממשלה, לומר לנו, האם יש אמת בפרסום?

אראל מרגלית: האם לבן משפחתך הוצא דרכון תחת שם אחר?

אראל מרגלית: האם אותו שם מופיע במסמכי פנמה?

אראל מרגלית: האם אותו בן משפחה מחזיק בחשבון בפנמה?

אראל מרגלית: האם נכון שלאותו חשבון הוזרמו כספים זרים?

אראל מרגלית: האם יש אמת בפרשת "הון, דרכון, עולם תחתון"?

אראל מרגלית: אדוני, היה לנו כבר ראש ממשלה אחד שנכנס לכלא על מעטפות; אנחנו לא רוצים שיהיה לנו עוד ראש ממשלה שייכנס לכלא בגלל ענייני כספים או הלבנת הון – זה לא נכון, ולא ראוי, ומאוד מסוכן לנו כחברה וכמדינה.

אראל מרגלית: וראש ממשלה שמקבל כסף מנוכל – על-פי הודאתו, צחי הגנבי – שעורכי-הדין שלו פתחו לנוכל הזה, מימרן, חברה בישראל – זה לא צחוק; הרי אותו מימרן הואשם שהלבין כספים והעביר אותם לישראל.

אראל מרגלית: האם יכול להיות שהחברה הזאת שימשה צינור להלבנת כספים, כפי שהוכח בהרשעה בצרפת לגבי מקרים אחרים?

אראל מרגלית: אומרים לי: לא יכול להיות, ראש ממשלה לא יהמר עד כדי כך.

אראל מרגלית: אבל מצד שני, אני שואל את עצמי, ראש ממשלה שנסמך על שולחנו של טייקון קזינו לא נראה ממש כאחד שבורח מהימורים.

אראל מרגלית: אדוני ראש הממשלה, הרי בינינו, 90% מהזמן שלך כרגע מוקדשים לענייני חקירות; חקירות שלך, חקירות של משפחתך.

אראל מרגלית: אי-אפשר לנהל ככה מדינה.

אראל מרגלית: בקושי נותר לך זמן לסכסך בינינו 24 שעות ביממה.

אראל מרגלית: ובואו נחשוב, כשלך אין זמן, אדוני ראש הממשלה, גם לשר הכלכלה אין זמן, וגם לשר החוץ אין זמן, שלא לדבר על שר התקשורת, כי שר התקשורת, ושר הכלכלה, ושר החוץ, וראש הממשלה, כולם בחקירות, וכולם מאוד מאוד עסוקים עכשיו.

אראל מרגלית: ושלא נטעה, אין כאן בדיקה משטרתית.

אראל מרגלית: בדיקות, צחי הנגבי, יש בקופת-חולים.

אראל מרגלית: כאן מדובר בחקירה.

אראל מרגלית: נכון, אנחנו מוקפים בדיקטטורות, אבל כאן אנחנו עדיין חיים בדמוקרטיה, אדוני ראש הממשלה, ואתה נבחר ציבור, ואתה חייב תשובות לציבור.

אראל מרגלית: ולא, לא התשובות "ערבים נוהרים לקלפיות", או "השמאלנים שכחו מה זה להיות יהודים", או פוסט שמאשים פלסטינים באונס שלא היה, על רקע לאומני, או הכללות נגד ערביי ישראל אחרי כל פיגוע ופיגוע, אם יש לזה קשר או אין לזה קשר.

אראל מרגלית: זאת לא תשובה.

אראל מרגלית: לכן, לפני שיהיה מאוחר מדי, אנחנו מגישים אי-אמון בממשלה, שהולכת והופכת לחברת קבלן לשיסוי והסתה.

אראל מרגלית: זה הזמן שלך ללכת, אדוני ראש הממשלה, ולעשות לביתך, ללכת ולהשקיע את זמנך ולהגן על עצמך ועל משפחתך.

אראל מרגלית: ואנחנו, כמו שעושים בכפרות, נפנה לחיים טובים וארוכים ולשלום.

אראל מרגלית: כי הכי גרוע, כולנו מבינים, שכשהחקירות ילכו ויסתבכו, ומלאי ההסתה ייגמר, אדוני ראש הממשלה, אתה עוד תגרור אותנו למלחמה.

אראל מרגלית: אולי אז נקרא לה מלחמת שלום המימרן.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אראל מרגלית: חייבים להפסיק לשתוק.

אראל מרגלית: חייבים.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת דב חנין להציג הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות גם לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו יעלה חבר הכנסת אילן גילאון להציג הצעת אי-אמון דומה מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן ישיב השר צחי הנגבי לשלושת המנמקים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני אדבר היום לא על הסתבכותו הפלילית של ראש הממשלה, אלא על מדיניותו הכושלת.

דב חנין: בהמשך לדברי קודמי, חבר הכנסת מרגלית, אני מציע לכולנו להבין שהנוסחה המדויקת היא: עומק ההסתה כעומק הכישלון.

דב חנין: כי הממשלה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא ממשלה כושלת בכל תחומים.

דב חנין: בואו נאמר מילה על התחום המדיני-ביטחוני: אתם זוכרים איך נתניהו ודובריו ניסו לשכנע אותנו שאת הסכסוך הזה אי-אפשר לפתור ושהדרך היחידה היא פשוט לנהל אותו?

דב חנין: אתם עוד זוכרים?

דב חנין: אם כן, עמיתי חברי הכנסת, הקונספציה הזאת התפוצצה לכולנו בפנים.

דב חנין: אנחנו ראינו בחודשים האחרונים עד כמה התוצאות הן איומות; אין ביטחון, אנשים מפחדים, יש פגיעות, יש נהרגים, יש פצועים, אנשים מפחדים – כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: ומזה צריך להבין, מזה צריך להפיק לקח: סכסוכים אי-אפשר באמת לנהל.

דב חנין: הדרך היחידה היא להתמודד אתם ולהתחיל לפתור אותם.

דב חנין: יש בפני ישראל בחירה היסטורית: או שנדע להתקדם לשלום של עצמאות וצדק לשני העמים, או, אם לא נתקדם לכיוון הזה, עמיתי חברי הכנסת, בהכרח נידרדר ממלחמה למלחמה.

דב חנין: ושעון הזמן, הסופר לאחור לקראת מלחמה חדשה, כבר התחיל.

דב חנין: אנחנו עוד לא יודעים אפילו להגיד באיזו זירה היא תהיה, אבל היא תהיה.

דב חנין: כי אם לא יהיה שלום, תהיה מלחמה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, השנה הזאת היא שנת ה-50 לכיבוש, והגיע הזמן, בשנה הזאת, להביא סיום לכיבוש הזה, שלא רק ממרר את חייהם של הפלסטינים בשטחים, אלא בעצם מאיים גם על העם בישראל.

דב חנין: והדרך לעשות את זה, עמיתי חברי הכנסת, היא אימוץ יוזמת השלום הערבית, היא הושטת יד אמיתית לשלום להנהגה הפלסטינית, ופתיחת משא-ומתן אמיתי, על הסדר אמיתי של שלום, שייתן לשני העמים ביטחון, עצמאות וצדק.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הממשלה הזאת כושלת במישור המדיני והביטחוני, ולא פחות כושלת בתחום החברתי והכלכלי.

דב חנין: אנחנו ציינו בימים האלה חמש שנים למחאה החברתית הגדולה.

דב חנין: מאז, מחירי הדירות עלו בעוד 26%.

דב חנין: אני מזכיר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שמהיום שבו נתניהו חזר לשלטון, מחירי הדירות בישראל עלו ב-60%, והם ממשיכים לעלות.

דב חנין: הם ממשיכים לעלות.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת, כמו שבנושא המדיני יש קשר בין כישלונה של הממשלה לבין האידיאולוגיה המוטעית שלה, שמנסה להתחמק מפתרון הסכסוך, כך גם בתחום הדיור ובתחומים החברתיים יש קשר ישיר בין כישלונה של הממשלה לבין האידיאולוגיה המוטעית שלה.

דב חנין: בתחום הדיור, הממשלה המשיכה להישען על השוק החופשי.

דב חנין: תקציב משרד השיכון ירד בשנים 2000–2014 מ-9.9 מיליארד ש"ח לקצת יותר מ-3 מיליארד ש"ח.

דב חנין: זה אומר משרד שיכון חלש.

דב חנין: זה אומר משרד שיכון שבונה הרבה פחות, בבנייה ישירה.

דב חנין: אגב, הכנסות המדינה ממסי נדל"ן עלו באותה תקופה, אבל ההשקעות של המדינה בבנייה, בבנייה חברתית, בבנייה ציבורית, ירדו בצורה רצינית.

דב חנין: תסתכלו על שלושת העשורים האחרונים, מאז 1998, שבה נחקק חוק הדיור הציבורי, מדינת ישראל לא בנתה דירות ציבוריות – לא בנתה דירות ציבוריות.

דב חנין: בהולנד שיעור הדירות הציבוריות, הדיור הציבורי, הוא 32%, באוסטריה – 23%, בבריטניה – יותר מ-17%.

דב חנין: אצלנו, אדוני היושב-ראש, שיעור הדירות בדיור הציבורי הוא סדר גודל של 2%.

דב חנין: תשוו את נתוני העוני אצלנו לאלה שבאוסטריה, הולנד ובריטניה, ותראו ששיעורי העוני אצלנו הרבה יותר גבוהים.

דב חנין: זאת אומרת שאצלנו יש יותר מקום – יותר צורך בדיור ציבורי ממה שיש שם, אבל יש הרבה פחות דיור ציבורי.

דב חנין: דוח ועדת אלאלוף, הוועדה למלחמה בעוני בישראל, קבע קו אדום של מלאי דירות ציבוריות, 110,000 יחידות דיור בדיור הציבורי.

דב חנין: אנחנו כל כך רחוקים מהמספר הזה, ואנחנו אפילו לא מתחילים להתקרב.

דב חנין: הפערים בין הצורך – בין הצרכים של אנשים בדירות – לבין פתרונות הדיור הולכים ומעמיקים.

דב חנין: בהסכמים הקואליציוניים דובר על זה ש-5% מהדירות יוקצו לזכאי דיור ציבורי.

דב חנין: איפה, זה לא מתקיים, אין שום כוונה לקדם את זה, וגם אם זה היה מתקדם, עמיתי חברי הכנסת, זה רחוק מאוד מאוד מלסגור את הפערים ולהשלים את החוסר העצום בתחום הזה.

דב חנין: אנחנו מדברים על מחאה חברתית ועל מחירי הדיור, אבל המחאה החברתית הרי הייתה לא רק על מחירי הדיור; המחאה החברתית הייתה, למשל, על מצבם של צעירים בישראל.

דב חנין: מצבם הכלכלי של צעירים בישראל מאז, עמיתי חברי הכנסת, ממשיך ונעשה בעייתי יותר – יוצאים לשוק עבודה שאין בו ביטחון, אין בו הגנות, עובדים בעבודות זמניות, סובלים לא רק מבעיית דיור אלא גם מחוסר השתלבות בפרנסה בטוחה, באופק תעסוקתי יציב.

דב חנין: אנחנו מדברים על משבר אצל הצעירים, בואו תראו את מצבם של הקשישים בישראל; שיעור גבוה מאוד של הקשישים בישראל נמצאים מתחת לקו העוני, והממשלה הזאת בלמה את ההצעה שלנו – על חודו של קול, עמיתי חברי הכנסת, על חודו של קול – להעלות בצורה כזו את קצבת הזיקנה, שלא יהיו בישראל זקנים שחיים מתחת לקו העוני.

דב חנין: אומרים לנו, בשלטון הזה, שאין להם כסף, ולכן הם לא יכולים לפתור את בעייתם של הקשישים.

דב חנין: ככה הסבירו לנו כאן, באולם הזה, כשהתנגדו להצעה להעלות את קצבת הזיקנה.

דב חנין: אומרים לנו שאין כסף, ולכן מצבם של בתי-החולים הציבוריים הולך ומידרדר והמצוקה של מערכת הרפואה הציבורית הולכת ומקצינה.

דב חנין: אין כסף?

דב חנין: תראו מה שהממשלה מספרת לנו; הנה, אומר לנו שר האוצר שהתגלה מאגר כסף עצום, ולכן צריך להפחית את מס החברות – להוריד את מס החברות מ-25% ל-23.5%, למה לא? יש המון כסף.

דב חנין: אני רוצה להזכיר, עמיתי חברי הכנסת, שכשבנימין נתניהו נבחר לתפקיד שר האוצר בשנת 2003, שיעור מס החברות בישראל היה 36%.

דב חנין: מאז הידרדרנו ל-25% מס חברות, ואת זה עוד רוצים להמשך ולהפחית.

דב חנין: אז בפעם הבאה שיגידו לכם שאין כסף לקשישים, בפעם הבאה שיגידו לכם שאין כסף לקנות דירות לדיור הציבורי, בפעם הבאה שידברו אתכם על הזקנה במסדרון בבית-החולים בנהריה או בכל בית-חולים ציבורי אחר, תזכרו את המספר הזה; תזכרו את המיליארדים שהממשלה הזאת רוצה לתת במתנה לבעלי ההון, לחברות הגדולות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, רוצים לקצץ במסים במדינה שבה ההשקעה הציבורית על שירותים אזרחיים היא הכי נמוכה.

דב חנין: רוצים לקצץ במסים במדינה שבה ההוצאה הציבורית על בריאות היא נמוכה יחסית לכל מדינות ה-OECD.

דב חנין: אז רוצים להקל על בעלי ההון, ולהקל על בעלי ההון גם במסים, אבל לא רק במסים; הנה, אנחנו רואים שהאוצר רוצה לתת לחברות המזהמות הגדולות הקלות שיפטרו אותן מעוּלם של החוקים הסביבתיים, של החוקים להגנת הסביבה.

דב חנין: ידידי חבר הכנסת צחי הנגבי, בעברך היית שר להגנת הסביבה, ובתקופתך קודמו חקיקות סביבתיות יפות, ראויות, מתקדמות, חשובות, אבל כל ההישגים האלה נמצאים בסכנה, כאשר המזהמים הגדולים ביותר מקבלים פטור – מקבלים פטור מהצורך לעמוד בנורמות הסביבתיות, מהצורך לעמוד בנורמות שמגינות על הבריאות שלנו, על החיים שלנו, על העתיד שלנו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כמו בתחום המדיני-ביטחוני, גם בתחום החברתי-כלכלי עומדת אידיאולוגיה כושלת מאחורי המעשים הכושלים.

דב חנין: והאידיאולוגיה הכושלת הזאת היא האידיאולוגיה של השוק הכביכול-חופשי.

דב חנין: היא אידיאולוגיה של מתן תמיכה ועזרה לבעלי הון.

דב חנין: היא אידיאולוגיה של להעשיר את העשירים ולהמשיך להילחם בעניים במקום להילחם בעוני.

דב חנין: הממשלה הזאת ראויה לאי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין, גם על ההקפדה על הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלה והאזרחי – הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מובן שהשם "אי-אמון" הוא הוראת הקבע לאי-אמון שאנחנו מגישים בכל יום שני, אבל לא משלים את עצמנו, משום שהאי-אמון הוא דרך מסוימת להתריע או להתריס.

אילן גילאון: יש פה תנועה מטורפת של סוטים שפשוט איבדו את הנורמליות של החיים, פגיעה בזכויות הפרט של הדתיים – את זה אומר יגאל לוינשטיין, והרב שמואל אליהו מנצרת-עילית אומר שצריך לעשות את ההומואים גברים, שיחפשו נשים, שהומוסקסואליות היא בחירה לא בריאה כמו עישון או השמנת יתר.

אילן גילאון: טוב, זה כבר קטע בריאותי באמת.

אילן גילאון: הרב אליהו מרמת-גן אומר שההומואים הם נכים שצריכים טיפול פסיכולוגי, וכבר יש דאגה בקרב הנכים לגבי תגי החניה, אדוני, אבל אני מביא את הציטוטים האלה, אדוני השר, משום שלא מיהרתם להגיב על הדברים האלה כפי שמיהרתם, כפי שכל חבר ממשלה שפך, ובצדק, את ההלל על דבריו המוטים, השגויים, הלא-נכונים של גידי אורשר.

אילן גילאון: ולא עשיתם את הדבר הזה משום שכנראה, כפי שחשבנו, ברוב הציניות שלכם, ברוב צביעותכם, אתם משתמשים בקרדום הזה, של הפיצול, של ההפרדה – אינכם מגיבים כלפי אנשים שמקבלים את משכורתם מקופת הציבור, שאנחנו משלמים להם על כך; אינכם ממהרים להגיב, ואתם ממלאים פיכם מים, מה שמוכיח עד כמה אתם משתתפים ומשתמשים בצורה צינית כדי להפריד ולמשול.

אילן גילאון: הפחדה והפרדה, אדוני, אלה הם הכלים, והסחת הדעת.

אילן גילאון: הפחדה באמצעות אוטובוסים מלאי ערבים שנוהרים לקלפיות, וכבר אמרתי פה, לא ידעתי אף פעם שיש תחבורה ציבורית כל כך יעילה במגזר הערבי, עד שלא שמעתי את המשפט הזה; הפרדה על-ידי שחרור השד העדתי כל אימת שמתאים לנו לשחרר אותו.

אילן גילאון: אבל בשד העדתי מטפלים בצורה של חלוקה מחודשת של העושר הלאומי, משום שעוני, אדוני, בסופו של דבר, הוא רק דבר אחד – הוא לא חברתי, הוא לא חברותי, והוא לא חברתני.

אילן גילאון: בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, עוני הוא חלוקה לא נכונה של עושר.

אילן גילאון: לכן, כאשר אני רואה את הדברים האלה – ואני רוצה להגיד לך שלפני כמה ימים עברתי כאן, במסדרון, ופגשתי את יוסי אחימאיר בדרכו אל השרה מירי רגב, כדי להעניק לה ספר על ז'בוטינסקי, ואני חשבתי לעצמי, אדוני, בעצבות, שאני הרבה יותר קרוב להדר הז'בוטינסקאי, כמה שאני איש "השומר הצעיר", לעומת הממשלה הנוכחית, לעומת השרים שלה, לעומת ההרכב הזה, שצריך ללכת הביתה בעיקר בגלל מה שהוא.

אילן גילאון: יש תחושה, אדוני, שלא מדובר כאן בוויכוח אידיאולוגי בין ימין לשמאל, מדובר בתרבויות של הסתכלות על בני-אדם; מצד אחד, חבורה אינסטרומנטלית, קואליציה של מושחתים, של אימפוטנטים ומלחכי פנכה שחברו יחדיו כדי לנהל את עניינו של הציבור, והדבר שהוא הכי בניגוד עניינים כאן, אדוני, הוא שהמעשים האלה מנוגדים לעניינו של הציבור, אבל הציבור מפוחד, ומשוסע, ומופרט, והוא לא בדיוק יודע לתבוע לעצמו את מה שבאמת היה מגיע לו.

אילן גילאון: אולי הוא לא יודע לשאול כל יום מה הוא צריך לתת למדינתו, אבל כל יומיים – מה מדינתו צריכה לתת לו בחזרה, אדוני.

אילן גילאון: הייתי הבוקר – הלכתי לבקר את ראש הממשלה ברחוב בלפור – קרוב לבית, לא ממש נכנסתי, כי הייתה שם הפגנה של המטפלות של משרד הכלכלה; נשים שעובדות 11 שעות ביום וגומרות את החודש עם 4,000–5,000 שקלים, אדוני.

אילן גילאון: ללא ימי מחלה, ללא ימי אבל, ללא זכויות פנסיוניות, ללא כלום כלום כלום.

אילן גילאון: וראש הממשלה לא היה שם.

אילן גילאון: הלכתי לאחר מכן ופגשתי את משפחת שאול, שיושבת שביתת שבת ברחוב בלפור, ליד בית ראש הממשלה, עזובים לנפשם במקום הזה, באי-כבוד, באי-צדק, באי-תשומת-לב.

אילן גילאון: וראש הממשלה, איפה הוא היה, אדוני?

אילן גילאון: ברחוב פנמה?

אילן גילאון: ארנו מימרן?

אילן גילאון: שלדון אדלסון?

אילן גילאון: שמות ממש מזהירים, שהם לתפארת הציונות, כל אחד בפני עצמו ראוי ורשאי להדליק משואה.

אילן גילאון: ארי הרו חמישה ימים במעצר, ראש המטה של ראש הממשלה נחקר – הלוא, אדוני, לו נאמרו הדברים האלה על כבודו, או עלי, או על כל אחד שיושב כאן כרגע באולם, הוא היה חופר לעצמו בור ויורד 50 מטר מתחת לאדמה ולא יוצא 30 שנה, מפאת הבושה.

אילן גילאון: אבל כאן אין בושה, אדוני.

אילן גילאון: כבר ז'אן ז'אק רוסו אמר שהבושה היא בת לווייתה של היכולת להבחין בין טוב לרע.

אילן גילאון: ובמקום שאין בושה, אדוני, אין יכולת להבחין בין טוב לרע, אז ממנים שרים – השר לענייני "בזק", השר לענייני אלוביץ, השר לענייני אדלסון, השר לענייני כל מיני מיליונרים אשכנזים, כמו שקוראים לדבר הזה, שהיום שולטים באינטרסים המרכזיים, משום שאיתרע מזלנו, של המדינה הזאת, והיא איננה מונהגת, והיא מנוהלת בסחיטה באיומים.

אילן גילאון: אנחנו מתחקים אחרי – מה שהיום עושים לרשות השידור, שזה כמשל, או העינוי שעובר ערוץ 10, או הניסיון לשלוט בכלי התקשורת – זוהי דרכו של ארדואן.

אילן גילאון: זוהי דרכו של ארדואן.

אילן גילאון: אבל אני מתעודד מכך – א.

אילן גילאון: שהציבור לא יאפשר לנו להגיע למקום הזה; וב.

אילן גילאון: שהצבא לא די נואש ולא מספיק נואש כדי שיעשה מעשה כזה.

אילן גילאון: אני סומך על הצבא, שלפעמים היום הוא המגדלור הראשי בנושא הומניות וזכויות אדם במדינת ישראל, וגם זה מוכיח משהו.

אילן גילאון: האימפוטנטים הם אלה שיש להם כוונות טובות והם חברים בממשלה, ואז, פתאום, כשהם מגיעים, הם אומרים: אין לי ברירה, כי דברים שרואים מכאן לא רואים משם, ואז הם מטילים מס על הבורסה – הלוואי על הבורסה – מפחיתים את המס על החברות.

אילן גילאון: ואלה שהולכים לתקציב דו-שנתי, אף שהתחייבו לא לעשות את הדבר הזה, ואלה שבעצם יש להם הרבה מאוד כוונות טובות, אבל אינם מצליחים לעשות דבר, ובסופו של דבר מתפתח טבע כזה שהם צריכים להישאר ממש ממש בפנים.

אילן גילאון: אז כשאני צריך לחשוב "מה אתם עשיתם בשביל מדינה" – ההרכב הזה של הממשלה, בצורה כזאת או אחרת, בתחומים הראשיים של החיים שלנו, כמה ירדתם מהדוקטרינה של האין-פרטנר הזאת וקידמתם אותנו לשלום או לסיכוי?

אילן גילאון: אני יודע, כל העולם השתגע, אדוני; דווקא בגלל זה צריך כאן אנשים שפויים.

אילן גילאון: כמה צמצמתם פערים כאן?

אילן גילאון: אז איפה ראש הממשלה, ברחוב פנמה?

אילן גילאון: כמה ירד מפלס החרדות במדינת ישראל, אדוני, של רוב האוכלוסייה הממוצעת, שיורדת ומידרדרת למטה ולמטה?

אילן גילאון: אני אומר לעצמי, אחרי כל השאלה הזאת, אתם צריכים לא להיות כאן, לא משום מה שאני חשבתי, שלא הייתם צריכים להגיע לכאן, לא בגלל דעותיכם, אלא בגלל אופן ההסתכלות שלכם על האנשים.

אילן גילאון: אתם יודעים שאתם קודמים לשליחות שלכם, ובגדול, החלוקה היא לא בין ימין ושמאל, אלא בין בני-אדם שרואים בבני-אדם אמצעים, בדיוק כמו שמתרחש כאן, שלוקחים וחוטפים מדינה ומשתמשים בה באופן הזה, לבני-אדם שחושבים שבני-אדם הם מטרות, והקיום הזה הוא משותף, צריך להיות משותף לכולם, באופן הוגן, לא בנוי על כל דבר שצריכים לנהל נגדו מאבק.

אילן גילאון: אבל לאנשים האלה, אדוני, אין מושג מה יקרה פה בעוד עשר שנים, לא בלהביא בחשבון את הטכנולוגיה המתפתחת, לא בניצול נכון של הטכנולוגיה כדי לסגור פערים בין בני-האדם, שזה דבר פנטסטי, לו רק היינו יכולים לבחור בכך, לא באחריות לנצל את המשאבים שיש היום, לא בנדיבות, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: לכן, ישראלים וישראליות יקרים, בבחירות הבאות אתם חייבים להשיב את האנשים האלה לביתם.

אילן גילאון: אתם חייבים לשאול את עצמכם כל יום מה אתם נותנים למדינה שלכם, אבל כל יומיים מה היא נותנת לכם בחזרה, כי ללא הדיון הזה הדמוקרטיה מתמוטטת, ולא רק באמצעות החוקים הבלתי-דמוקרטיים שקיימים כאן, ואתם חייבים לשים את האנשים האלה במקום שממנו הם לא יוכלו להזיק לכם יותר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר צחי הנגבי להשיב על הצעות האי-אמון מטעם המחנה הציוני, הרשימה המשותפת ומרצ.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את הצעת האי-אמון של יש עתיד, ועליה, על ההצעה הזאת, ישיב שר החינוך נפתלי בנט.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, כשפתחתי דף חשבון בפייסבוק לפני שנתיים, שלוש, ארבע, עשיתי לי מנהג: מי שמגדף, אני מעיף אותו מהדף; מי שמבקר אותי בלשון נוקבת, חריפה, אבל לגופו של עניין, אני מקדיש זמן כדי להגיב.

צחי הנגבי: אז אני מעיף מהדף של הדיון הזה גם את אראל "תחזירו לי את המדינה קיבינימט" מרגלית, וגם את אילן גילאון, כי שניהם מגדפים ומקללים – –

אילן גילאון: – – –

צחי הנגבי: – – ואני משיב לדב חנין, כי לו אפשר להשיב – –

אילן גילאון: – – –

צחי הנגבי: – – כי הוא פשוט מכבד את המעמד שנקרא הצעות אי-אמון.

צחי הנגבי: זה מעמד שאבד עליו הכלח, ואנחנו הרבה מאוד שנים בכנסת הזאת לא מייחסים לו משקל, אבל צודק חבר הכנסת חנין, אין לאופוזיציה הרבה הזדמנויות להטיח את תסכוליה בממשלה, וזו הזדמנות נאותה וראויה, וראוי שהממשלה תגיב – –

אראל מרגלית: התרגלתם לשקט, אה?

צחי הנגבי: – – ולכן אנחנו נגיב.

אראל מרגלית: לא יהיה לכם שקט, צחי הנגבי.

אראל מרגלית: וכשאתם תעשו את הדברים האלה, שקט לא יהיה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, תודה רבה, נא להקשיב או לא להקשיב, אבל ודאי לא להפריע.

אראל מרגלית: שקט לא יהיה לכם כאן.

צחי הנגבי: וכשפתח חבר הכנסת "תחזירו לי את המדינה קיבינימט" מרגלית בדבריו, אני לא הבנתי, עוד פעם הוא גורר אותנו למאבקים בתוך מפלגת העבודה, ותוקף את החקירה נגד יושב-ראש האופוזיציה וצועק על חקירות של שעות ובאזהרה?

צחי הנגבי: לא הבנתי מה הקשר בין מאבקי כוח בפריימריז שאולי אי-פעם יהיו במפלגת העבודה לבין הצעת האי-אמון.

צחי הנגבי: להפתעתי, פתאום שמעתי שהוא מדבר על חקירה אחרת.

צחי הנגבי: אני לא ראיתי את ראש הממשלה נחקר באזהרה, אני ראיתי את ראש מפלגת העבודה נחקר באזהרה, ואני זוכר שבחקירה אחרת הוא אפילו שמר על זכות השתיקה.

צחי הנגבי: בסדר, נגיע לזה בבוא היום.

צחי הנגבי: אני מאחל לו – – –

אראל מרגלית: ראש הממשלה שינה את גרסתו שלוש פעמים – עם הנוכל הגדול ביותר באירופה.

צחי הנגבי: אני מאחל לראש האופוזיציה ידידי חבר הכנסת הרצוג שייחלץ בשלום, אני מאמין שהוא ייחלץ בשלום, אני חושב שהוא אדם הגון, אני בטוח שהתיק נגדו ייסגר, ובמהרה נוכל לעסוק בענייניו בתחום הפוליטי, ולא הפלילי.

צחי הנגבי: חבר הכנסת חנין, חלק מהדברים שאמרת – קשה לי להתווכח; באמת, טרם השלמנו את כל מה שהתחייבנו לו בפני הציבור בבחירות 2015.

צחי הנגבי: בבחירות 2015, שהיו באמת בחירות על רקע מאוויים שהציבור נתן להם ביטוי עוד קודם לכן, במחאה החברתית, ולאחר מכן באין-ספור סקרים, באמת נפלה הבנה – אצל כל מרכיבי הכנסת, אני חושב שזה לא משקף רק מה שחושבים בקואליציה, אלא גם באופוזיציה – בכל מרכיבי הכנסת הייתה הבנה שעם כל החשיבות של איראן, ושל "דאעש", ושל "ג'בהת א-נוסרה", ושל ה"חיזבאללה", ושל ה"חמאס", ו"הג'יהאד האסלאמי", וכהנה וכהנה איומים – שלא נעלמו, ולא התפוגגו, ומשמעותם עדיין כבדה, וכנראה גם לא תיעלם בעתיד הנראה לעין – יש נושאים שהציבור כואב אותם לא פחות, ולכן התוצאה המעשית הייתה שראש הממשלה, עוד לפני הבחירות, אמר שחלק משמעותי מאוד מהדגלים שיונפו על-ידיו, אם יזכה באמון מחודש, יהיו קשורים לשוועתו של הציבור בעניין מחירי הדיור, ובעניין יוקר המחיה, ואכן, זה מה שקרה בפועל.

צחי הנגבי: זה שאתה מלין, בצדק, שבשנה וחודש טרם הגיעו המשיחים בתחומים האלה על חמוריהם הלבנים, אני יכול להבין, אבל גם אתה לא תוכל להתעלם מן העובדה ששר האוצר, שזה היה הדגל שלו, משה כחלון, קיבל את כל הכלים ואת כל הגיבוי מראש הממשלה ומהממשלה, כפי שהדברים מעוגנים בהסכם הקואליציוני, ומקדיש זמן באמת עילאי, יחד עם צוותים של המשרד ואנשים שהוא הביא מחוץ למשרד, כדי לגבש פתרונות שיעזרו לצעירים, יעזרו לילדים שלנו, והתוצאות, להערכתי, לא תאחרנה לבוא.

צחי הנגבי: זה לוקח קדנציה; כשאומרים "לא תאחרנה לבוא" זה לא עניין של שנה, אבל אנחנו מאמינים, בעיקר לאחר שהורחבה הממשלה, שהממשלה הזאת תמלא את מלוא מכסת השנים הנתונות לה על-פי חוק, ועד, כמדומני – יתקן אותי היושב-ראש – אוקטובר או נובמבר 2019, יותר מארבע שנים.

צחי הנגבי: לא נוכל לבוא לכנסת הזאת לאחר שבאמת הממשלה תכהן ארבע שנים וחצי ולהגיד לכם: חלפה רק שנה.

צחי הנגבי: אבל אני מאמין שזה לא מה שנאמר, אני מאמין שנוכל להוכיח שהמחויבות של הממשלה לנושאים האלה לא רק הייתה מן הפה ולחוץ, אלא הובילה באופן מעשי לתוצאות שאפשר יהיה להתברך בהן.

צחי הנגבי: אבל בהרבה מאוד דברים אחרים, דב חנין, חבר הכנסת חנין, אנחנו לא צריכים לחכות לאוקטובר 2019, כי באופן מעשי, ורק בשנה הזאת – אני לא מדבר על אין-ספור הישגים של הממשלה ושל ראש הממשלה בקדנציות הקודמות מאז 2009, אני מדבר באמת על הממשלה הזאת – אין, נדמה לי שאני לא זוכר, ואני פה ותיק מכל האנשים שיושבים כאן, אין שנה מאז שאני פה, לפחות מ-1988 ואילך – אולי בשנה הראשונה לכהונת יצחק רבין המנוח – אין דוגמה, אין אח ורע, לכל כך הרבה הישגים בתחומים האזרחיים-כלכליים-חברתיים.

צחי הנגבי: אני אמנה אותם בקצרה, דברים שבאופן מעשי נוגעים באזרחים, נוגעים בציבור, נוגעים באנשים.

צחי הנגבי: אולי חלק גדול מהם היו בשדרות-רוטשילד באוהלים באותן שנים.

צחי הנגבי: דבר אחד הוא מה שאתם ניסיתם, משום מה – באמת, עד עכשיו לא מובן לי – לעמוד בפראות ובנוקשות ולסכל, וזה סיפור מתווה הגז.

צחי הנגבי: כמובן, אפשר היה להיאבק על תיקונים כאלה ותיקונים אחרים, אבל אילו היה תלוי בחצי שנמצא פה, מתווה הגז לא היה בא לעולם, והגז היה ממשיך להיות שקוע במעמקי הים.

צחי הנגבי: אם עכשיו הייתה הצבעה בכנסת – עכשיו, לא אז; הרגע, בהרכב שפה, שאנחנו כמה?

צחי הנגבי: שלושה-ארבעה-חמישה מהקואליציה והיתר מהאופוזיציה – עדיין הייתם מצביעים נגד מתווה הגז.

אראל מרגלית: אתה יודע שיותר זול לייבא גז מאשר לקנות מ"גזפרום"?

צחי הנגבי: הדבר לא היה מובן אז, ולא מובן היום – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – שאתם צריכים לשנות.

צחי הנגבי: – – אבל למזלנו, למזלם של אזרחי ישראל, בעיקר הדור הקרוב, ב-25 השנים הבאות, כל אזרח בישראל ירגיש באופן מעשי – בכיס שלו, בארנק שלו, בחיים שלו, באיכות החיים שלו, ברווחת החיים שלו – את התוצאות המעשיות של כישלונכם בסיכול מתווה הגז.

צחי הנגבי: אחת.

אראל מרגלית: 60,000 עסקים קטנים נסגרו.

צחי הנגבי: 2.

צחי הנגבי: בפעם הראשונה זה – אולי אי-פעם; אני, לפחות, לא זוכר – הסיפור של הנומרטור לשליטה בהוצאות הממשלה.

צחי הנגבי: כל הממשלות התברברו בהוצאות על ההוצאות.

צחי הנגבי: הממשלה הזאת עשתה מעשה שאין לו תקדים, אולי גם במדינות דמוקרטיות אחרות: היא שמה על עצמה אזיקים; אחרי האזיקים היא קשרה את ידיה וקשרה את רגליה, שלא להוציא שקל אחד מעבר להוצאות שהיא מחויבת להן.

צחי הנגבי: ואנחנו רואים את המשמעות, כבר, בהשגת היציבות ובהשגת היכולת לתכנן בראייה לטווח ארוך, מתוך חזון לשנים קדימה, את הוצאות הממשלה.

צחי הנגבי: כי הכנסות הן דבר לא בטוח; הוצאות, לצערנו, הן דבר בטוח.

צחי הנגבי: ולכן, ההוצאות האלה כבולות ומכובלות באמצעות שיטת הנומרטור.

צחי הנגבי: אנחנו רואים החלטת ממשלה על הוזלת מחירי המים; החלטת ממשלה על הרחבת טיפולי השיניים חינם לילדים עד גיל 14; המשך הוזלת תעריפי החשמל; קידום רפורמת הקורנפלקס להגברת התחרות והורדת המחירים בתחום המזון; הוזלת תעריפי התחבורה הציבורית; המשך פיתוח תשתיות הכבישים, הרכבות, הגשרים והמחלפים; הקטנת מספר הילדים בכיתות – "רפורמת הסרדינים"; תוכנית ממשלתית להקלה על עסקים קטנים חדשים; הגדלת קצבאות והשלמת הכנסה לקשישים ועידוד שילובם בשוק העבודה; תוכנית "חיסכון לכל ילד"; העלאת שכר חיילי החובה, הנגדים והשוטרים במאות שקלים; תוכנית לתגבור לימודי חמש יחידות במתמטיקה; הורדת המע"מ ב-1%; הפחתת מס החברות; הגדלת היצע הדירות, הסכמי הגג ותוכנית מחיר למשתכן שכבר הזכרתי; עידוד ההשקעות בתחום הסייבר; תוכנית החומש למגזר הערבי ולמגזר הדרוזי.

צחי הנגבי: וכל זה בלי לדבר מילה אחת, חבר הכנסת חנין, לא על אידיאולוגיה, ולא על ימין ושמאל, ולא על המצור של הטרור העולמי; אך ורק על הדברים שעמדו ביסוד הדברים שאתה אמרת בהצעת האי-אמון.

צחי הנגבי: אני יודע שזה כואב כשרואים הישגים של ממשלה, כי אני בעצמי הייתי באופוזיציה.

צחי הנגבי: זה לא אנושי – להיות באופוזיציה ולראות שהממשלה מצליחה.

צחי הנגבי: זה לא אנושי.

צחי הנגבי: מצד שני, זה גם לא אנושי לקנא בהצלחה של הממשלה כשאתה ישראלי ויש לך פה את המשפחה שלך והילדים שלך והיקירים שלך, ואתה כל היום בדילמה סוריאליסטית – אם רע לי אז טוב לי, אם טוב לי אז רע לי.

דב חנין: – – –

צחי הנגבי: אוקיי, לא, זה לא קל.

צחי הנגבי: האמן לי, דב, אני הייתי באופוזיציה יותר שנים, אני חושב, מכל אחד פה.

צחי הנגבי: זה לא הדבר הכי נעים לראות שאתה באופוזיציה והממשלה, בניגוד לכל האזהרות והנבואות השחורות משחור וכל התחזיות האפוקליפטיות, עושה דברים טובים.

אראל מרגלית: אפס מפעלים תעשייתיים שנפתחו ב-12 החודשים האחרונים.

צחי הנגבי: אבל אנחנו ממשיכים להיאבק להצדקת האמון המחודש שקיבלנו, אמון שריגש אותנו, אמון שאנחנו מחויבים לו.

צחי הנגבי: 30 מנדטים לאחר יותר מתריסר שנים שלא הגענו להישג הזה – זה איננו דבר שאנחנו יכולים לקבל בשאננות.

צחי הנגבי: זה שטר לפירעון, שהממשלה הזאת משתדלת לפרוע מדי יום ביומו.

צחי הנגבי: ולכן אנחנו נבקש, אדוני היושב-ראש ידידי חבר הכנסת עמאר, לדחות את כל הצעות האי-אמון ששמענו עד כה.

צחי הנגבי: אני מבין שיש עוד אחת.

צחי הנגבי: נשמע אותה, אולי היא תהיה טובה, אז אנחנו נסכים לה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן ינמק את ההצעה של יש עתיד.

חמד עמאר: בבקשה, עשר דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת, השר צחי הנגבי בחר לא להתייחס למה שנאמר פה על-ידי חבר הכנסת אראל מרגלית.

אלעזר שטרן: אני מודה שאני לא יכול לא להתייחס.

אלעזר שטרן: אני רק מאחל לראש הממשלה ולנו שמה שאמר אראל מרגלית זה דברים לא נכונים, שראש הממשלה ישר, שאין חקירה משטרתית, שההאשמות הכבדות שנאמרו פה הן לא נכונות.

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה הוא ראש הממשלה של כולנו.

אחמד טיבי: אני לא הייתי; מה אמר חבר הכנסת מרגלית?

זהבה גלאון: אתה איש טוב.

אלעזר שטרן: אני לא אחזור על מה שאמר אראל, הקרדיט שמור לו.

אלעזר שטרן: אני אומר רק שבשורה התחתונה, ראש הממשלה הוא ראש הממשלה של כולנו.

אלעזר שטרן: אנחנו נשמח שהממשלה הזאת תחלוף מן העולם, אבל מסיבות אחרות, ויש מספיק על מה.

אלעזר שטרן: ועל אחת מהסיבות האלה אני עומד כאן – על הרוע של הממשלה כלפי הילדים של הציבור החרדי, ועל הרוע של הממשלה כלפי הילדים של הציבור הלא-חרדי, אלה שיצטרכו לשלם בעתיד על הרוע הזה.

אלעזר שטרן: על פניו, הדיון הזה היה צריך להיות בוועדה לזכויות הילד, כיוון שאלה זכויות בסיסיות של ילד במדינה נורמלית, שהממשלה מסבסדת את החינוך.

אלעזר שטרן: במקומות אחרים כל אחד יבחר מה הוא רוצה שהילדים שלו ילמדו, אבל לא כאן.

אלעזר שטרן: ואם לא בוועדה לזכויות הילד, ראוי היה שהדיון הזה יהיה בוועדת העבודה והרווחה – והיינו מזמינים את מנכ"ל הביטוח הלאומי, ושואלים אותו איך הוא ידאג בעתיד למי שלא יהיו לו מקצועות ליבה; ואולי בוועדת הכספים – ומזמינים את נגידת בנק ישראל ושואלים אותה מה ההבדל בין מי שיש לו מקצועות ליבה למי שאין לו, בין מי שלמד מתמטיקה ואנגלית למי שלא – ובהמשך אני אגיד על מה בדיוק.

אלעזר שטרן: אבל מה קורה אצלנו?

אלעזר שטרן: הממשלה הזאת, השר צחי הנגבי, עושה גם דברים טובים, אבל לא על זה התכנסנו; הממשלה הזאת, רק לשם קיומה, סוגרת דילים והסכמים קואליציוניים שהם בניגוד לתפיסות העולם של רוב המרכיבים שלה.

אלעזר שטרן: ואנחנו, לצערי הרב, חווים את זה השכם והערב.

אלעזר שטרן: מדובר באינטרס לאומי, של השכלה בסיסית, שראש הממשלה מכר בלילה, ושר החינוך, שאמור להיות שומר הסף של הדברים האלה, של החינוך הבסיסי הזה, לפחות שתק.

אלעזר שטרן: זהו מחטף נוסף של אותם הסכמים.

אלעזר שטרן: את הפוליטיקאים החרדים, לצערי הרב, אני מבין – הם רוצים למנוע מקצועות ליבה; הם רוצים לשמור את הקהל שלהם קהל שבוי, שתלוי בהם, כאלה שיהיו מוגבלים מלעבוד, כאלה שהם יצטרכו לדאוג להם בביטוח הלאומי ובהסכמים קואליציוניים, שרק הם יוכלו לעזור להם – לאותו אחד, בלי קשר לדורות הבאים.

אלעזר שטרן: התלות של הדור הצעיר תלך ותגדל, התלות של ההורים שלהם בפרנסים – שהלוואי שהם היו הפוליטיקאים, רק, אבל הם מתגלגלים משם כלפי אלה שעובדים בחברה הישראלית.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני והשר ליצמן אוהבים להזכיר לנו – ובצדק, מבחינתם – שהם חברי כנסת טובים ושרים מצוינים.

אלעזר שטרן: אני מסכים, בדרך כלל, אבל אולי בגלל זה אף אחד לא מתמודד אתם, כיוון שאין הרבה כאלה, כיוון שאין הרבה שבלי מקצועות ליבה מסוגלים למלא את התפקידים שלהם, ושוק העבודה צועק את זה.

אלעזר שטרן: חברי הכנסת החרדים לא מפסיקים להתלונן על החסמים שמוצבים בפני חרדים שמבקשים להצטרף למעגל העבודה.

אלעזר שטרן: מה הם מתפלאים?

אלעזר שטרן: מעסיקים רוצים עובדים עם ידע וכישורים.

אלעזר שטרן: גדלות בתורה – שהיא דבר חשוב – ברוב המקצועות במשק אינה תחליף למתמטיקה ולאנגלית בסיסית.

אלעזר שטרן: לפי מחקר של בנק ישראל – שר האוצר ושר החינוך, אני בטוח שאתם מכירים את זה – מחודש מאי האחרון: חרדי שלמד 17 שנים, השכר שלו דומה לזה של בוגר חינוך ממלכתי שהפסיק ללמוד בכיתה ו'.

אלעזר שטרן: מה, אנחנו נעשה חוקים שיקבלו אותם?

אלעזר שטרן: נעשה הסכם קואליציוני שיקבל חרדי, גם אם הוא שווה שש שנות לימוד, על חשבון מי שלמד יותר, רק כדי שנשרוד?

אלעזר שטרן: עד מתי ימשיכו הם להתעקש לגדל דור חסר השכלה?

אלעזר שטרן: את היהדות שלי זה נוגד.

אלעזר שטרן: התלמוד הבבלי, במסכת קידושין, דף כ"ט, עמוד א', אומר: "רבי יהודה אומר, כל שאינו מלמד את בנו אומנות, מלמדו ליסטוּת".

אלעזר שטרן: ליסטות יכולה להיות במובן הפרטי, שיעמוד בצדי הדרכים, ליסטות יכולה להיות מכספים של המדינה, וליסטות יכולה להיות גם להכריח את החבר שלו בכוח הסכם קואליציוני לפרנס אותו; לשלם יותר מסים כדי לשלם לאלה שההסכמים הקואליציוניים דאגו שהם לא ילמדו.

אלעזר שטרן: החת"ם סופר, שמצד אחד טבע את מטבע הלשון "חדש אסור מן התורה" ביחס לשינויים מן המסורת, דווקא הוא, מצד שני, ידע להעריך את ההשכלה הכללית, ולמד בעצמו מתמטיקה, אסטרונומיה, היסטוריה, גרמנית וצרפתית.

אלעזר שטרן: בדרשה שלו לפרשת בשלח" הוא מסביר את הפסוק "ונתן לנו תורת אמת וחיי עולם נטע בתוכנו", שאת התורה צריך ללמוד יחד עם חיי עולם, שהם לימודי החוכמות של העולם הזה.

אלעזר שטרן: בישיבה שבה אבא שלי למד למדו כל שבוע, ולקראת סוף השנה, כדי לעמוד בבחינות של המדינה, הפסיקו שלושה ימים ללמוד תורה והתכוננו לבחינות של החוכמות הכלליות.

אלעזר שטרן: איפה אנחנו?

אלעזר שטרן: כל החוכמות הכלליות הן לימודים שמאפשרים לך – נותנים לך כלים להשתלב בעולם הזה, להיות אבא שיודע גם לפרנס את המשפחה שלו, ולא לשלוח אותם לפתחי הביטוח הלאומי.

אלעזר שטרן: גם בימינו, חצי מיליון חרדים בארצות-הברית, באנגליה, בקנדה, מדברים אנגלית, מתפרנסים, וזה לא מפריע להם לקיים את תרי"ג המצוות.

אלעזר שטרן: ל-52% מהחרדים בארצות-הברית יש תואר אקדמי; בישראל יש ל-12%.

אלעזר שטרן: זה לפי פרופסור בן-דוד ממכון שורש, אוניברסיטת תל-אביב.

אלעזר שטרן: 50,000 תלמידים לומדים במוסדות הפטור, שמבקשים לקבל תמיכה תקציבית.

אלעזר שטרן: אני יודע שיש הבדלים – בחלק מבתי-הספר לומדים, בעיקר באלה, אולי, ש"מעיין החינוך התורני" אחראי להם, אבל החוק הזה נותן את הפטור לכולם.

אלעזר שטרן: נזכיר, אנחנו לא רוצים למנוע מהורים חרדים לשלוח את הילדים למוסדות חרדיים.

אלעזר שטרן: אנחנו לא נכריח אותם ללמוד את תורת האבולוציה כדרווין, ולא כספר בראשית.

אלעזר שטרן: לא על זה עומד הדיון.

אלעזר שטרן: לשם ינסו למשוך אותנו הפוליטיקאים הדתיים.

אלעזר שטרן: ככה הם התחמקו מבית-המשפט העליון, על עתירה שאני הצטרפתי אליה כבר לפני שנים.

אלעזר שטרן: ככה הם התחמקו, בטענה שמקצועות הליבה לא מוגדרים.

אלעזר שטרן: מי גוזר על מי?

אלעזר שטרן: בפעם הקודמת עמד פה שר החינוך ודיבר על יש עתיד, על איך הוא דן עם החרדים, ובתקשורת החרדית זה נקרא גזירות; נומרוס קלאוזוס היה גזירה שהוטלה על היהודים לאורך הדורות באימפריה הרוסית.

אלעזר שטרן: ב-1887 נקבעה להם הגבלה של מי יכול ללמוד: 10% בעיר, 5% בתחום המושב, 3% במוסקבה ובסנט-פטרסבורג.

אלעזר שטרן: שם הגבילו יהודים – ללמוד.

אלעזר שטרן: בהונגריה, ב-1920, כחלק מגל האנטישמיות, מיקלוש הורטי קבע ש-6%, יותר לא ילמדו.

אלעזר שטרן: ברשותך, אני מבין שאני צריך לסיים, אז אני אסיים.

חמד עמאר: כן.

אלעזר שטרן: אדוני שר החינוך, אתה תעלה, וכמו שכבר הקדמת לומר, אתה תשאל אותנו למה אנחנו דאגנו רק ל-17'.

אלעזר שטרן: זה בניירות שלך.

אלעזר שטרן: זה כבר היה בניירות שלך.

אלעזר שטרן: למה לא החלנו את זה ממש מייד.

אלעזר שטרן: כי לא רצינו לכפות את הציבור החרדי, רצינו שהוא יכשיר מורים שלו.

אלעזר שטרן: תדע שזאת התשובה, תמחק את השורה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אלעזר שטרן: זה לא יהיה.

אלעזר שטרן: ומשפט אחרון, בפרשת השבוע – חברי, גם אתה יודע, חמד עמאר – אנחנו נקרא על פנחס בן אלעזר, שהיה קנאי.

אלעזר שטרן: ולכן מתחילה הפרשה: פנחס בן אלעזר בן אהרן הכהן, בקנאו את קנאתי בתוך בני ישראל, לכן הנני נותן לו את בריתי שלום.

אלעזר שטרן: קנאות – צריך לאזן אותה בשלום; הסתגרות – בפתיחות.

אלעזר שטרן: אנחנו חפצי חיים לטובת הנוער החרדי.

אלעזר שטרן: אנחנו, על ההסתגרות שלו, ניתן לו ברית שלום של מקצועות ליבה.

אלעזר שטרן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט.

זהבה גלאון: – – – היושב-ראש, קראת את פרשת השבוע?

חמד עמאר: כן.

זהבה גלאון: באמת?

חמד עמאר: כן.

חמד עמאר: עשיתי את התואר בבר-אילן והייתי חייב בעשר נקודות ביהדות.

זהבה גלאון: אבל גם אני עשיתי את זה.

זהבה גלאון: גם אני הייתי חייבת – – – כן, השר בנט, מה תגיד על זה?

נפתלי בנט: זה עבד.

נפתלי בנט: סבלנות.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רואה פה שגם בקהל יש חברים מהציבור החרדי, וטוב שכך.

נפתלי בנט: אני רוצה קצת להפיג את הערפל שקיים סביב הנושא הזה ולחדד בדיוק מה קורה ולאן זה הולך.

אראל מרגלית: מה?

אראל מרגלית: פנמה?

נפתלי בנט: למעשה, עד לחוק שנחקק על-ידי שי פירון ויאיר לפיד היו דרגות של חינוך; העיקרון הוא: כעומק החינוך, כך עומק התקצוב.

נפתלי בנט: אז בית-ספר ממלכתי או ממלכתי-דתי, שלומדים בו 100% הליבה, מתוקצב ב-100%; מוכר שאינו רשמי שלומדים בו – בגס – 75% מהתוכן, גם הם מתוקצבים פרופורציונלית.

נפתלי בנט: וככה היה גם לגבי מוסדות הפטור, שהם נחשבו, כביכול, בסקאלה הנמוכה ביותר: הם תוקצבו 55%, שזה דבר בסך הכול הגיוני.

נפתלי בנט: בא החוק הזה, שנקרא כביכול חוק הליבה, כי הוא כביכול הכניס ליבה – תכף נראה שבעצם אף ילד במדינת ישראל לא התחיל ללמוד ליבה ולא היה מתחיל ללמוד ליבה בעקבות החוק – כל מה שהחוק אומר זה שבמקום שזה יהיה ב-55%, זה יהיה ב-35%.

נפתלי בנט: כלומר, אותם נערים, תלמידים, שלומדים את המינימום של הפטור, במקום להיות מתוקצבים ב-55%, יתוקצבו ב-35%.

נפתלי בנט: זו מהות החוק.

נפתלי בנט: זהו.

נפתלי בנט: עכשיו, בכמה אנשים מדובר?

נפתלי בנט: מדובר ב-40,000 תלמידים שלומדים במוסדות הפטור – רק לתת פרופורציה, זה מתוך 440,000 חרדים שלומדים במוכש"ר, או בחינוך עצמאי, או בדברים אחרים, שכן לומדים יותר רחב, וזה 1.8% מכלל ילדי ישראל.

נפתלי בנט: עכשיו הדבר הבא: החוק לא גרם – ואני לא חושב שיש פה מישהו שחולק – ילד חרדי אחד לא התחיל ללמוד בעקבות החוק הזה, ואני יכול גם לבשר לכם:

נפתלי בנט: גם אם החוק היה נכנס לתוקף ב-2018, אף ילד חרדי לא היה לומד מתמטיקה ואנגלית, שהוא לא לומד כרגע, כי הם היו מגייסים יותר כסף בחו"ל, ואנחנו היינו "מראים להם מה זה", וזה בסדר – – –

אלעזר שטרן: אין מגבלה על גיוס כספים בחו"ל?

נפתלי בנט: זה בסדר, רק שנדע את העובדות.

נפתלי בנט: אני עושה סדר בעובדות.

נפתלי בנט: עכשיו, הא ראיה – לפיד ופירון נכנסו ב-2013 לתפקידם, אבל חוקקו ודחו את זה לקדנציה הבאה, ל-2018, כי הם ידעו שאף תלמיד אחד לא יתחיל ללמוד, אבל הם לא רצו להיות אלה שנחשפים שלא לומדים.

אלעזר שטרן: למה לא – – –

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: יתרה מזאת, כל צמרת משרד החינוך שאני ירשתי – ואני חייב פה לפרגן לפירון, הוא בחר בחירות בדרך כלל טובות, השארתי את המנכ"לית – הם עצמם אומרים לי שזה חוק הזוי ומטופש.

נפתלי בנט: לא אני אומר את זה, אלא הם אומרים את זה.

נפתלי בנט: אבל אני באתי נטול דעה בעניין הזה, וראש הממשלה – –

חיים ילין: עם פקידות – – –

נפתלי בנט: – – חתם עם החרדים על הסכם קואליציוני שקובע שמחזירים את המצב לקדמותו, כלומר החוק שממילא לא נכנס לתוקף עד 2018 לא ייכנס לתוקף; החוק שממילא לא היה מכניס אף תלמיד ללמוד – לא ייכנס.

נפתלי בנט: עכשיו אני אגיד לכם מה כן; הגישה שלי שונה, היא גישה נטולת כותרות – בהגדרה, אסור שיהיו בה כותרות, כי כל כותרת – אתם יכולים לצחוק עד מחר, אבל בהקשר החרדי כל כותרת זה פחות ילדים שלומדים.

נפתלי בנט: זה הכול.

נפתלי בנט: עוד כותרות – פחות ילדים לומדים; פחות כותרות – יותר ילדים לומדים.

מיכל רוזין: – – –

נפתלי בנט: אפשר להתכחש לזה, אבל אתם יודעים שזה נכון, ליצמן יודע שזה נכון.

נפתלי בנט: אני יכול לבשר לכם שבשקט-בשקט, ובהידברות, אנחנו מגיעים למצב שיותר ויותר תלמידים, ובהיקפים שלא ראינו עד היום – תלמידים חרדים – לומדים את המקצועות, אבל אתם לא תשמעו מזה כותרות, ואני לא ארוויח מזה מנדטים, כי זה פשוט טוב למדינת ישראל, ואני לא מתכוון להפוך את זה לנושא מריבה.

נפתלי בנט: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, אדוני השר.

מיקי לוי: אדוני השר, אם כל כך טוב, למה ביטלתם את זה?

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: בשם המחנה הציוני – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

קארין אלהרר: – – – הצבעת עליו.

מיקי לוי: אתה היית שותף לחוק – – – צבוע.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת מיקי לוי.

חמד עמאר: בבקשה, שלוש דקות.

זוהיר בהלול: שלוש דקות להעלות את המיקרופון.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה.

זוהיר בהלול: הממשלה הזאת נכשלת פעם אחר פעם, בכל מבחניה.

זוהיר בהלול: נתחיל אולי, ברשותך, אדוני היושב-ראש, בחוק ההדחה, שהוא חוק שמכוון פר-אקסלנס נגד האוכלוסייה הערבית.

חמד עמאר: כבוד השר, אנחנו שומעים אותך ולא שומעים את הדובר.

יעקב ליצמן: סליחה.

יעקב ליצמן: אז שאני אדבר יותר בקול?

חמד עמאר: אם אתה רוצה לדבר יותר בקול, אתה כשר יכול לעלות מתי שאתה רוצה.

חיים ילין: הוא רוצה חמש יחידות מתמטיקה.

יעקב ליצמן: מה זה "יחידה"?

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

זוהיר בהלול: אולי זו סיבה נוספת לכך שהממשלה צריכה ללכת הביתה: כי היא לא מקשיבה לרחשי הציבור, וגם לנציגי העם, קרי הח"כים שנואמים מהפודיום הזה.

זוהיר בהלול: על כל פנים, אדוני היושב-ראש, הממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה, מכיוון שהיא ממשלה אנטי-דמוקרטית בעליל.

זוהיר בהלול: חוק ההדחה מכוון כנגד האוכלוסייה הערבית ונגד הנציגים האותנטיים כאן בכנסת ישראל.

זוהיר בהלול: זו ממשלה שמדירה את הערבים מהבניין הזה ומרחיקה את הדמוקרטיה משורותיהם.

זוהיר בהלול: הממשלה הזאת ונציגי הממשלה הזאת רואים בעין כלה את מצעד המודחים פעם אחר פעם, בעיני רוחם, באופן עתידני – את חברי הכנסת הערבים – מהכנסת הזאת.

זוהיר בהלול: זהו מצעד האיוולת, זהו מצעד האטימות, וזהו מצעד שכל-כולו הלוויה, עם הדר ועם כבוד, עם מותה של הדמוקרטיה הישראלית.

זוהיר בהלול: אבל זו ממשלה שצריכה ללכת הביתה לא רק בגלל הערבים, אלא בגלל אלה שמסומנים, והממשלה הזאת יודעת לסמן את השמאלנים, מכיוון שחוק העמותות, שבא לפני כן, בא להדיר את מי שנקראים בעיני הממשלה הזאת, שהפכה את המדינה הזאת למשוסעת – את השמאלנים – משורותיה.

זוהיר בהלול: חוק העמותות הוא חוק אנטי-דמוקרטי בעליל, והוא מכוון נגד השמאלנים המתויגים שמאלנים במדינה שלנו.

זוהיר בהלול: וזה לא רק חוק העמותות וחוק ההדחה, זה מוביל אותי לעוד תביעה שהממשלה הזאת צריכה ללכת הביתה – מכיוון שהיא לא מכבדת את האחר ואת השונה, את הקהילה הגאה.

זוהיר בהלול: רבנים שמקבלים את שכרם מקופת המדינה מסיתים נגד האחר ונגד השונה.

זוהיר בהלול: במדינה שאמורה להפיץ ברחביה ובקרבה את הרוח הסובלנית והדמוקרטית, מה עושים אותם רבנים מכובדים שאמורים להפיץ מכובדות ומהוגנות לתוך החברה שלנו?

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

חמד עמאר: משפט אחרון.

זוהיר בהלול: בשם התורה, הם בעצם גורמים לכך שהקהילה הגאה לא תהיה מוסתת בלבד, אלא תהיה מוכה ומשוסעת.

חמד עמאר: תודה רבה.

זוהיר בהלול: לכן אני אומר לך – ממש משפט לסיום – זו ממשלת ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד: מצד אחד היא נראית, לכאורה, ממשלה הגונה, נאורה, ובעלת סממנים של ציוויליזציה, אבל מכיוון שהיא גם מיסטר הייד, אז היא ארכאית, מסוכנת, ומפיצה רוח של רעל בתוך החברה הישראלית.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: נציג הרשימה המשותפת, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה לעמוד בזמנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, עניין הכשל המוסרי מלווה את דרכה של הממשלה הזאת מיום הקמתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מדבר – חוק ההדחה: הממשלה באה עם חוק כדי להדיח חבר כנסת שנבחר על-ידי הציבור, על התבטאויות מסוימות או עמדות פוליטיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אותן התבטאויות, ואפילו התבטאויות יותר קשות, והן ברורות, של רבנים, של אנשים שהם עובדי המדינה, שמסיתים לרצח ערבים, לרצח פלסטינים, להשתלטות על רכושם, לפגיעה ברכושם – והממשלה לא עושה כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם עובדי המדינה – המינימום זה לפטר אותם ולהעמיד אותם לדין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה המדינה לא עושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של נערי הזוועות, המתנחלים, הפגיעה ברכוש, הפגיעה בפלסטינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנושא המדיני – הממשלה דיברה, ראש הממשלה דיבר על שתי מדינות, אבל לא מספיק שהממשלה לא עושה כלום בכיוון של שתי מדינות, אלא אפילו עמדה אחת אנחנו לא רואים – לממשלה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום אני שומע בתקשורת שר שאומר: אוזלת היד של הממשלות של ישראל לדורותיהן, שלא סיפחו מהיום הראשון את כל השטחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגענו למצב שהפלסטינים – בשיטת הסלאמי, בשיטה של צעד אחרי צעד – השלבים, שיטת השלבים – היום הפלסטינים שולטים בעזה ושולטים ב-40% מהגדה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה דיברה על שתי מדינות, אז איפה המדינה השנייה, סליחה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה המוסר של הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שר אחר אומר: כל עוד אני בממשלה, מדינה פלסטינית לא תקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה העמדה של ראש הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד כשל מוסרי; ממשלה שמדברת על דמוקרטיה, מדינה שמגדירה את עצמה מדינה דמוקרטית, לא יכול להיות שתשתוק יום שלם, בערך, עד שהיא מגיבה על מה שקורה בטורקיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יכול לשנוא – לא לאהוב את ארדואן, זו בעיה שלך, אבל אתה לא יכול לעמוד מנגד ולשתוק כשיש לך הפיכה צבאית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפיכה צבאית זה ניגוד מוחלט של דמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה זה כשל מוסרי לא רק של מדינת ישראל, אלא של הרבה מדינות בעולם – –

חמד עמאר: אבקש לסכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אבל אני פה, ואני מצהיר הצהרה: בטורקיה היו ארבע הפיכות קודמות, שההחלטות שלהן היו להפסיק את קול המואזין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ההפיכה החמישית – קול המואזין הפסיק אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מיש עתיד – חבר הכנסת מאיר כהן.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה הנוכחית, בראשות נתניהו, היא פלטפורמה מצוינת ללמד את האזרח הקטן שיעורים מתקדמים בפוליטיקה ישנה ומקוממת; הסילבוס של השיעור הנוכחי הוא: פוליטיקה זולה וצינית חשובה יותר מעתידם של ילדי ישראל.

מאיר כהן: איך אתם מעזים, ראש הממשלה ושר החינוך, לפגוע בעתיד של הילדים שלנו?

מאיר כהן: כן, מותר לי, כאיש חינוך שבבית-ספרו למדו דתיים, חרדים וחילונים, להטיח בפניכם את השאלה הזאת.

מאיר כהן: זהו שיעור שבו המורים בנט ונתניהו קורצים לתלמידים שלהם בערמומיות, ומעבירים להם מסר שלפיו ערכים הם דבר טוב, אבל פוליטיקה חשובה יותר.

מאיר כהן: פוליטיקה היא הדבר המרכזי, לא עתיד הילדים, לא בריאותם, לא פרנסתם, לא הפיכתם לחלק מהחברה הישראלית.

מאיר כהן: אותו ראש ממשלה שרק לפני שנתיים הסביר בלהט, יחד עם שר החינוך, כמה חשוב להחיל את לימודי המתמטיקה והאנגלית על כלל ילדי ישראל, מביא היום – במצח נחושה – תזכיר חוק שמבטל במחי יד את ההחלטה שמשפיעה על עתידם של דורות רבים.

מאיר כהן: אתם יודעים, חברי החרדים, ואני שומע את זה מכם, כמה חשוב ללמוד ולהחכים, להשכיל, וכן – לדעת מתמטיקה, וכן – לדבר שפות.

מאיר כהן: וכן, אתם צודקים, גם להיות עילויים בתורת ישראל.

מאיר כהן: שהרי גדולי ישראל בכל הדורות היו בקיאים במתמטיקה, וכתבו פילוסופיה ואף הלכה בשפות אחרות.

מאיר כהן: הדבר הרע שעולה מהחוק המבטל את חובת הלימודים של מקצועות חשובים אלה הוא המסר שהכול מותר, שהכול גמיש, ותמורת הסכם קואליציוני, רע ככל שיהיה, אנחנו נפגע, כן, נפגע בזדון בעתידם של דורות שלמים.

מאיר כהן: האומנם, אדוני ראש הממשלה ושר החינוך, בשם ההישרדות הפוליטית שלכם אתם מוכרים הכול?

מאיר כהן: אנחנו נשוב בוודאי לחזית העשייה, אני רק שואל עד כמה אתם תעשו נזקים.

מאיר כהן: דע לך, אדוני ראש הממשלה, בהחלטה אומללה זו אתה מתנער ממאות-אלפי ילדים ומנתק אותם מהיכולת לפתח עתיד טוב, עתיד המבוסס על שילוב של השכלה, פרנסה ועצמאות כלכלית.

מאיר כהן: חברי החרדים, תורה לצד עבודה; דף גמרא לצד נוסחה מתמטית ושינון משניות לצד מדעים.

מאיר כהן: הלזה אתם מתנגדים?

מאיר כהן: מדוע?

מאיר כהן: אני פונה אליך, שר החינוך: הלהט שאתה מפגין בפועלך להגברת המדעים, המתמטיקה והאנגלית הוא מבורך.

מאיר כהן: שמעת את זה גם ממני.

מאיר כהן: אל תנפץ את ההישג הזה אל ההחלטה האומללה לבטל את לימודי הליבה במגזר החרדי.

מאיר כהן: החשבון פשוט, אדוני שר החינוך: ילדים שלא לומדים היום – לא יעבדו מחר.

מאיר כהן: החלטתך השגויה גוזרת מציאות כלכלית וחברתית קשה על דור שלם.

מאיר כהן: בדפי ההיסטוריה, אדוני השר בנט, לא יזכרו אותך כמחולל מהפכה במתמטיקה ואנגלית; יזכרו אותך על דבר אחד, לדיראון עולם – על זה שביטלת את לימודי הליבה.

מאיר כהן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רחל עזריה.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, בהצעות אי-אמון בממשלה אנחנו בעיקר שומעים על מה שצריך לתקן, כי זה תפקידנו – לתקן.

רחל עזריה: אבל אם מסתובבים ברחבי הארץ, אנחנו יכולים לראות לא רק את מה שצריך לתקן, אלא גם את מה שטוב במדינה שלנו, את מה שכבר תוקן ונבנה על-ידי דורות קודמים, את מה שהיום אנשים צעירים ומבוגרים בונים במו-ידיהם, וגם את מה שאנחנו יחד בונים כאן, בבית-המחוקקים של מדינת ישראל.

רחל עזריה: אני רוצה להציע פה zoom out ולדבר על מה שקורה בחברה הישראלית.

רחל עזריה: לא קל לנו כיום, כחברה, וזה קשה במיוחד כי יש תחושה של שנאה מבית.

רחל עזריה: מחר יום השנה לרצח שירה בנקי, שנרצחה בשנה שעברה במצעד הגאווה בירושלים.

רחל עזריה: עבורנו, בירושלים, הרצח היה אירוע מכונן, בלתי אפשרי לעיכול.

רחל עזריה: הרגשתי את המאמץ שאנשים עושים כדי להתמודד עם הרצח, להתנקות מבפנים, למנוע את השנאה, להרגיע את הרוחות.

רחל עזריה: זה התחיל בשבוע של השבעה.

רחל עזריה: מייד הבנו שכמו בפרשת עגלה ערופה, כשמוצאים, חלילה, גופה של אדם בשדה, מנהיגי העיר צריכים להכריז כי ידיהם לא שפכו את הדם.

רחל עזריה: הרגשנו צורך בשבעה ציבורית, שמאחה את הקרעים, שמנקה אותנו מהעוולה.

רחל עזריה: ישבנו בכיכר מאות רבות של אנשים שלא מכירים אחד את השני – ישבנו כדי לדבר.

רחל עזריה: ומאז, כל שבוע, בימי חמישי, בחום ובקור הירושלמי, מתאספים אנשים ויושבים לדבר מעגלים-מעגלים, חילונים, דתיים, חרדים, פעילי להב"ה עם פעילי שמאל, חרדים ואנשי "הבית הפתוח", תושבי מזרח העיר ומערב העיר.

רחל עזריה: כעם, יש לנו כוחות מופלאים של איחוי, יכולת של הציבור, השטח, עם ישראל, לשבת יחד ולדבר.

רחל עזריה: אל תאמינו לכל אותם אנשים שאומרים שאין לנו סיכוי לעתיד טוב יותר ואנחנו לא נדע איך לחיות פה יחד.

רחל עזריה: לכול המלעיזים – בואו לכיכר העיר בירושלים, בואו לשמוע את המוני הירושלמים מכל הזרמים ומכל הגוונים אומרים במשך שנה שלמה בתהליך של התנקות: ידינו לא שפכו את הדם, וידינו ידאגו שדם לא יישפך.

רחל עזריה: השיא הוא מחר בערב, באירוע של התנועה הירושלמית בכיכרות ירושלים, יחד עם רבני "בית הלל", פעילים חברתיים, אנשים שפועלים לטובת נוער בסיכון, מתקני עולם – וכולכם מוזמנים.

רחל עזריה: זאת המשימה שלנו, זאת המשימה הכבדה ביותר שניצבת לנגד עינינו, לאחות את הקרעים ולדעת לעבוד יחד.

רחל עזריה: לא חזרנו אחרי אלפיים שנה כדי לריב, לא הקמנו מדינה כדי שרבנים יתבטאו בדרך שמביכה אותנו פעם אחר פעם.

רחל עזריה: אני גאה להיות יהודייה דתייה ישראלית וירושלמית, ואני יודעת שצריך לעבוד קשה כדי להיות ראויים לתחושת גאווה.

רחל עזריה: אבל העבודה הזאת אפשרית, ואני נמלאת תחושת אופטימיות כשאני רואה את דור ה-Y.

רחל עזריה: הדור הזה הוא דור מופלא, אל תאמינו למה שאומרים עליו.

חמד עמאר: נא לסכם.

רחל עזריה: יש פה אנשים מצוינים, יש פה דור מצוין.

רחל עזריה: אגב, רואים אותו פה בכנסת, בעיקר כיועצים פרלמנטריים, אותם אנשים שעושים המון עבודה מאחורי הקלעים, ולעתים רחוקות מקבלים את הקרדיט והתודות המגיעים להם.

רחל עזריה: אני היום רוצה להודות לעמרי שיינפלד, היועץ הפרלמנטרי שלי, שעבד אתי ארבע שנים וחצי, מימי באופוזיציה במועצת העיר ירושלים, בימי כסגנית ראש עיריית ירושלים, דרך קמפיינים, ולבסוף – כחברת הכנסת.

רחל עזריה: עמרי הוא ציוני אדוק ופעיל חברתי נלהב, בעל מחויבות עמוקה לערכי העם והארץ.

רחל עזריה: כל העשייה שלו מונעת מתחושת אחריות עצומה לחברה הישראלית ולידיעה שבכל דור ודור חייב אדם לפעול לטובת עם ישראל, ובימינו זכינו לחיות במדינת ישראל.

רחל עזריה: כמו עמיתיו לדור ה-Y – אל תאמינו למה שאומרים עליהם; הם דור חזק וישר דרך, אנשים שהתחנכו על ערכים, והם פועלים ועוד יפעלו למענם, ויובילו וינהיגו את החברה שלנו, וזה גורם לי להמון אופטימיות.

רחל עזריה: עמרי מונה כעת להיות דובר הסיעה שלנו, סיעת כולנו, ועם סיום תפקידו אני רוצה לומר לו: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

חמד עמאר: שלוש דקות.

אראל מרגלית: הכי חשוב – שהוא מ"הפועל קטמון".

שולי מועלם-רפאלי: שזכו בפרס אחדות ישראל, יש לומר.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד פה אמירה ברורה – זה אולי יישמע קצת נאום מהאופוזיציה, אבל אני חייבת להתחיל באמירה ברורה, שבעיני עמונה חייבת להיות בהסדרה.

שולי מועלם-רפאלי: היישוב עמונה – – –

זהבה גלאון: – – –

שולי מועלם-רפאלי: ידעתי שתתלהבי, זהבה.

מיקי לוי: אנחנו לא מאמינים, כמה חיכינו לזה, שולי.

שולי מועלם-רפאלי: מיקי, ידעתי, ידעתי שתתלהב.

שולי מועלם-רפאלי: אמרתי שזה יהיה נאום אופוזיציוני.

מיקי לוי: אז כרגע או עמונה או הממשלה – תגידי את זה, תגידי את זה.

שולי מועלם-רפאלי: מיקי, ידוע שאני מאלה המאמינים שגם עמונה וגם ממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת הממשלה שתסדיר את עמונה.

שולי מועלם-רפאלי: חברים, יש פה מצעד רשע מטורף שחווה היישוב עמונה כבר שנים רבות, ואנחנו הולכים לקראת התיקון שלו.

שולי מועלם-רפאלי: התיקון שלו יהיה קודם כול להפסיק את האבסורד – להפסיק את האבסורד שאנשים שבאו להפריח שממה, שנשלחו מטעם ההמדינה להקים יישוב יהודי בארץ-ישראל – 40 משפחות ויותר מ-200 ילדים – יצטרכו לעזוב את הבית.

זהבה גלאון: תצרפו את עמונה – – –

מיקי לוי: אבל על שטח פרטי, שולי.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא לא, אתה טועה.

שולי מועלם-רפאלי: אתה טועה.

זהבה גלאון: – – – חבורה של גנבים.

זהבה גלאון: חבורה של גנבים.

מיקי לוי: בית-המשפט טועה?

זהבה גלאון: בית-המשפט העליון אמר את זה בחומרה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, תודה רבה.

אחמד טיבי: מה, כבר אסור לשדוד אדמות של ערבים?

אחמד טיבי: מה קרה לכם?

מיקי לוי: אתה צודק.

מיקי לוי: ..

אחמד טיבי: מה קרה?

שולי מועלם-רפאלי: בסך הכול אדמה בארץ-ישראל, אחמד.

אחמד טיבי: בואי נדבר על שוד קרקעות.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

שולי מועלם-רפאלי: אדמה בארץ-ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הוספת לדיון.

חמד עמאר: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

שולי מועלם-רפאלי: האבסורד הנוסף הוא שאסור לנו לא ללמוד מטעויות – אסור לנו לחזור על המראות הקשים של גירוש אנשים מהבתים שלהם.

אלעזר שטרן: שולי, אז תקראי להם לרדת מההסדרה.

שולי מועלם-רפאלי: לא, ההפך; המטרה היא – – –

קריאות: – – –

שולי מועלם-רפאלי: המטרה היא להסדיר את היישוב עמונה, והמטרה היא למצוא את הדרך הנכונה.

שולי מועלם-רפאלי: ובכלל לא משנה איך נקרא לה; נקרא לה הסדרה, נקרא לה בשמות אחרים – זה התפקיד שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: זאת ממשלת ימין מלא מלא, אמר פעם יושב-ראש האופוזיציה; מלא מלא.

שולי מועלם-רפאלי: זה התפקיד שלה.

מיכל רוזין: שולי, אם שדדתי בנק, אפשר לעשות לי הסדרה של – – –

שולי מועלם-רפאלי: לא, זה ההבדל; זה ההבדל בין אם גנבת ושדדת בנק לבין אם נשלחת על-ידי המדינה להקים יישוב, ויש באפשרות המדינה – – –

אראל מרגלית: איך את מדברת?

אראל מרגלית: עוד לא הוכח.

שולי מועלם-רפאלי: ויש באפשרות המדינה להסדיר את היישוב הזה.

אראל מרגלית: ראש הממשלה רק בבדיקה, מה זה שדד בנק?

אראל מרגלית: תפסיקי לדבר על בנק, זה עוד לא הזמן.

אחמד טיבי: שולי – – –

חמד עמאר: טוב מאוד שהגעת, עוררת את הדיון לפחות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה.

חמד עמאר: עוררת את הדיון לפחות.

אחמד טיבי: – – – הנאום שלך מצוין.

אחמד טיבי: ..

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה.

שולי מועלם-רפאלי: אני רואה שכולם התעוררו, וזה משמח אותי.

אראל מרגלית: מי שדד בנק?

שולי מועלם-רפאלי: אף אחד.

מיקי לוי: שולי, זה לא העניין של שדדו בנק, פתחו חברה עם עורך-הדין, העבירו כספים – – –

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: כולנו הלכנו – – –

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: משפט אחרון.

חמד עמאר: משפט אחרון.

חמד עמאר: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו הלכנו – –

אראל מרגלית: לא שדדו בנק, הם פסחו על הבנק.

שולי מועלם-רפאלי: – – להקים יישובים.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת שטרן, אתה הקמת יישוב, אנשים אחרים הקימו יישובים, והמטרה שלנו היא למצוא את הדרך הנכונה – הנכונה – שלא תתנגד לשום דבר שכולנו מאמינים בו.

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו מאמינים בזכותנו על ארץ-ישראל, אנחנו מאמינים שאפשר למצוא פתרון ליישוב עמונה, והתפקיד שלנו, של הממשלה, זה למצוא את הפתרון הנכון.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו מאמינים שאסור לנו לחזור על המראות הנוראים של עמונה לפני עשר שנים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יגָאל גואטה.

שולי מועלם-רפאלי: יִגְאָל.

חמד עמאר: יִגְאָל – אה, יִגְאָל, כך רשום: יִגְאָל גואטה.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת מיש עתיד, שלא מעוניינים לשמוע את התשובה ורק מפטפטים, ידידי חבר הכנסת עפר שלח, שאלתם – עשיתם אי-אמון על נושא הליבה, אתם רוצים גם לשמוע משהו, או שזה סתם לא מעניין, זה סוג של התרסה?

עפר שלח: ספר לנו משהו שאנחנו לא יודעים.

מיקי לוי: לא, אנחנו מחכים למוצא פיך.

יגאל גואטה: או שזה סוג של התרסה.

יגאל גואטה: אז בואו – בפתח דברי אני באמת רוצה להודות לחברי סיעת יש עתיד על הסולידריות והדאגה שאתם מגלים כלפי עתידה של החברה החרדית.

יגאל גואטה: מעולם לא ראיתי את אלעזר שטרן דואג כל כך לחרדים.

אלעזר שטרן: גאון, גאון אתה, איזו הברקה.

חיים ילין: בחוק פינוי-בינוי אנחנו לא יחד?

יגאל גואטה: תקשיב עד הסוף.

יגאל גואטה: אנחנו יחד, אבל תקשיבו עד הסוף.

חיים ילין: – – –

יגאל גואטה: מה צריך לעשות כדי שנהיה יחד – תקשיב, אולי תלמדו בסוף.

יגאל גואטה: עם זאת, אני רוצה לשאול אתכם שאלה: למה בכפייה?

יגאל גואטה: למה?

עפר שלח: מה זה "בכפייה"?

יגאל גואטה: לא, אני לא דן אתך, אני נואם מעל הדוכן.

יגאל גואטה: אנחנו לא בדיון.

עפר שלח: למה אצלכם כל דבר שהמדינה עושה לתלמידים שלה או עושה לחיילים שלה בנושא הזה הוא כפייה?

יגאל גואטה: אז לידיעתך הרבה, מר עפר שלח, חבר הכנסת – – –

אלעזר שטרן: למה משלמים מסים בכפייה?

יגאל גואטה: תן לדבר.

יגאל גואטה: אתה לא מגן עלי, היושב-ראש.

חמד עמאר: אדוני, אתה מנהל דיאלוג, ואני מאפשר לך לנהל את הדיאלוג.

חמד עמאר: אני לא צריך להתערב כשאתה מנהל דיאלוג.

אלעזר שטרן: גם שמונה שנות לימוד בכפייה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: אני לא נותן להם להפריע אם אתה לא מנהל דיאלוג אתם.

חמד עמאר: בבקשה.

יגאל גואטה: כשאתם חושבים שיש כפייה דתית אתם קמים וזועקים, אבל לכפות לימודים כאלה ואחרים, זה בעיניכם לא כפייה חילונית.

יגאל גואטה: אז לידיעת

יגאל גואטה: כם הרבה, סתם אני רוצה לתת לכם נתון קטן: ברשת החינוך התורנית של ש"ס, שבמקרה נמצא פה המנכ"ל הקודם שלה, ידידי חבר הכנסת הרב יואב בן צור, לומדים ליבה.

עפר שלח: מאה אחוז, יקבלו תקציב.

יגאל גואטה: לומדים ליבה בלי שום קשר לתקציב – –

עפר שלח: יקבלו תקציב, הכול בסדר.

יגאל גואטה: – – לומדים חשבון, לומדים מתמטיקה, לומדים הכול.

עפר שלח: מעולה.

יגאל גואטה: לעשות כל הזמן "חרדים", "חרדים", זה לא – קצת – קצת קצת – בנועם.

יגאל גואטה: תאמינו לי – אני בטוח שאם זה היה הולך קצת יותר בנועם, תאמינו לי שזה היה הולך יותר טוב.

יגאל גואטה: וזו הדרך היחידה באמת לעבוד יחד.

יגאל גואטה: ושלא ניתן לעובדות לבלבל אותנו – אנחנו ניצבים כאן היום בארץ-ישראל רק בזכות שהעם היהודי מדור לדור ומאב לבן קיים את הציווי של "אל תִטֹּש תורת אמך", ומה שהחזיק את עם ישראל לאורך כל הדורות והגלויות זה התורה הקדושה.

אלעזר שטרן: גם, לא רק.

יגאל גואטה: רק.

יגאל גואטה: בנוסף ואחרי זה באה הליבה שלך.

יגאל גואטה: לא בגלל הליבה.

אלעזר שטרן: והרובה שלי.

יגאל גואטה: לכן אני חושב באמת שביטול החוק הוא דבר נכון והכרחי, כי צריכים להתחיל להבין שהדברים לא פועלים בכוח.

יגאל גואטה: וגם תבדקו טוב, אלעזר שטרן, ש"ס מעולם לא ביקשה להעביר חוקים שהם דברים שבכפייה.

יגאל גואטה: יש עניין של שמירת הסטטוס-קוו, זה עוד עניין, אבל – בנועם.

יגאל גואטה: לכן אני חושב – – –

אלעזר שטרן: תגיד, מה זה שמונה שנות לימוד בחובה – – –

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

מיקי לוי: זה אף פעם לא היה הסטטוס-קוו, זה אף פעם לא היה.

יגאל גואטה: לכן אני חושב שבאמת, כדי לתקן דברים, אם באמת רצונכם לתקן, ולא קצת לעשות כותרות, דברים בנועם יעזרו הרבה יותר.

יגאל גואטה: אני רוצה, רק, בנימה אישית.

יגאל גואטה: באמת בנימה אישית – עד כיתה ו' למדתי בבית-ספר יסודי בקריית-שמונה, בית-ספר חילוני לחלוטין, ואני מודה ומתוודה – הנה, עכשיו זה מוקלט, נכון?

יגאל גואטה: – הייתי ילד עצלן, שלא באשמתי – מה לעשות, היו לי הורים מבוגרים, בני 80, כשאני הייתי בבית-ספר, והייתי חוזר הביתה, רוצה להכין שיעורי בית, שואל אותם, לא מבין משהו – אין עם מי לדבר.

יגאל גואטה: גם את השפה הם לא ידעו.

יגאל גואטה: אבל, רבותי, דבר אחד אני כן רוצה לומר לך, עפר יקירי, חבר הכנסת עפר שלח.

עפר שלח: כן – – –

יגאל גואטה: אני התחלתי ללמוד בבית-ספר רק בכיתה ו', כשהלכתי לישיבה, באמת אני אומר לך את זה.

יגאל גואטה: רק בכיתה ו'.

יגאל גואטה: עד כיתה ה', אני אומר לך, לך תבדוק את התעודות שלי, עד כיתה ה' הכול מספיק, מספיק, מספיק, מספיק.

מיקי לוי: מה זה אומר?

מיקי לוי: מה זה אומר?

חמד עמאר: תודה רבה.

יגאל גואטה: כן.

יגאל גואטה: כשאבא שלי בא למנהל, אז הוא שאל אותו: מה המבחנים?

יגאל גואטה: מה התוצאות?

יגאל גואטה: הוא אמר לו: באנגלית – "ברקה", בחשבון – "ברקה", אז הוא אמר לו: "לעז'יל ברקה".

יגאל גואטה: ברוך השם.

חמד עמאר: תודה רבה.

יגאל גואטה: כשהלכתי לישיבה – –

עפר שלח: – – –

יגאל גואטה: – – אני אומר לכם – ותבדקו את זה, אני אביא לכם את התעודות – –

חמד עמאר: תודה רבה.

יגאל גואטה: – – נהייתי ילד מצטיין, ולמדתי חשבון ואנגלית – –

מיכל רוזין: – – –

יגאל גואטה: – – ועשינו אחרי זה תואר ראשון, ותואר שני, וברוך השם, אנחנו לא מצטערים.

חמד עמאר: תודה רבה.

יגאל גואטה: דברי חכמים בנחת נשמעים.

יגאל גואטה: תודה רבה לכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

קריאות: – – –

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: נא לדייק.

מנחם אליעזר מוזס: – – ובפרט חברי הכנסת של יש עתיד, אני אומר לכם, בא לי לקחת ממחטה ולהזיל דמעות אתכם יחד על הדאגה הגדולה שלכם מביטול חובת לימודי הליבה לילדים החרדים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: הדאגה שלכם לילדים החרדים, אנחנו ראינו את זה בעשר גזירות שהִשַתתם על הציבור החרדי, על הילדים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: עשר גזירות.

מנחם אליעזר מוזס: איפה הייתם?

מנחם אליעזר מוזס: – –

חיים ילין: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – איפה הייתם?

מנחם אליעזר מוזס: אתם יזמתם את זה, החל בגזירה הראשונה: ביטול שעות שילוב לתלמידים מתקשים במוסדות הפטור, ביטול שעות סייעות אישית לתלמידים נזקקים במוסדות הפטור, ביטול חוק נהרי, מימון מים וחשמל למוסדות מוכרים שאינם רשמיים, לתת רק מהבית לשלם את זה, שההורים והילדים ישלמו את זה – –

מיקי לוי: חוק נהרי הוא חוק נפשע.

מיקי לוי: חוק נהרי הוא חוק נפשע.

מנחם אליעזר מוזס: – – לא חלילה הרשות המקומית.

מנחם אליעזר מוזס: תלמידים בסיכון – הורדתם את התקציב מ-540 ל-160, קיצוץ דרסטי בבסיס התקציב.

מנחם אליעזר מוזס: ועל הכול – בקייטנות.

מנחם אליעזר מוזס: אתם זוכרים את מפעל הקייטנות?

מנחם אליעזר מוזס: אמרו: לכו-לם, רק לא למשפחות חרדיות, ואפילו למתגוררים בקווי העימות.

מנחם אליעזר מוזס: וכשאני שאלתי את שר החינוך דאז, פירון, למה הילדים האלה, שגרים באשקלון, לא מגיע להם קייטנות, הוא אמר: תעברו לחינוך הממלכתי.

מנחם אליעזר מוזס: תשובה קולעת.

מנחם אליעזר מוזס: ושלא לדבר על המוכש"רים, מוכר שאינו רשמי: ביטול תוכנית הטיפוח והתמרוץ, תוכנית תל"י – תגבור לימודי יהדות.

מנחם אליעזר מוזס: אני יכול למלא לכם – הנה, שני דפים מלאים.

מנחם אליעזר מוזס: מוסדות הפטור, אתם עצמכם לא האמנתם שאתם מסוגלים ללכת לשנות את תוכניות הלימודים של 40,000 תלמידים, כפי שרוצים מוריהם והוריהם.

מנחם אליעזר מוזס: לא האמנתם, לכן אתם דחיתם את זה ל-2018.

מנחם אליעזר מוזס: בא עכשיו משרד החינוך ואומר: דחיתם עד 2018, אבל בינתיים צריכים לתקצב אותם, אז נבטל את זה.

מנחם אליעזר מוזס: רבותי – –

חיים ילין: תקשיב – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – כל האמרות היפות שאני שמעתי כאן – איפה אלעזר שטרן, מה הוא נעלם לי?

מנחם אליעזר מוזס: הוא התחיל לצטט לי חת"ם סופר ועוד אמרות.

מנחם אליעזר מוזס: גדולי ישראל מכירים את כל האמרות האלה.

מנחם אליעזר מוזס: ועוד משהו הוא אמר: אנחנו צריכים להפסיק לממן אתכם.

מנחם אליעזר מוזס: אתם מממנים אותנו?

מנחם אליעזר מוזס: תאמינו לי, משפחה ברוכת ילדים נכנסת בבוקר למכולת, כמה מסים היא משלמת על הדברים שהיא קונה, על מצרכי היסוד, אני לא צריך לומר לכם.

מנחם אליעזר מוזס: מממנים אותנו?

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אני ממש אסכם.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו זכינו היום, עם פרסום תזכיר החוק האחרון בנושא הליבה, זכינו ל"סור מרע", ביטול כל גזירות פירון-לפיד, ועכשיו נתחיל ב"עשה טוב", צריכים למצוא פתרון למצוקת הדיור לכו-לם.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון.

חיים ילין: מוזס, אבל אנחנו אוהבים אותך.

מנחם אליעזר מוזס: ואני גם אתכם.

חיים ילין: למרות כל מה שאמרת.

מנחם אליעזר מוזס: אני גם אתכם.

קריאות: – – –

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – לא שומעים?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני רוצה לשאול אתכם, האם שמעתם לאן נעלם ראש הממשלה נתניהו מאז נחשף אותו נאום המכונה "נאום הסוטים" של הרב יגאל לוינשטיין?

זהבה גלאון: כל כך הרבה דברים קרו, וראש הממשלה שותק.

זהבה גלאון: למה הוא בחר לשבת על הספסל?

זהבה גלאון: איך אתם מסבירים את זה, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: אז היום סוף-סוף שמענו את שר החינוך נפתלי בנט אומר – בצדק אומר:

זהבה גלאון: אי-אפשר לכנות ציבור שלם בכינויי גנאי ולהסתתר מאחורי ההלכה.

זהבה גלאון: אז היום הוא עשה מקצה שיפורים, השר בנט, אחרי שלפני כמה ימים הוא צייץ בחשבון הטוויטר שלו: "חביב אדם שנברא בצלם".

זהבה גלאון: היום הוא הבין שהוא כבר לא יכול לשתוק.

זהבה גלאון: אז בנט כמובן צודק, אי-אפשר להכתים ציבור שלם.

זהבה גלאון: אבל אני שואלת אתכם, חברי חברי הכנסת, למה ציבור שלם צריך לממן – 5.3 מיליון שקלים בשנה למכינה הקדם-צבאית של סוטה – אין לי דרך אחרת להגדיר אותו – כמו של הרב לוינשטיין?

זהבה גלאון: ואני שואלת את ראש הממשלה, איך זה יכול להיות שאתה שותק?

זהבה גלאון: אני מזכירה לכם, חברי חברי הכנסת, שרק בשבוע שעבר ראש הממשלה פתח את ישיבת הממשלה בגינוי חמור, בארשת פנים חמורה, בגינוי חמור לדבריו באמת החמורים של מבקר הקולנוע של גל"צ גידי אורשר.

זהבה גלאון: גינוי חמור, דברים חמורים, אבל לא שמעתי את ראש הממשלה פותח את ישיבת הממשלה אתמול בגינוי לגועל נפש הדוחה הזה של הרב לוינשטיין ושל כל אלה שהתגייסו השבוע כדי להגן עליו.

זהבה גלאון: ומה שמטריד אותי, חברי חברי הכנסת, שלוינשטיין הוא לא עשב שוטה, וראש הממשלה שותק כי הוא לא רוצה להרגיז את החרדים בממשלה שלו, ולא את הציונות הדתית, והוא שותק, אפילו שגלעד ארדן כבר אמר משהו, וגם מירי רגב אמרה משהו, ושניהם התנערו היום מהדברים החמורים של הרב לוינשטיין.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה לשתף אתכם, חברי חברי הכנסת, שהסיפור האמיתי כאן הוא גדול בהרבה, והאמת שתמיד ידענו שזה המצב, וידענו שיש בציונות הדתית זרם חרד"לי גדול הומופובי, וידענו שהוא זוכה למימון של המדינה, וידענו שהוא מופקד על תלמידים, וידענו שיש לו נציגות רצינית ברבנות, בבית היהודי וגם בליכוד.

זהבה גלאון: איך ידענו את זה?

זהבה גלאון: כי אחת לכמה זמן אנחנו שומעים את ההתבטאויות האלה, או מרבנים או מחברי כנסת.

זהבה גלאון: אז אני שואלת, מישהו באמת הופתע, אדוני, כשהרב לוינשטיין נאם את הנאום המכוער שלו?

זהבה גלאון: הרי אף אחד בקהל לא קם.

זהבה גלאון: מישהו באמת הופתע לראות עכשיו, כל השבוע – –

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

זהבה גלאון: ברשותך, אני מסכמת, אדוני.

זהבה גלאון: – – את כל הרבנים שקמו להגן עליו?

זהבה גלאון: מישהו מופתע מהשתיקה של ראש הממשלה?

זהבה גלאון: אני קוראת לראש הממשלה מכאן – ובזה אני מסכמת, אדוני – כדי למנוע פרשנות לא נכונה של הדברים שנשמעו – ביום חמישי הקרוב יצעד מצעד הגאווה בירושלים.

זהבה גלאון: לפני שבועיים ראש ממשלת קנדה טרודו צעד במצעד הגאווה בטורונטו; אני קוראת לראש הממשלה ולכם, השרים, שכולכם שתקתם אתמול בישיבת הממשלה, להצטרף למצעד.

זהבה גלאון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: יסכם השר יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להתייחס לדברים שאמרה ידידתי זהבה גלאון לגבי האמירות של הרב לוינשטיין.

יובל שטייניץ: אני מגנה את האמירות האלה בכל תוקף; אלה אמירות חשוכות, בלתי מקובלות, פוגעות סתם, לחינם, בציבור שלם, הציבור שמכונה הציבור הגאה, גאים וגאות, בנינו ובנותינו, ואני מגנה זאת בכל תוקף, כשר בממשלה וכאיש ציבור במדינת ישראל, בכל תוקף.

יובל שטייניץ: עם זאת, אינני סבור שראש הממשלה צריך להתייחס לכל אמירה שנאמרת במדינה.

זהבה גלאון: לגידי אורשר הוא היה צריך להתייחס?

יובל שטייניץ: אבל אני חושב, זהבה – – –

זהבה גלאון: זה רב שמחנך – – – מה אתה מגן עליו?

יובל שטייניץ: אני חושב, זהבה, שאם במקום לנסות לנגח את ראש הממשלה אנחנו רוצים להתייחס לגופו של עניין, או לגופן של האמירות החמורות האלה, הבלתי-מקובלות האלה, הקשות האלה, המחוללות סתם כך שנאה ורגשות קשים ופוגעות בציבור שלם של מיטב בנותינו ובנינו, אז עובדה, כפי שאת בעצמך הזכרת, שלא מעט שרים בממשלה גינו את הדבר הזה – – –

זהבה גלאון: שניים.

יובל שטייניץ: והנה, אני השלישי שמצטרף לכך, במילים חריפות שאי-אפשר לקחת אותן לאיזשהו מקום של אי-הבנה – –

יואל חסון: אז תדאג שיפסיקו לתקצב אותו, אדוני.

יובל שטייניץ: – – אני חושב שזה חשוב.

יואל חסון: עד שהוא יפוטר.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת – – –

מרב מיכאלי: או עד שידיחו אותו.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת – – –

זהבה גלאון: למה אתה מגן על ראש הממשלה?

זהבה גלאון: אני לא מבינה את זה.

יובל שטייניץ: זהבה, תאזיני לי בנחת רוח, כמו שהאזנתי לך.

זהבה גלאון: מה אתה מגן עליו?

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, אני לא יכול לקבל, עם כל הגינוי החמור, שאני מסכים לו, לדברים של הרב לוינשטיין נגד הגאים והגאות, אני לא יכול לקבל את הדרישה שלך – בואו נסגור את המכינה בעלי.

יובל שטייניץ: הרי גינית, יחד אתי ועם רבים אחרים, גם את הדברים החמורים של המבקר גידי אורשר – –

זהבה גלאון: איך אתה משווה בכלל?

זהבה גלאון: מה אתה משווה?

יובל שטייניץ: – – אז מישהו מציע לסגור את "גלי צה"ל" בגלל האמירות החמורות שלו?

נחמן שי: איך אתה משווה את גידי אורשר לרב לוינשטיין?

עמר בר-לב: הוא לא מייצג אף אחד.

עמר בר-לב: הוא מבקר קולנוע והוא מחנך.

יובל שטייניץ: אני משווה – – –

ציפי לבני: אורשר יכול רק להמליץ לנו אם ללכת לסרט, הוא לא ממליץ לחיילים מה לעשות.

זהבה גלאון: הוא מנהל את "גלי צה"ל"?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת – – –

יובל שטייניץ: אני משווה אנשים שמתבטאים בגסות ופוגעים בציבורים שלמים.

יובל שטייניץ: הרב לוינשטיין פגע בציבור הגאים והגאות בלי שום סיבה, העליב ציבור שלם בישראל, והרב אורשר פגע בציבור המזרחים – –

זהבה גלאון: הוא רב?

יובל שטייניץ: – – וקרא להם "יללנים", גם בלי שום סיבה.

זהבה גלאון: זה חמור, אבל הוא רב?

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, סליחה, השר שטייניץ, הוא הושעה מעבודתו.

יובל שטייניץ: יפה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מציעה שיקרה אותו דבר לרב לוינשטיין.

יובל שטייניץ: אבל לא הציעה – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – וגם הושעה מעבודתו.

יובל שטייניץ: – – לא הציעה ידידתי זהבה גלאון לסגור את "גלי צה"ל", ולכן אני מציע לא להזדרז לסגור מכינה מפוארת כמו המכינה בעלי.

איילת נחמיאס ורבין: לא אמרתי לסגור את הישיבה, אמרתי – – –

נחמן שי: אמרנו לסגור את הרב לוינשטיין.

יובל שטייניץ: אבל לא היית פה כשזהבה הציעה להפסיק את התקצוב לישיבה ולסגור אותה.

נחמן שי: לא, לא, לא, הישיבה – יש לה כבוד.

יובל שטייניץ: אה, יופי, אני שמח.

יובל שטייניץ: אז אנחנו בעניין הזה רואים עין בעין.

נחמן שי: כן, כן.

יובל שטייניץ: עד כאן, עד כאן, לגבי הדברים הקשים, החמורים, החשוכים והבלתי-מקובלים לחלוטין של הרב לוינשטיין.

יובל שטייניץ: ועכשיו, אדוני היושב-ראש, לגבי כמה נושאים אחרים שעלו פה בדברי הדוברים.

יובל שטייניץ: ודרך אגב, אני חושב שהדברים של הרב לוינשטיין, והדברים האחרים שנשמעו כאן לאחרונה, מסמלים, לצערי הרב, הידרדרות של השיח הציבורי, של הסגנון, גסות רוח לשמה, אלימות מילולית, בריונות שסתם קורעת את חלקי החברה.

יובל שטייניץ: הרי בסוף אנחנו עם אחד – נשים וגברים, ספרדים ואשכנזים, שמאל וימין – אנחנו עם אחד, עם גורל אחד, מדינה אחת, וחבל שאנשים מתבטאים בצורה כזו.

יובל שטייניץ: וחבל שגם כאן, מעל במת הכנסת, יש רבים בינינו, לא אנקוב בשמות עכשיו, שגם היום וגם בהזדמנויות קודמות התבטאו בגסות רוח, באלימות מילולית, על גבול ניבול הפה, כלפי ראש הממשלה, כלפי שרים וכלפי חברי כנסת ממפלגות שונות.

יובל שטייניץ: בואו נשמור על איזשהו סגנון שפוי, שמותר להתווכח, אבל לא מבזים, לא מנבלים את הפה, לא מקללים אחד את השני.

יובל שטייניץ: בואו נשמור על זה, בואו ניתן דוגמה כאן, בבית הזה.

יובל שטייניץ: נעשה מאמץ כולנו.

יובל שטייניץ: יש אולי כמה שלא יעמדו בזה, אבל רובנו יכולים לעמוד בזה, שלא נבזה זה את זה בסגנון משתלח, בעלבונות אישיים.

יובל שטייניץ: בואו נשמור על טיפת סגנון בבית הזה.

יובל שטייניץ: אולי אנשים כמו הרב לוינשטיין, או מר אורשר, או אחרים, ירסנו גם הם קצת את סגנון ההתבטאות שלהם, אם אנחנו כאן, בבית הזה, אדוני יושב-ראש הכנסת, נפסיק להעליב זה את זה ונפסיק לפגוע זה בזה, וננהל ויכוח שאין בו עלבונות וביטויים כל כך קשים, מהסוג ששמענו גם היום כאן זה מול זה או זו מול זו.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, עלו כאן עוד כמה דברים.

יובל שטייניץ: עלתה כאן, בין השאר, בהצעות האי-אמון, שאלת עמונה; עלתה גם שאלה של לימודי הליבה, וכל היחסים בין הציבור החרדי לציבור החילוני, למדינה וכו'.

יובל שטייניץ: אני רוצה להתייחס בקצרה.

יובל שטייניץ: קודם כול, לגבי סוגיית עמונה – חבל שהסוגיה – – –

מיקי לוי: מהצד ההוא זה עלה.

יובל שטייניץ: כן, כן, בסדר, מותר לי להתייחס, כבוד חבר הכנסת מיקי לוי, ידידי.

יובל שטייניץ: אני אומר מה דעתי בסוגיה הזאת.

יובל שטייניץ: ואני לא חושב שזאת צריכה להיות סוגיה של שמאל וימין, של אופוזיציה וקואליציה.

יובל שטייניץ: יש הבדל בין בית שמוקם שלא כדין על אדמה פרטית, ומפנים אותו, ומייד טוענים כנגד זה – זה מצב אחד – לבין מצב שבו יישוב שלם, או קהילה שלמה יושבת שנים תחת גפנה ותאנתה, ואז לאחר חמש או עשר שנים באים וטוענים שהייתה טעות וצריך לפנות יישוב שלם.

שולי מועלם-רפאלי: 20 שנה.

יובל שטייניץ: נניח לשם הדוגמה – מה?

יובל שטייניץ: 20 שנה, מישהו צעק.

יובל שטייניץ: נניח לשם הדוגמה, דוגמה תיאורטית, היה מתגלה ששכונה בצפון תל-אביב, ברמת-אביב ג', לא הוקמה על קרקע מדינה, כפי שחשבו, אלא מישהו יבוא ויוכיח שהייתה טעות וזה בכלל קרקע של סבא שלו – לא הופקעה כהלכה, לא קרקע מדינה.

יובל שטייניץ: והוא לא מעוניין לקבל פיצויים, הוא רוצה לקבל את השטח, עשב, כמו שהיה כשסביו או סב-סביו מת והוריש לו.

אראל מרגלית: דרך אגב, רחביה על אדמת כנסייה, וגם הכנסת.

יובל שטייניץ: אז מישהו היה מעלה בדעתו לפנות שכונה שלמה אחרי שנים רבות, רק כי מישהו מתעקש לא לקבל פיצויים אלא רוצה אדמה חרושה?

יובל שטייניץ: אם היה מתגלה שחלק מכביש תל-אביב–חיפה הופקע שלא כהלכה, ולמישהו יש הוכחה שיש שם איזה 4 דונם שלו, והוא לא מעוניין לקבל פיצויים או קרקע חלופית, הוא דורש לחרוש את הכביש ולנתק את ירושלים וחיפה – מישהו היה מעלה בדעתו לקבל דרישה כזאת?

באסל גטאס: לא לא, אל תחשוב שאנחנו טיפשים.

באסל גטאס: אנחנו לא טיפשים.

יובל שטייניץ: אותו דבר לגבי פרשת עמונה.

יובל שטייניץ: יש הבדל בין קהילה שלמה שיושבת שנים ארוכות על הקרקע, ואז בא מישהו וטוען טענה – ואני חושב שאם יש מישהו שמצליח להוכיח בעלות פרטית – מגיעים לו פיצויים, פיצויים מוגדלים, אבל אי-אפשר לפנות קהילות שלמות או יישובים שלמים בתנאים כאלה.

יובל שטייניץ: ההיגיון שאומר שלא היינו מפנים שכונה שלמה – –

זהבה גלאון: בית-המשפט קבע שצריך לפנות אותם.

יובל שטייניץ: – – ברעננה או בכפר-סבא או ברמת-אביב ג' צריך לחול גם על עמונה.

זהבה גלאון: אבל בית-המשפט העליון קבע שצריך לפנות אותם.

יובל שטייניץ: לכן, זהבה, מאחר שבית-המשפט העליון שופט לפי המצב החוקי, לפי חוקי המדינה, חוקי הכנסת, אני חושב שצריך לבדוק טוב-טוב אפשרות לשנות את המצב החוקי, על-ידי חקיקה, כדי למנוע את האבסורד.

יובל שטייניץ: אני, דרך אגב, זהבה, הייתי יושב-ראש ועדת החקירה של הכנסת אחרי אירועי עמונה ב-2006.

יובל שטייניץ: דרך אגב, אני אישית התנגדתי להקמת ועדת החקירה אז, אבל הכנסת לא קיבלה את דעתי, הוחלט כאן להקים ועדת חקירה פרלמנטרית, והוחלט גם למנות אותי לעמוד בראשה.

יובל שטייניץ: ואני רוצה לומר לך: הטראומה של 2006 הייתה לחינם; מאות פצועים, תשעה בתים הרוסים שעומדים כאבן שאין לה הופכין – ביקרתי בעמונה לא מזמן.

יובל שטייניץ: הפלסטינים שטענו על הקרקע לא נהנו מדבר, לא קיבלו פיצויים.

יובל שטייניץ: בשטח בין כה וכה הם לא יכולים להשתמש, להשכיר אותו או להיכנס אליו.

יובל שטייניץ: זה סובל וזה לא נהנה – סתם.

יובל שטייניץ: טרגדיות מהסוג הזה – צריך להשתדל ליצור מצב חוקי שלא מוביל לאבסורדים כאלה ומונע טרגדיות כאלה.

יובל שטייניץ: דובר כאן על הציבור הדתי והחרדי, ואני רוצה להתייחס לעוד דבר אחד, שהוא בעיני מאוד חיובי, וצריך לעניין את כולנו ולא רק את הציבור הדתי והחרדי.

חיים ילין: אני בעד גז לנגב, איך אני?

יובל שטייניץ: אתה מצוין, אם אני אצטרך למשוך זמן אני אתייחס גם להערה שלך, אבל כרגע אני רוצה לדבר על דבר חשוב אחר.

יובל שטייניץ: בתי-הדין הרבניים האזוריים ובית-הדין הרבני הגדול משרתים את כל עם ישראל, לא רק את הקהילה החרדית או את הציונות הדתית.

יובל שטייניץ: והנה, במשך שנים ארוכות, במשך שש שנים, מאז 2010, לא מונה דיין אחד לבתי-הדין האזוריים, ונוצר מחסור אדיר בדיינים, מחסור של 22 דיינים.

יובל שטייניץ: במשך תשע שנים, מאז שנת 2007, הוועדה לבחירת דיינים לא הצליחה להסכים ולמנות אפילו דיין אחד לבית-הדין הרבני הגדול, שהתרוקן לחלוטין מכל הרבנים, נשארו רק שני הרבנים הראשיים.

יובל שטייניץ: במצב הזה נוצר עיוות דין עצום: אנשים – משפחות הרוסות, אנשים בצרה, מאות עגונות – חיכו חודשים ושנים לדיון בעניינם.

יובל שטייניץ: אני אומר את הדברים כאן – דווקא קיוויתי ששרת המשפטים עדיין תהיה כאן, כי רציתי להתייחס אליה – –

עליזה לביא: אנחנו מקשיבים לך.

יובל שטייניץ: – – כי לפני כשנה מוניתי לעמוד בראש הוועדה לבחירת דיינים, ונאמר לי שממילא לא נצליח למנות דיינים, כי לא נצליח להגיע להסכמות, ולגבי בית-הדין הרבני הגדול דרוש כמעט קונסנזוס.

יובל שטייניץ: עקב שיתוף פעולה של כולם – ובמיוחד אני רוצה להודות לשרת המשפטים איילת שקד, שחוכמתה, תבונתה ועקשנותה, ובמקום שצריך גם היכולת שלה להגיע להסכמות ולהתפשר, ועזרתם של חברי כנסת אחרים – חברת הכנסת רויטל סויד, שעשתה עבודה נהדרת בוועדה, וחבר הכנסת אייכלר, שסייע לי מאוד – וחברי הוועדה האחרים – הצלחנו, אחרי תשע שנים שלא מונה אף דיין אחד לבית-הדין הרבני הגדול, למנות השנה עשרה דיינים לבית-הדין הרבני הגדול ו-22 דיינים לבתי-הדין האזוריים, אחרי בצורת שנמשכה תשע שנים בבית-הדין הרבני הגדול ושש שנים בבתי-הדין הרבניים האזוריים.

יובל שטייניץ: הרבנים שמונו הם כולם ברמה גבוהה, לדעת כל חברי הוועדה; יש ביניהם פעם ראשונה מספר גדול של כאלה ששירתו בצה"ל, חלק גדול בשירות קרבי בצה"ל; יש בהם ייצוג הולם לכל הזרמים ביהדות הדתית, ואני חושב שכאן באמת קיימנו מצווה.

יובל שטייניץ: שוב, אני רוצה להודות לכל חברי הוועדה, אבל במיוחד לשרת המשפטים איילת שקד; ללא תבונתה, והאכפתיות שלה, ושיתוף הפעולה שלה, היינו יכולים להיתקע עוד תשע שנים בלי מינוי של דיינים, ובמצב כזה, של סבל נורא לכל עם ישראל, לכל מי שנזקק, חס וחלילה, לשירות של בתי-הדין הרבניים או בית-הדין הרבני הגדול.

יובל שטייניץ: איילת שקד, חבר הכנסת אייכלר, חברת הכנסת רויטל סויד, אני רוצה להודות לכם מקרב לב על שיתוף הפעולה הנפלא שזכיתי לו בוועדה לבחירת דיינים.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יובל שטייניץ, שסיכם את הדיון בהצעות האי-אמון בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם המחנה הציוני: כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 46 בעד, 54 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת הרשימה המשותפת – הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 46 בעד, 54 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מרצ – אנחנו עוברים להצביע על הצעת האי-אמון של סיעת מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 45, נגד – 54, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נצביע על הצעת האי-אמון מטעם סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון של יש עתיד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 54 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 45 בעד, 54 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יש עתיד לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש קצת שקט.

יולי יואל אדלשטיין: חברים בתאים ומחוץ לתאים, מי שלא חיוני לדיון הבא יכול לצאת, מי שלא יצא, וידבר – הסדרנים יוציאו אותו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תשבו, תשבו, יהיה יותר שקט ויותר סדר באולם, לרבות השרים – נכון, השר גלנט?

יולי יואל אדלשטיין: – חברי הכנסת, לרבות השרים, ישבו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נקיים עכשיו שעת שאלות עם ראש הממשלה, דבר המקובל בפרלמנטים רבים, ועד לאחרונה לא היה מקובל אצלנו.

יולי יואל אדלשטיין: כידוע, שונה התקנון בהסכמה בין הקואליציה והאופוזיציה, וכבר זכינו לקיים שעת שאלות עם שרים, על-פי בחירת האופוזיציה – אם אני לא טועה, השר בנט, השרה שקד, השר כחלון – והיום הגיע תורו של ראש הממשלה, דבר שיקרה בקביעות בכל מושב.

יולי יואל אדלשטיין: שעה ו-40 דקות יתקיים הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר את הכללים: עד שתי דקות לכל שואל או שואלת, עד שלוש דקות לכבוד ראש הממשלה על תשובותיו; שלושת-רבעי השואלים יבואו משורות האופוזיציה, רבע – מסיעות הקואליציה, וכלל ידוע – אומנם לא כתוב בתקנון אבל הנהגנו אותו בהצלחה רבה – מי שיצעק קריאות ביניים יאבד את מקומו ברשימת השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אז כאן אני חושב שכל הכללים ברורים, ואנחנו יכולים להתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש הממשלה לעלות לדוכן, ואנחנו בינתיים נצביע כדי להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: אני אקבע את סדר השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין להשתתף יוכל ללחוץ על כפתור ההצבעה, ואנחנו מתחילים.

דוד ביטן: ללחוץ על בעד?

יולי יואל אדלשטיין: תלחץ בעד – מה, אתה נגד ראש הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אם אנחנו נעבוד בקצב הנדרש, נוכל חלק גדול מהשואלים לשמוע, וגם לשמוע את תשובותיו של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן יפתח, עם השאלה שלו, עד שתי דקות, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה גם כן ישאל את שאלתו.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש לפני רשימה, אנחנו נקבע לפי הקצב.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אין רשימה מראש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שתי דקות לרשותך.

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, השאלה שמופנית אליך מעדי אייש, פעיל ליכוד לשעבר מאשקלון: המדינה מעניקה ליישובי קווי העימות הטבות על בסיס גיאוגרפי, אך המפות האלה לא מתעדכנות כשמפת האיומים משתנה, כפי שקרה במבצע "צוק איתן" למשל.

מאיר כהן: בשנים האחרונות ספגה אשקלון נפילות של מאות טילים מעזה, ומפעלים רבים באזור התעשייה של אשקלון עמדו כחומת מגן והמשיכו לקיים שגרת עבודה רגילה תוך כדי סכנת חיים ממשית.

מאיר כהן: כשר הכלכלה וראש הממשלה של מדינת ישראל, אני מבקש לשאול אותך: מדוע, אם כך, אחרי כל הפגיעה שספגה העיר אשקלון, לא מכריזים על אשקלון אזור עדיפות לאומית א'?

מאיר כהן: ואם כן התקיימה הכרזה כזאת, מדוע היא אינה מיושמת מיידית, ומדוע לא יינתנו הטבות בדרך של פטור או הנחה משמעותית מארנונה, למשל, כמו שמציעים במועצת אשקלון, לפרק זמן של חמש שנים לפחות, כפיצוי על האובדן שחוותה העיר בזמן התקפות הטילים ב"צוק איתן"?

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת כהן.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת כהן, אשקלון חווה פיתוח בהיקף אדיר.

בנימין נתניהו: אתה בוודאי – לא רחוק, שם – אז אתה יודע, גם בכבישים, וגם בתחבורה, וגם בדיור, ועכשיו גם בהסכמי גג, וגם בשורה של דברים שחובקים את כל משרדי הממשלה.

בנימין נתניהו: יש שם פיתוח אדיר, אדיר.

בנימין נתניהו: עכשיו, אנחנו נתנו חבילה מאוד נרחבת, מאוד מאוד נדיבה, ליישובי עוטף-עזה, אתה מכיר את זה היטב, ואנחנו דאגנו להם, כי הם נפגעו, כמובן, בצורה רצופה.

בנימין נתניהו: אנחנו לא ראינו את אותה תנופת פיתוח שהייתה באשקלון ביישובים הללו.

בנימין נתניהו: מה שקורה עכשיו, שהם חווים עכשיו את תנופת הפיתוח הזאת.

בנימין נתניהו: ומה שאולי, חברי הכנסת, חלקכם אינכם יודעים, יש שם עכשיו בעיה של דיור, כבר, כי יש ביקוש שאפילו עולה על ההיצע.

בנימין נתניהו: יש שם איזו צמיחה אדירה, של אחוזים ניכרים מדי שנה.

בנימין נתניהו: כלומר, אנחנו דאגנו לתת את מעטפת התמיכה לעוטף-עזה, דאגנו לפיתוח של תשתיות לאשקלון, הפיתוח קיים בשניהם.

בנימין נתניהו: לגבי השאלה שאתה מעלה – היא עלתה בממשלה, ואנחנו דנים בה.

בנימין נתניהו: זה נכון, זה עלה, אבל אני רוצה להבהיר שלא קיפחנו את אשקלון, אלא פיתחנו את אשקלון, ואנחנו נמשיך לפתח אותה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, עד שתי דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – השאלה של חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, בהתחלה אני רוצה להודות לך, כבוד היושב-ראש, על החידוש הפרלמנטרי החשוב הזה, של לשאול את כבוד ראש הממשלה.

איימן עודה: אדוני ראש הממשלה, אתה מכהן בתפקידך כבר שבע שנים ברציפות.

איימן עודה: בתקופה הזאת המדינה הרסה את הכפר אל-עראקיב 100 פעמים.

איימן עודה: האם שמעת על הכפר הזה, כפר אל-עראקיב, בכלל?

איימן עודה: ושאלתי אליך – הכפר הזה, כמו כל הכפרים הלא-מוכרים בנגב, נכון שאין להם טאבו, אבל האדמה בבעלותם מלפני שנת 1948, מסיבה כל כך אובייקטיבית, שהמנדט הבריטי התחיל לחלק את הארץ לגוש וחלקה משנת 1932, ועצר בשנת 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה.

איימן עודה: כשקמה מדינת ישראל, הנגב לא היה מחולק לפי גוש וחלקה, אז לא היה טאבו לאנשים, אבל האנשים היו שם, ויש הסכמים ביניהם, בין היתר בכפר אל-עראקיב.

איימן עודה: אני חושב שכבודו צריך לחשוב – אם 100 פעמים הרסנו את הכפר, ואנשים אחזו באדמה ובנו את הכפר שוב ושוב, 100 פעמים, אולי צריך לחשוב בכיוון אחר?

איימן עודה: אני רק רוצה לספר לך, אדוני, שהיום המשטרה פלשה אל הכפר הזה ועצרה שני ילדים בגיל 12 שנה.

איימן עודה: מעשה איום ונורא.

איימן עודה: אני בטוח שאנשים הגונים צריכים לחשוב בכיוון אחר לגמרי – להכיר בכפר הזה.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת עודה, אני רוצה להרחיב, ואחר כך להתמקד בשאלה שאמרת.

בנימין נתניהו: אני מרחיב, משום שהשאלה היא יחסי המדינה עם אזרחיה הערבים.

בנימין נתניהו: אני העברתי לאחרונה, הממשלה בראשותי העבירה לאחרונה, חבילת סיוע גדולה מאוד, כדי להביא לצמצום פערים ולשילובם של האזרחים הערבים בחברה בישראל – בחברה, בכלכלה, בתשתיות, בכל דבר – בחינוך.

בנימין נתניהו: אני אומר את זה כי במקביל אמרתי דבר נוסף:

בנימין נתניהו: זה אומנם יוחס באופן ספציפי לשאלת הבנייה, ויש בנייה – פשוט אין חוקי בנייה, אבל באופן כללי אמרתי דבר, שפגשתי חברי כנסת ערבים באחת מוועדות הכנסת, ואני לא אשכח את אותה אישה, שישבה לידי, רועדת, כי רצחו את בעלה, ונדמה לי גם את אחד מבניה, והיא אמרה לי: ראש הממשלה, תביא חוק וסדר.

בנימין נתניהו: תביא חוק וסדר ליישובים שלנו.

בנימין נתניהו: אז אנחנו הקצינו, בממשלה הזאת, הרבה כסף גם להבאת חוק וסדר, שאני חושב שהיום הציבור הערבי-ישראלי משווע להם, אבל זו חבילה כוללת.

בנימין נתניהו: זו חבילה שכוללת גם את כיבוד כל החוקים, כולל חוקי הבנייה.

בנימין נתניהו: זה באופן כללי: פיתוח, שילוב ואכיפה.

בנימין נתניהו: וכרגע יש לנו סכנה, שלדעתי היא מסכנת קודם כול את הציבור הערבי-ישראלי, שכאילו יש מדינת חוק אחת כללית, וברוך השם יש עבודה גדולה מאוד, ואנחנו רואים את שיעורי הפשיעה הולכים ויורדים, אבל יש פשיעה גואה, מכל מיני סוגים, דווקא בתוך היישובים הערביים.

בנימין נתניהו: ולכן, אנחנו רוצים את שני הדברים גם יחד.

בנימין נתניהו: עכשיו לגבי הנושא של הנגב – אני רוצה להתמקד קצת לגבי הנגב, ואחר כך להתמקד בשאלה הספציפית שאתה שואל.

בנימין נתניהו: לגבי הנגב – אנחנו ניסינו – אני חייב להגיד ביושר, לא בהצלחה; בין השאר באמצעות חבר הכנסת בגין, השר בגין בזמנו – להביא להסדר קרקעות עם הבדואים.

בנימין נתניהו: לא היה הסדר, וההסדר הזה, אני חשבתי שהוא חיוני, במיוחד משום שהנגב – אמרנו ועשינו – הנגב מקבל תנופת פיתוח אדירה.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת כהן שאל אותי קודם לכן לגבי אשקלון, אבל אתם יודעים מה מתרחש בבאר-שבע, מה מתרחש בדימונה – מה מתרחש בנגב; אנחנו מביאים לשם תשתיות, מביאים לשם את יחידות התקשוב, מביאים לשם חברות בין-לאומיות.

בנימין נתניהו: יש התפתחות כבירה.

בנימין נתניהו: ואנחנו רוצים שגם התושבים הבדואים בנגב יהיו חלק מזה, והדרך לעשות את זה זה לעשות הסדרה, הסדרה לגבי הקרקעות.

בנימין נתניהו: לא עלה בידינו, בין השאר משום שהייתה התססה, אולי לא רק מכיוון אחד, ולא הייתה ההסדרה הזאת, שהייתה מונעת את השאלה הזאת.

בנימין נתניהו: היא לא הצליחה.

בנימין נתניהו: אני עדיין רואה את זה כיעד, יעד מרכזי, להשיג אותו, ואני חושב שמה שהייתי מצפה מכל נציגי הציבור, לרבות נציגי הציבור שמייצגים את הציבור הזה, לא להלהיט את הרוחות, אלא להפך, להרגיע, ולתרום לפתרון הבעיה הזאת, שהיא אחת מבעיות היסוד שלנו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בנימין נתניהו: – – ולא בעיה פשוטה.

בנימין נתניהו: לגבי הכפר הזה – –

איימן עודה: – – –

בנימין נתניהו: – – העבירו לי פתק – אני לא יכול להגיד לך שאני יודע כל דבר, אבל העבירו לי פתק:

בנימין נתניהו: בית-המשפט העליון החליט ב-2015 שמדובר באדמת מדינה, וזהו יישוב בדואי בלתי מוכר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה הבאה, של חברת הכנסת יעל כהן-פארן – עד שתי דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה תשאל את שאלתה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, ודאי אחרי התשובה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, קודם כול, מצטרפת לברכות על הפורמט החדש.

יעל כהן-פארן: יש מדינות שבהן שעת שאלות לראש הממשלה מתקיימת בכל יום בפתח מושב הפרלמנט – בכל יום ויום.

יעל כהן-פארן: פורסם כי נבדק חשד שנעשה שימוש בדרכון עם שם בדוי שהנפיק המוסד עבור הבן שלך, יאיר נתניהו, לפתיחת חשבון בנק בפנמה, שאליו הוזרמו מאות-אלפי דולרים.

יעל כהן-פארן: ברצוני לשאול אותך: האם אכן הונפק דרכון עם שם בדוי לבנך יאיר נתניהו?

יעל כהן-פארן: באילו מצבים, ולמי, אזרחים יכולים לפנות בבקשה להנפיק דרכון עם שם בדוי?

יעל כהן-פארן: ונוסף על כך, כיצד הדבר משפיע על תפקודך?

מכלוף מיקי זוהר: תתביישי לך.

מכלוף מיקי זוהר: בושה וחרפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר.

תמר זנדברג: – – –

מכלוף מיקי זוהר: את פרלמנטרית?

מכלוף מיקי זוהר: תתביישי לך.

מכלוף מיקי זוהר: איזה מין שאלה זאת?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

קריאות: – – –

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר.

דוד ביטן: מה זה הדבר הזה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, לא צריך לעזור לי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חשבתי שזה מובן מאליו, אבל השאלות – השאלות לכל שר, לרבות ראש הממשלה – אמורות להיות שאלות שנוגעות בפעילות משרד, או בפעילות הממשלה.

בנימין נתניהו: אבל, אדוני, לפחות פעם אחת – פעם אחת – תן לי להשיב – –

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אחסום את אדוני – –

בנימין נתניהו: – – פעם אחת – –

יולי יואל אדלשטיין: – – אם הוא רוצה להשיב.

בנימין נתניהו: – – אבל אני לא מתנדב לענות על כל השמצה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל עוד פעם, רק שתדעו שאני להבא מתכוון לפסול פשוט שאלות כאלה.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה נשאלה – – –

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש הודיע שהוא יוציא את מי שיקרא קריאות ביניים.

מיכל בירן: מה לא לגיטימי בשאלה הזאת?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

שלי יחימוביץ': הודעת, אדוני היושב-ראש, שתוציא את מי שיקרא קריאות ביניים.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: לא לא – שאוציא מרשימת השואלים את אלה שצועקים קריאות ביניים.

שלי יחימוביץ': נראה לי שכל האגף הזה צריך לצאת מרשימת השואלים.

דוד ביטן: שישאלו שאלות לעניין.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיצעק קריאות ביניים, גברתי, אכן לא יוכל לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה, אם אתה בוחר להשיב, ודאי זכותך.

בנימין נתניהו: אני מוכן להשיב פה, אבל אני לא יכול להשיב על כל השמצה – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אתה לא תוכל, אתה גם לא חייב.

בנימין נתניהו: – – על כל הכפשה.

בנימין נתניהו: בקושי – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה גם לא חייב.

מיכל בירן: רק על זאת.

מיכל בירן: רק על זאת.

בנימין נתניהו: אבל אני מבקש כן לומר דבר ספציפי ודבר כללי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות, אדוני.

בנימין נתניהו: הדבר הספציפי: לא דרכון, לא פנמה, לא חשבון ולא כלום.

בנימין נתניהו: בבל"ת מוחלט.

בנימין נתניהו: עכשיו אני רוצה להגיד לכם, יש כל כך הרבה – שיטפון של הבלים, של שטויות, של המצאות, של שקרים, ונכון שעוסקים בזה הרבה שנים – לא מצאו כלום, מסיבה פשוטה: כי אין כלום.

בנימין נתניהו: לא היה כלום.

בנימין נתניהו: וגם במקרה הזה, גם במקרה הזה, אין אש, אין עשן, יש אוויר חם.

בנימין נתניהו: הרבה אוויר חם.

בנימין נתניהו: ולכן, אני אבקש – לכל השואלים, הייתי אומר אפילו גם לאלה שאולי תקווה בלבם: קודם כול, אל תמהרו לתפור חליפות.

בנימין נתניהו: הייתי אומר, עצרו את החייטים.

בנימין נתניהו: בכלל, עצה טובה.

יואל חסון: תדבר לצד שם, לא לפה.

בנימין נתניהו: אני מדבר – אני מדבר לחלל.

יואל חסון: שם תופרים חליפות.

אחמד טיבי: אל תסתכל לצד הזה בעניין החליפות, אדוני.

בנימין נתניהו: ואני רוצה לתת לכם אזהרת ספוילר.

בנימין נתניהו: ולכן, מי שלא רוצה, או שיאטום אוזניים, או שיצא מן האולם: גם כאן – לא יהיה כלום, כי אין כלום.

בנימין נתניהו: אין שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה הבאה, של חברת הכנסת שולי – – –

בנימין נתניהו: אה, אני מוסיף – –

יולי יואל אדלשטיין: אה, חשבתי שאדוני סיים.

בנימין נתניהו: – – כיוון שבכל זאת יש מי שמעוניין בכל מיני דברים כאלה, אני רוצה לתת לכם טיפ: אני יוצא בתחילת ספטמבר להולנד, ואחר כך אני ממשיך לעצרת הכללית של האו"ם.

בנימין נתניהו: וכיוון ששמתי לב שהגיבובים האלה מגיעים בדרך כלל בסמיכות מסוימת – –

נחמן שי: לנסיעות.

בנימין נתניהו: – – לנסיעות שלי למסע מדיני, הנה, אני נותן לכם את הזמן להמציא את הדברים החדשים.

בנימין נתניהו: וגם כאן, אני אומר לכם: לא יהיה כלום, כי אין כלום.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני, אולי הם לא רוצים – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני, על תשובתך, אבל כפי שאמרתי, חברי הכנסת, אם אנחנו רוצים לשמור על הפורמט הזה, ורבים שיבחו אותו, דווקא אנשי האופוזיציה, אני מציע להתרכז בפעילות הממשלה ומשרדי הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – בבקשה, גברתי, ולאחר תשובתו של ראש הממשלה – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני ראש הממשלה, אני שמחה להחזיר את השיח לענייניות של התפקיד שלך.

שולי מועלם-רפאלי: אתמול זכיתי להשיא את בתי, ניצן מועלם – –

יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב.

שולי מועלם-רפאלי: – – וללוות אותה – –

בנימין נתניהו: מזל טוב.

שולי מועלם-רפאלי: – – עד שער הכניסה להר-הבית, ובידוע – איננו מורשים לעלות.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לשאול אותך בנושא הר-הבית – שלושה סעיפים קצרים: הראשון, מדוע מורשים אנשי הווקף להתלוות – ולהפריע רוב הפעמים – לעליית יהודים להר?

שולי מועלם-רפאלי: מנין הם שואבים את הסמכות הזאת?

שולי מועלם-רפאלי: זה לא חוקי, זה יוצר המון חיכוכים.

שולי מועלם-רפאלי: לעניות דעתי, צריך להסתפק בליווי המשטרתי.

שולי מועלם-רפאלי: הסעיף השני, בבקשה, זה: מדוע בוחרים שתשהה בהר בזמן נתון רק קבוצת יהודים אחת?

שולי מועלם-רפאלי: זה אפילו בניגוד לתיירים.

שולי מועלם-רפאלי: עושה רושם שאין לנו אפילו הזכות שיש לכל תייר או תיירת ממוצעים מהונולולו.

בנימין נתניהו: סליחה, מה הייתה – לא הבנתי – מה השאלה השנייה?

יולי יואל אדלשטיין: קבוצה אחת בזמן נתון.

שולי מועלם-רפאלי: בזמן נתון בהר-הבית נמצאת רק קבוצת יהודים אחת, שמונה בין עשרה ל-15 עולים יהודים להר.

שולי מועלם-רפאלי: והסעיף השלישי הוא על שעות הפתיחה של הר-הבית לעליית יהודים.

שולי מועלם-רפאלי: השעות האלה מאוד מאוד מצומצמות, לא מאפשרות ליהודים לעלות לא בשבתות ולא בשעות אחר-הצהריים, כשאנשים בעצם מסיימים את עבודת יומם ומבקשים לעלות אל המקום הקדוש ביותר.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: חברת הכנסת מועלם, אתחיל בחלק השלישי של שאלתך.

בנימין נתניהו: שעות הפתיחה לא השתנו, הן כבר קבועות שנים ארוכות, ואני לא מתכוון לשנות אותן, כי יש עיקרון שאני מנסה לקיים, וזה עקרון הסטטוס-קוו.

בנימין נתניהו: אני לא רוצה לשנות אותו, לא לגבי זמני ביקור של יהודים, לא לגבי זמני תפילה וסידורי תפילה של ערבים.

בנימין נתניהו: זה נקבע לאחר מלחמת ששת הימים, זה עבר כמה שינויים, אבל זה אתנו הרבה שנים.

בנימין נתניהו: מאז, אני יודע שבוודאי שמת לב, אנחנו נמצאים במצב עולמי של מלחמות דת, של ניסיון להתסיס מאות-מיליוני מוסלמים בכלל ונגד מדינת ישראל בפרט, ומוקד ההתססה – את זה אנחנו רואים בבירור – מוקד ההתססה היה ונשאר הר-הבית.

בנימין נתניהו: הר-הבית – מספרים שם סיפורים שאנחנו הולכים לשבור את הסטטוס-קוו, שאנחנו הולכים להחריב את מסגד אל-אקצא, שאנחנו נשנה סדרי תפילה וכדומה, סדרי ביקורים.

בנימין נתניהו: לכן אני קבעתי מדיניות, אני דבק בה, אני חושב שהיא נכונה: למנוע שינויים כלשהם בסידורים.

בנימין נתניהו: זה לגבי השעות.

בנימין נתניהו: אנחנו לא מעוניינים – אני ביקשתי למנוע מחברי כנסת, יהודים וערבים כאחד, יהודים ומוסלמים כאחד, לבקר בהר, משום שההערכה שלי הייתה – והיא התבססה גם על ניסיון וגם על מידע או התרעות מודיעיניות או הערכות מודיעיניות – ביקשתי למנוע, לפחות בשלב זה, ביקורים בהר, כדי למנוע את אותה תסיסה.

בנימין נתניהו: וזה לגבי הנושא – ולא קיבלתי שום סיבה לחשוב בשלב הזה אחרת.

בנימין נתניהו: זה לא אומר שזה לא ישתנה בהמשך, אבל כרגע, על אף כוונותינו הטובות ביותר, אנחנו לא מעריכים שהגיעה השעה.

בנימין נתניהו: לגבי ליווי קבוצות, תפקיד הווקף; תפקיד הווקף בהסדר עם מדינת ישראל הוא לדאוג לסידורים שהווקף מחויב להם, כולל פיקוח על הגורמים שפועלים שם, לאו דווקא עלינו, וביקשנו את חיזוקו של הווקף במגעים שלנו עם ממשלת ירדן – ביקשנו שהווקף ינהג באחריות, שיהיה גיבוי של כוחות לווקף, דווקא, לדברים שאנחנו רואים עין בעין עם ממשלת ירדן, ואני מקווה שכך יהיה.

בנימין נתניהו: אני לא מכיר התנכלות.

בנימין נתניהו: אם יש התנכלות כזאת, אנחנו נדאג שהיא לא תהיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת עיסאווי פריג' לשאול את שאלתו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתך נשמע את השאלה של חבר הכנסת איתן ברושי.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, למען האמת, שאלתי מחולקת לשני חלקים בשני נושאים קצת שונים: הראשונה, האם כבודו יתמוך בהלבנת גנבת הקרקעות בעמונה?

עיסאווי פריג': והשאלה השנייה, לגבי הרפורמה בחברה הערבית, שאושרה, והמספרים נעים בין 10 מיליארד ל-15 מיליארד, אף אחד לא יודע את האמת, ושמעתי את כבודו אומר – ואמר את זה אחרי הפיגוע הקשה שהיה בתל-אביב – שלא תהיה מדינה בתוך מדינה.

עיסאווי פריג': מאז הכרזת, אדוני, הפשיעה במגזר הערבי רק הולכת וגוברת.

עיסאווי פריג': מה כבודו עשה ומתי הכספים שהובטחו יתחילו לנהור לחברה הערבית?

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: תחזור בבקשה רק על החלק הראשון של שאלתך – לגבי?

יולי יואל אדלשטיין: גנבת קרקעות בעמונה.

יולי יואל אדלשטיין: האם אדוני יתמוך בגנבת – בגזל קרקעות ובגנבת קרקעות בעמונה.

בנימין נתניהו: אני לא תומך – – –

עיסאווי פריג': האם לא יתמוך בהלבנת.

יולי יואל אדלשטיין: אה, הלבנת.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, אני הכנסתי לפיך ניסוח יותר – – –

בנימין נתניהו: חבר הכנסת פריג', אני לא תומך בהלבנת קרקעות או בגזלת קרקעות בשום מקום, ואני מציע שאם אתה משתמש במונחים האלה תהיה זהיר, כי זה חל בהרבה הרבה מקומות.

עיסאווי פריג': איך אני אבין את זה?

בנימין נתניהו: בהרבה מקומות.

בנימין נתניהו: אין כאן שאלה של גזלת קרקעות, יש כאן שאלה של עשיית סדר.

בנימין נתניהו: במציאות שהשתררה במשך שנים ארוכות, לא ברור שיש שם בעלות.

בנימין נתניהו: בית-המשפט קבע – קבע שצריך לפנות את המקום גם אם אין בעלות ספציפית.

בנימין נתניהו: זו קרקע פרטית, אבל לא יודעים בדיוק למי היא שייכת.

בנימין נתניהו: אני שוחחתי גם עם שר הביטחון וגם עם שרת המשפטים, וגם עם היועץ המשפטי לממשלה, הם בעצם קיימו כמה דיונים בנושא – אני אומר את זה לידיעת כלל חברי הבית – וכולם אמרו שמה שצריך למצוא זה הסדרה, ועדיפה הסדרה על חקיקה, בלשון המעטה.

בנימין נתניהו: ולכן, כדי שתהיה אותה הסדרה, הועלו אפשרויות שונות, בין השאר: העתקה למקומות שיש קרקע פרטית – יותר נכון, שאין בעיה של קרקע פרטית, קרקע מדינה – או לחלופין למקום אחר.

בנימין נתניהו: שר הביטחון ביקש כמה ימים לבחון את האפשרויות האלה, והייתה הסכמה כללית בישיבת ראשי מפלגות הקואליציה שכדאי לעשות את המאמץ הזה, וכך אנחנו פועלים.

בנימין נתניהו: אבל אני לא מקבל את ההגדרה שלך של גזל קרקעות.

בנימין נתניהו: אני חושב שבהרבה מקומות – – –

עיסאווי פריג': איך אני אתן – – –

בנימין נתניהו: בהרבה מקומות, ולא רק ביהודה ושומרון, בהרבה מקומות יש מקומות שאנשים ישבו ובנו בתים וכו', ויש צורך לחפש לפעמים הסדרות, וזה מה שאנחנו עושים במקרה הזה גם כן.

בנימין נתניהו: לגבי השאלה ששאלת על היקף המימון.

בנימין נתניהו: היקף המימון אכן נע – אם אינני טועה הוא 12 או 13, 14 מיליארד שקלים.

בנימין נתניהו: חלק מזה הוא כסף תוספתי.

בנימין נתניהו: הרוב לא, הוא כסף מיועד מתוך המשרדים, ואנחנו רוצים שהוא אכן יגיע, וזה הנושא.

בנימין נתניהו: שאלת שאלה נוספת.

עיסאווי פריג': לגבי – – –

בנימין נתניהו: אה, לגבי החוק והסדר.

בנימין נתניהו: תראה, אני דיברתי עם השר לביטחון פנים ועם מפכ"ל המשטרה, וקבענו שאנחנו נבנה משטרות חדשות, אנחנו נקצה כוחות חדשים, והדבר הזה כרגע מתבצע הלכה למעשה.

בנימין נתניהו: זו הפעם הראשונה זה שנים ארוכות, אם בכלל, שמוקצים ממש משאבים ליכולת שיטור ואכיפת חוק בתוך המגזר, ואני יודע – – –

עיסאווי פריג': כן, אבל זה עולה – – –

בנימין נתניהו: ואני רוצה להסביר לכל חברי הכנסת, שהדבר הזה לא בא בכפייה, הוא בא גם מתוך בקשה.

בנימין נתניהו: הנה, אתם שומעים את הבקשה הזאת, והוא חיוני לדעתי לכל תושבי ישראל ולכל אזרחי ישראל.

עיסאווי פריג': אבל הפשיעה, אדוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, חבר הכנסת עיסאווי פריג', אנחנו עוברים לשאלה הבאה.

עיסאווי פריג': לא קיבלתי תשובה מתי הכסף יגיע.

בנימין נתניהו: אני אגיד לך, הוא מגיע כבר.

עיסאווי פריג': מתי?

בנימין נתניהו: הכסף כבר מגיע, הוא מוזרם.

בנימין נתניהו: אני יכול להגיד לך לפי החודש, אבל זה בתוך התקצוב שלנו, בוודאי בתקצוב שיגיע בסוף השנה במסגרת התקציב, לדעתי כבר לפני, חלק הוזרם; אבל בשבוע הבא תגיע הנה תוכנית אכיפה, או יותר נכון חוק לאכיפה, קריאה ראשונה לתוכנית אכיפת החוק שלנו במגזר הערבי, ואני מצפה, במיוחד לאור הדברים שאני שומע כאן, שכולם יתמכו בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתו של חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי התשובה נשמע את שאלתו של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

איתן ברושי: אדוני ראש הממשלה, יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, ראש הממשלה, חזרת לפני כמה ימים מסיור מוצלח באפריקה, ועיקר רשמיך והרבה מאוד התבטאויות, גם בהזדמנויות אחרות, היו בשבחה של חקלאות ישראל והישגי חקלאיה.

איתן ברושי: וצריך לומר ביושר שההישגים הללו שאתה מתגאה, בצדק, שהם נכס אסטרטגי למדינת ישראל, הם תוצאה של ממשלות העבר.

איתן ברושי: אנחנו חשים שדווקא בתקופה הזאת, הממשלה שאתה עומד בראשה משבחת את החקלאות בחוץ-לארץ ומחסלת אותה בישראל.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שההישגים של מחר מאוימים במדיניות שגויה של הממשלה, בעיקר של שר האוצר עם שותפות של שר החקלאות.

איתן ברושי: אני שואל אם אתה תהיה מוכן לקיים דיון בממשלה – שלא היה, אני חושב, גם בממשלות הקודמות בראשותך – על יעדיה ומטרותיה של החקלאות והתנאים לקיומה – בטרם ייגזרו גזירות, בטרם יפגע אנושות היבוא, כולל מארצות-הברית, בחקלאות ישראל.

איתן ברושי: זה בידיך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: קודם כול, ממשלות העבר אלה גם ממשלות בראשותי.

בנימין נתניהו: אני פה כבר כמה שנים, כן?

בנימין נתניהו: ולגבי בקשתך – קודם כול, אני מעריץ את החקלאות הישראלית.

בנימין נתניהו: יש לה הישגים כבירים, ואכן, במדינות השונות שביקרתי באפריקה – אגב, לא רק באפריקה, אותו הדבר עם מעצמות אסיה: אנחנו מדברים עם סין, שיש לנו אתם עכשיו קשרים הולכים ומתהדקים; אני מדבר עם הודו, ראש ממשלת הודו, מודי, דיבר אתי בהערצה על החקלאות הישראלית, ודיברנו על המשך שיתוף הפעולה.

בנימין נתניהו: הוא היה מושל של אזור אחד שבו היה לו ניסיון מאוד מוצלח, ואני חושב שזה קבע את כיוון שיתוף הפעולה שלו.

בנימין נתניהו: אותו הדבר עם מדינות אחרות, עם רוסיה ומדינות רבות אחרות, בוודאי גם מדינות אפריקה.

בנימין נתניהו: אני מעריץ את החקלאות הישראלית.

בנימין נתניהו: כיוון שאתה מעלה את השאלה אם המדיניות שלנו לגבי החקלאות צריכה לעבור לפחות איזו בדיקה, איזה רענון, אני מקבל את הצעתך, ואני אעשה זאת בישיבת ממשלה.

בנימין נתניהו: יכול להיות שנזמין אותך לתת – – –

יולי יואל אדלשטיין: אסור לו, אסור לו.

בנימין נתניהו: נזמין אותו דרך אחד מחבריו השרים לתת את הפרספקטיבה שלו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתו של חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר התשובה – ישאל את שאלתו חבר הכנסת דוד אמסלם.

אלעזר שטרן: אדוני ראש הממשלה, אתה ראש הממשלה של כולנו, ואני מאחל לך שכל הפרשיות יהיו כצל עובר וכאבק פורח, לטובת כולנו.

אלעזר שטרן: דרך אגב, אצלנו לא תופרים חליפות, יכול להיות ששם כן.

אלעזר שטרן: אבל כיוון שאתה ראש הממשלה של כולנו, אני רוצה לשאול אותך על סוגיית הגיור.

אלעזר שטרן: במדינת ישראל יש 140,000, בעיקר מקרב העולים שהצילו אותנו בעלייה הזאת, שלא מוגדרים יהודים.

אלעזר שטרן: אתה הסתכלת לי בעיניים מטווח קרוב, וחשבתי שאנחנו חולקים את אותו אתגר ואת אותה הבנת החשיבות.

אלעזר שטרן: כל יום נולדים פה 14 תינוקות – אני לא מדבר מהמגזר הערבי, הדרוזי, הבדואי – לנו, ליהודים, שלא רשומים כיהודים.

אלעזר שטרן: הרבנות שלך, שכאילו היא גם שלי, פסלה גיורים של הרב לוקשטיין בתפוצות, ויכול להיות שרק אמרת כמה מילים.

אלעזר שטרן: אתה ראש הממשלה של מדינת ישראל ושל העם היהודי.

אלעזר שטרן: ההתבוללות, שעד עכשיו הביאה לצמצום העם היהודי, הייתה כאילו נחלתן של התפוצות.

אלעזר שטרן: היה כאן פתרון, אמרת שאתה הולך עליו.

אלעזר שטרן: באמצע הלילה פסלת את הכול, לא התווכחת.

אלעזר שטרן: נתת לחרדים – שהם מסודרים, הם לא פוגשים לא בצבא ולא בעבודה את אותה עלייה, ולא את הילדים שלנו.

אלעזר שטרן: הצענו פתרונות הגיוניים.

אלעזר שטרן: הרב לוקשטיין – אני מניח שאתה מכיר אותו.

אלעזר שטרן: אתה מבין גם את הקרע עם יהדות התפוצות.

אלעזר שטרן: אתה יודע שהרפורמים והקונסרבטיבים הם אחים שלנו לכל דבר, לא רק בהצהרות.

אלעזר שטרן: הגיורים שלהם – אין להם מה לחפש כאן, וגם דברים אחרים.

אלעזר שטרן: אדוני ראש הממשלה – –

יעקב ליצמן: גם באמריקה לא.

אלעזר שטרן: – – מה בכוונתך לעשות, לא רק להמשך קיום הממשלה, אלא לאתגר הגדול הזה, שכולנו ניצבים בפניו, כדי שההתבוללות שהייתה, ולצערנו היא עודנה נחלת הגולה, לא תבוא גם לכאן, כדי שאנשים לא יאבדו את הרצון שלהם להיות יהודים כאן בארץ-ישראל?

אלעזר שטרן: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה, עד שלוש דקות.

בנימין נתניהו: איך אני אגיד, ידידי המלומד, כן?

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד לך משהו: הרבנות היא לא שלי, הרבנות נקבעה בחוקי והסדרי מדינת ישראל מהקמתה, ועוד לפני כן, ועלתה שאלה גדולה, אתה זוכר אותה, אצל בן-גוריון, והוא קבע בעצם עיקרון של ניסיון להסכמה, להידברות, כשאין לך בעצם – קשה מאוד להביא עיקרון מנחה בין הרצון, השאיפה, של הציבור החרדי למדינת הלכה ובין השאיפה של לפחות חלק מהציבור החילוני למדינה שאין בה יסודות ההלכה.

בנימין נתניהו: ולכן נקבעו סדרים והסדרים, שמתקדמים במהלך השנים – הם לא משתנים בעיקר, הם משתנים במדרגות או בשינויים קטנים.

בנימין נתניהו: כשאני באתי לתפקיד הזה בפעם הראשונה, לפני 20 שנה, עמדה בפני השאלה הזאת, כי היו עתירות לבג"ץ, ואני מצאתי שהדרך הנכונה היא לנסות להגיע להסכמה, כמידת האפשר, וזה לא קל, אני מוכרח להגיד לך, זו אחת הבעיות הקשות ביותר שאני נתקלתי בהן.

בנימין נתניהו: ואני גם חרד, מצד אחד, מיצירת קרע בעם היהודי, וגם מיצירת קרע פנימי.

בנימין נתניהו: זה חשוב.

בנימין נתניהו: ומה שעשינו אז – הקמנו את ועדת נאמן, ומצאנו סידורים מסוימים שהציבור החרדי הסכים להם והציבור החילוני הסכים להם, ועשינו שינויים מסוימים.

בנימין נתניהו: עכשיו אנחנו עומדים בפני השאלה הזאת, ואני, לפחות, הייתי רוצה לנסות לפתור אותה בהסכמה, וזה לא דבר קל.

ציפי לבני: – – – בממשלה הקודמת.

בנימין נתניהו: זה לא דבר קל, ועד לרגע זה אני לא יכול להגיד לך שהצלחתי, ואני אומר לך את זה ביושר.

יצחק הרצוג: ביטלת את הנוהל שהוחלט בממשלה הקודמת.

בנימין נתניהו: אני אומר לכם: אני לא הצלחתי להשיג את ההסכמה.

יעקב ליצמן: – – – בממשלה הקודמת.

בנימין נתניהו: אני לא הצלחתי להשיג את ההסכמה.

בנימין נתניהו: עכשיו אני אגיד לכם משהו נוסף, אפרופו הפוליטיקה.

יעקב ליצמן: סוף-סוף – – –

בנימין נתניהו: חבר הכנסת ליצמן, אתה לא צריך לעזור לי, אני רוצה – – –

יעקב ליצמן: לא, אני לא עוזר לך.

בנימין נתניהו: להפך, אני רוצה לציין משהו שאתה אמרת לי, ואני אומר את זה לחברי כאן באופוזיציה: חבר הכנסת ליצמן אמר לי שניגשו אליו כמה וכמה חברים כאן – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – השר ליצמן.

בנימין נתניהו: הוא גם חבר כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת השר ליצמן.

בנימין נתניהו: הוא שר, והוא שר מצוין, דרך אגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – הוא לא סגן שר – – –

בנימין נתניהו: הוא שר מצוין, אבל הוא גם בעל זיכרון – הוא גם בעל זיכרון לא מבוטל – –

יצחק הרצוג: פנומנלי.

בנימין נתניהו: – – פנומנלי אפילו.

בנימין נתניהו: הוא בא אלי ואמר לי שכמה מהחברים כאן – איפה הוא, חבר הכנסת אלעזר שטרן, איפה הוא?

אלעזר שטרן: כאן.

בנימין נתניהו: אלעזר, תקשיב טוב.

בנימין נתניהו: כמה וכמה חברים פה – ולא תאמין את מי זה כולל – באו והעבירו לו מסרים ואמרו לו: גם בנושא הגיור, אנחנו, מהאופוזיציה, מוכנים להתפשר.

אלעזר שטרן: אתה יודע כמה שרים באו אלי ואמרו לי: אתה צודק לגבי הגיור – עכשיו?

אלעזר שטרן: מהממשלה שלך?

בנימין נתניהו: תקשיב, אבל אתה רוצה שאני אגיד לך מה בא מהתנועה שלך?

יעקב ליצמן: אבל אף שר – – –

בנימין נתניהו: תשאל אותו.

יעקב ליצמן: אף אחד לא שר חוץ – – –

בנימין נתניהו: אז לכן אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברים, השר ליצמן – – –

יעקב ליצמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השר ליצמן.

בנימין נתניהו: השר ליצמן, בוא, תרשה לי – – –

יעקב ליצמן: – – –

בנימין נתניהו: תרשה לי.

בנימין נתניהו: אני אומר לך, חבר הכנסת שטרן – –

יצחק הרצוג: – – –

בנימין נתניהו: – – אני אומר לך, תקשיב לי טוב: אל תטיף לי מוסר, משום שההסדרים הללו, שאתה מדבר עליהם, שאני מדבר עליהם – –

אלעזר שטרן: איזה מוסר?

אלעזר שטרן: – – –

בנימין נתניהו: – – ההסדרים הללו, עם הציבור החרדי, הגיעו מספסלי האופוזיציה, לרבות ממפלגתך שלך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד אמסלם, ואחריו – אחרי התשובה – נשמע את שאלתו של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, קודם כול, גם אני מצטרף לברכות על הנוהל החדש, לשבחים.

דוד אמסלם: אבל, כמובן, כדי שזה ימשיך להיות, אסור להוריד את זה לרמה הנמוכה ולרמה האישית.

דוד אמסלם: צריך להשאיר את זה באמת ברמה המקצועית.

דוד אמסלם: אדוני ראש הממשלה, לפני שבוע פורסם דוח של הסנאט האמריקני שחשף העברת מימון ממחלקת המדינה האמריקנית לידי ארגון "קול אחד", שמימן למעשה את הפעילות של V15, שפעל בבחירות האחרונות נגד הליכוד.

דוד אמסלם: אז אני רוצה לשאול: האם הדברים נכונים?

דוד אמסלם: אם כן – האם לא הגיע הזמן לפעול נגד מימון זר מסוג זה, שפוגע ברצון הבוחר, ולדעתי גם מבייש את אזרחי מדינת ישראל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אמסלם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: טוב, אף אחד לא הכחיש את זה, זה תת-ועדה של הסנאט, שבדקה את זה עם סנטורים, גם רפובליקנים וגם דמוקרטים – הם הוציאו את הדוח.

בנימין נתניהו: אני לא חושב שמישהו חולק על זה.

בנימין נתניהו: עכשיו, אני רוצה להסביר מה פסול בחוק, או יותר נכון בסידור הזה של V15.

בנימין נתניהו: יש לנו עמותות, ברוך השם, אני חושב שהן צריכות לעבור את השקיפות המינימלית שחוקקנו כאן, שהיא כלום, היא כלום לעומת מה שמקובל בארצות-הברית ובמדינות אחרות, אבל – היא לא כלום, בעברית – אבל יש דבר אחד שאנחנו לא יכולים לקבל; יש כאן ניסיון לעקוף את חוק הבחירות, חוק מימון הבחירות.

בנימין נתניהו: איך עובד חוק מימון הבחירות במדינת ישראל?

בנימין נתניהו: הוא מגדיר לכל מפלגה כיצד היא יכולה לממן את הבחירות שלה.

בנימין נתניהו: החוק מגביל את הסכומים שמותר לתרום וכו'.

בנימין נתניהו: מה שקרה ב-V15, שעקפו את זה.

בנימין נתניהו: איך עקפו את זה?

בנימין נתניהו: הלכו ואמרו: אנחנו לא נותנים למפלגה, אנחנו נותנים נגד מפלגה.

יואל חסון: ומה עם "ישראל היום"?

בנימין נתניהו: נגד מפלגה – –

יצחק הרצוג: או מקימים עיתון.

בנימין נתניהו: – – אנחנו לא רק נותנים נגד מפלגה – –

יצחק הרצוג: עיתון יומי ב-300,000 עותקים בחינם.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – אנחנו עושים משהו שלא נעשה אי-פעם במדינת ישראל.

יצחק הרצוג: 30 מיליון דולר בשנה – – –

עיסאווי פריג': – – –

בנימין נתניהו: אנחנו עושים משהו שלא נעשה אי-פעם במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק הרצוג: – – –

בנימין נתניהו: במדינת ישראל אין דבר כזה שנקרא – באנגלית אני אגיד: voter files.

בנימין נתניהו: ב-V15, מה שעשו זה הקימו תיקי בוחרים, הרבה לפני הבחירות – מה זה תיק בוחרים?

בנימין נתניהו: על כל אזרח בישראל יש אפיונים, 100 אפיונים, 200 אפיונים, 1,000 אפיונים, ואתה נותן אותם לידי אותה מערכת בחירות, ואתה נותן את האפיונים לאנשים – אתה חותך את האנשים, נותן את המידע הזה לשימוש בבחירות.

בנימין נתניהו: כלומר, שני דברים עשו: 1.

בנימין נתניהו: נגד – לכאורה למטרה פוליטית – הם היו גלויים מאוד: רק לא ביבי, כלומר היה להם כיוון פוליטי ברור; 2.

בנימין נתניהו: הם בנו תיקי בוחרים, ואמצעים אחרים, שהם הביאו, באמצעות תורמים, והם הביאו את זה גם באמצעות ממשלות, שזה בכלל אבסורד.

בנימין נתניהו: אומנם ה-State Department אומר שהוא לא ידע, זה פקידים שלא ידעו שזה שורשר, אבל לצורך העניין, כסף, לפחות של מדינה אחת, אנחנו יודעים, הלך לניסיון הזה לעקוף את חוקי הבחירות, מימון הבחירות בישראל, ולהטות את תוצאות הבחירות בישראל – חד-משמעית.

בנימין נתניהו: עכשיו אנחנו באים – אני התלוננתי, בזמן מערכת הבחירות – אנחנו, הליכוד, התלוננו על הלקונה הזאת, וזה בדיוק מה שזה, זה לקונה, ולא קיבלנו סעד מבית-המשפט, וברור לי שזו התערבות ברורה בבחירות; התערבות – זה סכומי עתק, עתק, סכומי עתק.

בנימין נתניהו: ולכן, את זה צריך לעצור.

בנימין נתניהו: אגב, לכולם.

בנימין נתניהו: לכולם, כי יש תופעות מינוריות.

בנימין נתניהו: ולכן חברנו חבר הכנסת יואב קיש הביא הצעת חוק שתפסיק את הדבר הזה, ותעצור לא רק את מימון ממשלות זרות, אלא בכלל – מימון שעוקף את חוקי מימון מפלגות – לסגור את הלקונה הזאת.

בנימין נתניהו: זה יגיע, נדמה לי, השבוע, נכון?

בנימין נתניהו: או בשבוע הבא, אני מקווה, ואני מקווה שנוכל לשים סוף לפרשה הזאת.

בנימין נתניהו: בקיצור, לשים V על V15.

בנימין נתניהו: לגמור עם זה.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לאדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו, לאחר התשובה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד ראש הממשלה, ביום 17 בינואר 2016 שוב הכריזה הממשלה, בהחלטה מס' 959, על תוכנית לפיתוח ולהעצמת היישובים הערביים הדרוזיים והצ'רקסיים לשנים 2016–2019.

עבדאללה אבו מערוף: החלטה זו היא המשך להחלטה מס' 59, מיום 7 ביוני 2015, שגם היא – המשך להחלטה מס' 2332, מיום 14 בדצמבר 2014, המקורית.

עבדאללה אבו מערוף: ההחלטות הכריזו על היישובים כיישובי עדיפות לאומית בתוכניות מפורטות עם תקציבים מפורטים לכל תחום ותחום, מתוקצבים – ועד עכשיו, באמצע – כמעט בסוף – שנת 2016, אף שקל לא הועבר, פרט לכמה מיליוני שקלים מעטים, שהם לא בתוכנית הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני ראש הממשלה, ראשי הרשויות דורשים להעביר לאלתר את התקציבים המגיעים והדרושים לשנת 2016, ואם לא, הם מעבירים מסר ברור וחד-משמעי, ששנת הלימודים לא תיפתח ב-1 בספטמבר, אם עד אמצע אוגוסט הכספים שמגיעים ב-2016 לא יועברו, וגם דורשים שבתקציבים של 2017–2018 הסכומים של התקציבים יהיו מעוגנים בתקציב שאמורה לדון בו הכנסת לשנים אלו, 17' ו-18'.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני ראש הממשלה, מה בכוונתך לעשות בעניין?

עבדאללה אבו מערוף: מה הם הצעדים שאתה יכול לנקוט ליישום התוכנית שכבר הוכרז עליה בשנת 2014?

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, בבקשה.

בנימין נתניהו: אתה מדבר על התוכנית של הסיוע למגזר הערבי?

בנימין נתניהו: על זה אתה מדבר?

עבדאללה אבו מערוף: לא, הדרוזי.

בנימין נתניהו: אה, לגבי המגזר הדרוזי.

יולי יואל אדלשטיין: הדרוזי והצ'רקסי, כן.

בנימין נתניהו: לגבי הדרוזים והצ'רקסים.

באסל גטאס: אנחנו קוראים לו ערבי דרוזי.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שאמרתי.

באסל גטאס: לא דרוזי, ערבי דרוזי.

מיקי לוי: – – – תשאל את כל העדה אם היא רוצה – – –

בנימין נתניהו: אני מכבד את ההבחנה של חבר הכנסת.

עיסאווי פריג': – – –

באסל גטאס: להמשיך להפריד ולמשול.

יריב לוין: זאת לא האמת, מה לעשות.

בנימין נתניהו: למיטב ידיעתי, התוכנית הזאת מתיישמת, מיושמת, ואם היא לא מיושמת היא תיושם, כפוף כמובן לאילוצי תקציב כוללים.

בנימין נתניהו: זה אומר שיכול להיות שיהיו בה התאמות קטנות, אבל התוכנית – אנחנו מחויבים לה, לא שינינו את זה, וזה יגיע בוודאי בתקציב 15'.

בנימין נתניהו: היו בחירות בתווך, אתה יודע את זה יפה מאוד, היו לנו בחירות בתווך, אבל אנחנו עומדים להגיש הצעת תקציב, דו-שנתי אגב, בעוד זמן קצר, וזה ייכלל בזה.

עבדאללה אבו מערוף: – – – בתקציב של 2017–2018?

בנימין נתניהו: למיטב ידיעתי כן.

בנימין נתניהו: אני רוצה לבדוק ואני אגיד לך.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד לך שאני רוצה לברר.

בנימין נתניהו: אתה שאלת אותי שאלה, ואני רוצה להיות בטוח לגבי תשובתי עליה, ולכן אני אדאג לתת לך תשובה נפרדת.

בנימין נתניהו: אני מבקש מאנשי לרשום את זה, כדי שנוכל לחזור לחבר הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתה של חברת הכנסת תמר זנדברג, ולאחר מכן – לאחר התשובה, בוודאי – חברת הכנסת קארין אלהרר.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אדוני ראש הממשלה, ב-9 ביולי אתה הגבת בעמוד הפייסבוק שלך על דברים גזעניים שנאמרו על-ידי מבקר הקולנוע של "גלי צה"ל" גידי אורשר.

תמר זנדברג: ככה כתבת: דעות חשוכות וגזעניות שאין להן מקום בשידור הציבורי, ועלינו לפעול יחד לאחדות העם.

תמר זנדברג: זה כמה ימים הארץ רועשת מהתבטאויות קשות וגזעניות לא פחות מצד הרב לוינשטיין, ממייסדי מכינת עלי, שבה ביקרת לפני הבחירות האחרונות כדי לגייס בוחרים.

תמר זנדברג: "לא גאים אלא סוטים", אמר הרב, והדברים נאמרים שנה לאחר הרצח של שירה בנקי במצעד הגאווה בירושלים – שיתקיים ביום חמישי הקרוב.

תמר זנדברג: אני רוצה לשאול אותך: מה דעתך על הדברים, ומדוע לא מצאת לנכון לגנות אותם, כפי שמצאת לנכון בכמה מקרים בעבר?

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: קודם כול, גם גיניתי הרבה דברים חשוכים שנאמרו על הקהילה הלהט"בית, הלכתי למועדון בתל-אביב כשהוא צץ, או יותר נכון, כשהיה הרצח המתועב בו – הזכרת את הטרגדיה של הרצח של שירה.

בנימין נתניהו: כל הדברים הללו וגם דברים רבים אחרים שאמרת – אני חושב שהעמדות שלי ידועות.

בנימין נתניהו: אבל אני, עם כל הכבוד, לא מכונת תגובות.

בנימין נתניהו: אני גם לא טוקבקיסט, אף-על-פי שיש לא מעט כאלה כאן.

בנימין נתניהו: אני לא עובד, עם כל הכבוד, לפי הלו"ז שאת מכתיבה או מישהו אחר מכתיב.

בנימין נתניהו: אבל שאלת אותי, והנה התגובה שלי: אני חושב שהדברים לא ראויים, לא מקובלים, בוודאי לא מקובלים עלי, ולא צריכים להיות מקובלים על אף אחד.

בנימין נתניהו: הקהילה הלהט"בית היא חלק מאתנו, אלה אזרחים, אלה בני-אדם, כך אני חונכתי.

בנימין נתניהו: כך אני חונכתי.

בנימין נתניהו: לא דת, גזע, מין, לא נטייה מינית, לא הגדרה מינית – אני היום למדתי שיש שוני בין שני הדברים הללו, חבר הכנסת אמיר אוחנה הסב את תשומת לבי לכך – אני לא מקבל את ההבחנות האלה.

בנימין נתניהו: אני חושב שאדם הוא אדם באשר הוא אדם, ואני באמת מאמין בזה, וכך אני נוהג, ואני חושב שכולם צריכים לנהוג ככה.

בנימין נתניהו: היו גם אמירות אחרות שאינן מקובלות עלי, על הבחנה בין יהודים ליהודים – אני לא רואה את זה כך; ישראל צריכה להיות בית לכל היהודים – או הדרת נשים.

בנימין נתניהו: אני לא יכול לקבל גם את זה.

בנימין נתניהו: אני מתנגד לזה בתוקף.

בנימין נתניהו: כל חברי יודעים זאת.

בנימין נתניהו: למשל, אם אישה יכולה לשבת בתא הטייס, היא צריכה להיות מסוגלת להיות בכל מקום.

בנימין נתניהו: הדעות שלי ידועות, אני לא מסתיר אותן, אני אומר אותן, ואני גם אומר לך את זה הפעם, כיוון ששאלת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתה של חברת הכנסת קארין אלהרר; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – ישאל חבר הכנסת אייכלר.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, מחר חברת הכנסת מיכל רוזין ואני נשיק שדולה חדשה בכנסת שעוסקת בלימודים ליוצאי החינוך החרדי.

קארין אלהרר: מדובר בצעירים וצעירות שעזבו את החיים עם הצביון החרדי ורוצים לחיות כאזרחים לא חרדים, והדבר שהכי חסר להם זה השכלה.

קארין אלהרר: עכשיו, בשבוע שבו אנחנו משיקים את השדולה, אנחנו שומעים שאדוני מסכים בעצם לעשות איזשהו סוג של U-turn; בממשלה הקודמת גם אתה, אדוני ראש הממשלה, הצבעת על חוק לימודי הליבה, ובממשלה הזאת אתה בעצם מאפשר חזרה מאותה הצעה.

קארין אלהרר: מבקשים לבטל את חוק לימודי הליבה.

קארין אלהרר: אני שואלת: מה קרה ששינית את דעתך?

קארין אלהרר: ומדוע, אדוני, לא כל תלמידי ישראל יזכו לבסיס שאנחנו מצפים שתלמידים יצאו אתו מבתי-הספר?

קארין אלהרר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

בנימין נתניהו: קודם כול, השאלה שאת מעלה נדונה בזמן ההסכמים הקואליציוניים, התחייבנו להם, ואנחנו מקיימים את זה.

בנימין נתניהו: אני לא מסתיר את זה, אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.

בנימין נתניהו: לדעתי, השאלה הקריטית שצריך לשים לב אליה היא מידת השילוב של הציבור החרדי בשני מוסדות או בשני תחומים בחיינו: אחד זה הצבא, והשני זה התעסוקה.

בנימין נתניהו: עכשיו, בצבא יש עלייה מתמדת – דרך אגב, הייתה ירידה בזמן שניסינו לכפות, ודווקא עכשיו כל הזמן זה בעלייה מתמדת – עלייה מרשימה של הציבור החרדי, לרבות ביחידות טכנולוגיות, מה שיוצר כמובן בסיס לתעסוקה ויציאה ודוגמה ומופת.

בנימין נתניהו: זה חשוב.

בנימין נתניהו: הדבר השני, יש יציאה – כניסה לשוק העבודה.

בנימין נתניהו: נדמה לי שאחוז הנשים החרדיות שמועסקות כרגע הוא 71%.

בנימין נתניהו: זה מספר דמיוני.

בנימין נתניהו: וחלק מזה בתחומים מתקדמים גם כן, וזה חשוב מאוד.

בנימין נתניהו: עדיין אין לנו דבר מקביל בציבור של גברים חרדים, ואנחנו רוצים להעלות את זה, באמצעים שונים.

בנימין נתניהו: ולכן, בתשובה לשאלה שלך, אנחנו נוקטים הרבה דרכים – הרבה דרכים – לשלב את הציבור החרדי, אבל אנחנו גם מקיימים את ההסכמים הקואליציוניים.

בנימין נתניהו: לדעתי, המגמות שאני תיארתי עכשיו הרבה יותר חזקות – הרבה יותר חזקות – ואני אגיד לך דבר נוסף, ואני אומר את זה כאן ביושר, וגם אמרתי את זה באחת מהישיבות שלנו היום, שבמקרה שוחחתי על כך עם אנשי משרד הכלכלה; אני גם שר הכלכלה.

בנימין נתניהו: אמרתי: הרי יש כאן תהליך שהוא טבעי, אנחנו עוברים ל-e-learning, זה הולך להיות – אני מדבר על כולנו.

בנימין נתניהו: זה הולך להיות – יש נגישות אלקטרונית, היום, של מידע, אבל יש גם נגישות אלקטרונית של לימוד, של לימודים, ולכן, לדעתי, התהליכים האלה יימשכו, הם יחבקו את כל חלקי האוכלוסייה, ואני חושב שזה יהיה לברכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו נשמע את חבר הכנסת זוהיר בהלול.

באסל גטאס: אין שום שאלה מדינית בכנסת?

בנימין נתניהו: תשאל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שתי דקות.

באסל גטאס: כאילו אין בעיות, אין מלחמה, אין – – –

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, יש לי שתי שאלות, אחת שנוגעת לי ואחת שנוגעת לך, אדוני ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: השאלה שנוגעת לי: האם אתה לא מתרגש מההשתפכות של מפלגות אנטי-חרדיות בדאגתן הנוראה לעתידם של ילדי החינוך החרדי, עד כדי כך שהיה להן העוז להרעיב רבבות-אלפי ילדי ישראל בעשר גזירות שחברי הרב מוזס כבר מנה אותן, ועכשיו הם באים לדבר למענם?

מיקי לוי: – – –

ישראל אייכלר: איך היית מגיב, אדוני ראש הממשלה, אם אני הייתי אומר שהיות שמאוד חשוב שכל ילדי ישראל ידעו מה זה שמירת שבת, כל בתי-הספר שלא מחנכים לשמירת שבת – להפסיק להם את התקצוב כדי להנחיל להם את ערך השבת, כדרך של שכנוע?

מיכל רוזין: – – –

ישראל אייכלר: הרי ברור שהם מתכוונים להרעיב.

ישראל אייכלר: הם אויבים, הם שונאים שלנו, הם לא רוצים שהילדים האלה יהיו חרדים, כל מטרתם היא לבולל אותם בתרבות הגויים.

מיכל רוזין: זו בושה – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, זה בסדר?

מיקי לוי: זה ממש לא בסדר.

ישראל אייכלר: והשאלה, האם אתה יכול לתת לי יד – – –

יולי יואל אדלשטיין: קריאות ביניים זה לא בסדר, אני מסכים.

ישראל אייכלר: בדיוק.

ישראל אייכלר: אני שואל אותך, איך אתה יכול לתת לי יד – – –

מיקי לוי: – – – זה בסדר.

מיכל רוזין: – – –

ישראל אייכלר: הם מדברים על הסתה נגד קבוצות שונות באוכלוסייה על מילה שאמר רב, והם משתמשים במילים "חשוכים", "פרימיטיביים", "מזרימים ילדים" – אני לא רוצה להגיד מילה כמו "משריצים" – ולהם הכול מותר.

ישראל אייכלר: זו השאלה שנוגעת לי.

ישראל אייכלר: עכשיו השאלה שנוגעת לך, אדוני ראש הממשלה.

ישראל אייכלר: אני מאוד מודאג מכך שאתה צריך לדאוג לכך ש"דאעש" לא יוכלו לפגוע כאן, אתה צריך להיות מוטרד ממה שקורה בטורקיה, מה שקורה ביחסים עם וושינגטון – וכל היום מעסיקים אותך בשאלות של בקבוקים ושל עורבא פרח.

ישראל אייכלר: האם אתה תתמוך בהצעת חוק שאני אגיש, שכמו שיש מדינות נאורות ששם אסור להגיש נגד ראש ממשלה ונשיא חקירות והטרדות כל זמן שהוא משרת בתפקיד, ואפשר לאפשר את ההשהיה, שלא תהיה התיישנות, כל זמן שהוא בממשלה, חוץ ממעשים כמו רצח וכדומה?

ישראל אייכלר: האם הגיע הזמן שראש הממשלה יוכל להתחיל לעבוד – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ישראל אייכלר: – – לדאוג לעם ישראל, לדאוג לציבור, ולא כל הזמן לדאוג מעלילות חדשות וחקירות חדשות?

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: דקה וחצי לכל אחד.

יצחק הרצוג: אתה קולט?

יצחק הרצוג: מה שאייכלר אומר זה שעד עכשיו לא דאגת לעם ישראל.

מיקי לוי: – – –

מירי רגב: מה לגבי – – –?

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, השרה רגב, את ממש מפריעה כרגע לדיון.

בנימין נתניהו: לגבי החלק הראשון – – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, את ממש מפריעה כרגע לדיון.

בנימין נתניהו: לגבי החלק הראשון של שאלתך, נהוג לומר כשמישהו שואל שאלה כזאת, בסוף הוא מוסיף רק מילה אחת: האומנם?

עיסאווי פריג': מהפה שלך לאלוהים.

בנימין נתניהו: האומנם.

בנימין נתניהו: לגבי שאלתך השנייה, אני אגיד את עמדתי בהמשך, אבל אני אומר לך שאני דואג לענייני מדינת ישראל, תאמין לי.

קריאה: איך אפשר?

בנימין נתניהו: איך אפשר?

בנימין נתניהו: עובדה.

בנימין נתניהו: אני מסתדר.

בנימין נתניהו: שמעתי גם שאלה קודמת כזו מחברת הכנסת – סליחה – – –

יולי יואל אדלשטיין: יעל כהן-פארן.

בנימין נתניהו: יעל כהן-פארן שאלה איך אני מסתדר.

בנימין נתניהו: אני הרגשתי את דאגתך, באמת, את החרדה שלך למצבי ואת הרצון לעזור לי.

בנימין נתניהו: אני מעריך את זה מאוד.

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה להגיד לך, וגם לאחרים: אני מסתדר היטב, אל תדאגו, זה בסדר.

מיקי רוזנטל: בקיצור, אתה יודע על מה החקירה?

בנימין נתניהו: כן.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני, אז תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתו של חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו ישאל את שאלתו חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

אחמד טיבי: יכול להיות שאתה תומך חד"ש?

יולי יואל אדלשטיין: מה?

אחמד טיבי: תומך חד"ש?

יולי יואל אדלשטיין: לא קלטתי ברגע הראשון.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מקפיד במחנה הציוני, ובמיוחד אם יהדות התורה גם יעבירו לי רשימה מדויקת מי שייך לאיזה פלג, גם שם אני אקפיד.

יולי יואל אדלשטיין: נו, חברים, תתביישו באמת.

יולי יואל אדלשטיין: באמת תתביישו.

אחמד טיבי: אני אמרתי את זה בצחוק.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל באמת.

אחמד טיבי: קצת הומור שיהיה לך, זה היה בצחוק ואתה לוקח את זה ברצינות.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

אחמד טיבי: זה צחוק בינינו.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אם לא הבנתי, אני מתנצל בפניך, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא הבנתי, אני מתנצל בפניך על היעדר חוש הומור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זוהיר בהלול: אז לא בענייני חוש ההומור אני אשאל את כבוד ראש הממשלה על כך שהוא מכהן במשרה חלקית כשר חוץ, וכשר חוץ אתה כמובן מלהטט ביכולתך ובסגולותיך כי רבות הן, מול עמי הנכר, על כך שמדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית, ואתה תמיד מסבר את האוזן על כך שזו הדמוקרטיה היחידה במרחבי המזרח התיכון.

זוהיר בהלול: האם כבוד שר החוץ במשרה חלקית טורח גם להסביר לעמי נכר על כך שהוא מקדם תוכנית הדחה של חברי כנסת שאינם סרים למרותו ואינם אומרים את דעתו והוא לא כל כך מכבד את דעת המיעוט אל מול דעת הרוב?

זוהיר בהלול: האם הוא גם אומר להם שזה תהליך שיביא בסופו של דבר להדחתם של חברי כנסת ערבים מכנסת ישראל הדמוקרטית?

זוהיר בהלול: האם כבוד שר החוץ במשרה חלקית מצליח לסבר את האוזן בפני מנהיגי עמי נכר על כך שהוא לא כל כך רואה בעין יפה את פעילותן של עמותות מאוד ערכיות במדינת ישראל ועל כך שהוא מפקיע מהן את הלגיטימציה בתוך הפעילות החשובה והערכית בחברה הישראלית?

זוהיר בהלול: והאם כבוד ראש הממשלה, שמכהן במשרה חלקית כשר חוץ בממשלת ישראל, מצליח לומר למנהיגי נכר מה הוא עושה נגד אלה שמהצד הימני של המפה הפוליטית בישראל מנסים למזער את כוחו הערכי של בית-המשפט העליון בישראל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת בהלול, אתה יודע שהדבר הראשון שעושים כששואלים אותך שאלה שיש בה אקסיומות לא נכונות זה קודם כול לתקן אותה.

בנימין נתניהו: אתה קורא לי "שר חוץ במשרה חלקית" – בדקתי כמה ראשי ממשלה, נשיאים ושרי חוץ פגשתי במשרתי כשר חוץ מתחילת השנה.

קריאה: אז אתה ראש ממשלה במשרה חלקית?

בנימין נתניהו: כמה?

בנימין נתניהו: כמה?

בנימין נתניהו: ובכן, נאמר לי, אני רוצה לבדוק, זה נשמע לי קצת לא סביר, אבל נאמר לי, ויכול להיות שזה על כל השנה, אבל גם זה מספר מרשים – המספר הוא 120.

בנימין נתניהו: תחשבו על הקצב.

בנימין נתניהו: עכשיו, אני נפגש אתם, ואני רוצה להגיד לך לגבי מצב – אני רוצה קודם כול לשבח את שר החוץ, במיוחד את אנשי משרדו, כן, על העבודה שהם עושים, כי אני אגיד לך מה קורה ביחסי החוץ שלנו.

בנימין נתניהו: מה שקורה ביחסי החוץ שלנו – שאנחנו פורצים למרחב.

בנימין נתניהו: אנחנו פורצים למרחב, עם המעצמות של אסיה, עם סין, שאנחנו מנהלים אתם עכשיו משא-ומתן על הסכם סחר חופשי.

בנימין נתניהו: רצינו את זה במשך שנים.

בנימין נתניהו: עם הודו, שיש לנו פריחה אדירה ביחסים – הסחר עם הודו עלה ב-30% לפחות, אני אומר לך, בשנה האחרונה; עם יפן, שהגענו אתם להסכם על הגנת השקעות, רצינו את זה במשך שנים; עם קוריאה, שעשינו אתה הסכם כלכלי עכשיו; עם וייטנאם, עם סינגפור, שראש הממשלה היה פה; עם רוסיה, שיש לנו יחסים מיוחדים, חד וחלק, ובאמצעותם אנחנו מונעים התנגשויות, ואף יותר מכך, כדי למנוע את זה; עם מדינות מזרח הים התיכון – עם סין – יותר נכון עם קפריסין, עם יוון, ועכשיו עם טורקיה; עם מדינות אפריקה, ששם התקבלתי על-ידי שבעה ראשי מדינה – ביקרתי רק בארבע, אבל אני יכול לבשר לך, ממשרד החוץ, כן, שעוד שתי מדינות עומדות לחדש את היחסים אתנו, וזו רק ההתחלה; עם מדינות אמריקה הלטינית, כמו ארגנטינה, ששוחחתי ונפגשתי עם הנשיא שלה, עם מאקרי, שאומר: אני מחדש ומחזק את הקשר עם ישראל; עם נשיא פרגוואי, שנמצא פה כרגע; עם נשיאים רבים אחרים; עם ברזיל, שעומדת לדעתי לעבור שינוי גם כן.

בנימין נתניהו: אני לא מדבר על שימור הבריתות המסורתיות שלנו, ובראשן עם ארצות-הברית, שגם שם אתם תראו עוד מעט כמה דברים מעניינים.

בנימין נתניהו: אני לא מדבר על זה, אני מדבר על זה שישראל פורצת למרחב.

בנימין נתניהו: כשאני הייתי שגריר באו"ם היו לנו יחסים עם כ-80 מדינות, יחסים דיפלומטיים; היום יש לנו עם 160 מדינות, והמספר הולך וגדל.

בנימין נתניהו: לא נשארו מדינות.

בנימין נתניהו: אני יכול לספור על כף יד, על אצבעות של כף יד אחת, את המדינות שאין לנו יחסים כאלה ואחרים אתן: צפון-קוריאה, אמרתי?

בנימין נתניהו: איראן, אמרתי?

בנימין נתניהו: מדינת החות'ים?

אראל מרגלית: הממשל האמריקני זה היה – – –

בנימין נתניהו: עם ארצות-הברית היחסים איתנים וחזקים, והציבור האמריקני – ואגב, הם חזקים יותר מכל אחד מאתנו.

בנימין נתניהו: הציבור האמריקני, התמיכה שלו בישראל הגיעה ל-71%.

בנימין נתניהו: בודקים את זה שנה אחר שנה, ואנחנו רואים את התמיכה הכבירה הזאת, היא עולה כל הזמן, כולל, לצערי – לבשר לכם, חברי הכנסת המקנטרים – במיוחד בשנים האחרונות.

בנימין נתניהו: זה כל הזמן עולה.

בנימין נתניהו: עולה.

בנימין נתניהו: אנחנו כנראה גם נחתום על הסכם, כך אני מקווה, בשבועות הקרובים, הסכם תמיכה ביטחונית לעשור הקרוב.

בנימין נתניהו: אנחנו לפחות מנסים.

בנימין נתניהו: עכשיו, אני אומר לך את כל זה, זה קיים, קודם כול כי זה החזון.

בנימין נתניהו: זה החזון שלי, לפתוח את ישראל למרחב ולעשות אותה מדינה מאוד חזקה.

בנימין נתניהו: כל המדינות האלה, שבאות הנה, הן באות לישראל כי הן רואות בה קודם כול נכס:

בנימין נתניהו: נכס במלחמה בטרור, נכס בטכנולוגיה.

בנימין נתניהו: השילוב הזה הופך אותנו למדינה מאוד מחוזרת.

בנימין נתניהו: לגבי הדמוקרטיה שלנו, אני שומע את ההשמצות האלה, על מה מדברים פה?

ציפי לבני: על החוק שאתה מביא מחר.

בנימין נתניהו: ומי מדבר פה?

בנימין נתניהו: על חוק, שבארצות-הברית אתה יכול להדיח מהקונגרס, בחוקה – –

מירי רגב: – – – מה את עשית?

מיקי רוזנטל: אדוני ראש הממשלה, זה לא קרה 100 שנה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יסיים את תשובתו.

בנימין נתניהו: – – ברוב קטן, בלי שום חשבון, אתה יכול להדיח בלי שום הסבר.

בנימין נתניהו: אני חושב שבכנסת ישראל לא יכול להיות מצב שיהיו חברי כנסת שתומכים בטרור או בהשמדת מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: זה נורמלי לגמרי ונורמטיבי, אבל אם אתם רוצים לבוא בטענה, תבואו בטענה לדמוקרטיות שמאפשרות הדחה ברוב פחות מזה ללא שום הסבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים – – –

מיקי רוזנטל: זה לא קרה בשום דמוקרטיה ב-100 השנה האחרונות.

מיקי רוזנטל: זה לא קרה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ציפי לבני.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב-ראש.

יוסף ג'בארין: כבוד ראש הממשלה, חיפשנו שאלה מדינית, והגיע הזמן לשאלה המדינית: מאז שאנחנו בכנסת העשרים אנחנו תוהים, מה התוכנית המדינית של הממשלה לשלום עם העם הפלסטיני?

יוסף ג'בארין: אנחנו שומעים הרבה מה לא, מה הממשלה הזאת דוחה, אבל כמעט שלא שומעים מה כן.

יוסף ג'בארין: במיוחד אני רוצה שראש הממשלה יתייחס ליוזמה הערבית או ליוזמה הסעודית.

יוסף ג'בארין: יותר מ-50 מדינות ערביות ומוסלמיות אמרו שהן מוכנות לנורמליזציה עם ישראל אם מדינת ישראל תיסוג לגבולות 67', ואני חושב שזה היום הפתרון הפרגמטי שבעצם גם מדינות העולם מסכימות עליו; אז מה עמדת הממשלה כלפי הפתרון הזה?

מירי רגב: רוצים שבכלל נעזוב את המדינה הזאת.

יוסף ג'בארין: ואם הממשלה מתנגדת לפתרון המוצע של שתי מדינות בגבולות 67', אז תגיד לנו, כבוד ראש הממשלה, מה אתם כן מציעים.

יוסף ג'בארין: לפני שבוע, בשעת השאלות, או שבועיים, בשעת השאלות שהייתה לנו עם שרת המשפטים איילת שקד, היא אומרת שהיא בעד לספח אזורי C לישראל, שזה כ-50% מהגדה המערבית, והיא בעד לספח כ-100,000 פלסטינים ולתת להם אזרחות.

יוסף ג'בארין: אז אולי הגיע הזמן שנבין סוף-סוף מה התוכנית המדינית, מה התגובה על יוזמת השלום הערבית, והאם אתה מסכים לעקרון שתי מדינות בגבולות 67'?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לתשובת ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: אתה שאלת לעמדתי, אגיד לך את עמדתי – היא ידועה וגלויה, אני אמרתי אותה לאחרונה בכמה וכמה פורומים בין-לאומיים, אני אומר אותה גם בסיעת הליכוד.

בנימין נתניהו: אני לא אומר דבר אחד ודבר הפוך.

בנימין נתניהו: אמרתי את זה.

בנימין נתניהו: כשנשאתי את נאום בר-אילן אמרתי שהפתרון הרצוי מבחינתנו זה מדינה פלסטינית מפורזת שמכירה במדינה יהודית.

בנימין נתניהו: מדינה יהודית, הכוונה: מדינת הלאום של העם היהודי.

בנימין נתניהו: אני לא דיברתי על גבולות.

בנימין נתניהו: יש הרבה נושאים שצריך לדון בהם, גם גבולות, וגם כמובן ביטחון, וגם נושאים אחרים, שהם מאוד מסובכים, אבל היסוד הוא קודם כול מה שאמרתי.

בנימין נתניהו: וכאן אנחנו מגיעים לשאלה היסודית, כן?

בנימין נתניהו: יש כמובן היוזמה הערבית.

בנימין נתניהו: כפי שהיא מנוסחת, אמרתי, היא לא יכולה להיות תכתיב.

בנימין נתניהו: כל כך הרבה דברים השתנו – היא דיברה על כך שנמסור את הגולן.

בנימין נתניהו: נו, למי נמסור את זה, ל"דאעש"?

בנימין נתניהו: מה זה?

בנימין נתניהו: יש הרבה דברים.

בנימין נתניהו: אם זה תכתיב, אז התשובה היא כמובן שזה לא אפשרי.

בנימין נתניהו: אם זה בסיס לפתיחת שיחה, בבקשה, נפתח שיחה, אני מעוניין בזה.

בנימין נתניהו: אבל הדבר העיקרי שבגלל, בגינו, לא מתקדמים, זה הדחייה הבסיסית של הרעיון של הכרה במדינת לאום יהודי.

בנימין נתניהו: אתה יודע, אני דיברתי – עכשיו הוצאתי – אני מדבר כאן עם הכנסת, אגב, אני חושב שזה יוצא מן הכלל.

בנימין נתניהו: אני מבקש שתזמינו אותי – –

מיקי רוזנטל: כל שבוע.

בנימין נתניהו: – – כל יום, אמרה חברת הכנסת, כל יום – אני מוציא דברים באינטרנט; לא שומעים את זה כל כך בארץ, אבל למשל על הקהילה הלהט"בית, מה שקרה באורלנדו – 24 מיליון איש צפו בזה.

קארין אלהרר: באנגלית?

בנימין נתניהו: לא, אני מדבר גם בעברית, גם בעברית.

בנימין נתניהו: 24 מיליון איש.

בנימין נתניהו: אבל על אבו מאזן, הנה, באנגלית הוצאתי.

בנימין נתניהו: שאלתי אותו שאלה אחת.

בנימין נתניהו: שאלתי אותו: איך אתה, יועץ בכיר שלך, אבו אל-עינין, אומר שהוא קורא לכל פלסטיני לשסף את גרונו של כל יהודי, וכעבור יומיים נער פלסטיני נכנס לחדר – מהחלון – של הלל אריאל, שוסף את גרונה.

בנימין נתניהו: אני אומר לו: פטר אותו, פטר אותו, איך אתה מחזיק יועץ כזה?

בנימין נתניהו: לפחות.

בנימין נתניהו: ואתמול ברמאללה הם בונים איזה אנדרטה לזכר אבו סוכר?

עיסאווי פריג': מי זה?

בנימין נתניהו: מי זה האיש הזה?

בנימין נתניהו: אני אגיד לך מי זה האיש הזה.

בנימין נתניהו: האיש הזה פוצץ מקרר בכיכר-ציון, אם אני לא טועה ב-1975, כן?

בנימין נתניהו: פוצץ מקרר, אני לא בטוח לגבי השנה, והרג אזרחים חפים מפשע, והאיש הזה מקבל היום אנדרטה?

בנימין נתניהו: וכל יום – כל יום – קוראים כיכרות על שמם של הרוצחים הללו, ומה אומרים להם?

בנימין נתניהו: אומרים להם: אנחנו נחזור לעכו, ליפו, לצפת.

בנימין נתניהו: זה מה שהם אומרים.

בנימין נתניהו: אני אומר, היסוד של ההסכם שאני העליתי זה הכרה הדדית.

בנימין נתניהו: אין הכרה הדדית.

בנימין נתניהו: ומה, אנחנו נקים מדינה בגבולות כאלה או בגבולות אחרים, ומה יהיה שם?

בנימין נתניהו: מה זה יהיה, שווייץ?

בנימין נתניהו: או שזה יהיה מדינת "פתח", מדינת חמאסטן, מדינת חות'ים?

בנימין נתניהו: מה זה יהיה?

בנימין נתניהו: לכן, השאלה של הכרה הדדית, של הפירוז – ומי ידאג לפירוז?

בנימין נתניהו: מי ידאג?

בנימין נתניהו: יוניפי"ל ידאג?

בנימין נתניהו: אונדו"ף ידאג?

בנימין נתניהו: הכוח הרב-לאומי בסיני ידאג?

בנימין נתניהו: מי ידאג לזה?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

בנימין נתניהו: כיוון שהוא שאל, עמדתי: מדינה פלסטינית מפורזת שתכיר במדינת היהודים.

בנימין נתניהו: אבל אנחנו רחוקים מזה, והסיבה שלא מתקיים משא-ומתן זה משום שאבו מאזן כל הזמן בורח, בורח בורח ובורח, כי הוא יודע שכדי שיהיה הסכם בינינו הוא יצטרך לעשות ויתורים; ויתורים על יפו, ויתורים על עכו, ויתורים על באר-שבע.

מרב מיכאלי: – – –

בנימין נתניהו: זו האמת הפשוטה, אבל אם את לא רוצה לראות את זה, חברת הכנסת מיכאלי – כדאי שתפתחי עיניים.

בנימין נתניהו: זאת האמת.

מרב מיכאלי: אדוני, יש שלוש דקות לתשובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתקדמים לשאלתה של חברת הכנסת ציפי לבני – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשותך, ועד שלוש דקות לתשובתו של ראש הממשלה.

ציפי לבני: אדוני ראש הממשלה, אתה יודע שהם מזמן כבר ויתרו על תל-אביב, על יפו ועל חיפה.

ציפי לבני: אתה יודע שמה שנדרש היום כדי לנצל את ההזדמנות האזורית – – –

אמיר אוחנה: – – –

ציפי לבני: אני מבקשת שההערות האלה לא ייחשבו על חשבון הזמן שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: כן

ציפי לבני: כי זה מדהים עד כמה ראש הממשלה מושיט את ידו מצד אחד ואחר כך כותב פוסטים על משספי גרונות.

ציפי לבני: אבל לעניין; לא הזכרת, ראש הממשלה, בדיבורך על אותן מדינות שצריך לקדם את מערכת היחסים אתן, את אותן מדינות ערב המתונות, שאתן אפשר לכרות ברית ביטחונית מול הגורמים הקיצוניים באזור, לרבות "חיזבאללה" בלבנון, אלה שרוצים היום לקדם את מערכת היחסים שלהם עם מדינת ישראל, אבל לא יכולים לעשות את זה, למרות רצונם, בגלל העניין הפלסטיני, ומסיבה אחת: לא כי הפלסטינים מכירים או לא מכירים במדינת ישראל כמדינת העם היהודי, אלא כי אתה, אדוני ראש הממשלה, לא מוכן להקפיא את הבנייה בהתנחלויות, שאין בינן לבין ביטחון דבר וחצי דבר, ולא מוכן לאפשר לפלסטינים לבנות בשטחי C.

ציפי לבני: שאלתי היא: האם אתה, כדי לא לפספס את ההזדמנות האזורית הזאת, מצד אחד, וכדי למנוע תוכניות של האזור, ושל הצרפתים ושל האמריקנים, שיכולות לפגוע באינטרסים של מדינת ישראל, כולל הפירוז – האם אתה מוכן להקפיא את הבנייה בהתנחלויות, לאפשר להם לבנות בשטחי C?

ציפי לבני: לתשובה יש לך שלוש דקות, אני מסתפקת ב"כן" או "לא".

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

מירי רגב: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, את ממש כרגע מפריעה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: את ממש מפריעה לראש הממשלה.

מכלוף מיקי זוהר: היית שרה גדולה, מה עשית?

יואל חסון: האמת כואבת להם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

בנימין נתניהו: חברת הכנסת לבני, יש הנחה שמקופלת בדברייך, שאם אנחנו נקפיא את הבנייה, או נגביל את הבנייה, ביהודה ושומרון, הדבר הזה יביא את הפלסטינים.

ציפי לבני: זאת ידיעה, לא הנחה.

בנימין נתניהו: זאת הנחה, אני אסביר גם למה.

ציפי לבני: זאת ידיעה ולא הנחה.

בנימין נתניהו: שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, גברתי, בואי נשמע.

בנימין נתניהו: אם תיתני לי לסיים את דברי – תוכלי גם – אני לא אפסול שתוכלי לומר משהו.

ציפי לבני: זה יביא את מדינות האזור – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לבני, את שאלת את שאלתך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, השרה רגב, מספיק, מספיק.

בנימין נתניהו: קודם כול, אני מזכיר – אני לא צריך להזכיר לך, כי את זוכרת את זה היטב – אני מזכיר לחברי הכנסת, שבזמנו אנחנו ביצענו הקפאה לכל דבר; לא הגבלה של בנייה מסוימת בשטחים מסוימים, אלא הקפאה מוחלטת.

בנימין נתניהו: אנחנו עשינו את זה במהלך 2009 או 2010, אינני זוכר.

זאב בנימין בגין: סוף 2009.

בנימין נתניהו: סוף 09'.

בנימין נתניהו: אמרו לי לעשות את זה לא לשלושה חודשים, אמרו: תן זמן ניכר, כדי שאבו מאזן יוכל להצטרף למשא-ומתן.

בנימין נתניהו: עשינו עשרה חודשים, הוא נכנס בחודש העשירי והסביר שהוא רק רוצה הקפאה נוספת.

בנימין נתניהו: בעצה אחת עם הנשיא אובמה, עזבנו את זה.

בנימין נתניהו: כלומר, זה לא הוכיח את עצמו, בלשון המעטה, עד היום.

בנימין נתניהו: עכשיו, לפי מיטב הבנתי, הפלסטינים, שכל הזמן מעלים דרישות שהם יודעים שלא נוכל לקבל, הם דורשים שוב הקפאה מוחלטת, והם – – –

ציפי לבני: – – – על מדינות ערב.

בנימין נתניהו: תכף אני אדבר על מדינות ערב, אני לא רוצה להתעלם מהשאלה שלך, היא חשובה.

בנימין נתניהו: אבל אבו מאזן דורש שחרור אסירים, ושחרור מרצחים, בעצם, והוא דורש עוד כהנה וכהנה, כל מיני תנאים שהוא יודע מראש שהממשלה – הממשלה שלי, ולדעתי גם ממשלה חלופית לא הייתה מסכימה להם.

בנימין נתניהו: על כן, השאלה שאת בעצם שואלת היא שאלה שנוגעת – ויש בה פנייה לדבר אמיתי, שקיים – וזה השאלה של קשרים שלנו עם מדינות באזור, והיכולת – מה שאני מאמין – יותר ויותר – להשתמש בהם כדי לקדם, בין השאר, לא רק את האינטרסים המשותפים שיש לנו בינינו לבינן, אלא גם להביא את הפלסטינים לעמדה יותר ריאלית, כדי שאכן יוכל להיפתח משא-ומתן, וגם להתקדם, אולי אפילו, מי יודע, להתקדם לדבר טוב, לתוצאה אמיתית.

בנימין נתניהו: הדבר הזה, אנחנו מנסים אותו.

בנימין נתניהו: זה לא מובן מאליו, מה בדיוק יביא את המדינות האלה, זו בהחלט שאלה שדנים בה, ואני דן בה, אני לא חושב שיועיל לדון בזה בפורום הזה, כי אם נדון בזה פומבית לא יצא מזה שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתו של חבר הכנסת חמד עמאר; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, ממשלת ישראל אישרה – בראשותך – אישרה תוכנית חומש להעצמה כלכלית וביטוח כלכלי למגזר המיעוטים, ובתוכם גם המגזר הדרוזי והצ'רקסי.

חמד עמאר: משום מה, במנגנוני ההקצאה, תיקון מנגנוני הקצאה מקצועיים, הוחרג המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: תיקון מנגנוני ההקצאה זה הוספת 20% על התקציבים המקצועיים במשרדים שונים.

חמד עמאר: שאלתי: למה המגזר הדרוזי הוחרג?

חמד עמאר: מדובר בתקציב גדול, והאם נפלה טעות בנושא, וראש הממשלה יורה לתקן את הנושא?

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת עמאר, נשאלה השאלה הזאת קודם לכן.

חמד עמאר: לא – – – בצורה אחרת.

בנימין נתניהו: זה אותו דבר, זה לגבי הקצאה לגבי התוכניות – – –

חמד עמאר: לא, אני מדבר על מנגנוני הקצאה בתוך תוכנית 922.

חמד עמאר: חבר הכנסת אבו מערוף דיבר על 599.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד לך שאני רוצה לבדוק את זה.

בנימין נתניהו: אני לא רוצה לתת לך תשובה שאני לא בדקתי אותה.

חמד עמאר: כי זה נושא מאוד חשוב, מדובר בתקציבים מקצועיים שאמורים לעבור למשרדים השונים, ושם הוחרג המגזר הדרוזי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: ראש הממשלה אחר כך יחזור אליכם – – –

בנימין נתניהו: אני אבדוק ואני אתן לך תשובה.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, יש תשובה, או לא?

בנימין נתניהו: בהחלטות – כך נאמר לי כאן, חבר הכנסת עמאר – אני רק אומר לך מה התשובה שניתנה לי כרגע.

בנימין נתניהו: ההחלטות התקבלו בממשלה, לא ידוע לנו על בעיות ביישום, ויש סגן שר שאחראי לזה.

בנימין נתניהו: זה מה שכתוב פה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני ראש הממשלה, אני, ברשותך, כמו אייכלר, הולך אחרי גדולים, לפצל את – –

בנימין נתניהו: אתה עושה זאת?

בנימין נתניהו: האומנם?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: – – את השאלה שלי לשתי שאלות קצרות.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להקשות עליך בנושא המדיני, כי אתה מחשיב עצמך מנהיג אמיץ, ואתה יודע, וגם אכפת לך, אתה מחשיב עצמך ציוני, וגם אתה יודע שחלק מהעקרונות של ציונות זה רוב יהודי בין הירדן לים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו ראינו דוח סטטיסטי של הרשות הפלסטינית שהתפרסם ב"מאקו", חדשות 2, שביהודה ושומרון ובעזה חיים היום כ-4.8 מיליון פלסטינים.

יחיאל חיליק בר: אם תוסיף עליהם את חברינו אזרחי ישראל הערבים, שמגדירים את עצמם, מבחינתם גם בצדק, או שלא, פלסטינים, אתה מגיע לרוב של 200,000 פלסטינים בין הירדן לים.

יחיאל חיליק בר: לכן – אתה יודע שהכיוון שהממשלה שלנו לוקחת אותנו אליו, שזה בעצם כלום, זו תבוסתנות מדינית שלא מובילה לשום מקום – תומט עלינו בסופו של דבר מדינה דו-לאומית, שאתה יודע – ובגלל זה אתה מאמין בחזון שתי המדינות – זה סופה של הציונות, זה סופו של המפעל הציוני.

יחיאל חיליק בר: והשאלה שלי היא – אני מבין את התירוצים של אין פרטנר, אין עם מי לדבר, אבל אתה יודע שלא סאדאת היה פרטנר נוח, ולא המלך חוסיין היה פרטנר נוח, הם למעשה היו אויבים הרבה יותר גדולים וחזקים מאותו עבאס קטן, חלש, שיש לך, אבל היו מנהיגים שהפכו אותם לפרטנרים, ואני אגלה לך גם עוד סוד – לא יהיה פה נשיא פלסטיני ציוני שיהיו לו תמונה של בן-גוריון והרצל ודגל ישראל מאחוריו במשרד.

יחיאל חיליק בר: ולכן – הרצוג הציג תוכנית, לפיד הציג תוכנית, אני הצגתי תוכנית, אגב, שאומרת דברים שלך: מדינה מפורזת, אפס פליטים חזרה, מדינת הלאום של העם היהודי תוכר – הצגנו תוכנית; השאלה שלי היא: מתי אתה תציג תוכנית שאומרת מה אתה מוכן לתת ומה לא, כולל האומץ להיכנס לשאלת הגבולות – או שתמשיך לפחד מחבריך למפלגה, שלדעתי זו הסיבה שאתה לא מציג תוכנית?

יחיאל חיליק בר: שאלה שנייה, קצרה: אתה, לפני שהיית ראש ממשלה, אמרת בריאיון לדן שילון שאתה תומך בהגבלת שתי קדנציות לראש ממשלה.

יחיאל חיליק בר: האם נתניהו של לפני ראש הממשלה הוא שונה מנתניהו של אחרי ראש הממשלה, האם מה שטוב לאחרים לא טוב לך, והאם אצלך מילה זו לא מילה, ואם כן – האם אתה מתכוון להגביל ולתמוך ביוזמה שיש להגבלת שתי קדנציות לראש ממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בנימין נתניהו: בוא נתחיל בשאלה השנייה, ונעבור לשאלה הראשונה.

בנימין נתניהו: כשאני אמרתי את הדברים הללו, דיברתי על זה בקונטקסט של בחירה ישירה; חוק הבחירה הישירה, שראש הממשלה נבחר ישירות על-ידי הציבור, זה שיטה נשיאותית, או קווזי-נשיאותית, ועל כן היה ראוי שתהיה בזה ההגבלה שקיימת – – –

יחיאל חיליק בר: למה זה משנה?

בנימין נתניהו: לא, אני אמרתי אז, זה ההבדל.

בנימין נתניהו: ההבדל הוא שאם אדם נבחר בשיטה נשיאותית, זה דבר אחר, אז יש הגבלה.

בנימין נתניהו: אני לא ציינתי את זה כהגבלה בשיטה הפרלמנטרית, שלצערי ביטלו – – –

יחיאל חיליק בר: מה ההבדל – – – לראש ממשלה?

בנימין נתניהו: בוודאי שיש הבדל, אבל לצערי ביטלו.

בנימין נתניהו: אני ישבתי פה, וחברכם חיים רמון אמר – הוא לא האמין שאני אצביע נגד מפלגתי – העביר לי פתק אחר כך: "ביבי אתה הגבר היחידי בבית הזה", כי בניגוד לדעתה של מפלגתי, אני הצבעתי בעד שינוי שיטת הממשל, והייתי הקול הקובע, בין שתי התכנסויות של מרכז הליכוד, שאמר שמי שיצביע לחוק הזה יסולק מהרשימה; אבל הצבעתי, כי אני האמנתי בזה.

בנימין נתניהו: אבל לא הייתה שיטה – לא נשיאותית ולא קווזי-נשיאותית, וסירסו גם את הבחירה הישירה באופן כזה שזה לא השיג את המטרה שלו, זה השיג פיצול, ולא השיג את הייעוד של הגדלת המשילות.

בנימין נתניהו: אם אתה מחזק מאוד את המשילות, תגביל את הקדנציות.

בנימין נתניהו: אם אתה לא מחזק את המשילות, אל תגביל קדנציות.

בנימין נתניהו: ולכן – – –

קריאה: – – –

בנימין נתניהו: לא, אבל מתחרים.

בנימין נתניהו: מה לעשות, רבותי, יש מי שנבחר.

בנימין נתניהו: תנסו להיבחר – זכותכם.

בנימין נתניהו: אבל אני חושב, התשובה על השאלה שלך: אז דיברתי על הגבלה במסגרת של בחירה ישירה, וזה לא המסגרת היום.

בנימין נתניהו: לגבי השאלה שלך, תראה, מה שמעכב אותי במתן גבולות, מה שאתה קורא, זה לא הפחד שלי מחברי, אני אומר להם דברים שלא ערבים לפעמים לחכם או לאוזנם.

בנימין נתניהו: אני אומר את זה לא מעט, ואני אומר את זה כל פעם שאנחנו נפגשים, הם יעידו.

בנימין נתניהו: מה שמגביל אותי זה פשוט התבונה; אני לא צריך לנדב לפלסטינים, שייקחו את קווי 67', יקבלו את כל הוויתורים שלנו, ולא נותנים לנו כלום בחזרה – קוראים כיכרות על שמם של רוצחי יהודים, וקוראים, כן, לצערי – – –

יחיאל חיליק בר: קווי 67' – אנחנו בתוכנית שלנו לא נתנו 67'.

יחיאל חיליק בר: השאלה היא למה אתה לא מציג תוכנית מדינית של הממשלה?

יחיאל חיליק בר: למה האופוזיציה צריכה להציג – – –

בנימין נתניהו: נכון, בסדר, אז גם אני.

בנימין נתניהו: אני אמרתי.

בנימין נתניהו: אני מציע את התוכנית שלי.

בנימין נתניהו: עכשיו שואלים אותי, רגע, אבל יש שרים שחושבים אחרת.

בנימין נתניהו: נכון, בוודאי, ואני אגיד לך גם מדוע אין צורך להביא את זה להכרעה.

בנימין נתניהו: אילו היינו מתקדמים, והיינו מקבלים איזשהו הסדר, הייתי מביא את זה לממשלה; מנחם בגין לא הביא את הסכמי קמפ-דייוויד כשהיו פגישות בין משה דיין ונציגים מצרים.

בנימין נתניהו: הוא לא הביא את הדברים להכרעה לכאן לפני שזה היה מבושל, ואז הוא הביא את זה להכרעה.

בנימין נתניהו: ואנחנו – אין טעם לעסוק בזה, זה סתם, זה לריב בינינו.

בנימין נתניהו: איפה יש לי שותף, שותף שמוכן להכיר באמת בסופיות הסכסוך?

בנימין נתניהו: שותף שמוכן לוותר על זכות השיבה, כל אותם דברים שאתה מדבר עליהם – שותף שמבין שבעתיד הנראה לעין השליטה הביטחונית הגוברת, כן, מכאן, ממערב לירדן ועד הים, תהיה בידינו, כי אין דרך אחרת – אגב, לטובת הפלסטינים עצמם?

בנימין נתניהו: אני אומר לך, שבמזרח התיכון, כפי שהוא באמת היום, שמדינות קורסות, ומדינות עומדות לקרוס, ברגע שאנחנו נוציא – אם אנחנו נוציא את צה"ל מהמקומות הללו, ואת השב"כ מהמקומות הללו, הדבר הראשון שיקרוס, כמו שקרה בעזה, זה הרשות הפלסטינית; היא לא תחיה יומיים.

בנימין נתניהו: ולכן, אין דרך אחרת, אלא בשיטה שאני אמרתי, ואני חושב שאני מציג את זה.

בנימין נתניהו: נכון, אני לא מביא את זה להכרעה בממשלה – על מה אני אביא, על הוויכוח בינינו?

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

בנימין נתניהו: אדרבה, אדרבה, להיכנס לדיון עם הפלסטינים – –

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, אדוני היושב-ראש.

בנימין נתניהו: – – בוא נראה אותם סוף-סוף דנים בנושאים הללו.

יחיאל חיליק בר: לא ענית על – – –

בנימין נתניהו: אני מבקש מכם, כיוון שרבים מכם הולכים לרמאללה, נפגשים עם אבו מאזן, קודם כול תשאלו אותו.

מרב מיכאלי: לא, באמת, אדוני.

מרב מיכאלי: זה פשוט לא – – –

בנימין נתניהו: תשאלו אותו שאלה פשוטה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אולי כבר פה – – – עוזרת לי.

בנימין נתניהו: תשאלו אותו: למה אתה לא יושב?

בנימין נתניהו: למה אתה לא נענה לקריאות?

בנימין נתניהו: ושנית, למה אתה ממשיך להאדיר רוצחים?

בנימין נתניהו: למה?

יחיאל חיליק בר: לגבי הנושא הדמוגרפי – – –

בנימין נתניהו: לגבי הנושא הדמוגרפי, מותר?

יולי יואל אדלשטיין: לא לא, אדוני.

יחיאל חיליק בר: זאת הייתה השאלה, אבל.

יחיאל חיליק בר: זאת הייתה השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נקפיד עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אנחנו נעניש את ראש הממשלה על זה שהוא לא ענה על אחת מן השאלות.

יחיאל חיליק בר: יש לך רוב ערבי בין הירדן לים – – –

בנימין נתניהו: מותר לי לחסוך באחרים?

יולי יואל אדלשטיין: באחת התשובות הבאות, אם אתה רוצה לשלב את זה, כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נשמור על מסגרת הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם לא הכרזתי על הדוברים הבאים, אז הם יהיו כרגע מיקי לוי, ואחריו – עבד אל חכים חאג' יחיא – אתה לא מחד"ש, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת יגאל גואטה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני חבר הכנסת מיקי לוי, עד שתי דקות לרשותך.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, אני רוצה אחד מכם לראות פה, במקום שלי, עם כל האיזונים של אופוזיציה–קואליציה, סיעות, גודל הסיעות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, לאחר שהראית את הדלת לממונה על ההגבלים העסקיים פרופסור דיויד גילה – ותכף תגיד לי שלא אתה פתחת לו את הדלת, וזה בסדר, כי הוא בחר ללכת לבד – בחרת בעורכת-הדין מיכל הלפרין לממונה על ההגבלים העסקיים במקומו.

מיקי לוי: ומאז נראה כי הרשות החשובה הזאת הופכת לגוף מסורס, חלש.

מיקי לוי: האם זו הייתה מטרתך כאשר בחרת בעורכת-הדין הלפרין לעמוד בראש הרשות?

מיקי לוי: ומה היא עמדתך לגבי צעדיה האחרונים, שבעיני כל כלכלן הם קטסטרופליים, להפסיק להכריז על מונופולים ולא לפקח על מחירי מקסימום – גם לא לפקח על מחירי מינימום, בלשוננו "מחיר טורף"?

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: חשבתי שתברך אותי על מינוי מיכל הלפרין, אישה מקצועית וראויה לכל דבר.

בנימין נתניהו: אני אומר לך את האמת – –

מיקי רוזנטל: רק שהיא לא יכולה לעסוק בחצי מהדברים.

בנימין נתניהו: – – אני רציתי למנות – אני לא מסתיר; היו שני מועמדים מצוינים, אבל היה גם מועמד שלישי, שהוא היה המועמד הראשון, והוא נפסל בגלל שיטת הביורוקרטיה המטורפת שלנו.

בנימין נתניהו: עילוי.

בנימין נתניהו: אני חושב שהיא מצוינת, אבל היה מועמד נוסף שיכולתי לשקול אותו, והוא נפסל בגלל ביורוקרטיה מטורפת שלנו.

בנימין נתניהו: ואצלנו רק עוסקים בתהליכים.

בנימין נתניהו: אני רוצה לעסוק בתוצאות; אנחנו צריכים להביא תוצאות.

בנימין נתניהו: כל הזמן אצלנו מבקרים, מבקרים, מבקרים – רוצה תוצאות.

מיכל בירן: גם אנחנו.

בנימין נתניהו: בצבא לא יושבים כל רגע ואומרים: רגע, הוא עשה ככה, הוא עשה ככה.

בנימין נתניהו: תן לעבוד, תן לנצח.

בנימין נתניהו: נכשלת?

בנימין נתניהו: זה עניין אחר.

בנימין נתניהו: הבוחרים יכולים לטפל בך, זה ברור.

בנימין נתניהו: אבל לצורך העניין, אני חושב שהיא ממונה יוצאת מן הכלל, אני חושב שהיא עושה דברים נכונים.

בנימין נתניהו: אני חושב שיש לנו יותר מדי רגולציה, יותר מדי רגולציה, יותר מדי פיקוח.

בנימין נתניהו: אני לא יכול להגיד לך שאני מתייחס בהכרח לשתי השאלות האלה.

בנימין נתניהו: לא בחנתי אותן לעומק.

בנימין נתניהו: שמעתי עליהן, זה כן, אבל ברוח כללית, אני חושב שהגזמנו.

בנימין נתניהו: אנחנו המדינה כמעט הכי – לא כמעט; במערב אין דבר כזה היום.

בנימין נתניהו: הקושי לעשות עסקים במדינת ישראל הוא אסטרונומי.

בנימין נתניהו: אנחנו נפלנו בדירוג שלנו; אנחנו נמצאים בתחתית הטבלה.

בנימין נתניהו: אני לא רוצה להגיד לך איזה מדינות לפנינו.

מיקי רוזנטל: גם ריכוז העושר במדינת ישראל הוא יוצא מן הכלל.

בנימין נתניהו: אני רוצה תחרות, כמה שיותר תחרות.

בנימין נתניהו: אבל מה שברור, שיש ביורוקרטיה מאוד מאוד קיצונית.

בנימין נתניהו: ואני רוצה להגיד לך, בעיית המונופולים, בעיית הגדרת המונופול, היא בעיה מאוד מאוד קשה.

בנימין נתניהו: כי המונופולים הם לא רק אופקיים, הם גם רוחביים, והשאלה, איך אתה משתמש בכוח שיש לך בתחום מסוים, נניח תחום מימוני, כדי להשפיע על עסק אחר שיש לך, תחום שיווקי למשל, או תחום של יצוא – אלה שאלות קשות, הן לא פשוטות, ולכן אני לא רוצה לתת לך תשובה מהירה.

בנימין נתניהו: אבל הכיוון שלי באופן כללי – אני לא מסתיר את זה – הוא פשוט להוריד את רמת הביורוקרטיה והרגולציה אצלנו, שהיא עודפת.

בנימין נתניהו: זה לא יעזור.

בנימין נתניהו: צריך רגולציה, צריך גם ביורוקרטיה, אין ברירה, אבל זה – – –

מיקי לוי: אני אודה לך, אדוני, אם תבחן את זה בינך לבין עצמך.

מיקי לוי: לא צריך – – –

בנימין נתניהו: נשארה לי דקה.

בנימין נתניהו: אדוני, שאלת אותי לגבי דמוגרפיה.

בנימין נתניהו: חיליק בר, שאלת אותי לגבי דמוגרפיה.

בנימין נתניהו: בוודאי שהנושא מעסיק אותי.

בנימין נתניהו: אם הוא לא היה מעסיק אותי לא הייתי אומר לך שאני לא רוצה את המדינה הדו-לאומית; לא רוצה לשלוט ב-2 מיליון פלסטינים, ולא רוצה שהם יהיו אזרחי מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: לכן אני רוצה את הפתרון שאני רוצה.

בנימין נתניהו: אבל אני רוצה להגיד לך, היה איום דמוגרפי הרבה יותר ממשי, והאיום הדמוגרפי הממשי ביותר, בלמנו אותו, ואני התעקשתי לבלום אותו.

בנימין נתניהו: ואני בניתי, או יותר נכון הנחיתי את הממשלה לבנות, את המכשול בסיני.

בנימין נתניהו: אנחנו ראינו עכשיו מה קרה שם.

בנימין נתניהו: אלמלא עשינו את זה – זה הגיע לכמה אלפי מסתננים בחודש, וזה היה מגיע ל-10,000 בחודש, וזה היה מגיע ל-120,000 בשנה, וזה היה מגיע ליותר ממיליון מסתננים בלתי חוקיים מאפריקה בתוך עשור, ואתה יכול לסגור את הבסטה.

בנימין נתניהו: מדינה יהודית ודמוקרטית – נדבר על זה – היא הייתה פשוט מתאיידת לנגד עינינו, וזה קורה במקומות אחרים, שלא עשו את מה שאנחנו עשינו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

בנימין נתניהו: אירופה נשטפת.

בנימין נתניהו: אנחנו מדינה קטנה בשטח, מדינה קטנה באוכלוסייה.

בנימין נתניהו: את האיום הדמוגרפי המוחשי, המיידי, על מדינת ישראל – עצרתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתו של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתך נשמע את שאלתו של חבר הכנסת יגאל גואטה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, אין מקום בעולם שיש בו כפר שקיים הרבה שנים, מאות שנים ואפילו יותר, ונמצא תחת ההגדרה "כפר לא מוכר".

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה כפר לא מוכר, ולמה לקשור את מתן השירותים הבסיסיים, היסודיים, של בני-אדם בזה שהם יוותרו על זכותם באדמה שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש כמה יישובים שהממשלה הכירה בהם, אבל הכירה בהם כהצהרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מה זה להכיר בכפר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: להכיר בכפר זה אומר תחום שיפוט ותוכנית מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל היישובים שהוכרו, כמעט כולם, אין להם לא תוכנית מתאר ולא תחום שיפוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואפשר גם – כי נמצא גם בארץ המושג מועצה אזורית – אז אפשר גם יישובים קטנים לצרף כמועצות אזוריות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובראש ובראשונה, הנושא של הכפר דהמש, שהוא כבר הרבה שנים עם הריסות מבנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים בונים על אדמתם, הכפר היחידי באזור המרכז שהוא לא מוכר, אז אולי הגיע הזמן להכיר בו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, דיברת על תוכנית כלכלית שהיא צעד – אמרנו שזו לא תוכנית שלנו, אבל אנחנו אמרנו שזה צעד בכיוון הנכון, ואנחנו נבחן אותה ביישום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל התוכנית הזאת נתקלת בעניין של התכנון והבנייה; כל עוד תוכניות מתאר לא מאושרות, כל עוד לא יאפשרו לבנות לפי היתר, התוכנית לא תוכל להיות מיושמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי החלק היחיד שלה שיהיה מיושם זה מה שאתה מעביר למשטרה, או ממשלתך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה שאני אומר – יש אפשרות, דיברת המון על הסדרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שאני חושב, שכל השנים שהמדינה לא מאשרת, ואני אתן לך דוגמאות מהאזור שלי – אני תושב טייבה – טייבה, טירה וקלנסואה – תוכניות המתאר שלהן, שהוכנו, הן ל-2020.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נגיע ל-2020, ומכוחן אתה לא יכול לקבל היתר בנייה אחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משפט אחרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הגיע הזמן להכיר ביישובים, להפריד בינם לבין הסדרת הקרקע, לתת את הזכויות הבסיסיות ולאשר תוכניות מתאר ולהגיע להסדרה ביישובים ערביים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, תשובתך, אדוני.

בנימין נתניהו: אני לא מקבל את זה שיש בנייה בלתי חוקית באמת בהיקפים מטורפים ביישובים הערביים כי אין תוכניות מתאר.

בנימין נתניהו: אני שומע את הטענה הזאת.

בנימין נתניהו: קודם כול, אפשר לבנות לגובה.

בנימין נתניהו: גם כשאפשר לבנות לגובה, לא בונים לגובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לא לא, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: שב – – –

בנימין נתניהו: בקהיר בונים לגובה, בעמאן בונים לגובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מוכנים לבנות לגובה – – –

בנימין נתניהו: שמעתי, אבל העובדה היא שיש פשוט – פשוט התפשטות בלתי מוגבלת.

בנימין נתניהו: אתה בונה – אתה יודע, ביישוב יהודי אתה בונה פרגולה – מעיפים אותה – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, סליחה – – –

בנימין נתניהו: – – שלא לדבר על מרפסת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, תשמע את התשובה.

בנימין נתניהו: אז אני חושב שאם באים לדבר אתנו על הסדרה, זה חייב להיות גם הסדרה של אכיפת החוק.

בנימין נתניהו: וזה חשוב לכם לא פחות משזה חשוב לנו.

בנימין נתניהו: זה חשוב לכולנו.

בנימין נתניהו: ולגבי השאלה הספציפית שאתה שואל, אנחנו דנים בזה כרגע.

בנימין נתניהו: יש כאן שאלות.

בנימין נתניהו: אני רוצה לראות מודרניזציה; אני רוצה לראות אכיפת חוק; אני רוצה לראות בנייה לגובה; אני רוצה לראות שילוביות.

בנימין נתניהו: אני רוצה לראות את זה.

בנימין נתניהו: אבל זה לא בא רק על צד אחד של הפרוסה, זה בא על שני הצדדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סיים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתו של חבר הכנסת יגאל גואטה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שתי דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל על הכפרים הלא-מוכרים הוא לא ענה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, שאלת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו לא יכולים לכתוב תשובות לשרים, ודאי לא לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יגאל גואטה: גנבת לי חצי דקה, היושב-ראש.

יגאל גואטה: אדוני ראש הממשלה, בתשובה על שאלת חברת הכנסת שולי מועלם בנושא הר-הבית ענית שיש סטטוס-קוו.

יגאל גואטה: אז להיכן נעלם אותו סטטוס-קוו כאשר מדובר ברחבת הכותל, כאשר אתה נותן לרפורמים לנהל חלק ממנה?

יגאל גואטה: כמו כן, לאן נעלם הסטטוס-קוו בנושא השבת?

יגאל גואטה: זה תקופה ארוכה אנחנו עדים לכרסום המתמשך בסטטוס-קוו בנושא השבת.

יגאל גואטה: במיוחד הדברים אמורים לגבי המסחר ביום המנוחה, שמתפשט כאש בשדה קוצים, תוך הפרת חוק שעות עבודה ומנוחה, שלא נאכף כלל על-ידי פקחי משרד הכלכלה.

יגאל גואטה: רק בשבת האחרונה נפתח בכפר-סבא קניון שהחנויות בו פתוחות בשבת, בניגוד גמור לחוק שעות עבודה ומנוחה וחוקי העזר המקומיים.

יגאל גואטה: הפרות החוק המתמשכות פוגעות הן בשלטון החוק והן בצביון מדינת ישראל כמדינה יהודית.

יגאל גואטה: כמו כן, ההפרות פוגעות בעובדים החלשים, אשר נאלצים לעבוד בשבת, פעמים בניגוד לרצונם, וכן בעסקים הקטנים, אשר קורסים כלכלית עקב תחרות לא הוגנת מול העסקים שפותחים בשבת.

יגאל גואטה: ברצוני לשאול את אדוני, מה היא מדיניות הממשלה אשר לסטטוס-קוו, ואיך אדוני כראש הממשלה מתכוון לטפל בפגיעה החד-צדדית בסטטוס-קוו?

יגאל גואטה: כשר הכלכלה, הייתי רוצה לשאול מה היא מדיניות משרד הכלכלה בסוגיית היעדר האכיפה, וכיצד אדוני כשר הכלכלה מתכוון לטפל בבעיה חמורה זו?

יגאל גואטה: שאלה אחרונה, כשר התקשורת, מדוע בתאגיד השידור הציבורי אין ייצוג הולם למזרחים ולחרדים?

יגאל גואטה: מה בכוונתך לעשות בנדון כשר התקשורת?

יגאל גואטה: תודה רבה.

בנימין נתניהו: אתחיל בשאלה האחרונה, ואחזור לשאלה הראשונה.

בנימין נתניהו: לגבי תאגיד התקשורת, אני מקבל הרבה מאוד תלונות, אני חייב להגיד לכם, הרבה מאוד תלונות מעובדים ומהרבה גורמים.

בנימין נתניהו: ואני קשוב לזה.

בנימין נתניהו: יש שלושה דברים שקבענו: אנחנו רוצים שידור ציבורי זמין ורציף; קבענו שאנחנו רוצים לראות יכולת מלאה של שידור טלוויזיה לצד שידורי רדיו, וכרגע זה לא מתכנס.

בנימין נתניהו: אנחנו מנסים לברר למה זה לא מתכנס, אבל זה לא מתכנס; והדבר השלישי שקבענו – אני קובע – ש"קול ישראל מירושלים" יהיה בירושלים.

בנימין נתניהו: לא יעשו לי "קול ישראל" מחוץ לירושלים.

בנימין נתניהו: זה גם ערך, כולנו מחוברים לזה.

בנימין נתניהו: כולנו מחוברים לזה.

בנימין נתניהו: אלה שלושת התנאים שצריכים להתקיים.

בנימין נתניהו: לא נראה לי שהם עומדים בזמנים, ולכן נצטרך לדון מה אנחנו עושים עם זה.

בנימין נתניהו: אבל זה המצב שקיים.

בנימין נתניהו: לגבי ייצוג – אני מקווה שיהיה ייצוג הולם.

בנימין נתניהו: אני רוצה את זה.

בנימין נתניהו: אני רוצה את זה בכלל בתקשורת.

בנימין נתניהו: אני רוצה את זה בכלל בתקשורת.

בנימין נתניהו: אני כל הזמן שומע איך אני משתלט על התקשורת.

בנימין נתניהו: אתם תראו הערב במהדורות איך אני שולט בתקשורת, כן?

בנימין נתניהו: על הכיסוי, כן?

עיסאווי פריג': זה לא נכון?

בנימין נתניהו: אני לא מאמין בשליטה בתקשורת, אני מאמין בביזור.

בנימין נתניהו: ואני רוצה עוד תחנות.

בנימין נתניהו: עוד תחנות.

בנימין נתניהו: עוד תחנות, ממש כך.

קריאות: – – –

נחמן שי: אתה מחליש את התקשורת.

בנימין נתניהו: להפך, יש ריכוזיות גדולה מדי בתקשורת.

בנימין נתניהו: יש ריכוזיות.

בנימין נתניהו: אני רוצה תחרות: עוד תחנות, עוד ערוצים, חד וחלק, אני אומר את זה בצורה הכי פשוטה.

בנימין נתניהו: ומזה יבוא הגיוון, מזה יבוא המבחר, מזה תבוא האפשרות שהאזרח יבחר לראות מה שהוא רוצה.

בנימין נתניהו: בזה אני מאמין.

בנימין נתניהו: ביחס לתאגיד השידור הציבורי, אני מאמין שצריך לקיים אותו, אבל הוא צריך להתקיים, הוא צריך לתפקד.

בנימין נתניהו: וכרגע כנראה הוא עולה על כל מיני שרטונים.

קריאה: מה עם השבת?

קריאה: השבת, השבת?

יגאל גואטה: אדוני ראש הממשלה, מה עם הייצוג שלנו?

יגאל גואטה: אין לנו ייצוג.

קריאה: השבת.

קריאה: השבת.

בנימין נתניהו: לגבי השבת, ולגבי – אני חושב שיש צורך בעניינים האלה לנהוג במשנה זהירות – גם ביחס לכותל, גם ביחס לשבת.

בנימין נתניהו: קודם כול, אנחנו לא מטלטלים את המערכות – ואגב, יש שינויים; היו גם שינויים מאז הקמת המדינה.

בנימין נתניהו: אמרתי שמה שנקבע מאז זמנו של בן-גוריון – דברים משתנים בהדרגה, גם אם הם משתנים לא בדיוק כמו שהם אמורים.

בנימין נתניהו: אני לא מאמין בטלטלות, ואנחנו פועלים גם בסביבה משפטית, עם הנחיות מסוימות של בית-המשפט, ובסוף כולנו – כולנו – כפופים להחלטות של בית-המשפט.

בנימין נתניהו: ככה זה.

בנימין נתניהו: ככה זה היה וככה זה יהיה.

בנימין נתניהו: ולכן אנחנו מנסים להגיע להבנות.

בנימין נתניהו: מדובר בפשרות מאוד עדינות, מאוד מורכבות, וצריך סבלנות.

בנימין נתניהו: אני מקווה שנגיע להבנות בכל התחומים הללו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתה של חברת הכנסת מרב מיכאלי; בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון אחריה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: אדוני, קודם כול, רק להוסיף לתשובה שנתת קודם לחברי חבר הכנסת חיליק בר בנושא שתי קדנציות.

מרב מיכאלי: תן לי לצטט לך את עצמך מהתקופה שעוד לא היית ראש ממשלה.

מרב מיכאלי: אמרת בריאיון שאתה ביקשת להכניס את הסעיף שראש ממשלה לא יוכל לכהן יותר משתי קדנציות, ואני אגיד לך למה.

מרב מיכאלי: לא אמרת שם "שיטת ממשל", לא אמרת שם "שיטה פרלמנטרית" – –

מכלוף מיקי זוהר: מה דעתכם על דמוקרטיה?

מרב מיכאלי: – – לא דיברת על משילות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, אתה קרוא לסדר כבר.

מכלוף מיקי זוהר: מה דעתכם על דמוקרטיה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר.

קריאות: – – –

נחמן שי: אתה באזהרה, זוהר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהר, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – כלום – – –

מיקי רוזנטל: חברי האופוזיציה מתנהגים כל כך יפה, והקואליציה מפריעה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון.

דוד ביטן: לא צריך להגן, הציבור בוחר, מה, אתה לא יודע את זה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן, אתה מפריע לראש הממשלה כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: חבל.

יואב קיש: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת קיש, אותו כנ"ל, כפי שאמרו "הגששים".

יולי יואל אדלשטיין: אתם מפריעים לראש הממשלה כרגע.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, אני מקווה שאתה רושם את כל האוהדים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון, דווקא שקלתי לתת לך עכשיו זכות דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני מוסיף לך דקה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשאול את השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מכולם לא להפריע, אנחנו לקראת סיום כבר.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: כאמור, לא דיברת על שיטת ממשל, לא על משילות, לא על שיטה פרלמנטרית.

מרב מיכאלי: אמרת: אם לא תעשה את זה בקדנציה הראשונה, אולי תעשה מה שצריך בקדנציה השנייה, אבל יותר מזה אתה לא צריך.

מרב מיכאלי: תעשה את הדברים ולך הביתה.

מרב מיכאלי: במובן הפוליטי, לך הביתה.

מרב מיכאלי: ואני אגיד לך, אני אשמח מאוד אחרי התפקיד הזה ללכת ולעשות דברים אחרים, ואני מקווה שיעלה בידי.

מרב מיכאלי: אבל אתה, אדוני, אחרי שהבטחת שאתה – וזה ציטוט שלך – תשחרר את אדמות המדינה כדי להוריד את מחירי הדיור, תקצץ בביורוקרטיה, תצמצם את פערי העוני, לא עשית לא את זה ולא את זה, ונכשלת כישלון חרוץ, ובכל זאת, ללכת אתה לא חולם.

מרב מיכאלי: אבל זאת לא השאלה שלי אליך.

מרב מיכאלי: השאלה שלי, אדוני, שנה ורבע לא התראיינת, להוציא, לדעתי, ריאיון לערוץ 24, ערוץ המוזיקה הנושך.

מרב מיכאלי: למה בעצם אתה לא מוכן לתת לאזרחי ישראל לשמוע אותך עונה לשאלות שתשאל אותך התקשורת, שאתה מתעקש להיות אחראי לה?

מירי רגב: היום שאלו אותו יותר – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

מירי רגב: שאלות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת והשרה רגב.

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת והשרה רגב, זה על חשבון זמן ראש הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני באמת רוצה להבין.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו להפעיל את השעון לראש הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, כי השרים על הזמן שלו מדברים, מה אנחנו נעשה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: קודם כול, פערי העוני במדינת ישראל – מה לעשות, מדד ג'יני הולך ומצטמק, לשמחתי, ברציפות.

מיקי רוזנטל: נו נו נו, לאט-לאט.

בנימין נתניהו: הולך ויורד.

בנימין נתניהו: הוא עלה במשך שנים – – –

מיקי רוזנטל: ירדנו בקדחת.

קריאה: ברצף.

בנימין נתניהו: שאלתם, אני מוכן להגיב.

בנימין נתניהו: אתם יכולים אחר כך להגיד את הערותיכם.

מרב מיכאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, נא להקשיב לתשובה.

בנימין נתניהו: גודל הפערים – שזה מה שמדד ג'יני מודד – הולך ומצטמק תחת המדיניות שלנו, שהיא גם להביא לשגשוג כלכלי – –

מיקי רוזנטל: אנחנו עדיין במקום השלישי בעולם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל.

בנימין נתניהו: – – אבל גם להביא לצמצום הפערים.

בנימין נתניהו: שחרור אדמות – בקדנציה השנייה שלי – תכף אני אדבר אתך על קדנציות.

בנימין נתניהו: בקדנציה השנייה ישבתי פה, והבאנו ל-50% גידול בקרקע הפרטית בישראל.

בנימין נתניהו: כלומר, להפוך קרקע מדינה ל-50%.

בנימין נתניהו: ואמרתי לחברי: אם אתם לא מצביעים, אני מתפטר ומפזר את הממשלה.

בנימין נתניהו: ועשינו את זה.

בנימין נתניהו: כלומר, זה היה 93%, אם אינני טועה, קרקע מדינה, והורדנו את זה ל-87%, אם אינני טועה, או 88%.

בנימין נתניהו: 50% גידול.

בנימין נתניהו: זה לא מספיק, אבל זה מה שיכולתי להביא.

בנימין נתניהו: אז הבטחתי גם את זה.

מיכל בירן: למה זה טוב?

מיכל בירן: למה זה טוב?

בנימין נתניהו: דבר שלישי – את שואלת לגבי – בעצם את רוטנת על כך שאני פה.

בנימין נתניהו: אני לא פה כי אני ממנה את עצמי; מישהו ממנה אותי.

בנימין נתניהו: עזבתי אחרי קדנציה אחת.

בנימין נתניהו: אני אמרתי את הדברים כשהייתה בחירה ישירה, וקיוויתי שיהיה גם הכוח של בחירה ישירה.

בנימין נתניהו: ונבחרתי בבחירה ישירה, וגילינו מהר מאוד מה אפשר לעשות שם ואי-אפשר לעשות שם, והבוחרים שלחו אותי הביתה; מה לעשות, קורה.

בנימין נתניהו: אחר כך הם ביקשו שאני אחזור, וחזרתי.

בנימין נתניהו: והם ביקשו עוד פעם שאני אחזור, וחזרתי.

בנימין נתניהו: והם ביקשו עוד פעם שאחזור, וחזרתי.

בנימין נתניהו: עכשיו אני אגיד לך – אני רוצה להגיד לך משהו: לא אני קובע מי ילך ומי יבוא, וגם לא את.

בנימין נתניהו: הציבור קובע.

בנימין נתניהו: שיעור ראשון בדמוקרטיה – הציבור קובע.

בנימין נתניהו: הוא קבע, חברת הכנסת מיכאלי, שאני אעמוד פה, ואת תשבי שם.

בנימין נתניהו: ולהערכתי – המוצקה – זה לא עומד להשתנות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלתה של חברת הכנסת זהבה גלאון.

מרב מיכאלי: – – – אותה שאלה שאני שאלתי על התקשורת ויש לך דקה ורבע לענות לי.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אם אדוני רוצה להמשיך, יש לו עוד דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, אנחנו עוברים – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: לגבי – – –

יולי יואל אדלשטיין: לגבי התקשורת, כן.

מרב מיכאלי: – – – לתקשורת.

בנימין נתניהו: – – – דבר אחד בטוח.

בנימין נתניהו: קודם כול, אין פה – – –

מרב מיכאלי: שאלתי – – –

קריאה: תן לליכוד, אדוני היושב-ראש – – –

בנימין נתניהו: רק רגע.

בנימין נתניהו: הגברת שאלה, ראוי שתקבלי תשובה, אני חושב – מעת לעת אני עושה מסיבות עיתונאים, אבל אנשים רשאים לשאול שם מה שהם רוצים.

מרב מיכאלי: לא נכון.

בנימין נתניהו: אומנם אני עומד ליד הנשיא פוטין בביקור היסטורי במוסקבה, אבל אנחנו שמענו איזה שאלות הם שואלים.

בנימין נתניהו: אותו הדבר קורה באפריקה.

בנימין נתניהו: זה לא משנה, זה בסדר.

בנימין נתניהו: אבל – –

מרב מיכאלי: – – –

בנימין נתניהו: – – את תכתיבי לי אם זה ראיונות או לא ראיונות?

בנימין נתניהו: אני שואל.

בנימין נתניהו: אבל אני לא חושב שיש מסיבת עיתונאים שיכולה להשתוות למסיבת העיתונאים הזאת, לא רק בגלל העיתונאים, אלא משום שיש כאן חברי כנסת.

בנימין נתניהו: הם יודעים, הם חריפים, גם חברות הכנסת.

בנימין נתניהו: הם נוקבים, ואני חייב להגיד שאני נהנה מכל רגע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, שאלת?

יולי יואל אדלשטיין: זה לא פייר, יש הרבה אנשים שאפילו לא הגיעו לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: מה אנחנו נעשה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד שתי דקות לרשותך.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני עם שתי קריאות לסדר – – –

דוד ביטן: – – – אני מציע לך שתבוא גם בשבוע הבא – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

דוד ביטן: גם בשבוע הבא שיבוא – – – למה – – –

זהבה גלאון: אדוני ראש הממשלה, אני בטוחה שאתה נהנה מכל רגע.

זהבה גלאון: מה רע לך?

זהבה גלאון: תשדיר שירות, שעה וחצי אתה עומד כאן בפני המליאה.

זהבה גלאון: איפה העיתונאים שאתה אמור לספק להם תשובות?

זהבה גלאון: במשך 15 החודשים האחרונים אתה לא ענית לשום ריאיון עיתונאי, למעט אותו ערוץ שהזכירה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

זהבה גלאון: הרבה יותר נוח להיות שחקן על הבמה, לענות לחברת הכנסת זנדברג: אני מגנה.

זהבה גלאון: למה נדרשת לבוא לכאן כששאלנו אותך, שאלה אותך חברת הכנסת זנדברג, לגבי הרב לוינשטיין?

זהבה גלאון: למה לא מצאת לנכון לגנות את דברי הרבצ"ר המיועד?

מירי רגב: – – –

זהבה גלאון: למה אתה מרשה לעצמך שאמירות משתלחות כאלה יישמעו בכלל ואתה יושב ושותק?

זהבה גלאון: כי אתמול את ישיבת הממשלה לא פתחת בגינוי.

זהבה גלאון: פתחת בגינוי לגידי אורשר – הוא לא צריך את העזרה שלך, השרה רגב – פתחת בגינוי לגידי אורשר.

זהבה גלאון: לא ראיתי שפתחת את ישיבת בממשלה אתמול בגינוי לרב לוינשטיין.

מירי רגב: – – –

זהבה גלאון: אייל גולן קורא לך, השרה רגב.

מיקי רוזנטל: – – – די כבר, נמאס מההצגה שלך – – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, השרה רגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע מה לעשות, לקרוא את השרים לסדר?

יולי יואל אדלשטיין: נו.

זהבה גלאון: אייל גולן קורא לך, השרה רגב.

זהבה גלאון: ואני שואלת, אדוני ראש הממשלה – – –

מירי רגב: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה מירי רגב, השרה מירי רגב – –

מירי רגב: – – –

מיקי רוזנטל: תוציא אותה, תוציא אותה – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – את מפריעה במהלך כל הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

מיקי רוזנטל: תוציא אותה – – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, השרה רגב, לא נעים לי להוציא אותך בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי – – –

מירי רגב: אז תתחיל עם קריאה ראשונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – יש שם תה, קפה, מים.

יולי יואל אדלשטיין: הכול מאחורי המליאה.

מירי רגב: – – – היושב-ראש, תתחיל עם קריאה ראשונה – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – – מפריעה לראש הממשלה – – –

מירי רגב: תתחיל עם קריאה ראשונה, שאני לא אפריע לך – – –

אלעזר שטרן: אבל זה לא הסינמטק פה, די.

יולי יואל אדלשטיין: תוקפים אותך שאת קוראת קריאות ביניים, גברתי השרה – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – זו גם הסיבה – הסיבה היחידה שתוקפים אותך.

מירי רגב: – – – זה פרלמנט, מותר – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תמשיך, אני מוסיף לך זמן, בוודאי.

זהבה גלאון: ואני מסיימת, אדוני, בשאלה.

זהבה גלאון: ביום חמישי הקרוב עומד לצעוד המצעד בירושלים, מצעד הגאווה בירושלים, לזכרה של שירה בנקי.

זהבה גלאון: ואני שואלת, האם ראש הממשלה יאמץ, למשל, את מה שעשה ראש ממשלת קנדה רק לפני שבועיים-שלושה, אני לא זוכרת בדיוק, וצעד במצעד הגאווה בטורונטו?

זהבה גלאון: האם ראש הממשלה, כדי להוכיח – איך אמרת?

זהבה גלאון: אני לא טוקבקיסט, אני לא מגיב מייד – כדי להוכיח את העמידה האיתנה שלך לימין הקהילה הגאה, להתנער מהאמירות החשוכות, ההומופוביות והגזעניות שנשמעו כאן, היית צריך לבוא לכאן כדי לגנות?

זהבה גלאון: האם תתייצב ותצעד אתנו – אתה יודע מה, לא שכם אל שכם – תצעד אתנו במצעד כדי להביע אמירה ברורה?

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

בנימין נתניהו: אני תומך במצעדים הללו, אני תמיד תמכתי בהם, אני גם מכבד את הצרכים של המשטרה – אגב, לא לגבי, כי אני מוגבל מאוד, אבל זה עניין אחר.

בנימין נתניהו: שמעתי את הצעתך.

בנימין נתניהו: אני לא נותן לך תשובה – –

זהבה גלאון: תחבור אלי.

בנימין נתניהו: – – אבל אני לא מעריך, זהבה, אני אומר לך ביושר, אני לא מעריך שבקלות – כמו שאת יודעת, אני לא הולך לבר-מצוות וחתונות, כי זה יגביל, כן, יגביל אנשים במשך שעות.

מיכל רוזין: תבוא למצעד.

בנימין נתניהו: אבל תודה.

בנימין נתניהו: אני לא הולך למצעדים כאלה ואחרים, אבל אני כן אומר לך שאני תומך בהם.

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: עכשיו, המצעדים הללו, היה מצעד בבאר-שבע – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – – היה מצעד בבאר-שבע – – –

קסניה סבטלובה: לא היה מצעד – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא היה מצעד, לא היה – – –

קריאות: – – – ביטלו את המצעד – – –

בנימין נתניהו: אם תיתנו לי להשלים – היה מצעד בבאר-שבע שלא התקיים.

בנימין נתניהו: עכשיו, הוא לא התקיים – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: הוא לא התקיים, מה לעשות.

בנימין נתניהו: תקשיבו.

בנימין נתניהו: היה מצעד בבאר-שבע שלא התקיים.

בנימין נתניהו: למה הוא לא התקיים?

יולי יואל אדלשטיין: היה אמור להתקיים.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חברי הכנסת, לפני דקה זעקנו, עכשיו זה כבר סיבה לצחוקים?

יולי יואל אדלשטיין: נו, באמת, תנו לענות.

מיכל רוזין: – – – פוליטי – – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: הסיבה שהוא לא התקיים היא שלא באו לידי הסכמה והציבו תנאים בלתי אפשריים.

בנימין נתניהו: אני לא מציע לך להעמיד את ההשתתפות שלי כתנאי.

מיכל רוזין: זו לא הייתה הסיבה האמיתית.

מיכל רוזין: היה שם – – –

בנימין נתניהו: אבל אני יכול להגיד לך שהניסיון – אני אומר לך את זה עוד פעם, אני אגיד את זה בצורה ברורה – הניסיון לשייך לי יחס לא מכבד ולא ראוי לקהילת הלהט"בים, אני אומר לך, יש לי מילה אחת להגיד על זה: להט"ב – להד"ם, להד"ם, להד"ם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני ראש הממשלה, תקרא להשעייתו של הרב לוינשטיין – – –

בנימין נתניהו: להד"ם.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני ישבתי הרבה זמן בשקט – – –

יולי יואל אדלשטיין: סיימת, אדוני, את – – –?

בנימין נתניהו: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: סיימת.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם כן, חברי הכנסת, א.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל השואלים, בוודאי תודה לראש הממשלה על תשובותיו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חרגנו בשבע דקות, לא נורא.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמר ראש הממשלה, הוא נהנה מכל רגע, אז נתנו לו כמה דקות ליהנות.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, הסיטואציה היא כזאת, ואני פונה, קודם כול – איפה יואב קיש?

יולי יואל אדלשטיין: איפה יושב-ראש ועדת הכנסת?

בנימין נתניהו: רגע, נשאר לי זמן פציעות?

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, אני אסביר את הכול – – –

בנימין נתניהו: בכדורגל, אתה יודע – – –

יולי יואל אדלשטיין: אין זמן פציעות, אבל הסיטואציה היא כזאת – ואני מבקש את הקשבתו של יושב-ראש ועדת הכנסת:

יולי יואל אדלשטיין: אני ציינתי בתחילת הדיון שזאת הפעם הראשונה שאנחנו בפורום המבורך הזה של שאלות ותשובות לראש הממשלה, כנהוג בהרבה פרלמנטים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצטער שלא כולם יכלו לשאול, עשיתי את המקסימום להקפיד על הזמנים ולאזן בין הסיעות.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, פנה אלי ראש האופוזיציה, ובצדק מבחינתו, ואמר שתקנון הכנסת אומר: כשדיבר ראש הממשלה, אני חייב לעלות ולדבר אחריו, אני – יש לי זכות, לא חייב – – –

דוד ביטן: שעת שאלות – – –

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה, רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: רק שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, זו לא סיבה לצחוק.

יולי יואל אדלשטיין: זו לא לקונה קלאסית, כי לא הייתה התייחסות, שלדעתי ברור מה היא, אבל אנחנו נעשה אד-הוק דבר כזה: אני אתן לראש הממשלה, ברשותכם, שלוש דקות לסכם, ואני אבקש מראש האופוזיציה אחר כך לעלות וגם לדבר שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: נשמור על האיזון.

יולי יואל אדלשטיין: אני פונה בכל לשון של בקשה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת קיש – יחד עם הייעוץ המשפטי ומזכירות הכנסת, לפתור את העניין הזה בשבוע-שבועיים הקרובים, לא לחכות לסבב הבא עם ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: ועם האופוזיציה.

יצחק הרצוג: רגע, עם מרכזת האופוזיציה.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: בוודאי, נו.

יולי יואל אדלשטיין: נפתור בוועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: פניתי אליו – – –

דוד ביטן: – – – מה זה הדבר הזה?

דוד ביטן: – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: – – – מה תעשה – – – למה שראש האופוזיציה לא ידבר – – –

דוד ביטן: – – – תעזוב אותי – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ועדת הכנסת והייעוץ המשפטי ייתנו תשובה ברורה בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע אני נותן מענה לפי מיטב שיקול הדעת שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ראש הממשלה, שלוש דקות לסיכום הדיון – כמו שאמרתי, אפשר לומר: דיון היסטורי – במליאת הכנסת.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי הכנסת וחברות הכנסת, המכובדים כולכם, תראו, היה לי נוהג שכשאני מופיע כאן מעל הבמה, לפניכם, אני נותן פירוט של מה עשינו, במהירות רבה מאוד, כי שאלתם על הרבה דברים, לא שאלתם על הדברים הללו.

בנימין נתניהו: הנה הדברים שעשתה הממשלה, אני אקריא אותם במהירות – במהירות: מתווה הגז; חיזוק היחסים עם יבשת אפריקה; שת"פ מוגבר עם מדינות האזור; הסדר יחסים עם טורקיה; נומרטור לשליטה בהוצאות הממשלה; הוזלת מחירי המים; העלאת שכר חיילי חובה, נגדים ושוטרים; העלאת שכר המינימום; הרחבת טיפול שיניים חינם לילדים; המשך הוזלת תעריפי החשמל; רפורמת הקורנפלקס; הוזלת תעריפי התחבורה הציבורית; פיתוח תשתיות, כבישים ורכבות; הקטנת מספר הילדים בכיתות; הקלה על עסקים קטנים חדשים; הגדלת קצבאות השלמת הכנסה לקשישים; תוכנית "חיסכון לכל ילד"; תגבור חמש יחידות במתמטיקה; הורדת המע"מ והפחתת מס חברות; הגדלת היצע הדירות, הסכמי גג ומחיר למשתכן; קידום הסכמים כלכליים עם סין, יפן, הודו וקוריאה; חיזוק היחסים עם רוסיה; עידוד השקעות בתחום הסייבר.

בנימין נתניהו: שני דברים אחרונים – ויש לי עוד דקה וחצי – חשובים מאוד – זה מה שאנחנו עושים עם המגזר הערבי: תוכנית החומש, וכמובן תוכנית החומש החשובה בעיני מעל כולן – תר"ש "גדעון" לצוללות ו-F-35 – – –

איילת נחמיאס ורבין: מחר המשפחתונים שובתים.

איילת נחמיאס ורבין: אין לילדים בישראל – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, תודה.

איילת נחמיאס ורבין: – – – כשהורים לא יכולים לעבוד – – –

בנימין נתניהו: אדוני, יש לי עוד דקה.

בנימין נתניהו: מפריעים לי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אין מעונות, אדוני ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אין משפחתונים.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: יפריעו – אני אוסיף עוד זמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: אם כל כך טוב, איך כל כך רע, אדוני ראש הממשלה?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, אדוני היושב-ראש – – – שאלות – – –

יואל חסון: איפה כל הדברים האלה?

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

דוד ביטן: – – – שלא ידבר – – –

מכלוף מיקי זוהר: ואז האופוזיציה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר – – –

דוד ביטן: מה זה הדבר הזה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר, אני נאלץ להוציא אותך, באמת.

קריאה: אז תוציא אותו.

קריאה: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת זוהר – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ימשיך, וחברי הכנסת לא יפריעו.

בנימין נתניהו: אם כל כך רע, למה אזרחי ישראל מדרגים את ישראל במקום ה-11 במדד האושר העולמי?

בנימין נתניהו: כי הם יודעים את האמת שאנחנו אומרים.

יואל חסון: לא בגללך.

מירי רגב: לא בגללך – בגללך.

בנימין נתניהו: עכשיו אני רוצה להגיד דבר אחד: יש הבדל בין תקווה לפנטזיה.

בנימין נתניהו: התקווה באה מתוך עוצמה, ובאזור שלנו החלש לא שורד.

בנימין נתניהו: אם לא למדנו את זה, לא למדנו כלום.

בנימין נתניהו: החזק יכול גם לעשות שלום.

בנימין נתניהו: מה שאני עושה זה מטפח את העוצמות שלנו בביטחון – גם במכשול בדרום, שהציל את המדינה, גם באלפי מיירטים מ"כיפת ברזל" – –

יואל חסון: אתה חוזר להפחדה.

יואל חסון: אתה חוזר להפחדות.

בנימין נתניהו: – – גם ב-F-35, גם בצוללות, גם בסייבר.

בנימין נתניהו: בכלכלה – כשפתחנו את הכלכלה הזאת, שליטה בהוצאות, הפחתת מסים, רפורמות ותחרות, תשתיות, גז – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני ראש הממשלה, תקבע – – – וחזון.

בנימין נתניהו: – – והשילוב של שני הדברים האלה הסב לנו את העוצמה הגדולה ביותר.

בנימין נתניהו: העוצמה הגדולה ביותר זה הבריתות.

בנימין נתניהו: בריתות אין – – –

יואל חסון: מה עשית תשע שנים פה?

יואל חסון: מה עשית תשע שנים?

יואל חסון: איזה חותם – – –?

בנימין נתניהו: גם החזק ביותר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון.

בנימין נתניהו: הנה הבריתות שעשינו – –

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: – – – אל תבלבל את המוח.

דוד ביטן: – – –

בנימין נתניהו: – – מעצמות אסיה, רוסיה, מדינות אפריקה, מדינות אמריקה הלטינית, מדינות ערביות באזור.

דוד ביטן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ביטן.

בנימין נתניהו: זה מה שאנחנו עושים.

בנימין נתניהו: שלוש עוצמות אדירות – –

יואל חסון: עשית הסתה.

יואל חסון: זה מה שאתה עושה פה.

בנימין נתניהו: – – כלכלית, ביטחונית, מדינתית – וגם חברתית, וכל הדברים שאמרנו.

איילת נחמיאס ורבין: מדינות ערביות – זה דבר שקרה לך, ולא אתה עשית.

בנימין נתניהו: אלה הדברים שאזרחי ישראל מבינים.

בנימין נתניהו: בגלל זה הם לא שותפים – לא שותפים, חבר הכנסת חסון, להערכות שלך.

בנימין נתניהו: בגלל זה אני עומד פה, ואתה יושב שם.

בנימין נתניהו: תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה על תשובותיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב, כמו שאמרתי, שעם קצת חריגות, שעת השאלות של כמעט שעתיים השיגה את מטרתה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת יכלו לשאול, וראש הממשלה יכול היה להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג גם כן לומר דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ותודה על היוזמה הזאת למרכזת האופוזיציה ולשר הנגבי.

יצחק הרצוג: תראה, ראש הממשלה, אני הקשבתי היטב לדבריך במשך שעתיים, ורואים ישר על מה אתה אוהב לדבר.

יצחק הרצוג: אתה אוהב לדבר על סייבר, על הודו ועל סין.

יצחק הרצוג: אין בעיה – סליחה.

יצחק הרצוג: חבר הכנסת חאג' יחיא, זה מפריע.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ראש האופוזיציה מדבר.

יצחק הרצוג: אבל כשזה מגיע לשיח הפנימי החברתי הישראלי, אתה בורח לחלוטין.

יצחק הרצוג: מה פירוש "דברים לא ראויים ולא מקובלים" או "להד"ם"?

יצחק הרצוג: אני אזכיר לך מה אמר הרב לוינשטיין, כדי שתבין.

יצחק הרצוג: אתה מממן את הרב לוינשטיין; הממשלה שלך מממנת את המכינה הזאת ואת המשכורת שלו, כמו של רבנים אחרים.

יצחק הרצוג: אזכיר לך: הוא קבע שחצי מהעם היהודי הם נוצרים – רק לידיעתך, באותו נאום.

יצחק הרצוג: הוא כמובן תקף, מה שעלה פה הרבה, את קהילת הלהט"ב, בצורה איומה ונוראה, כחלק משיח של משרתים בקודש שמקבלים משכורת ובוגדים ומועלים בשירותם הציבורי.

יצחק הרצוג: אבל הוא תקף את צה"ל, הוא תקף את הרמטכ"ל, הוא תקף את קציני צה"ל; הוא טען שמערכת הערכים של צה"ל השתבשה.

יצחק הרצוג: ואתה שותק.

יצחק הרצוג: אתה שותק.

יצחק הרצוג: בושה וחרפה.

יצחק הרצוג: כי הממשלה שאתה מוביל אוהבת לסכסך בין קבוצות בחברה הישראלית, אוהבת להוביל שנאה.

יצחק הרצוג: ממשלה של שנאה – –

מירי רגב: אוהבת – – –

יצחק הרצוג: – – זורקת את הערבים, זורקת את הגאים, זורקת את – – –

יואל חסון: השרה רגב, את הראשונה שמסכסכת – – –

מירי רגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב – – –

יצחק הרצוג: זה לא הסינמטק פה.

יצחק הרצוג: לא יעזור לךְ.

יצחק הרצוג: כמה שנאה אפשר ללבות בממשלה הזאת?

מירי רגב: התרגלתם להוביל את האנשים – – – ואנחנו שותקים – – –

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב.

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב.

יצחק הרצוג: מסית ומדיח.

קריאה: – – –

מירי רגב: מי שמדבר.

מירי רגב: הוא מסית ומדיח.

יצחק הרצוג: במקום שתתמודד עם שיח השנאה ותבין שזה מסוכן לדמוקרטיה, ממשיכים בחקיקת חוקים שמדירים, ומסלקים, ומאיימים ומפלגים.

יצחק הרצוג: אנחנו ברגע קריטי בדמוקרטיה שלנו.

יצחק הרצוג: אם לא נבלום את השנאה, אם לא נקיא אותה מתוכנו – מכל הכיוונים – תקפת את אורשר תוך חמש דקות – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יצחק הרצוג: – – כי זה היה לך נוח, אבל לא תקפת את הרב לוינשטיין על דברים איומים ונוראים שנאמרו, ורבנים אחרים.

יצחק הרצוג: לכן, יש לנו אחריות לגנות, להוקיע ולהקיא את זה מתוכנו.

יצחק הרצוג: מה שאמרה לך זהבה גלאון, היא צודקת.

יצחק הרצוג: בוא למצעד הזה, לא כדי להתריס, אלא כדי להראות אחדות, כדי להגיד – –

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

יצחק הרצוג: – – אנחנו מקיאים את כל מי שמדיר, מסית ומדבר דברי הבל ושטות, בורות ושנאה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

מירי רגב: יצאת נגד גידי אורשר?

מירי רגב: אתה יצאת נגד גידי אורשר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן שעת השאלות.

יצחק הרצוג: תפסיקי כבר, את – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לכל המשתתפים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מודה לאלה שצעקו וצועקים.

יואל חסון: את מפלגת את החברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: – – – לוינשטיין.

מירי רגב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: את הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להודעת הממשלה על החלטתה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר צחי הנגבי את הסמכויות הנתונות לשר התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: תצאי בקריאה להשעות את הרב לוינשטיין.

מירי רגב: – – – אורשר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שימסור את ההודעה הוא השר הנגבי.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אין לך מה להתבייש – – –

יואל חסון: רק על – – – רק על לסכסך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: מה את חושבת?

מיקי רוזנטל: – – – פה?

יואל חסון: לסכסך – – –

מיקי רוזנטל: די להסית כבר.

מיקי רוזנטל: גברת הסתה – –

מירי רגב: – – –

יואל חסון: – – –

מיקי רוזנטל: – – חלאס.

מירי רגב: – – –

יואל חסון: על חורבות המקדש – – – על חורבות המקדש.

יואל חסון: מה זה משנה לךְ בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: סגן היושב-ראש וקנין, אם הוא ירצה להחליף אותי, אני אשמח.

יולי יואל אדלשטיין: אם אדוני יחליף אותי, אני אשמח.

איילת נחמיאס ורבין: – – – לי הגרון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מתכבד להודיע לכנסת כי הממשלה החליטה, בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, להעביר לשר צחי הנגבי את הסמכויות הנתונות לשר התקשורת על-פי: חוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982; פקודת הטלגרף האלחוטי [נוסח חדש], התשל"ב–1972; חוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות, התשע"ב–2012; חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן–1990; חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965; חוק הקרינה הבלתי-מייננת, התשס"ו–2006; חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – נתוני תקשורת), התשס"ח–2007; חוק סיווג, סימון ואיסור שידורים מזיקים, התשס"א–2001; חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998; חוק אזורים חופשיים לייצור בישראל, התשנ"ד–1994 – אשר הפעלתן נדרשת בקשר עם אחד מאלה: 1.

צחי הנגבי: עניינים הנוגעים לשאול אלוביץ, חברת "יורוקום אחזקות בע"מ" והחברות שבאחזקתם – להלן: קבוצת "בזק"; 2.

צחי הנגבי: עניינים המשפיעים באופן מהותי על אחת מן החברות בקבוצת "בזק".

צחי הנגבי: באלה ייכללו: 1.

צחי הנגבי: הפעלת סמכויות בתחומים שבהם חברה מקבוצת "בזק" מהווה מונופול או עומדת בתחרות בלעדית, או כמעט בלעדית, עם חברה אחרת, ובכלל כך: (א) אסדרת תחום התשתית הקווית הנייחת ושירותי הטלפוניה הנייחת; (ב) אסדרת השידורים הרב-ערוציים; 2.

צחי הנגבי: הפעלת סמכויות בקשר עם צו התקשורת (בזק ושידורים) (קביעת שירות חיוני שנותנת "בזק", החברה הישראלית לתקשורת בע"מ), התשנ"ז–1997.

צחי הנגבי: בהתאם לסעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה את אישור הכנסת להחלטה.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לשר צחי הנגבי.

יצחק וקנין: כאמור, רבותי, בהתאם לנוהל, יהיה דיון אישי של חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו פותחים את הדיון האישי.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחרייך – חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: נא להקפיד להיות במקום.

יצחק וקנין: הזמן – שלוש דקות לכל דובר.

מרב מיכאלי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, תמיד תענוג לראות אותך בכיסא הזה, חבר הכנסת וקנין, תודה רבה, אני רוצה להגיד ככה:

מרב מיכאלי: אני מאוד מעריכה את חבר הכנסת השר צחי הנגבי, היה לי עונג גדול לעבוד אתו כשהוא היה יושב-ראש הקואליציה, באמת זכות גדולה, שנה של מאבקים מתוך כבוד הדדי, ועבודה פרלמנטרית אמיתית, אף שזה היה בחסות ממשלה דורסנית בצורה יוצאת מגדר הרגיל; אבל צריך להגיד, כאמור, יש לי הערכה גדולה למר הנגבי.

מרב מיכאלי: אני בכלל חושבת, חברי חבר הכנסת הנגבי, השר הנגבי, שאתה צריך לקבל סמכויות אמיתיות.

מרב מיכאלי: אני חושבת שאתה צריך לקבל משרד.

מרב מיכאלי: אני חושבת שאתה צריך לקבל נושא שאתה יכול לקדם.

מרב מיכאלי: אלוהים עדה שכבר עשית את זה בעבר, עשית את זה בהצלחה, לשיטתך, אתה ואני לא חולקות אותה אידיאולוגיה, בחלק מהדברים, אבל אין ספק שיש לך ניסיון מוכח ביכולת להוביל משרד, לקדם תחום חיים במדינת ישראל.

מרב מיכאלי: ובמקום זה, מה אתה מקבל?

מרב מיכאלי: בהתחלה אתה מקבל משרד בלי תיק, ועכשיו אתה מקבל את פירורי – השאריות של מה שאסור לראש הממשלה נתניהו, שאוחז בארבעה משרדים – הפירורים האלה של מה שאסור לו, לפי היועץ המשפטי לממשלה, להתעסק אתם, הוא זורק אליך.

מרב מיכאלי: זה לא ראוי – לא לך, אבל בטח לא לנו, בכל הכבוד.

מרב מיכאלי: באמת, חברי השר הנגבי, תראה, עמד פה ראש הממשלה, ועכשיו ממש שעתיים של שעת שאלות, ואני שאלתי למה אדוני לא נתן ריאיון לתקשורת שנה ורבע, חוץ מכאמור – אני מחריגה את ערוץ 24 – ערוץ המוזיקה הנושך, שבו אכן משודרת גם התוכנית "אייל גולן קורא לך", שראיתי שהשרה מירי רגב מקדמת אותה בכל הכוח ובהתלהבות רבה, ועושה גם כן לב עם האצבעות.

מרב מיכאלי: אז חוץ מזה ראש הממשלה לא מתראיין, והוא שומר תחת חסותו את התקשורת, דבר שהוא, איך להגיד – הוא – כבר בא היועץ המשפטי לממשלה ואומר: יש ניגוד עניינים, ואדוני לא יכול לטפל בדברים האלה והאלה.

מרב מיכאלי: האם לא מן הראוי היה, באמת, שבמצב הזה הוא לפחות יעביר לאדוני השר, הממונה, הראוי והפנוי, את כל משרד התקשורת?

מרב מיכאלי: את כל תיק התקשורת?

מרב מיכאלי: את כל הנושאים הרבים – הדורשים טיפול של שר במשרה מלאה, ולא של אחד חלקי אני לא יודעת כמה, כי אני לא יודעת כמה להחשיב את משרד ראש הממשלה – אומנם שמענו עכשיו מראש הממשלה שהוא שר חוץ במשרה מלאה, ופגש המון המון ראשי מדינות ושרי חוץ שלהן, אז אני לא כל כך מבינה אם הוא כזה שר חוץ במשרה מלאה איזה זמן נשאר לו להתעסק במשרד הכלכלה, במשרד התקשורת – איזה עוד משרד יש לו – ובראשות הממשלה.

מרב מיכאלי: ובמקום לתת לך את אחד המשרדים האלה, הוא זורק לך פירורים.

מרב מיכאלי: אדוני, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, באמת, זה כל כך מסריח וכל כך מטונף מכל הצדדים והכיוונים, שאני לא רואה איך אנחנו יכולות ויכולים להצביע בעד זה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, רשימת הדוברים סגורה, ואני אקפיד שדוברים שנקרא בשמם ולא יהיו נוכחים לא יוכלו לדבר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לך, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול נתייחס למופע של ראש הממשלה; אני חייב לומר שאני קצת מופתע מכל מיני אנשים בבית הזה, וקצת מחוץ לו, שציפו שראש הממשלה לא יהיה כזה טוב, ויגמגם, ונפיל אותו, ונצליח להכשיל אותו, ונצליח לגרום לו לטעות בלשונו.

יואל חסון: חברים, אנחנו יודעים במי מדובר, הרי; האיש הזה הוא אלוף – אלוף – בדיבורים, אין יותר ממנו בהצגת הנושאים.

יואל חסון: לי לא היה ספק לרגע שראש הממשלה ידע לעשות מהשעה וחצי הזאת או כמעט שעתיים מטעמים עבורו, מבחינתו ולשיטתו.

יואל חסון: אבל מצד אחד גם הוכח דבר אחד ברור: ראש הממשלה הזה – בכישרון רב, צריך לומר – מצליח באמת בדיבור שוטף לשכנע כאן רבים רבים שקורים דברים, ועושים, ויוצאים – באמת מהפכות גדולות, אבל זה רחוק מהמציאות, ויום יבוא וגם הדבר הזה יובן.

יואל חסון: אבל אי-אפשר שלא לדבר, באמת, על מה שעושה כאן הממשלה ומה שמובילה כאן השרה מירי רגב, שנמצאת כאן באולם, שמחליטה – – –

מירי רגב: – – –

יואל חסון: – – – מחליטה, שלא משנה מה, על חורבות המדינה הזאת, והחברה הישראלית, מירי רגב תבנה את הסולם שלה לפסגה; תבנה את הסולם שלה לפסגה.

יואל חסון: ולא משנה, חברת הכנסת רגב, השרה רגב, על מי תדרכי ומה תהרסי – –

מירי רגב: בגלל אנשים כמוך יש לי כוח, תתבייש לך.

יואל חסון: – – וכמה תפלגי את החברה הישראלית.

יואל חסון: הרי היא לא באמת מעניינת אותך.

יואל חסון: את ממציאה אג'נדות לפי התקופות שאת נמצאת בהן.

יואל חסון: הרי – השרה רגב, בואי תספרי לציבור מה עשית כשהיית תת-אלוף בצה"ל.

יואל חסון: מירי רגב המקופחת הגדולה, כשהגיעה להיות תת-אלוף בצה"ל, לא שינתה את שמה, לדוגמה, למירי סיבוני-רגב, כמו שעושות, אגב, נשים רבות, לא רק אשכנזיות – מזרחיות.

יצחק וקנין: מה זה, דיון אישי על מירי רגב?

יואל חסון: זו התייחסות לדבריה של השרה רגב, אדוני.

יואל חסון: בהחלט.

יצחק וקנין: זה לא מכובד, ידידי.

יצחק וקנין: זה לא מכובד.

יואל חסון: אם השרה רוצה להגיב, היא יכולה.

יצחק וקנין: זה לא מכובד.

מירי רגב: הרי הוא יודע מה אני אגיד.

יואל חסון: גברתי השרה רגב, מאיפה פתאום צץ אצלך – – –

מירי רגב: הרי בגלל אנשים כמוהו הגענו למצב הזה – –

יואל חסון: מאיפה פתאום נהיית לוחמת גדולה – –

מירי רגב: – – אז תן לו לדבר, תן לו לדבר.

יואל חסון: – – על זכויות המזרחים?

יואל חסון: מה עשית בכלל בתחום הזה?

יואל חסון: מה, בזה שתתחילי לתת עוד איזה מיליון שקל לתזמורת האנדלוסית – בזה מתבטאת האהדה שלך לאתוס המזרחי במדינת ישראל?

יואל חסון: שם זה נמצא?

יואל חסון: הרי מדובר באידיאולוגיה, השרה רגב, רדודה, אינטרסנטית שלך, שהיא חלק ממכונה פוליטית שמיועדת להרוויח פה נקודות במרכז הליכוד, ובקרב חברי הליכוד, ואת חושבת שזה יצמיח אותך לצמרת.

יואל חסון: אז אני רוצה לומר לך מניסיון, כמי שהיה קצת ליד מנהיגים דגולים – אני יכול להגיד לך, השרה רגב: ככה, בפילוג, לא בונים מנהיגות, וככה, בשפה גסה, לא בונים מנהיגות.

יואל חסון: מנהיגות ומנהיגים – הציבור יודע לזהות מרחוק.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: כבר אמרתי, חבר כנסת שלא יהיה באולם המליאה כשאקריא את שמו לא יקבל את רשות הדיבור כשיחזור.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, כל דבר שנוגע לשר צחי הנגבי הוא דבר מבורך.

צחי הנגבי: תודה.

עיסאווי פריג': אני אומר דעה אישית.

עיסאווי פריג': אבל כשאני רואה העברת סמכויות, אני שואל את כבודו: למה לא לקרוא לך שר התקשורת?

צחי הנגבי: אני בעד.

עיסאווי פריג': למה ראש הממשלה מתעקש להשאיר את משרד התקשורת בידיים שלו?

עיסאווי פריג': הוא מעביר לך סמכויות, וכשאני קורא את תוכן הסמכויות – כל הסמכויות בתחום התקשורת, ובכל זאת הוא משאיר את התואר ומשאיר את הסמכות בידיו.

עיסאווי פריג': איך אתה, כשר, תסכים למהלך – שאתה אמור להיות מופעל?

צחי הנגבי: אני לא מחפש תארים, אני מחפש עבודה.

עיסאווי פריג': בסדר, אבל מה שהולך לקרות – אתה תהיה מופעל.

עיסאווי פריג': אם תסטה מהדרך, תקבל פטיש בראש.

עיסאווי פריג': ככה אני מבין את הדברים.

עיסאווי פריג': לא מתאים לכבודו, וימים יגידו.

עיסאווי פריג': ימים יגידו.

עיסאווי פריג': זה דבר אחד.

עיסאווי פריג': הדבר השני, חברים, כאן, כבוד היושב-ראש, עברנו הצגה – ההצגה הטובה בעיר.

עיסאווי פריג': הייתה הצגה של שעה ו-40 דקות, ראש הממשלה בחר להגיד את הדברים איך שהוא רואה אותם, בחר להבליט מה שהוא רוצה, אבל דבר אחד נעלם מעיניו.

עיסאווי פריג': אני ציפיתי בכיליון עיניים לשמוע התייחסות – ההסתה והגזענות נגד הציבור הערבי במדינה, שבתקופת כהונתו כל יום ויום רק עולות מדרגה והופכות להיות חלק מה"מיינסטרים" ברוב הציבור היהודי-ישראלי.

עיסאווי פריג': כשראש הממשלה מתעלם, מתעלם במופגן, מהציבור הזה, ומתעלם מהאווירה הציבורית הגזענית, מההסתה והשנאה הקיימות, זה אומר רבות על סדר העדיפות, ואומר רבות למי הוא מדבר – מדבר לבוחריו, עומד כאן, עם שרים, לבוחריו: נבחרתי – אני מנהל את העניינים, זה מה שאני.

עיסאווי פריג': זה לא ראש ממשלה של כולם, זה ראש ממשלה של בוחריו.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עליזה לביא – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – אמיר אוחנה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, האזרחים שצפו בנו בטלוויזיה ראו כאן מופע של אמן תקשורת שהצליח לעמוד כמעט שעתיים על הדוכן הזה, אדוני היושב-ראש, ולא לתת תשובה אמיתית לשום שאלה.

דב חנין: בואו ננסה, רבותי, גבירותי, אלה שצופים בנו עכשיו בטלוויזיה, תנסו רגע לחשוב עם עצמכם על משהו אחד אמיתי שלמדתם מראש הממשלה חוץ מתשובות של ספינים והתחמקות מדיון לגופו של עניין – –

עאידה תומא סלימאן: גם זה אפשר – – –

דב חנין: – – משהו אינפורמטיבי אמיתי על עמדות הממשלה; משהו אינפורמטיבי אמיתי על המשרדים הרבים, אין-סוף משרדים, שהשר נתניהו, ראש הממשלה, מחזיק בידיו; משהו אינפורמטיבי אמיתי על מה שקורה במשרד הכלכלה, על הזנחת העובדים, על תאונות העבודה; משהו אינפורמטיבי אמיתי על מה שקורה במשרדים אחרים שמר נתניהו אחראי להם.

דב חנין: אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, נמצאים היום בדיון בהעברת סמכויות בתחום התקשורת לשר צחי הנגבי, אבל השאלה הבסיסית שמתעוררת – אם כבר מעבירים סמכויות בתחום התקשורת, מדוע לא למנות את מר הנגבי, חבר הכנסת הנגבי – חבר כנסת ותיק, מוכשר – –

צחי הנגבי: תודה.

דב חנין: – – גם אומרים לי שמקורב לראש הממשלה – מדוע לא למנות אותו לשר התקשורת?

דב חנין: מדוע לא למנות אותו לשר התקשורת?

דב חנין: מה, לראש הממשלה יש יכולת, יש לו זמן להתעסק – חוץ מבענייני חוץ, חוץ מבענייני שיתוף פעולה אזורי, חוץ מבענייני כלכלה, חוץ מבענייני ראשות הממשלה – יש לו גם זמן להתעסק בתקשורת?

דב חנין: השאלה האמיתית היא: למה לא, בעצם?

דב חנין: למה לא למנות את חבר הכנסת הנגבי לשר התקשורת?

דב חנין: והתשובה, אדוני היושב-ראש, היא שראש הממשלה הזה לא סומך על אף אחד.

דב חנין: הוא לא סומך אפילו על האנשים הקרובים לו ביותר במינוים לתפקיד.

דב חנין: ראש הממשלה הזה אחוז בתשוקה לתקשורת ובחשש מתקשורת, והדרך להתמודד עם התשוקה והחשש האלה היא השליטה המוחלטת שהוא מעוניין להבטיח לעצמו בתחום התקשורת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, שלטון שמחזיק בתקשורת הוא שלטון מסוכן.

דב חנין: תקשורת חופשית היא תנאי בסיסי לחברה פתוחה ודמוקרטית.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני מציע להתנגד להעברת הסמכויות היום, ולדרוש מראש הממשלה – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – שיתפטר מתפקיד שר התקשורת וימנה לתפקיד הזה שר אחר.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אמיר אוחנה – איננו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה לדבר על ממשלת ניגודי העניינים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא בטוחה שהייתה במדינת ישראל אי-פעם בהיסטוריה שלה ממשלת ניגודי עניינים כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו דיברנו כל הזמן – בתחילת הקדנציה, כשהממשלה נכנסה לתפקידה, אנחנו כל שבוע, אדוני השר, כל שבוע – אתה זוכר את זה היטב, אתה היית יושב-ראש הקואליציה – כל שבוע התעסקנו בהעברת סמכויות ממשרד אחד לשני.

איילת נחמיאס ורבין: חלק מזה היה משום שקיוו לקצר ביורוקרטיה, לסדר את הביורוקרטיה, להנדס את הביורוקרטיה – בואו נאמר שאנחנו עדיין לא רואים את התוצאות של הנדוס הביורוקרטיה הזה, אבל לעומת זאת את ניגודי העניינים והזזת התיקים בתוך הממשלה – ובואו נזיז, ובואו נזיז – למשרד הכלכלה אין שר כבר חודשים, אדוני היושב-ראש; אין שר, משום שראש הממשלה ביכר להזיז את שר הכלכלה מתפקידו כדי שהוא יוכל להפעיל את סעיף 52.

איילת נחמיאס ורבין: אז אולי זה לא ניגוד עניינים בדיוק, אלא: בואו נראה איך אנחנו מתמרנים ומהנדסים את המציאות ככה שהיא תתאים למציאות שלנו; וזה בדיוק גם מה שקורה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שצחי הנגבי הוא איש מוכשר, אני חושבת שהוא גם היה ראוי לתיק – אם מותר לי, זה לא רלוונטי מה שאני חושבת – אבל מה שקורה פה זה הנדוס המציאות כדי שראש הממשלה יוכל להמשיך להחזיק בתיק התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: וזה בדיוק מה שראש הממשלה אוהב.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מחפש את הדרכים העקלקלות, הפתלתלות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא עמד פה עכשיו שעה ו-47 דקות, באמת, להסיר את הכובע.

איילת נחמיאס ורבין: בן-אדם עונה, צריך להגיד את האמת, הוא גם דאג לעצמו קצת לשאלות מהקהל, כמו סטנדאפיסט – מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אי-אפשר שנושאים קריטיים בשוק הכלכלה ובשוק התקשורת הישראלי יהונדסו על-פי הנוחיות של ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: עם כל הכבוד, יש כאן מדינה לנהל.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, רואים את זה בכל מיני דברים ששם אולי המציאות לא מהונדסת.

איילת נחמיאס ורבין: היום ניהלתי דיון בוועדת הכלכלה שעסק בנושא הבאת חברות קבלניות זרות למדינת ישראל כדי שכל אחת מהן תביא את העובדים שלה אתה, במקום ללכת ולהגיד: תראו, בואו נראה איך אנחנו, לצורך העניין – צריך להביא עובדים כדי להוזיל את הדיור – אין בעיה, בואו נביא עוד עובדים, בואו נחתום על עוד הסכמים עם עוד מדינות בעולם ונביא עוד עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא.

איילת נחמיאס ורבין: בואו, אצלנו בשיטת "מצליח", בואו נביא חברות קבלניות, הן יביאו אתן – כל אחת מהן תביא אתה 1,000 עובדים, כ-6,000 עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: במקום לראות איך אנחנו מייצרים הכשרה במשק הישראלי, גם אם לא לכל עבודות הבניין, לפחות לחלקן.

איילת נחמיאס ורבין: כל דבר כזה, תסלחו לי, זה פשוט לשים את האצבע בסכר.

איילת נחמיאס ורבין: ולצערי, חבר הכנסת צחי הנגבי, אתה איש מוכשר מדי מכדי להיות גם אתה האצבע בסכר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר, ואחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, תראו, זה נראה כאילו הממשלה המכהנת משחקת במשחק כיסאות מוזיקליים שלא נגמר, קצת אפילו עושה צחוק מעצמה.

קארין אלהרר: ראש הממשלה, שראינו אותו כאן במופע באמת מאלף, הוא השר המכהן ביותר מדי משרדים ממשלתיים, ויעיד על כך מספר השאלות הרב שהוא נדרש להן במספר רב של משרדים ממשלתיים.

קארין אלהרר: מתוקף תפקידו כשר בכל כך הרבה משרדים, הוא גם שר התקשורת.

קארין אלהרר: היועץ המשפטי לממשלה אמר לו לא לעסוק במגוון סוגיות שקשורות ב"בזק", ואז, באין ברירה אחרת, ובאין רצון לוותר על תפקיד שר התקשורת, הוא קורא לעזרה.

קארין אלהרר: אני מסכימה לחלוטין עם חברתי חברת הכנסת איילת ורבין נחמיאס, שאדוני השר הנגבי, אתה שר כל כך מוכשר – –

צחי הנגבי: תודה.

קארין אלהרר: – – כיהנת בתפקידים בכירים בעבר, אתה צריך להיות חולץ הפקקים של אדם שלא רוצה לוותר על תפקיד רק משום שהנושא צריך להיות תחת העין הפקוחה שלו?

קארין אלהרר: לא מספיק שהוא ראש הממשלה?

קארין אלהרר: באמת, זה מבזה.

קארין אלהרר: ואני אגיד לך, אדוני השר, יעידו על כך כל הדיונים שאני מקיימת בוועדה לביקורת המדינה – שבכל כך הרבה משרדים חסרים אבא ואימא, חסר האדם שיעמוד בראש המשרד וינווט אותו, ויביא אותו גם לתוצאות.

קארין אלהרר: כל פעם שאנחנו שואלים שאלות שקשורות למשרדים שראש הממשלה מכהן כשר בהם, אנחנו נשארים עם הרבה יותר סימני שאלה מאשר סימני קריאה.

קארין אלהרר: האם זה מה שמגיע לאזרחי מדינת ישראל?

קארין אלהרר: עכשיו, יכול להיות שהוא סופר-מוכשר, אני לא מפקפקת בזה.

קארין אלהרר: אבל האם הוא עד כדי כך מוכשר שבאמת לא צריך שרים נוספים?

קארין אלהרר: ואני רואה את הרשימה של הנושאים שרוצים להעביר לך.

קארין אלהרר: אתה תהיה רבע שר התקשורת, נגיד, רבע שר שאחראי לסוגיית ילדי תימן, השר שאמון על חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, חוק אזורים חופשיים לייצור בישראל, חוק התכנון והבנייה – אדוני, זה באמת לא סביר.

קארין אלהרר: גם – בוא נשאל את האזרח הפשוט; כשהוא רוצה לפנות לשר האחראי, הוא רוצה לפנות לקבל תשובה.

קארין אלהרר: אתה יודע מה, חברי הכנסת פה מתבלבלים, מה יגידו האזרחים הפשוטים?

קארין אלהרר: איך זה נראה?

קארין אלהרר: גם אם זה יהיה סידור נהדר, הנראות של הדברים לא מאפשרת את זה.

קארין אלהרר: ואני אומרת באמת, ביושר, אני לא אומרת את הדברים האלה כדי לפקפק ביושרה שלך, וברצון שלך, וביכולת שלך, להפך, אני חושבת שמגיע לך – שר במשרה מלאה, בתפקיד מאוד מסוים, לא להיות זה שסותם פינות.

יצחק וקנין: תודה.

קארין אלהרר: תודה רבה ובהצלחה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, חבר הכנסת והשר צחי הנגבי, אני שמח שאתה מקבל יותר סמכויות, אני חושב שהיית צריך לקבל, כמו שאמרו פה גם אחרים, את הסמכות כולה, על משרד התקשורת.

אראל מרגלית: משרד התקשורת זקוק לטיפול נמרץ: גם רשות השידור, גם דברים אחרים, גם לעשות סדר בחלק מהדברים, ואני חושב שראש הממשלה עושה טעות חמורה שהוא ממשיך להחזיק בתיק הזה, ואני חושב שדווקא אתה, כאיש אמונו, וכאיש שמקובל על הרבה מאתנו, היית צריך לקחת את התפקיד הזה ולהצעיד אותו קדימה.

אראל מרגלית: רשות השידור בירושלים זקוקה להרבה מאוד אנרגיה; אנחנו בעיקר רואים איך מפרקים אותה, ולא איך בונים אותה מחדש.

אראל מרגלית: ואני מאוד מקווה שזה צעד ראשון לקראת זה שתיקח את הסמכות המלאה.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה להגיד עוד איזה שני משפטים, כי ראש הממשלה דיבר פה כאילו הכול טוב.

אראל מרגלית: תראו, המצב הכלכלי במדינת ישראל לא טוב; 60,000 עסקים קטנים נסגרו בשנה האחרונה, אף מפעל תעשייתי – אתם שומעים אותי?

אראל מרגלית: – אף מפעל תעשייתי לא נפתח פה, והטכנולוגיה הישראלית, שעדיין היא מבריקה ברמות-על, מוצאת את הדרכים לנדוד למקומות אחרים בעולם.

אראל מרגלית: עכשיו, זה לגבי העסקים.

אראל מרגלית: לגבי השכירים, בואו נסתכל במראה.

אראל מרגלית: חצי מהעובדים במדינת ישראל משתכרים פחות מ-6,000 שקל לחודש.

אראל מרגלית: אז אנשים באמת עובדים, ולא מובטלים, אבל הם לא מתפרנסים.

אראל מרגלית: אני רואה את זה.

אראל מרגלית: בדיוק היום יש לנו איזה יום גדול בפרויקט "בקהילה", פה, 25,000 משפחות בירושלים – ירושלים – ירושלים זו העיר הגדולה עם אחוז העוני הגדול ביותר של הילדים; משהו, פשוט, שקשה להאמין.

אראל מרגלית: עכשיו, בכלל מדינת ישראל, 31% מהילדים הם מתחת לקו העוני, לפי האופן שבו ה-OECD מודד.

אראל מרגלית: 21% מהמבוגרים.

אראל מרגלית: הגליל, שהממשלה דיברה עליו רבות רבות, לא מקבל את התוכנית שהוא היה אמור לקבל.

אראל מרגלית: הנגב מקבל תוכנית אחת מצוינת בסייבר, שהיה לי הכבוד להקים אותה, ואני שמח על הפעולה של הממשלה, אבל יש עוד הרבה אזורים; איך ייתכן שלאשקלון אין אזור פיתוח א' למי שרוצה להקים שם מפעל?

אראל מרגלית: הרי אחרי כל הטילים שנפלו שם, אני יכול לבוא ולהקים מפעל באשקלון?

אראל מרגלית: איפה הראייה הכוללת?

אראל מרגלית: היום יש יותר כישרון מאשר היה אי-פעם בכל קצוות הארץ.

אראל מרגלית: היינו היום בפורום נהדר של תעסוקה במגזר הערבי; מעולם החבר'ה הערבים הצעירים לא היו כל כך מוכשרים, משכילים ורוצים להשתלב.

אראל מרגלית: והדבר הנוסף שאני רוצה לומר – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אראל מרגלית: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר: היו הרבה תשובות פה, אבל היו גם הרבה דברים שאין עליהם תשובות.

אראל מרגלית: אדוני ראש הממשלה, תגיד לנו מה לכל הרוחות עשית 15 שנה עם הנוכל הגדול באירופה ולמה עורכי-הדין שלך פתחו לו חברה?

אראל מרגלית: לא מבינים את זה, לא מתחבר לנו – לא ברמה הפלילית, אלא ברמה הנורמטיבית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבר הכנסת השר צחי הנגבי, קודם רציתי לשאול שאלה את ראש הממשלה, אבל לא הגיע אלי התור, אז אני אשאל את השאלה, אבל אני חושב שאתה, כיושב-ראש ועדת החוץ והביטחון לשעבר, והיום רואה את הדברים מהצד השני, בוודאי תוכל להתייחס אליה ולענות עליה.

עמר בר-לב: אז השאלה שרציתי לשאול את ראש הממשלה היא: קראתי את דבריך בתקשורת, שיש לישראל מענה טכנולוגי לאיתור מנהרות התקיפה סביב רצועת-עזה.

עמר בר-לב: זה היה כתוב בכל העיתונים – שראש הממשלה אמר.

יצחק וקנין: שחור על גבי עיתון.

עמר בר-לב: שחור על גבי עיתון.

עמר בר-לב: גם שמענו ממך, ראש הממשלה, שהיעדר מימון לא יעצור את בניית הגדר, שהכסף לא יאט את הבנייה; לא יעצור ולא יאט.

עמר בר-לב: זאת אומרת, כסף לא יהיה הבעיה.

עמר בר-לב: גם פורסם בתקשורת שבניית כל המענה ההגנתי נגד מנהרות התקיפה ברצועת-עזה זה בערך 2.5 מיליארד שקל, מעבר לזה.

עמר בר-לב: וגם פורסם שסך הכול הוקצו עד עכשיו כמה מאות-מיליוני שקלים בלבד.

עמר בר-לב: אז אני שואל את ראש הממשלה: איך זה יכול להיות שמצד אחד הוא אומר: כסף לא יעצור את בניית המחסום נגד מנהרות התקיפה, ומצד שני, 2.5 מיליארד שקל שצריכים להיות מושקעים בזה לא מתוקצבים?

עמר בר-לב: ואני יודע, מישיבות נוספות, שבניית המכשול בדרום מדשדשת.

עמר בר-לב: השאלה השנייה שרציתי לשאול את ראש הממשלה, באותו נושא רק בגזרה אחרת, בגזרת יהודה ושומרון: מדוע הגדר באזור גוש-עציון לא הושלמה?

עמר בר-לב: אנחנו יודעים שבערך שליש מהמפגעים שחודרים למדינת ישראל חדרו דרך אותה פרצה – זה לא פרצה, זה אין גדר.

עמר בר-לב: מדוע ראש הממשלה לא דופק על השולחן ומקצה את המימון לגדר באזור גוש-עציון, שתסגור את עוטף-ירושלים מכל הכיוונים?

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר ללא תיק צחי הנגבי – – –

אוסאמה סעדי: רוצים לתת לו תיק.

עבדאללה אבו מערוף: לא, הלוואי, אני בעד שיהיה שר תקשורת לכל דבר, ואכן יקבל את תיק התקשורת, ואני בטוח שהוא יישם את העבודה ויעשה את העבודה הדרושה כראוי, כיאות.

עבדאללה אבו מערוף: אבל לצערי הרב, במקום שהוא ייקח את האחריות, או ייתנו לו את האחריות – ואני מתפלא למה השר ללא תיק, חבר הכנסת – הפרלמנט – הטוב, שאנחנו מכירים, שיש לו עשייה, מקבל על עצמו – מסמיך אותו ראש הממשלה שיעשה עבודת קבלן משנה; מה שלא כשר לראש הממשלה, אז הוא מסמיך, נותן את הסמכות לצחי הנגבי, אז זה יהיה כשר.

עבדאללה אבו מערוף: זה דבר פרדוקסלי מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אני מבין את העניין, אבל אני לא מבין איך אפשר שצחי הנגבי יקבל את הסמכות הזאת, שהיא לא כשרה לראש הממשלה, בלי שהוא יהיה אחראי לכל התיק, לכל משרד התקשורת.

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר לעשות – וכמה כאן חוקים וכמה כאן משימות – במשרד התקשורת?

עבדאללה אבו מערוף: אז הדבר ברור: כל דבר שנוגע לאנשים אלו – כל ההאשמות כאן ברורות, לא אחזור על זה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד השר גם פירט.

עבדאללה אבו מערוף: זה דבר שלא ייעשה, דבר פסול, דבר לא הגון, לא הגיוני, ואני פונה לכל חברי הכנסת – לפסול את הסמכות הזאת ולא לאשר את ההעברה.

עבדאללה אבו מערוף: ואם, לצערי, הכנסת תאשר את הסמכות הזאת, אני חושב שלא מן הראוי והכבוד לצחי הנגבי שיקבל את הסמכויות האלה.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא כשר, ולא אמור להיות, שהתקשורת תהיה בשליטה מוחלטת אצל ראש הממשלה, וקבלן משנה יבצע את העבודה הלא-כשרה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה כיכב פה שעה וחצי והשאיר רבים מאתנו עם שאלות, אז אחת השאלות שלי עסקה בדיוק בנושא שעובר אליך, חברי השר צחי הנגבי.

נחמן שי: אני רציתי לדעת עד מתי ואיך ראש הממשלה מתכוון להחזיק בחמשת התיקים האלה שנמצאים היום ברשותו.

מיקי לוי: ארבעה.

נחמן שי: איך הוא יכול לג'נגל בין כולם?

נחמן שי: הוא פעם – יום אחד ראש ממשלה, יום אחד שר חוץ, יום אחד שר כלכלה, יום אחד שר לפיתוח אזורי – יש שם עוד משהו, נדמה לי – – –

מיקי לוי: תקשורת.

נחמן שי: תקשורת, כמובן – –

מיקי לוי: כלכלה, פיתוח הנגב והגליל.

נחמן שי: – – שעכשיו בלחץ, לא בהתנדבות, הוא העביר לשר צחי הנגבי, שיכול בקלות לקחת את כל המשרד הזה סוף-סוף ולראות מה עושים.

נחמן שי: אני רוצה לומר לך, ראש הממשלה לא יכול, לדעתי, והוא מזניח, אין לי ספק, חלק מהתחומים האלה, לא יכול להיות אחרת.

נחמן שי: אבל אני רוצה לומר לך משהו על משרד התקשורת באופן כללי: ראש הממשלה לא רוצה את טובת התקשורת, הוא רוצה את טובתו.

נחמן שי: הוא רוצה את טובתו, הוא מרגיש שהתקשורת כבר שנים לא מפרגנת לו.

נחמן שי: מה לעשות, לפעמים הבעיה היא בתקשורת, לפעמים הבעיה בראש הממשלה; לא ברור שדווקא התקשורת מזייפת וראש הממשלה עושה דברים כהלכה – אולי התקשורת, לשם שינוי, ממלאת את תפקידה?

נחמן שי: אולי, הוא צריך לחשוב על זה.

נחמן שי: עכשיו הוא הסביר לנו שהוא רוצה לא לפצל אלא לפתוח עוד במות ועוד מסגרות, ועוד.

נחמן שי: נכון, אני מכיר אותו כבר 40 שנה, ואני שמעתי ממנו לא פעם ולא פעמיים את הדברים האלה, אבל יש גבול.

נחמן שי: נכון, צריך להרבות – אני חושב שיש היום מספר יפה מאוד של כלי תקשורת במדינת ישראל, גם אלקטרוניים, רדיו, טלוויזיה, עיתונות – הוא הוסיף לעצמו עוד עיתון אחד – זה כבר קיים.

נחמן שי: צריך לדאוג שהם יוכלו להתקיים, צריך לתת להם אפשרות לשרוד.

נחמן שי: לא, הוא רואה מרכז כוח, זה מה שמפחיד אותו, הוא נכנס פנימה כדי לפצל אותו.

נחמן שי: כל הרעיונות האלה, של לפצל את חברת החדשות של ערוץ 2, לתת אותה לחברה אחת, ואז לפתוח עוד חברת חדשות, זה נובע מהתחושה שלו שאם יהיו פחות מרכזי כוח, אם יהיו מדורות שבט יותר קטנות, הוא יוכל – הוא ייהנה יותר מהביקורת המתונה הזאת של התקשורת, כי אמצעים לא יהיו להם, כוח לא – – –

מיקי לוי: הוא שומר את התיקים האלה עבורכם.

נחמן שי: לא לא, התיקים האלה, כבר שכחתי אותם, אין לו מה לשמור אותם.

נחמן שי: הוא יכול לתת אחד לצחי ידידי, ויכול להיות שהוא יכניס שרים אחרים – שיחגוג, אנחנו כבר לא מחכים בתור יותר, זה עבר.

נחמן שי: היו ימים כאלה, הם נגמרו.

נחמן שי: אבל אני חרד לתקשורת, אני אומר את זה בכנות.

נחמן שי: אין דמוקרטיה בלי תקשורת.

נחמן שי: אין דמוקרטיה.

נחמן שי: וראש הממשלה מבין שהתקשורת מאיימת עליו, ולכן הוא חותר לכל השינויים האלה שהוא מנסה לעשות.

נחמן שי: אתה מקבל עכשיו רק תחום אחד, "בזק" – גם זה יעסיק אותך מאוד מאוד, כי גם ב"בזק" צריך לעשות שינויים.

נחמן שי: "בזק" מרכזת הרבה מאוד כוח, צריך לבחון איך מחלקים את הכוח הזה.

נחמן שי: לא שאני יש לי איזה – היא לא אויב שלי, ואני לא רוצה לפגוע בה, אבל אין לי ספק שנוצרה איזו דיספרופורציה בשוק התקשורת: "בזק" גדולה מאוד, והמתחרות שלה לא מסוגלות לעמוד בתחרות.

נחמן שי: אז זה יהיה האתגר שלך, ויש סיבה טובה.

נחמן שי: אבל כללית, אני חושב שהגיע הזמן להסתכל אחרת על התקשורת, לבנות אתה בצורה שונה, ולא לעסוק רק בדבר אחד – איך למנוע מהתקשורת לבקר אותי ולתקוף אותי.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: מוותר?

מנחם אליעזר מוזס: לא לא.

יצחק וקנין: עשית לי ככה ביד, חשבתי.

מנחם אליעזר מוזס: לא, עשיתי "תודה".

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת אייכלר, לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני רואה שכולם רוצים לתפור לך תיק.

ישראל אייכלר: אנשים היו רוצים שתיקח את משרד התקשורת, וגם אני, אבל לא על זה אני רוצה לדבר, ברשותך.

ישראל אייכלר: השבוע נהרגו בטורקיה יותר מ-300 אנשים ברחובות בניסיון ההפיכה של הצבא מיסודו של אטאטורק, שלפני 90 שנה קבע שתפקידו של הצבא – לשמור על חילוניותה של טורקיה.

ישראל אייכלר: בשולי האליטה הדמוקרטית ב"הארץ" קראתי שהם מקנאים קצת בצבא הטורקי ובטורקיה המתעוררת נגד הדמוקרטיה ונגד מי שנבחר על-ידי הציבור.

ישראל אייכלר: בניס שבצרפת נרצחו השבוע 84 אנשים בפיגוע דריסה במשאית רצחנית על-ידי אנשי "דאעש"; בארצות-הברית רוצחים שוטרים ברחובות, והם חשים מאוימים מכל נושא נשק; בסוריה נרצחו מאות-אלפי אנשים, ומיליוני פליטים מתרוצצים בעולם כולו; בלבנון מתכוננים להמטרת 130,000 טילים על הצפון – ה' אל תפק זממם – וכאן יושבים – – –

יצחק וקנין: המחנה הציוני בפינה שם מפריע לנו.

ישראל אייכלר: הם לא שומעים.

יצחק וקנין: המחנה הציוני, החבר'ה שם, הרעש שלהם עד לפה, ממש אי-אפשר לשמוע את הדובר.

ישראל אייכלר: – – – וכאן יושבים ומתווכחים על נושאי ליבה, דת ומדינה, כולם דואגים לחרדים, לילדים החרדים.

ישראל אייכלר: איך הם דואגים?

ישראל אייכלר: הם רוצים לקחת להם את פת הלחם האחרונה שנותרה להם.

ישראל אייכלר: אני בטוח שחברי הכנסת והשרים לא יודעים שהתקציב לילד שאיננו חרדי לעומת התקציב של ילד חרדי שכן מקבל – הוא 30% ופחות, עוד לפני הגזירה שהם רוצים להטיל עם העניין של הליבה.

ישראל אייכלר: ואני שואל: מה יגידו רושמי ההיסטוריה כאשר יספרו על התקופה שלנו, במה עסקה הכנסת כאשר מדינת ישראל הייתה מוקפת במאות-מיליוני אויבים שרוצים ומתכננים ומצהירים שהם רוצים להשמידנו, ואנחנו עוסקים – האם ראש הממשלה ושר החינוך ימשיכו חלילה לתת 30% ממה שמקבל ילד אחר לילד שלא לומד ליבה.

ישראל אייכלר: הם דואגים שהם ידעו אנגלית ומתמטיקה, ואני שואל – אני לא רוצה אף פעם להתריס בפני החינוך החילוני – – –

אראל מרגלית: 30%?

ישראל אייכלר: 30%, אתה לא תאמין.

ישראל אייכלר: אפילו מה שנקרא 50% – הם מוציאים את כל התקציבים שמקבלים שם, משאירים איזה בסיס קטן שהיה לפני תרפפו, ומזה הם נותנים רק 50%, כאילו, וזה 30%.

ישראל אייכלר: ואת ה-30% האלה עוד רוצים לקחת, כי רוצים לטעון שהם צריכים ללמוד אנגלית, וזה – אני לא יודע, לא בחנתי את החינוך החילוני, כמה הם יודעים אנגלית טובה.

ישראל אייכלר: תרשו לי להסס על מידת ידיעתם במתמטיקה ובאנגלית של רוב הילדים שמתחנכים בחינוך הממלכתי.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להתריס, אבל אני שואל: תארו לעצמכם שאני חושב – שאלתי אז את ראש הממשלה, אדוני היושב-ראש – אני חושב ששמירת שבת היא ערך יהודי גדול מאוד, אני רוצה להנחיל את השבת ליהודים; אני אבוא ואגיד שבתי-ספר ממלכתיים שלא לומדים על שמירת שבת – להפסיק להם את התקציב, כי יש בידי היכולת לפגוע בהם?

יצחק וקנין: נא לסיים, משפט אחרון.

ישראל אייכלר: אני מבקש, אדוני, עוד שני משפטים, כי קצת משלוש הדקות נפגעו ממני.

יצחק וקנין: אני לא הפעלתי לך את השעון, הוא היה עצור.

יצחק וקנין: אני ידעתי שאתה תגיד לי את זה.

ישראל אייכלר: אז בוא תיתן לי עוד ממש – – –

יצחק וקנין: אתה תמיד מתווכח אתי על הזמנים, היחיד שמתווכח אתי על הזמנים.

ישראל אייכלר: אני לא מתווכח, תן לי להשלים.

ישראל אייכלר: אני לא אתווכח אתך, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תשלים, אני נותן לך עוד דקה, הנה.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד במשפט אחד, כי הזמן שלי קצר: אין תקציב בספר התקציב שהציבור החרדי לא מקופח בו.

ישראל אייכלר: בדיור – ראשי ערים לא רוצים אנשים חרדיים בערים שלהם; במעונות בעיר בני-ברק – אי-אפשר להשיג מעונות לילדים; במטפלות, במשרות, ואתם יודעים את כל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: איך אפשר להעסיק כנסת שלמה על ליבה או לא ליבה בשעה שיש כל כך הרבה קיפוחים, שרק בגלל קוצר הזמן אני לא יכול לפרט אותם?

ישראל אייכלר: תודה.

מיקי לוי: כדאי שתקרא את הדוח של נגידת בנק ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: הרב מוזס, שלוש דקות נטו.

מנחם אליעזר מוזס: אני צריך עוד חצי דקה בשביל להוריד את הסטנדר.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה ומכובדת, ראש הממשלה עמד כאן, מעל הבמה הזאת, שאני עומד עליה, ודיברו הכול על כל מצוקת הדיור – ואני מפרגן לכולם – על הערבי, על הדרוזי, על הצ'רקסי, על הכול, רק על המצוקה של החינוך החרדי, של הדיור החרדי, על זה לא שמענו, וזה מה שמצר לי.

מנחם אליעזר מוזס: לפעמים אני חושב, אנחנו עדיין באופוזיציה?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו נמצאים בקואליציה.

מנחם אליעזר מוזס: שמענו כבר, קודם, מהרב אייכלר על החינוך, עד כמה שזה אבסורד – על 50%, 30%, אבל בנושא הדיור, תראו מה שקורה, איפה מתגוררים, באיזה תנאים, באיזה תת-תנאים.

מנחם אליעזר מוזס: ובונים באשקלון 30,000 יחידות דיור, וברמת-השרון תוכנית על 40,000 יחידות דיור, בראש-העין 14,000 יחידות דיור, בקריית-גת 17,000 יחידות דיור, בצנרת יש 185,000 יחידות דיור, אבל רובן ככולן בגורדי שחקים או רבי-קומות – כמו שהסביר קודם ראש הממשלה, עד כמה שזה יכול להוזיל את הדירות אם המגזר הערבי יתרגל לגור ברבי-קומות.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה נעשה שהמגזר החרדי לא יכול ללכת לגור ברבי-קומות בגלל קדושת השבת, ואנחנו מדברים כל כך הרבה על זה, וגם כי לא מתאימים דירות לסוכות; ועל הכול – כי ראשי הערים לא כל כך חפצים בחרדים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: ואני שואל שאלה: האם לא מגיעים לנו לפחות ה-20% שלנו בכל הערים שדיברתי עליהן קודם?

מנחם אליעזר מוזס: הרי יש לראש הממשלה כוח, בהסכמי-הגג, שהולכים לתת מיליארדים מענקים, לכפות על ראש העיר: אתה תיתן כאן לחרדים גם לגור, בעיר הזאת, וזה לא יהיה תחום מושב, ולא ידירו את הציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: אבל אני גם רוצה לשאול את ראש הממשלה שאלה אחרת – – –

מיקי לוי: אני בעד, רק השאלה אם הם ירצו לבוא לגור באמצע בת-ים.

מנחם אליעזר מוזס: באמצע לא, אבל אני מציע לך בקריית-גת, שיש כבר תשתית חרדית, והולכים לבנות על-יד זה 10,000 יחידות דיור, תן לנו 2,000 יחידות דיור.

מיקי לוי: 70,000.

מנחם אליעזר מוזס: אה, 70,000 הולכים לבנות שם?

מנחם אליעזר מוזס: לא ידעתי, אתה רואה?

מיקי לוי: 70,000, כל שנה 7,000.

מנחם אליעזר מוזס: נו, אז עוד יותר הקושיה חריפה – שם יש תשתיות ויש עוד מקום, צריכים רק – – –

מיקי לוי: המדינה השקיעה בתשתיות כבר לפני שלוש שנים 45 מיליון שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אוה, אז צריכים באמת רצון טוב מצד ראשי הערים, ואני חושב – באמצעות הסכמי גג – היית אז סגן שר האוצר, אתה יודע מה זה, שבהסכמי גג אפשר – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

מנחם אליעזר מוזס: – – להסכים על זה.

מנחם אליעזר מוזס: רק עוד תוכנית אחת – אני לא מבין למה ראש הממשלה לא מאמץ את התוכנית של דיור להשכרה, מה שמקובל ברוב רחבי אירופה וארצות-הברית.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי לוי; אתה יכול – או שאתה מוותר?

יצחק וקנין: מוותר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שרן השכל – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

אלי אלאלוף: הוא ויתר.

יצחק וקנין: הוא לא ויתר.

יצחק וקנין: סך הכול, אנחנו במצב טוב.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, השר הנגבי, הדיון הזה הוא לכבודך.

רויטל סויד: הוא לכבודך במובן הזה שעכשיו, בעצם, אנחנו אמורים להצביע על העברת הסמכויות בכל מה שקשור לניגודי העניינים או האינטרסים של שר התקשורת בנושא אלוביץ – אליך.

רויטל סויד: והשאלה שאני שאלתי את עצמי, ככה, בשעה האחרונה, מאז שהתחילו לדבר על הנושא הזה: למה מעבירים לך רק חלק מהסמכויות?

רויטל סויד: מה המשמעות, באמת, ששר כמוך, שידוע ביכולת שלו, בכישרון שלו – היית שר מעולה בעבר, ואין לי ספק שתהיה גם עכשיו, ונקווה שלא בעתיד, אבל גם כן, רק כי תהיה באופוזיציה.

רויטל סויד: מה המשמעות של זה שראש הממשלה מעביר לך רק משהו צר מאוד, את החלק שיש בו ניגוד אינטרסים?

רויטל סויד: למה הוא לא מעביר לך את כל תיק התקשורת?

רויטל סויד: ועל מי זה מעיד?

רויטל סויד: זה מעיד עליך, או שזה מעיד עליו?

רויטל סויד: זה מעיד עליך ועליו, או שזה מעיד על האמון או היעדר האמון של ראש הממשלה בשרים שלו, בממשלה שלו?

רויטל סויד: מה זה אומר שאתה היית השר היחיד שהיה מוכן לקחת את התפקיד הזה?

רויטל סויד: מה זה אומר עליך?

רויטל סויד: מה זה אומר על ראש הממשלה?

רויטל סויד: עכשיו, מכיוון שעליך יש לי רק טוב לומר, ומכיוון שהיכולות שלך הן ברורות, וגם האמון שצריך לתת בך, בטח ראש הממשלה – המסקנה האחת שנותרת היא – השאלה שצריך לשאול: מה זה אומר על ראש הממשלה?

רויטל סויד: מה זה אומר על ראש ממשלת ישראל, שלא סומך על אף אחד מהשרים שלו, גם לא על השרים שהם חברי המפלגה שלו, גם לא עליך, השר הנגבי, שאין ספק שאתה איש אמון?

רויטל סויד: מה זה אומר, שראש הממשלה לא נותן ולא מעביר את תיק התקשורת?

רויטל סויד: עכשיו, אם היינו מדברים על סיטואציה שבה הוא אומר: אני שומר תיקים מסוימים, אולי יום אחד אני ארחיב את הממשלה – תיק החוץ, תיק הכלכלה; בטח שלא אתנו, אבל אולי עם מישהו אחר, עם מפלגה אחרת.

רויטל סויד: אבל דבר אחד ברור – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

רויטל סויד: – – שאת תיק התקשורת הוא לא יעביר לשום מפלגה אחרת.

רויטל סויד: ולכן, מה שעומד פה היום במליאה זה פיל אחד גדול.

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: ראש הממשלה, זה שאנחנו אמורים לתת בו אמון, כאזרחים וכציבור, לא נותן אמון באף אחד משרי מפלגתו או ממשלתו.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: יעלה חבר כנסת יוסי יונה, ואחריו, – אחרון הדוברים, חבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה באולם המליאה, יסכם את הדיון השר צחי הנגבי.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, בכל אופן, גם – השר נגבי, גם הועברו אליך חלק מהסמכויות, נאחל לך שתעשה את עבודתך בהצלחה רבה.

יוסי יונה: אני רוצה להתייחס לדברים שאמר ראש הממשלה בפורמט – שכולנו מברכים עליו, על הנוהל החדש הזה, ובדברי הסיכום שלו, אדוני היושב-ראש, הוא אמר: פיתחנו את הכלכלה, ושמרנו על ההוצאות.

יוסי יונה: כן?

יוסי יונה: שוב, הוא אמר: פיתחנו את הכלכלה, ושמרנו על ההוצאות.

יוסי יונה: ואני רואה באמירה הזאת אמירה מאוד מאוד בעייתית, כי: ראו, במה אנחנו עוסקים?

יוסי יונה: אנחנו עוסקים בהוצאה אזרחית.

יוסי יונה: וכשאומר ראש הממשלה: שמרנו על ההוצאות, זאת אומרת – הגבלנו אותן.

יוסי יונה: ואכן, כשאנחנו מסתכלים בהשוואה בין-לאומית, אדוני השר נגבי, אנחנו למדים את העובדה המאוד-מצערת, שיש לה השלכות מאוד מאוד קשות, שישראל למעשה משתרכת אחרי כמעט כל מדינות ה-OECD בהוצאות האזרחיות.

יוסי יונה: והמשמעות של כך, אדוני היושב-ראש, היא מאוד מאוד ברורה: פחות כספים לחינוך, פחות כספים לדיור, פחות כספים לרווחה, פחות כספים לפנסיה, פחות כספים באופן כללי לשירותים החברתיים.

יוסי יונה: התפאר ראש הממשלה בכך ש-81% או 80% מכלל הציבור הישראלי מדווחים שהם מאושרים.

יוסי יונה: אבל מה נעשה עם הדיווח הזה, עם התחושות האלה, הסובייקטיביות, אם העובדות, אדוני השר נגבי – – –

צחי הנגבי: הנגבי.

יוסי יונה: הנגבי, סליחה, סליחה, אני מתרגל את זה: השר הנגבי.

יוסי יונה: – – – איך אנחנו מיישבים את האמירה הזאת עם העובדה שהפערים בהכנסות בחברה הישראלית ובשוק העבודה הישראלי הם בין הגדולים בעולם המערבי; שמספר האנשים שחיים מתחת לקו העוני בחברה הישראלית הוא מהגדולים בעולם המערבי; שמספר הילדים שחיים מתחת לקו העוני הוא מהגדולים בעולם המערבי; ובוודאי, בוודאי, בוודאי, אנחנו לא יכולים לשכוח, אדוני היושב-ראש, את הבעיה החמורה, הבעיה המתמשכת, של משבר הדיור באופן כללי, ובוודאי גם הדיור הציבורי, באופן ספציפי.

יוסי יונה: ועל כך אני גם רוצה לומר עוד מילה אחת, או שתיים, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

יוסי יונה: הבנו גם שעמדתו של שר האוצר, והוא הממונה גם על תחום הדיור, שקיימת התנגדות – או בממשלת ישראל או לפחות מצדו – לבניית דיור ציבורי; על-פי ההצעה – שדווקא הבנתי שהשר גלנט תומך בה – 5% מכלל הדירות שייבנו יהיו לצורך דיור ציבורי, והנה, השר כחלון מתנגד לכך.

יוסי יונה: ואני חושב שהדבר הזה הוא חמור – אני לא חושב, אני בטוח, אני יודע.

יוסי יונה: ואני רוצה, אם כן, לסכם ולומר: ההתפארות הזאת, שביעות הרצון שהביע כאן – –

יצחק וקנין: תודה.

יוסי יונה: – – ראש הממשלה אשר לביצועיה של הכלכלה הישראלית ומצבה של החברה הישראלית, לא עולות בקנה אחד עם העובדות שיש בידינו, עובדות בין-לאומיות, והגיע הזמן לשינוי רדיקלי ומבני – –

יצחק וקנין: תודה.

יוסי יונה: – – במדיניות הכלכלית שלנו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת באסל גטאס – לא נוכח באולם, איננו.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר צחי הנגבי.

יצחק וקנין: אדוני השר יעלה לסכם את הדיון.

יצחק וקנין: מייד אחרי כן תתקיים הצבעה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה.

צחי הנגבי: ראשית, אני מודה על האיחולים החמים מדוברי האופוזיציה, וגם הקואליציה, שהביעו תמיהה – ואני יכול להבין את התמיהה – מדוע הסכמתי ליטול על עצמי סמכויות, חשובות אומנם, במשרד התקשורת, אבל לא התחפרתי כמו שרים אחרים מחברי בליכוד שהוצעה להם האפשרות הזאת והם התנו אותה, לפי התקשורת, בקבלת מלוא סמכויות שר התקשורת, ולמעשה את תיק התקשורת.

צחי הנגבי: אני לא אומר שלא התלבטתי, אבל בסופו של דבר הבנתי שזה באמת לא הגיוני להתעקש, גם על דבר שאני מעריך ש – אין הצדקה שלא להעביר את מלוא סמכויות המשרד, אבל המטרה שלי היא לא לכלות את זמני בדיבורים.

צחי הנגבי: זכיתי להימנות עם שרי הממשלה.

צחי הנגבי: המשמעות של הממשלה היא – רשות מבצעת.

צחי הנגבי: הסמכויות שהתבקשתי לקחת על עצמי נוגעות באופן ישיר בציבור, למעשה בכל אזרח, ואין מלאכה שאיננה מכבדת את בעליה, גם אם היא 70% מהתיק, או 50% או 40%.

צחי הנגבי: ואני באמת חיכיתי הרבה מאוד שנים לרגע שבו אני אוכל לעסוק בעשייה של ממש.

צחי הנגבי: הזכירו פה משרדים חשובים שזכיתי לעמוד בראשם: משרד המשפטים, המשרד לביטחון הפנים, משרד התחבורה, המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות, וגם כאשר לא מלוא תאוותי בידי, ולא כל משרד התקשורת הוצע לי, אני לא מאלה שנעלבים או מחפשים תארים, אני מחפש עבודה, וזאת עבודה שאני אשתדל לעשות אותה במלוא המקצועיות.

צחי הנגבי: אקדיש את הזמן ללמוד את הנושא, זאת סדרה באמת ארוכה מאוד של סוגיות שנוגעות כאמור בציבור.

צחי הנגבי: גם ללא התואר הספציפי, אני חושב שיעלה בידי לשרת את הציבור במשרד הזה.

צחי הנגבי: ואני אכנס לזה, אם הכנסת תאשר, במלוא המחויבות, ממחר בבוקר.

צחי הנגבי: והאמת שקצת היה מתמיה לשמוע חלק מדוברי האופוזיציה, לא כולם, שבמשך חודשים ארוכים, לאור התחקירים של עיתון "הארץ", זעקו מעל כל במה, וגם מעל הדוכן הזה, מדוע ראש הממשלה איננו פועל, על בסיס העובדה שיש לו קשר כזה או אחר עם הבעלים של חברה כזאת או אחרת, ולמה הוא לא מוותר על הסמכויות; למה הוא לא מעביר לפחות את החלק הזה, שנוגע בענייניו של הבעלים של "בזק", לשר אחר.

צחי הנגבי: וכשראש הממשלה עשה את זה – –

רויטל סויד: – – –

צחי הנגבי: – – ועוד חיזר על הפתחים, במירכאות, חיפש פעם אחר פעם אחר פעם שר שייאות ליטול על עצמו את המלאכה הזאת, אז באים אליו בטענה מהכיוון האחר.

רויטל סויד: למה לא הכול?

צחי הנגבי: אני מבין.

צחי הנגבי: אבל גם האופוזיציה צריכה איזו רמה של לוגיקה.

צחי הנגבי: זעקתם זעקה מוצדקת, היועץ המשפטי לממשלה קיבל את ההיגיון שבה, פסק מה שפסק, ראש הממשלה קיבל את ההכרעה, לא יודע אם בהתלהבות, אני בטוח שלא, אבל בהבנה שהפור נפל, העביר את הסמכויות לשר אחר.

צחי הנגבי: לדעתי, הייתם צריכים להיות פה – כאיש אחד, לעלות על הדוכן ולהגיד: ניצחנו.

צחי הנגבי: הצלחנו.

צחי הנגבי: זעקנו זעקה מוסרית, זעקה ציבורית, זעקה חוקתית – עמדתנו התקבלה.

רויטל סויד: צחי, למה לא קיבלת את התיק?

רויטל סויד: מה זה אומר, חוסר האמון הזה?

רויטל סויד: מה זה אומר?

צחי הנגבי: אין לי מושג – –

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: זאת השאלה.

רויטל סויד: זאת השאלה.

צחי הנגבי: – – מה זה אומר, זה עניין פילוסופי.

רויטל סויד: זאת השאלה.

צחי הנגבי: אני מתעסק בפרקטיקה, בחיים המעשיים.

צחי הנגבי: עכשיו, עוד דבר שקצת התמיה אותי, כמי שכיהן בממשלה יותר שנים כמעט מכל אחד שנמצא כרגע במליאה – שמונה שנים, בשישה משרדים, בארבע ממשלות – ההצגה שכאילו – ואת זה אני אומר בעיקר לך, רויטל, כי את העלית את התזה הזאת, אבל גם לאחרים – כשראש הממשלה מעביר לשר משרד שלם, לא חלק ולא נתח, אז כאילו השרים הם איזה לוויינים עצמאיים שפועלים בחלל ריק, יש להם עולם, מדיניות משל עצמם, וראש הממשלה, עם כל הכבוד לו, אין לו דרך להשפיע?

רויטל סויד: זה מחמיר את המצב – – –

צחי הנגבי: כל השרים צריכים לעבוד כתזמורת, אבל יש לה מנצח.

צחי הנגבי: ראש הממשלה הוא המנצח, והשרים לא יכולים לפעול באופן עצמאי, אלא אם כן הם משכנעים את ראש הממשלה שמדיניותם המוצעת היא זו שצריכה להיות מאומצת על-ידי ראש הממשלה והממשלה.

צחי הנגבי: דרך אגב, במקרה שלי אני לא יכול לשכנע את ראש הממשלה, אסור לי אפילו לדבר אתו, ואסור לו לדבר אתי, על העניינים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

צחי הנגבי: אבל בלי קשר לעניין הזה, גם אם הייתי מקבל את מלוא הסמכויות, עדיין, במצב של ניגוד עניינים, והייתי מנהל את כל משרד התקשורת – הייתי מנהל את משרד התקשורת מינוס הקטע הזה, של "בזק", על בסיס השקפת העולם של ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

רויטל סויד: אז ככה נראה המצב.

צחי הנגבי: ככה עשיתי – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

רויטל סויד: – – –

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: למה?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

צחי הנגבי: אני לא מבין.

צחי הנגבי: אחד-אחד.

מיקי לוי: למה?

מיקי לוי: אתה היית שר המשפטים – –

איילת נחמיאס ורבין: השר הנגבי, אתה אצבע בסכר, לא יותר מזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מעצבן.

מיקי לוי: – – שר הביטחון, שר התקשורת לא סומך עליך?

צחי הנגבי: לא לא, אתה לא הקשבת לשאלה שאני שאלתי.

צחי הנגבי: שרי הממשלה כולם, מהראשון ועד האחרון, בלי קשר לכישורים שלהם וליכולת שלהם ולניסיון שלהם, הם לא נבחרו לראשי הממשלה.

צחי הנגבי: הם נבחרו להוביל תיקים בתוך הממשלה.

צחי הנגבי: מי שרואה את התמונה הכוללת, מי שחייב בסוף, כשיש מחלוקות, לקבל החלטה, גם בוויכוחים בין שרים וגם כשהוא חושב אחרת מהשר, ומכתיב את המדיניות של כל המשרדים, זה ראש הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, צחי – – –

צחי הנגבי: כמובן – אני מייד אתן לך לשאול – כמובן באופן דמוקרטי, כמובן על בסיס דיאלוג, כמובן לא בכל נושא – לא טבעי שראש ממשלה ייכנס למיקרו של הסוגיות שהשרים עוסקים בהן, אבל ברמת המקרו, אני כשר משפטים בממשלת נתניהו, כשר בריאות בממשלת נתניהו, כשר תחבורה, והגנת הסביבה, וביטחון הפנים, בממשלות שרון, לא יכולתי לגבש מדיניות של עצמי.

צחי הנגבי: וידידי מיקי, אני רוצה להזכיר לך, שנינו חשבנו שצריך לפתוח את הר-הבית.

צחי הנגבי: אתה היית מפקד המחוז, ביקשתי ממך, כשר לביטחון הפנים, לבחון אם הדבר הזה יזיק או יועיל.

צחי הנגבי: גיבשת המלצה, הבאת בפני.

צחי הנגבי: אימצתי את ההמלצה שלך.

צחי הנגבי: זה לא הספיק.

צחי הנגבי: הלכנו שנינו לראש הממשלה אריק שרון, ביקשנו שהוא יכנס דיון.

צחי הנגבי: ראש הממשלה שרון הביא את השב"כ, הביא יועצים, הביא אנשים נוספים.

צחי הנגבי: המלצנו מה שהמלצנו, ראש הממשלה אמר: אה, אני מאמץ את המלצתכם, כן, מיקי, בבקשה, יחד עם השר, כן, תפתחו את הר-הבית.

צחי הנגבי: זה קורה לכל שר, בכל נושא, מלבד האקצנט של אריק שרון.

צחי הנגבי: לכן, ידידי, אני מודה, כאמור, על הנכונות של האופוזיציה להטיל עלי עוד עבודה, בעזרת השם זה יקרה, בשלב זה יש לי סבלנות.

צחי הנגבי: ותודה רבה.

יחיאל חיליק בר: רגע, אדוני השר, אני רק שואל אם אתה הקראת את כל הדברים.

יחיאל חיליק בר: הקראת?

צחי הנגבי: את כל החוקים.

יחיאל חיליק בר: הכול.

יחיאל חיליק בר: אז לא צריך להקריא את זה שוב.

יחיאל חיליק בר: אם כן, חברים וחברות, אנחנו עוברים להצבעה על הודעת השר הנגבי – על הודעת הממשלה על החלטתה בהתאם לסמכותה לפי סעיף 31(ב) לחוק-יסוד: הממשלה להעביר לשר צחי הנגבי את הסמכויות הנתונות לשר התקשורת.

יחיאל חיליק בר: אני מפעיל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד הודעת הממשלה – 43 נגד – 36 נמנעים – אין הודעת הממשלה על העברת סמכויות משר התקשורת לשר צחי הנגבי נתקבלה.

קריאה: למה אתה עושה ככה?

יחיאל חיליק בר: סליחה, עליזה צעקה.

גילה גמליאל: חיליק, זה לא בסדר.

יחיאל חיליק בר: 43 בעד, 36 מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההודעה אושרה.

יחיאל חיליק בר: סליחה, השר ירד, אני לא צריך לדאוג לתיאומים שלכם בקואליציה, השרה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: השר ירד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההודעה אושרה.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה שלך אושרה.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/975; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 7067; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג אותה חבר הכנסת אלי כהן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים, התשע"ו–2016, שיזמה הממשלה.

אלי כהן: ההצעה הזאת מדברת על שני נושאים עיקריים: הראשון שבהם, הסדרת שוק האשראי בישראל, שוק האשראי החוץ-בנקאי; השני – הסדרת ענף שירותי המטבע, שהוא ענף חשוב, בעל פעילות פיננסית אשר עד היום לא הייתה מוסדרת בחקיקה, ולהסדרתה תועלת רבה ומהותית.

אלי כהן: ככלל, היום היקף הכספים שמנוהל על-ידי הגופים החוץ-בנקאיים עולה על זה שמנוהל על-ידי הבנקים, והפערים רק ילכו ויגדלו.

אלי כהן: במסגרת הצעת החוק הזאת פעלנו להקים את המפקח הפיננסי על אותם גופים.

אלי כהן: ההתפתחות של שוק האשראי החוץ-בנקאי היא חיונית להתפתחות המשק, להתפתחות הכלכלה בישראל, וללא ספק תביא גם גידול בצמיחה.

אלי כהן: ככלל, בטיפול בריכוזיות במערכת הפיננסית יש שני דברים עיקריים: טיפול בהוזלת הריביות והעמלות, אבל לא פחות חשוב מכך, אם לא יותר, זה הנושא של הגדלת האשראי.

אלי כהן: גם כיום אנחנו רואים את המחסור באשראי לגופים עסקיים, ואותו אשראי שיעמוד לרשותם בהחלט יוכל לחזור לפעילות במשק, להגדיל את הצמיחה, לשמור על רמת אבטלה נמוכה ולהעלות את שכר העובדים.

אלי כהן: במסגרת החוק הזה נכנסו לא מעט תיקונים, שמטרתם העיקרית היא לשמור על הצרכן: 1.

אלי כהן: נקבע במסגרת התיקונים בוועדה שגיל למתן האשראי יעלה מ-18 ל-21, על מנת למנוע מצב שחיילים לוקחים אשראי שלא לצורך; עוד נקבע שאשראי יכול להיות ולהינתן אך ורק בכתב, וכן הגדלת דרישות ההון העצמי, מתן שירותים אך ורק בבית-העסק והוספת נציגים מאותם גופים של המועצה הצרכנית, שיבואו וישמרו על האינטרסים של הלקוחות, על האינטרסים של אותם צרכנים.

אלי כהן: הצעת חוק זו ללא ספק משתלבת כחלק מהמהלך של משרד האוצר להקמת רשות שוק ההון, שהיא רשות כוללת.

אלי כהן: לסיום דברי אני רוצה להודות למנהלת הוועדה אריאלה מלכה וליועצת המשפטית של הוועדה הגברת ורד קירו-זילברמן על עבודתן המצוינת.

אלי כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עכשיו עוברים להצבעה.

יחיאל חיליק בר: הנה, אני מודיע, עוברים להצבעה – אין הסתייגויות – בקריאה שנייה על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד סעיפים 1–127 – 46 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 1–127 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 46 בעד, חמישה מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 8 בעד החוק – 45 נגד – 6 נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 45 בעד, שישה נגד, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים) עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הודעה שאינה דורשת הצבעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הפנים והגנת הסביבה היא זו שתדון בהצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: תודה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 43), התשע"ו–2016, והצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 44), שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: [מס' מ/844; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 4713; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 57), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג אותה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלאלוף.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס׳ 57), התשע"ו–2016, שהגישה הממשלה, לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סויד, יואל חסון, אתם עושים המון רעש.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אלי אלאלוף: לפי החוק, נכי צה"ל מדרגת נכות של 20% ומעלה אינם זכאים לקבל טיפול לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, כלומר קופות-החולים אינן חייבות לתת להם טיפול הנוגע בפציעתם, והם יקבלו את הטיפולים הללו רק במשרד הביטחון או מהרשות האחראית להם.

אלי אלאלוף: בפועל, קופות-החולים נותנות שירות, כי לפעמים הן אינן יודעות את המצב האמיתי של אותם חולים, פצועים, נכי צה"ל, ולפי בקשת קופות-החולים, הן רוצות לעשות התחשבנות עם הגופים האחראים לאותם נכים.

אלי אלאלוף: כיום הקופות לא יכולות לעשות התחשבנות כזאת, כיוון שאין בידיהן מידע על הנכים האלה; הן פשוט לא יודעות מי ממקבלי השירותים שלהם הוא נכה צה"ל שצריך לקבל את השירותים מרשות אחרת.

אלי אלאלוף: הנושא נדון גם בבג"ץ, והוא קבע שאין אפשרות להעביר את המידע במסגרת העברת מידע בין גופים ציבוריים ללא תיקון חקיקה מתאים, ואגב כך הביע את דעתו כי המצב שבו המידע אינו בידי קופות-החולים והן אינן יכולות להגיש חשבונות עבור השירות שנתנו הוא לא ראוי וגם לא צודק.

אלי אלאלוף: לפיכך, מוצע להסמיך בתקנות כאמור למסור הודעה לקופות-החולים על מי שזכאי לקבל מאותה רשות את השירותים האלה, רק כדי לאפשר התחשבנות.

אלי אלאלוף: תקנות אלה יותקנו על-ידי שר הבריאות, בהסכמת שר המשפטים ובהתייעצות עם השר הממונה על הרשות האחרת ובאישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

אלי אלאלוף: בנוסח המונח לפניכם הובהר, לנוכח חששות שהביעו משרד הביטחון וארגוני נכים, כי קופת-חולים לא תוכל לסרב לתת שירותי בריאות לנפגעים אלה, אך תוכל לחזור לרשות ולהתחשבן אתה על השירות שניתן על-ידיה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהשתתפו בוועדה ולהנהלת הוועדה, ליועצת המשפטית של הוועדה ולכל חברי הכנסת שהיו שותפים לתיקון חשוב זה.

אלי אלאלוף: תרשו לי להעיר, כללית, וזו לא הפעם הראשונה שאני מעיר; משרד הביטחון לא תמיד משתף פעולה ומעביר את הידע ועוזר לגופים שנותנים לו שירות – לעשות את זה – באווירה טובה ונוחה, וכדאי שהשר החדש ייקח את זה לתשומת לבו, כדי לתקן את ההתנהגות של משרד הביטחון.

אלי אלאלוף: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני פונה לחברי הכנסת – לאשר את הצעת החוק הזאת גם בקריאה שנייה וגם בקריאה שלישית.

אלי אלאלוף: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת אלאלוף.

יחיאל חיליק בר: להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נאפשר לחבר הכנסת אלאלוף לחזור למקומו.

יחיאל חיליק בר: נצביע על הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 57) בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 9 בעד סעיף 1 – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 44 בעד, ואני מוסיף לפרוטוקול את השרה סופה לנדבר, שגם היא בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 49 נגד – אין נמנעים – אין חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 57), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 49 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 57) עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מוסיפים את חברת הכנסת סויד כתומכת בהצעה.

יחיאל חיליק בר: רויטל סויד.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/629; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 12625; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג אותה, שוב, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני.

יחיאל חיליק בר: את מחליפה אותו?

יחיאל חיליק בר: תציג אותו, בשמו, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק זו, מקורה בהצעת חוק פרטית שהוגשה על-ידי חברת הכנסת רחל עזריה וקבוצת חברי כנסת נוספים.

טלי פלוסקוב: נשים רבות שמועסקות בשוק העבודה נוטות לעבוד במשרות חלקיות או מפסיקות לעבוד בשנים שבהן הן יולדות ומגדלות את ילדיהן.

טלי פלוסקוב: עקב כך שכרן של נשים נמוך משכר גברים, ונפגעת יכולתן לצבור זכויות לפנסיה.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק זו מבקשת לנסות לצמצם במקצת את הפערים בין נשים לגברים.

טלי פלוסקוב: סעיף 7(ג)(3) לחוק עבודת נשים מקנה כיום לעובדת המועסקת במשרה מלאה את הזכות להיעדר מהעבודה שעה אחת ביום בארבעת החודשים שלאחר תום חופשת הלידה, לצורך טיפול בילד שזה עתה נולד.

טלי פלוסקוב: שעה זו מכונה כיום שעת הנקה, וכעת מוצע לשנות את המונח לשעת הורות.

טלי פלוסקוב: במקביל מוצע לאפשר לבני-זוג לחלוק את הזכות לשעת הורות לסירוגין בימים שונים בשבוע, וכן לאפשר לגבר לממש את הזכות במלואה לבדו, כפוף למסירת הצהרה מראש למעסיקיהם של בני-הזוג.

טלי פלוסקוב: בדיונים בוועדה העלו ארגוני מעסיקים חשש שהחלוקה של שעת ההורות בין בני-זוג לפי ימים יכולה ליצור קושי במקומות עבודה שעובדים יותר מ-20 שעות ביממה, בחלוקה למשמרות.

טלי פלוסקוב: לפיכך, וכדי שלא להכביד על מעסיקים בתחומי תעשייה ומלונאות, הוחלט כי לגבי עובדים במשמרות, החלוקה של שעת ההורות בין בני-זוג תהיה לפרקי זמן של שלושה שבועות לפחות.

טלי פלוסקוב: כן קבעה הוועדה שבהמשך יתווספו תחומי עבודה נוספים שהחלוקה של שעת ההורות למועסקים בהם תהיה שונה.

טלי פלוסקוב: נוסף על כך, כדי ליצור שיח שוויוני יותר, שעשוי אף הוא לתרום לצמצום פערים חברתיים בין נשים לגברים, מוצע לשנות את המינוח הקיים בחקיקה, ולהחליף את המונח חופשת לידה, הייעודי לאם, במונח תקופת לידה והורות, המדגיש את ההתייחסות השוויונית לשני ההורים.

טלי פלוסקוב: יפה?

רחל עזריה: מאוד.

טלי פלוסקוב: מדובר בהצעת חוק חשובה, שמעודדת מעורבות של אבות בגידול ילדיהם ומעודדת שוויון במימוש ההורות בין בני-הזוג.

טלי פלוסקוב: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ולפיכך אבקשכם לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: להצעת חוק זו אין הסתייגויות, אבל יש בקשת דיבור אחת, של חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד חמש דקות, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, היוזמה הזאת היא יוזמה חשובה, והיא חלק ממהלך חשוב.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הגיע הזמן שאנחנו נתייחס להורות בצורה יותר שוויונית.

דב חנין: זה נכון לנשים, זה נכון לגברים, זה נכון לילדים, זה נכון למשפחה.

דב חנין: זה צריך להיראות אחרת וזה צריך להיעשות אחרת.

דב חנין: כאן, אדוני היושב-ראש, מתבצע בכנסת הזאת מהלך גדול.

דב חנין: אני מלא הערכה לחברות הכנסת וחברי הכנסת שמובילים את המהלך הזה: רחל עזריה, תמר זנדברג, טלי פלוסקוב וחברי כנסת נוספים, אני מתנצל בפני מי שלא הזכרתי את שמו.

דב חנין: זהו מהלך מאוד מאוד חשוב, שמורכב מהרבה חוליות, אשר כל אחת מהן אולי לא ענקית, אבל הן כולן, במצטרף ובמצטבר, יוצרות תמונה אחרת, נכונה יותר, של הורות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני בגילוי נאות חייב להגיד שאף שלא היה חוק מתאים, בלידת כל אחד מהילדים שלי אני לקחתי חופשת לידה של חודשיים, או חופשת הורות, יותר נכון, של חודשיים, כדי להיות אתם כשהם היו קטנים.

דב חנין: אני חושב שזו הייתה אחת התקופות המשמעותיות והמאושרות בחיים שלי, ואני מאחל לאבות נוספים שתהיה להם האפשרות שאני יכולתי להגשים, כי פשוט הייתי במקום עבודה שאפשר לי את זה.

דב חנין: אבל אני חושב שאנחנו צריכים לעבור לתפיסה שמאפשרת גם לאבות ליהנות מההורות ולקחת חלק באחריות, בעבודה, במשימות, באתגרים.

דב חנין: אני מברך מאוד על הצעת החוק הזאת, אני קורא לכל חברי הכנסת להצביע בעדה, ואני מאחל לכולנו שנמשיך ונקדם הרבה הצעות בכיוון הזה בכנסת הנוכחית.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, נעבור עכשיו להצבעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: קריאה שנייה על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016 – נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד סעיפים 1–13 – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 43 בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע – מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 42 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 42 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השרות, בעשר השנים האחרונות התרחשה מהפכה – ב-20 השנים האחרונות, סליחה – ואימהות לילדים קטנים יצאו לשוק העבודה.

רחל עזריה: הגידול הוא דרמטי, והיום מספר הנשים העובדות שהן אימהות לילדים קטנים כמעט זהה לאחוז הגברים העובדים – זה 75% לעומת 76%.

רחל עזריה: לעומת העבר, שנשים לא עבדו, היום נשים עובדות, ובעצם החקיקה בכלל לא התייחסה לשינוי הזה.

רחל עזריה: מה שאנחנו עושים עכשיו זה שורה – בכנסת הנוכחית – שורה של צעדים חקיקתיים שמתמודדים עם השינוי הזה שהתרחש.

רחל עזריה: הנטל היום על האימא הוא מאוד מאוד גדול; הנטל על האבא – האבא לא מצליח לראות את הילדים כמו שהיה רוצה; והילד לא נהנה משני ההורים – או הילדה – וזה מה שהיינו רוצים שיקרה.

רחל עזריה: לכן בחוק הזה יש שלושה אלמנטים: 1.

רחל עזריה: שינוי שעת ההורות.

רחל עזריה: במקום שעת הנקה, זה ייקרא שעת הורות; 2.

רחל עזריה: חלוקה בין בני-הזוג – לאפשר לשני בני-הזוג לחלק ביניהם מי בכל יום אוסף את הילדים; זו דרך שהרבה מאוד מאתנו חיים ככה כבר היום.

רחל עזריה: הדבר האחרון – לשנות את השם מחופשת לידה, לתקופת לידה והורות, כי בינינו, זו אף פעם לא הייתה חופשה.

רחל עזריה: החוק הזה מצטרף למכלול של חוקים: לחוק של חלוקת ימי מחלת ילד, של חברי הכנסת רועי פולקמן, מרב מיכאלי ואנוכי; חוק חופשת לידה לעצמאיות, של טלי פלוסקוב; חוק החופשות שאני העברתי.

רחל עזריה: בעצם כל החוקים האלה מנסים להתאים את שוק העבודה אל החיים של משפחות במדינת ישראל היום.

רחל עזריה: אני רוצה להודות קודם כול למשרד הכלכלה ולצוותים המקצועיים על העבודה המאומצת מאוד על החוק הזה; למשרד האוצר, וכמובן לשר האוצר משה כחלון, שהוא גם יושב-ראש מפלגתי – ובאמת נעשתה עבודה מאוד אינטנסיבית כדי שהחוק הזה יעבור; תמיד מפתיע כמה התנגדויות יש לכל חוק.

רחל עזריה: ליושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, עמיתי למפלגה, ולטלי, שהחליפה אותו; לצוותים המקצועיים של ועדת העבודה והרווחה; ליועצת המשפטית האלמותית של ועדת העבודה והרווחה ענת מימון, ולעוזרים שלי – לעמרי, שעזב, אבל היה עד עכשיו מאוד פעיל, לישי, לנתנאל דיין ולאילה.

רחל עזריה: שני דברים אחרונים.

רחל עזריה: החוק הזה מוקדש קודם כול לרשת של אימהות פה, בכנסת, שברגע שהן זיהו את החוק הזה, עשו הכול כדי שהחוק יעבור.

רחל עזריה: הרגשתי כמו חלק מחבורה גדולה של אימהות, יועצות משפטיות, צוותים מקצועיים, שפשוט דחפו רק שהחוק הזה יעבור, כי כולנו מבינות איך החיים שלנו נראים.

רחל עזריה: ואחרונה חביבה, החוק הזה מוקדש לרותם, היועצת הפרלמנטרית שלי, שנמצאת עכשיו עם בתה עומר בתקופת לידה והורות.

רחל עזריה: תודה רבה-רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת עזריה, וכל הכבוד על החוק.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת חיים ילין, יהודה גליק ועמר בר-לב בנושא: אי-פתיחת שנת הלימודים במעונות-יום לא ממוגנים בעוטף-עזה.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/647; "דברי הכנסת", חוב' ל"ב, עמ' 14440; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46).

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת החוק, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: עד עשר דקות.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, כנסת נכבדה, הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 47), התשע"ו–2016.

מירב בן ארי: אני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה השנייה ולקריאה השלישית את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 47), התשע"ו–2016.

מירב בן ארי: הצעת חוק זו, מקורה בהצעת חוק פרטית שהגשתי אני עם חברי כנסת נוספים.

מירב בן ארי: חוק הבטחת הכנסה קובע תשלום גמלת הבטחת הכנסה לילד המוגדר "ילד נטוש", שהוא ילד שננטש על-ידי הוריו בישראל, ובלבד שאחד מהוריו הוא תושב ישראל, או ילד שהורהו שהוא תושב ישראל נטש אותו בישראל וההורה השני נפטר, נעדר או שאינו מתגורר עמו, ונבצר ממנו דרך קבע למלא את חובותיו כלפי הילד.

מירב בן ארי: כדי למנוע פגיעה ברגשות הילדים שמקבלים את הגמלה, בשל הקונוטציה השלילית שעלולה להיות למונח נטוש, מוצע להחליפו במונח "ילד הזכאי לגמלה מיוחדת", וכך המונח יתאר רק את זכאותו של הילד לגמלה.

יחיאל חיליק בר: אני רק אתקן שמדובר בתיקון 46.

יחיאל חיליק בר: אמרת פעמיים 47, ואנחנו מתקנים.

מירב בן ארי: אה, סליחה, 46.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: להצעת חוק זו לא הוגשו הסתייגויות, ולפיכך אבקש לאשר אותה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו לפני שמצביעים, כי זו הצעת חוק שלי ואני אעלה אחרי זה לברך.

מירב בן ארי: אני מקווה שכולכם תצביעו בעד, כי הצעת החוק הזאת היא לא רק סמנטיקה, והיא לא רק באה לתקן את המילים של החוק, אלא היא באה לעשות צדק; ילדים שהם נטושים יודעים שהם נטושים, ואין שום סיבה שאנחנו, המחוקק, נקרא להם כך, ולכן התיקון הזה הוא צודק וראוי, ולאחר מכן אני אחזור, אחרי שההצבעה תסתיים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, זה חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46), שעליו דיברה חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–2 – 45 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 45 בעד, אין מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף את חבר הכנסת יוסי יונה לפרוטוקול כתומך.

יחיאל חיליק בר: יוסי, יש הצבעה בקריאה שלישית אם אתה רוצה.

יחיאל חיליק בר: גם את, חברת הכנסת איילת נחמיאס.

יחיאל חיליק בר: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לקריאה שלישית על הצעת החוק.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 14 בעד החוק – 48 נגד – אין נמנעים – אין חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 48 בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 46), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין שוב את חברת הכנסת בן ארי – לברך על החוק.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, רק בדקה אני רוצה להגיד תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף, לכל הצוות של הוועדה שלו, ליועצת המשפטית – ובכלל, אני חושבת שזאת אחת הוועדות – באמת, בלי לפגוע בשאר הוועדות – המוצלחות והטובות; אני לא רוצה לפגוע, אבל הוא עושה עבודת קודש – עבודת קודש – מעביר כל יום עשרות חוקים ותקנות, ומגיע – לא כי אתה מהסיעה שלי.

מירב בן ארי: ועכשיו, לחבר הכנסת שמולי אני אומר שהשלב הבא של שינוי שם יהיה החוק שלי ושלך שמחליף את השם מהמילה "מפגר" ל"עם מוגבלות שכלית התפתחותית".

איציק שמולי: זאת גרסת ה"מודה" שלך?

מירב בן ארי: זאת גרסת ה"מודה" שלי, כי הזכרתי אותך גם כאן.

מירב בן ארי: אני מודה לכולם; אני מודה גם לצוות שלי; אני גם מודה לאותו ילד נטוש שבא אלי לפני ארבעה חודשים ואמר לי: חברת הכנסת בן ארי, אין לי הרבה בקשות ממך, אני רק רוצה שתחליפי לנו את השם.

מירב בן ארי: אז החלפנו, ותודה רבה לכל מי שתמך.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/639; "דברי הכנסת", חוב' ל"א, עמ' 14473; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 7).

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה דוד אמסלם; בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: להצעת חוק זו יש הסתייגויות; אם ירצו ישמיעו אותן.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

דוד אמסלם: מקורה של הצעה זו בהצעת חוק פרטית שיזמנו חברי הכנסת נאוה בוקר, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, יואב קיש, יואל רזבוזוב, דוד ביטן ואנוכי.

דוד אמסלם: סעיף 5 לחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה, התש"ט–1949, קובע כי כל אדם הפוגע בכבוד דגל המדינה או סמל המדינה, דינו מאסר עד שנה אחת, קנס מרבי עד 300 לירות, או שני העונשים יחד.

דוד אמסלם: נוכח החשיבות הרבה בשמירה על סמלי המדינה, מוצע לקבוע כי דינו של מי שעבר עבירה כאמור יהיה עד שלוש שנות מאסר.

דוד אמסלם: עונש זה זהה לעונש הקבוע לעניין פגיעה בדגל או בסמל של מדינה ידידותית בסעיף 167 לחוק העונשין.

דוד אמסלם: כמו כן מוצע לעדכן את סכום הקנס המרבי בסעיף 5 האמור ולהעמידו על כפל הקנס הקבוע בסעיף 61א(2) לחוק העונשין, קרי על סכום השווה היום לכ-58,400 שקלים חדשים.

דוד אמסלם: הצעת חוק זו מוגשת בצירוף הסתייגויות, אך אבקש כי הכנסת תדחה הסתייגויות אלה ותתמוך בהצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

דוד אמסלם: רבותי, מה שמעניין כאן – שאם מישהו מבזה אחד מדגלי המדינות הידידותיות, עונשו עד שלוש שנים.

יואל חסון: תסתכל מי כתוב פה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, ראינו, תודה, אני מבקש ממך להוריד את זה.

דוד אמסלם: אנחנו לא בקרקס.

דוד אמסלם: דרך אגב, יואל, החוק היום אומר שמי שבעצם מבזה דגל של מדינה ידידותית יכול בעצם לקבל עד שלוש שנות מאסר, אבל לעומת זאת, אם הוא מבזה את דגל מדינת ישראל – עד שנה אחת בלבד.

יואל חסון: אני נגד ביזוי הדגל, אדוני.

דוד אמסלם: זאת אומרת, לפי הבנתי, אם אתה פוגע בדגל הירדני – שלוש שנים, אם אתה פוגע בדגל מדינת ישראל – שנה.

דוד אמסלם: בושה וחרפה שבכלל הגענו למצב הזה.

דוד אמסלם: לכן זה בדיוק מה שאנחנו רוצים פה לתקן.

דוד אמסלם: אני משתגע, מי בכלל הגיש הסתייגות על נושא כזה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

יואל חסון: תן לי להגיד לך משהו: אני נגד ביזוי הדגל, אבל אני לא אוהב את המוטיבציות שלכם.

יואל חסון: המוטיבציות שלכם מעוררות חשד, והן בעייתיות.

דוד אמסלם: עזוב מוטיבציות.

דוד אמסלם: אם אתה מבין כישראלי שדגל מדינת ישראל זה דגל נחות, מותר בעצם – – –

יואל חסון: חס וחלילה.

יואל חסון: אני מצביע בעד, אני מצביע בעד, אבל המוטיבציות שלכם מזעזעות אותי.

דוד אמסלם: אני חשבתי שבדגל המדינה אתה מקבל את העונש המקסימלי, ובדגל מדינה ידידותית קצת פחות.

דוד אמסלם: פה הכול הפוך: דגל מדינה ידידותית, כמו שאמרתי, אם מחר אתה מבזה את הדגל הירדני או המצרי, עד שלוש שנות מאסר; דגל ישראל – אין בעיה, רק שנה.

דוד אמסלם: אתה מבין את ההיגיון המעוות הזה?

דוד אמסלם: אבל עזוב, אנחנו באים לתקן, אז על מה ההסתייגות?

דוד אמסלם: לא הבנתי, אתה לא מסכים לזה?

יואל חסון: אני לא הסתייגתי, אני בעד החוק.

יואל חסון: אני לא אוהב את המוטיבציות.

דוד אמסלם: אז מי מסתייג?

דוד אמסלם: מה אכפת לך מה המוטיבציות?

דוד אמסלם: למה חשוב לך מוטיבציות?

יואל חסון: המוטיבציות שלכם חשוכות, לאומניות וגזעניות.

דוד אמסלם: יואל, עזוב.

דוד אמסלם: בוא נניח שיש לנו מוטיבציות אחרות, אתה מסכים לזה או לא?

יואל חסון: למה?

דוד אמסלם: לחוק הזה?

יואל חסון: לצערי אני מסכים.

דוד אמסלם: תודה.

יחיאל חיליק בר: אז תצביע בצער, יואל, תצביע בצער.

יחיאל חיליק בר: נוסיף לפרוטוקול שאתה מצביע בצער.

מיקי לוי: למה 63,000?

מיקי לוי: איך הגעתם לסכום הזה?

מיקי לוי: – – –

דוד אמסלם: תראה, הנושא של הסכום, אני באמת לא יודע איך לקחו – – –

קריאה: – – – הצעה לשמונה שנים – – –

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: הנושא של הסכום, זה ברור לך שזאת כפולה של איזה משהו שלקחו.

דוד אמסלם: הם לקחו, לדעתי, את 300 הלירות של אז וקידמו אותן בערכים.

דוד אמסלם: הביאו את זה בעצם בערכים ריאליים לסכומים של היום.

דוד אמסלם: אבל זה לא חשוב, אני כרגע לא נכנס אם זה 58,400.

דוד אמסלם: זה ברור לך שאם זה 58,400, כנראה יש פה איזשהו חישוב.

מיקי לוי: מישהו מהבית יכול להתנגד לזה?

דוד אמסלם: עובדה, יש פה הסתייגויות.

דוד אמסלם: זה הדהים אותי שיש הסתייגויות לחוק הזה.

יחיאל חיליק בר: טוב, לחוק הזה – הורדו – היו הסתייגויות של הרשימה המשותפת, והבנתי שהורדתם אותן לחלוטין.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, כהצעת הוועדה, בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1 – 27 נגד – 12 נמנעים – 3 סעיף 1 נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, 12 נגד, שלושה נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: אני עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 38 נגד – 12 נמנעים – 4 חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 38 בעד, 12 מתנגדים, ארבעה נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הדגל, הסמל והמדינה (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: תברך על החוק יוזמת החוק, חברת הכנסת נאוה בוקר.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יואל חסון: למה לא עלית עם דגל?

נאוה בוקר: חבל באמת שלא הבאתי דגל.

נאוה בוקר: חבל מאוד.

יואל חסון: עשית v, למה לא הבאת דגל?

יואל חסון: אישה, תתביישי לך, זה הכבוד לדגל?

יואל חסון: אני מניח שתשימי את הכסף מאחורי ותניפי אותו.

נאוה בוקר: הנה, יש מאחורינו דגל ישראל.

נאוה בוקר: זוהיר הצביע בעד?

יואל חסון: אני הצבעתי בעד.

נאוה בוקר: אני שואלת אם זוהיר הצביע בעד.

יחיאל חיליק בר: זאת הבעת הצער של יואל על הדעה הזאת.

יואל חסון: זה התסכול.

יחיאל חיליק בר: תנו לה לברך.

יחיאל חיליק בר: יואל, עבר לה חוק עכשיו.

יחיאל חיליק בר: אפשר להסכים או שלא להסכים, תנו לה לברך.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות ליושב-ראש ועדת הפנים דודי אמסלם על התמיכה ועל העזרה – תודה רבה לך – ולצוות הוועדה וליועצת המשפטית, שלאורך כל הדרך קיבלנו את התמיכה שלהם בחוק החשוב הזה, שהמטרה שלו היא אחת:

נאוה בוקר: להחמיר – החמרת הענישה – כי רק בדרך של חקיקה אפקטיבית ומחמירה נגד שונאי ישראל מבית ומחוץ אנחנו נדע לשמור על הריבונות היהודית בארץ-ישראל.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יחיאל חיליק בר: יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש יודיע הודעה שיש עליה הצבעה.

יחיאל חיליק בר: אני כבר אומר לכם שתהיה עליה הצבעה, אז מי שרוצה להישאר במליאה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"א בטבת התשע"ו, 23 בדצמבר 2015, להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין), התשע"ה–2015, לדיון בוועדה המיוחדת לפניות הציבור לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): יושב-ראש הוועדה המיוחדת לפניות הציבור ביקש להעביר את ההצעה הנ"ל מהוועדה המיוחדת לפניות הציבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אני חייב לציין שבדרך כלל זה ההפך, אבל במקרה הזה יושב-ראש הוועדה שהחוק היה אצלו ביקש להעביר את זה לוועדה אחרת; התחיל אצלך, אייכלר, ואייכלר העביר את זה בהסכמה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק הנ"ל מהוועדה המיוחדת לפניות הציבור לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני, אני אתן לך לחזור למקומך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בסדר, אני אתן לך גם לעלות בחזרה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בעד או נגד הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 17 בעד הצעת ועדת הכנסת – 37 נגד – אין נמנעים – 1 הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (עונשין), התשע"ה–2015, מהוועדה המיוחדת לפניות הציבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 37 בעד, נמנע אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההודעה אושרה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני יעלה להציג עוד הודעה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ג בסיוון התשע"ו, 29 ביוני 2016, להעביר את ההצעות לסדר-היום בנושא: תופעת שכחת ילדים ברכב, לדיון בוועדת הכלכלה.

): יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה ביקש להעביר את ההצעות הנ"ל מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת המדע והטכנולוגיה.

): דנו על זה בוועדת הכנסת והייתה הסכמה רחבה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את ההצעות הנ"ל מוועדת הכלכלה לדיון בוועדת המדע והטכנולוגיה.

): אבקש את אישורה של הכנסת להצעה זו.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, עוברים להצבעה גם על הודעה זו של יושב-ראש ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 18 בעד הצעת ועדת הכנסת – 39 נגד – אין נמנעים – 1 הצעת ועדת הכנסת להעביר את הנושא:

יחיאל חיליק בר: תופעת שכחת ילדים ברכב מוועדת הכלכלה לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם הודעה זו של יושב-ראש ועדת הכנסת אושרה על-ידי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: [מס' כ/637; "דברי הכנסת", חוב' כ"ח, עמ' 13637; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון מס' 10) – לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: יציג אותה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק זו היא של כמה חברי כנסת, ובראשם חברות הכנסת מרב מיכאלי ומירב בן ארי, וכמובן עוד – רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ וכו' וכו' – אבל הן הדוחפות.

ניסן סלומינסקי: ומאחר שהציבור מקשיב לי ממש, אז אני אדבר – אני אקצר ואני אדבר.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת באה לעשות חמישה שינויים בחוק התובענות, מאחר שהנושא מתפתח מאוד ומתרחב ותופס נפח, לטוב ולרע.

ניסן סלומינסקי: אז חמישה שינויים – אני רק אגיד כל שינוי במשפט אחד.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים טוב לנתבע לתת לתובע טובת הנאה כדי שירד ממנו ויגמור את העניין, אבל אז יימצא שכל אותם האחרים, שלא בעניין, יכול להיות שיפסידו.

ניסן סלומינסקי: ולכן ההצעה באה לשנות ולקבוע שבית-המשפט, כשהוא מחליט אם לאשר את טובת ההנאה או לא, יבדוק טוב-טוב את אותם שיקולים – איך זה משפיע גם על כל האחרים, ועוד דברים נוספים.

ניסן סלומינסקי: זה שינוי אחד.

ניסן סלומינסקי: השינוי השני זה ההתנגדות להסדר הפשרה.

ניסן סלומינסקי: מוצע להרחיב את האפשרות להגיש התנגדות לא רק לאנשים, אלא לכל אדם שפועל לטובת הקבוצה, שיוכל להגיש התנגדות להסדר, גם אם הוא לא בעל עניין, אבל זו קבוצה שמטפלת בעניין – שגם לה תהיה זכות.

ניסן סלומינסקי: השינוי השלישי זה אישור הסדרי פשרה.

ניסן סלומינסקי: כדי לצמצם את כל תביעות הסרק שמוגשות כתביעות ייצוגיות – כי שם טמון – אם זה מצליח אז יכול להיות הרבה כסף, אז מגישים הרבה הצעות סרק – מוצע כי בית-המשפט לא יאשר הסדרי פשרה אם התובענה שהוגשה אינה עומדת לכאורה בתנאים להגשת תביעה ייצוגית.

ניסן סלומינסקי: בית-המשפט בכך מצמצם הגשת הרבה מאוד תביעות סרק.

ניסן סלומינסקי: נקודה רביעית שבה אנחנו משנים את החוק היא היישום של פסקי-דין והסדרי פשרה.

ניסן סלומינסקי: אחרי שיש הסכמים, אף אחד כבר לא עוקב אחרי זה, זה כבר לא מעניין את התובע או את הנתבע, וחלק גדול מהם לא מתממשים.

ניסן סלומינסקי: הצעד שמוצע פה זה שבית-המשפט ייתן הוראות בדבר הפיקוח, ויש כאן הצעה חכמה מאוד, שאומרת שתשלום שכר הטרחה לבא-כוח המייצג יהיה מותנה, כולו או חלקו, במימוש הסדר הפשרה.

ניסן סלומינסקי: כל פעם שההסדר מתממש בחלק – משחררים לו כסף.

ניסן סלומינסקי: מאחר שהוא רוצה את הכסף, הוא ישגיח שההסכם התממש.

ניסן סלומינסקי: הנושא החמישי זה הקרן לחלוקת כספים שנפסקו כסעד, מאחר שבתוך המסגרת, כשפוסקים פיצוי לחברי הקבוצה, הרבה פעמים נשאר כסף.

ניסן סלומינסקי: מה עושים עם הכסף הזה?

ניסן סלומינסקי: היו הצעות; ההצעה כאן היא שיתרת הכספים המיועדים להיפסק וכו' יועברו לקרן שתנוהל על-ידי האפוטרופוס הכללי.

ניסן סלומינסקי: הקרן תחלק את הכספים באמצעות ועדה ציבורית שהצעת החוק קובעת את הרכבה, ואז יהיו דברים שדומים לאופי של התובענה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאין הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק היא רחבה, על-ידי באי-כוח חלק גדול מהסיעות, אולי אפילו כולן, אז אני מבקש מחברי לתמוך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה בקריאה שנייה על הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: נאפשר לחבר הכנסת סלומינסקי לחזור למקומו.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–7 – 38 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: 38 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו עוברים כבר להצבעה בקריאה שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק תובענות ייצוגיות (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, נתקבל.

יחיאל חיליק בר: 39 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חברת הכנסת בן ארי, מיוזמות ההצעה, לברך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה – השרות, גבירותי השרות, הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון מס' 10) היא הצעת חוק חשובה, שעושה צדק וסדר בנושא התובענות הייצוגיות.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות קודם כול לעדי קול, חברת הכנסת לשעבר, הכנסת התשע-עשרה, שהיא יזמה את החוק.

מירב בן ארי: מגיע לה.

מירב בן ארי: היא הביאה אותה לפתחי, אני לקחתי אותה קדימה, ובאמת קידמנו את זה מול הוועדה.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, לחבר הכנסת אוסאמה סעדי, שגם הוא היה, גם בהכנה לקריאה ראשונה – וחבר הכנסת סלומינסקי בהכנה לקריאה שנייה, שבאמת בזכות הרצון שלהם הצלחנו להעביר את זה.

מירב בן ארי: אני רוצה כמובן להודות לחברת הכנסת מרב מיכאלי, השותפה שלי לחוק הזה, ואני רוצה להודות לפרופסור אלון קלמנט, שהיה גם המרצה שלי לסדר דין אזרחי, ולרוני מהקליניקה לתובענות ייצוגיות של אוניברסיטת תל-אביב.

מירב בן ארי: הרבה פעמים חוקים חשובים מגיעים מארגונים חברתיים, ולכן מאוד חשוב להודות להם.

מירב בן ארי: הם הביאו את החוק הזה, הם ישבו אתנו בוועדות וקידמו, ולי הייתה באמת הזכות להעביר את זה.

מירב בן ארי: החוק הזה פשוט עושה צדק, גם מבחינת פרוצדורה, כפי שהציג חבר הכנסת סלומינסקי, אבל גם מבחינת הקרן, אותה קרן שתקום אצל האפוטרופוס ותכוון את הכספים שבאמת הגיעו מאותן חברות לאותן עמותות שזקוקות לכספים האלה, בשל התובענה הייצוגית.

מירב בן ארי: אני מודה, כמובן, לכל מי שהיה מעורב בחוק הזה, ותודה שהצבעתם על החוק, הוא חוק חשוב.

מירב בן ארי: תודה לכם.

יואל חסון: תודה לך, מירב.

יואל חסון: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי, ואני מזמין את חברת הכנסת מרב מיכאלי, יוזמת החוק, לברך.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני, אני לא אחזור על דבריה של חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי – ואני רוצה להודות לך על הקידום האפקטיבי והמהמם, באמת, הנמרצות היוצאת מן הכלל שבה הזזת את הדברים והבאת את החוק לידי חקיקה.

מרב מיכאלי: כמובן, להודות ליושב-ראש ועדת החוקה ניסן סלומינסקי, שכשהוא משתף פעולה, הוא משתף פעולה כמו שצריך – באמת תודה רבה.

רויטל סויד: רגע, ובואי תספרי מה קורה כשהוא לא.

מרב מיכאלי: מה קורה כשלא?

מרב מיכאלי: זה דווקא ידוע עליו.

רויטל סויד: את זה את משאירה לנו.

מרב מיכאלי: זה דווקא ידוע עליו, מה קורה כשהוא לא משתף פעולה.

רויטל סויד: את זה את משאירה לחברי ועדת החוקה.

מירב בן ארי: להודות לאוסאמה, שניהל – – –

מרב מיכאלי: על מה?

מרב מיכאלי: אוסאמה?

מרב מיכאלי: מה, לברך?

מירב בן ארי: כן, כן – – –

מרב מיכאלי: אה, בטח.

מרב מיכאלי: ולאוסאמה, שניהל את הישיבה.

מרב מיכאלי: בוודאי, תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי, שבכישרון גדול ניהל את הישיבה.

מרב מיכאלי: וכמובן, גם אני רציתי וחשוב לי להודות לחברת הכנסת עדי קול.

מרב מיכאלי: אנחנו מאוד מקוות שבאמת התיקון הזה יהפוך את התביעות הייצוגיות לכלי האפקטיבי שהן אמורות להיות, כי הן בפירוש אמורות להיות כאלה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה ומזל טוב, מרב ומירב.

יחיאל חיליק בר: [נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לבקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט לפצל את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124).

יחיאל חיליק בר: יציג את הבקשה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא – פיצול.

ניסן סלומינסקי: קיבלנו את חוק ההמתה, מה שנקרא רצח מדרגה שנייה – חוק כזה שמן, שייקח לנו, אני מניח, חצי שנה או שלושת-רבעי שנה לדון בו ולסיים אותו.

ניסן סלומינסקי: בתוכו יש פרק אחד שהוא לא בהכרח – הוא יכול לעמוד מכוח עצמו – רשלנות.

ניסן סלומינסקי: חשוב מאוד למשרד המשפטים ולאחרים שנפצל את זה כדי שנוכל לדון בו, לגמור אותו בהקדם; יש בו שינוי מסוים בעניין היסוד הנפשי.

ניסן סלומינסקי: ועדת החוקה החליטה לפצל אותו.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי לאשר כדי שנוכל לקיים את זה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לדיון.

יחיאל חיליק בר: יש שלוש בקשות דיבור.

יחיאל חיליק בר: הראשונה – חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת זוהיר בהלול, ואחריו – חבר הכנסת פריג'.

יחיאל חיליק בר: כל אחד – עד שלוש דקות.

זהבה גלאון: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, ויתרת?

יחיאל חיליק בר: אז חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני לא יכול לוותר בשמו, אדוני.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת, של שלוש הדקות שניתנו לי, כדי לדבר רטרואקטיבית על נושא הדגל, על הצעת החוק של הדגל.

זוהיר בהלול: אינני יודע מה האלילות הזאת, לקדש סמלים.

זוהיר בהלול: נדמה לי שהנאורות, שהיא מנת חלקנו, מאפשרת לנו להיות בני-חורין.

זוהיר בהלול: ואתה יודע, אומרים שהספק מוביל לאמת, וצריך לתת הזדמנות לאלה שלא חושבים בדיוק כמו הרוב, שאי-מתן כבוד קדושתי לדגל הוא עבירה.

זוהיר בהלול: היא בעיני המחוקק עבירה שהעונש עליה שנת מאסר, אם אינני טועה.

זוהיר בהלול: לא שהערבים במדינת ישראל סולדים מהסמלים של יהודי המדינה, שהם הרוב, אבל זה לא אומר שעבודת האלילות הזאת לסמלים צריכה לסחוף את כל העם.

זוהיר בהלול: נדמה לי שאחת מהמחאות היסודיות שניתנות לבני-אדם מתוקף, אולי, חופש הביטוי – שכאן אולי מדובר במשהו קדוש – העניין הזה מאפשר לבריות לעתים לנצל עד תום את חופש הביטוי כדי לא לתת חשיבות אלילית או מקודשת לסמלים.

זוהיר בהלול: אז נכבד סמלים – כן; לכבד את הסמלים – כן; לא לפגוע בסמלים בצורה שפוגעת באנשים – זה כן, אבל מתוקף חופש הביטוי, ותוואי חופש הביטוי, אני חושב שלאמנים, אני חושב שלאחרים ולשונים, ניתנת האפשרות הבסיסית שלא להעניק קדושת אלילות לסמלים.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, חברים, אולי תקשיבו שנייה, אני רוצה לדבר בסוגיה אחרת.

עיסאווי פריג': אילן, זה יעניין אותך, מה שאני הולך להגיד.

אילן גילאון: אני רק אומר שבמקום שאנשים משתמשים בסמלים זה טוב, במקום שסמלים משתמשים באנשים זה לא טוב.

עיסאווי פריג': טוב, זה כבר כרטיס הביקור לפופוליזם הפוליטי של מפקד הליכוד.

עיסאווי פריג': דיברנו בשבוע שעבר.

עיסאווי פריג': אילן, תקשיב, עכשיו אני מחזיק את הטלפון, מקבל הודעה שתאגיד השידור הציבורי, שאמור להתחיל לפעול באוקטובר השנה – עכשיו תראה מה קורה: יושב-ראש ההסתדרות ניסנקורן מוציא הודעה בשם משרד התקשורת – יושב-ראש ההסתדרות מוציא הודעה בשם משרד התקשורת – שרשות השידור – התאגיד החדש אמור להתחיל בינואר 2018; לדחות אותו בשנה ורבע.

עיסאווי פריג': תראה איזה שיתוף פעולה סמוי ובלתי מובן.

עיסאווי פריג': אני מדבר עם אנשי התאגיד – – –

אוסאמה סעדי: – – –

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': אני מדבר עם אנשי התאגיד, אומרים לי: אין לנו מושג על מה מדובר, אף אחד מאתנו לא יודע, ואין תשובה, דממה טוטלית.

עיסאווי פריג': מה קורה?

עיסאווי פריג': ניסנקורן מוציא הודעה בשם הממשלה.

עיסאווי פריג': על שיתוף פעולה כזה אני שואל אלף ואלף שאלות.

עיסאווי פריג': אני ליוויתי את התהליך הזה בשנתיים האחרונות.

עיסאווי פריג': מה שקורה זה שמבזים את הבית הזה, מבזים את הכנסת, מבזים את ועדת הכלכלה.

עיסאווי פריג': אנשים, מאות – יותר מ-100 איש נקלטו עד עכשיו – אין להם – יש להם חוזה עבודה ביד.

עיסאווי פריג': מה הם הולכים לעשות?

עיסאווי פריג': אף אחד לא יודע.

עיסאווי פריג': אנשים שחיו באי-ודאות של שנתיים וחצי, ופרשו ותכננו, עכשיו, אחרי הנאום של ראש הממשלה והישיבה הסגורה באופן מוחלט שמתקיימת על התאגיד העכשווי – משאירה את כולנו, הכנסת, רק לכותרת.

עיסאווי פריג': אני שואל מכאן שאלה פשוטה, חברים: על מה ולמה ניסנקורן מוציא הודעה בשם ראש הממשלה, בשם משרד התקשורת, על דחיית הפעלת תאגיד השידור הציבורי?

עיסאווי פריג': האם משרד התקשורת לא מסוגל להגיב ולא מסוגל להוציא את ההודעה בעצמו?

עיסאווי פריג': מה מסתתר מאחורי שיתוף הפעולה?

עיסאווי פריג': מה נרקם?

עיסאווי פריג': מה הדיל שקיים?

עיסאווי פריג': סירחון אחד גדול.

עיסאווי פריג': ביזיון אחד גדול.

עיסאווי פריג': ככה מתנהלת ממשלת בנימין נתניהו.

עיסאווי פריג': רפובליקת בננות, ממש ככה.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בעד או נגד בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט לפצל את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124) (עבירות המתה), התשע"ו–2015.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 21 בעד הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט – 31 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת החוק, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 124) (עבירות המתה), התשע"ו–2015, נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: בעד – 31, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי בקשת ועדת החוקה אושרה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1060); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 32) (התאמה תעסוקתית), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק, בשם השר לביטחון פנים גלעד ארדן, השר אריה דרעי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להציג בפניכם, לבקשת השר לביטחון פנים, לקריאה ראשונה, את הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 32) (התאמה תעסוקתית), התשע"ו–2016.

אריה מכלוף דרעי: עניינה של הצעת החוק שבפניכם היא הסדרת הבדיקה התעסוקתית למשרתים במשטרת ישראל, לרבות אפשרות השימוש בפוליגרף, בהתאם להגבלות שנקבעו בהצעת החוק.

אריה מכלוף דרעי: בשנתיים האחרונות החלה משטרת ישראל לקיים הליכי התאמה תעסוקתית לשוטרים, לרבות מועמדים לגיוס, כדי להבטיח כי המועמדים לגיוס למשטרה והמשרתים בה בפועל מתאימים לתפקידם.

אריה מכלוף דרעי: ההחלטה לנקוט הליכים אלו התקבלה לאחר שהתברר כי לאורך השנים התגייסו והועסקו במשטרה שוטרים אשר אינם ראויים לשרת במשטרה בכל הקשור לטוהר מידותיהם, בין השאר על רקע מעורבותם בעבירות פליליות או משמעתיות.

אריה מכלוף דרעי: במסגרת זו התברר כי הבדיקות שנעשות טרם הגיוס למשטרה ובמהלך השירות בה, ובמרכזן הליכי בדיקת ההתאמה הביטחונית לשירות במשטרה מכוח הוראות חוק שירות הביטחון הכללי, התשס"ב–2002, המאפשרות שימוש בפוליגרף, אין בהן די, משני הטעמים שלהלן – השעה מאוחרת, אני אקצר קצת, אדוני היושב-ראש, כן?

יחיאל חיליק בר: בסדר, זה עניין שלך.

אריה מכלוף דרעי: כן, כן.

אריה מכלוף דרעי: כמו כן, מוצע בהצעת החוק לקבוע מנגנון הגשת השגה בפני מי שמינה המפכ"ל לכך על-ידי נבדק שראה עצמו נפגע מהחלטה שהתקבלה בעניין אי-התאמתו התעסוקתית.

אריה מכלוף דרעי: נוסף על כך מבוקש להסמיך את המפכ"ל לקבוע הוראות, בהתאם לסמכותו שבסעיף 9א לפקודת המשטרה, שיקבלו את אישורם של השר לביטחון הפנים ושר המשפטים, ובהן בין השאר ייקבעו רמות הסיווג של תפקידים במשטרה והנושאים שייבדקו בבדיקת ההתאמה התעסוקתית, וכן יוסדרו אופן ביצוע בדיקות ההתאמה התעסוקתית, אופן הטיפול והשמירה על חומר הבדיקה ואופן הגשת ההשגה בגין החלטה על אי-התאמה תעסוקתית.

אריה מכלוף דרעי: לאור האמור – אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה, כנראה מהמשרד הכינו נאום קצת יותר ארוך.

אריה מכלוף דרעי: בגלל השעה אני רוצה לקצר.

אריה מכלוף דרעי: אפשר להעביר לפרוטוקול?

אריה מכלוף דרעי: אי-אפשר.

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר.

יחיאל חיליק בר: מה שאתה מקריא זה מה שייכנס לפרוטוקול ול"דברי הכנסת".

יחיאל חיליק בר: זו החלטה שלך, אני לא – – –

מיקי לוי: אבל ממילא כולנו, אדוני השר, מצביעים בעד.

אריה מכלוף דרעי: כן.

אריה מכלוף דרעי: השאלה היא אם יש להם עניין שזה ייכנס לפרוטוקול.

אריה מכלוף דרעי: זו השאלה.

עמר בר-לב: לא.

אריה מכלוף דרעי: לא, לא לכם.

יחיאל חיליק בר: עמר, אתה לא אמור להגיד מה אתה רוצה שהוא יעשה.

יחיאל חיליק בר: פשוט, מהסיוט של איתן כבל.

אריה מכלוף דרעי: לאור המלצת חברי הכנסת ולאור האמור, אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

מיקי לוי: מה שחשוב זה הצעת החוק, לא ההקראה.

מיקי לוי: עשית בשכל.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת דוברות ודוברים.

יחיאל חיליק בר: אני אקריא את שמו של מי שלא הסיר את בקשתו: חבר הכנסת יואל חסון – מוותר; מירב בן ארי; עליזה לביא; זהבה גלאון; אמיר אוחנה; מיכל רוזין.

יחיאל חיליק בר: איילת נחמיאס – בבקשה, שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר בצורה יותר ברורה מה שאחר-הצהריים, לטעמי, אמרתי לא בשקט, אבל השתדלתי להיות מנומסת ולא לקרוא קריאות ביניים בשעת השאלות.

איילת נחמיאס ורבין: דיבר כאן גם השר יובל שטייניץ, ודיבר כאן ראש הממשלה, בצורה ברורה מאוד ונוקבת נגד הרב לוינשטיין, או מה שאני בימים האחרונים מוצאת את עצמי עושה – "הרב" לוינשטיין, כי אני לא יודעת מה רב ומה רבותא, ואני בטוחה שהוא לא מייצג את רבני ישראל.

עמר בר-לב: רב עם כל העולם.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת על הרב דרעי, זה בסדר; אני מדברת במקרה הזה על הרב לוינשטיין, ואני רוצה לומר לכם שראש הממשלה וגם השר שטייניץ דיברו נחרצות נגד הדברים שהוא אמר.

איילת נחמיאס ורבין: אומנם, הרב דרעי, אני לא מדברת עליך, חלילה, אבל אני פשוט – אני יודעת, איציק שמולי תמיד מרכז הרבה תשומת לב סביבו, זה בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני אומרת לכם, אני חושבת שהם צריכים לעשות מעשה; אי-אפשר להסתפק בזה שהם באו ואמרו שהאמירות לא מקובלות עליהם.

איילת נחמיאס ורבין: השר שטייניץ אמר דברים חריפים, ומאוד שמחתי לשמוע אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אחר כך באה השרה רגב ושאלה אותנו למה אנחנו לא יוצאים נגד אורשר.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה?

איילת נחמיאס ורבין: גידי אורשר הושעה מתפקידו מייד.

איילת נחמיאס ורבין: רוב האנשים שאני מכירה בכנסת ישראל יצאו נגד הדברים שלו.

איילת נחמיאס ורבין: מה השאלה בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: מישהו ראה איזושהי קריאה נגד הרב לוינשטיין שקוראת להשעות אותו, או לחלופין – לעצור את תקצוב הישיבה בעלי?

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שאין פה יותר שאלות, וזה מה שקראתי לראש הממשלה וזה מה שקראתי לשר שטייניץ לעשות, וזה גם מה שהצעתי לשרה רגב – לקום ולקרוא קריאה ברורה: דברים כאלה לא יכולים להיאמר על-ידי מורה, מחנך – רב – בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת נחמיאס.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זנדברג; מרגלית; בר-לב; אבו מערוף.

יחיאל חיליק בר: נחמן שי – בבקשה, עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: נחמן לא מוותר, אתה ויתרת.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

נחמן שי: תודה, תודה לך, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מוכרח להגיב גם מעל הדוכן על ההודעה שקיבלנו לפני דקות אחדות בעניין תאגיד השידור הציבורי.

נחמן שי: אנחנו הקדשנו בכנסת הזאת מאות שעות לתאגיד הזה.

נחמן שי: אם היו מקדישים אותו מספר שעות למשל לשיפור יחסי החוץ של ישראל, או לתכנון אסטרטגי של יחסינו עם הפלסטינים, אני בטוח שכבר היינו מגיעים לפתרון.

נחמן שי: ישבנו ימים ולילות, גם בוועדות, גם במליאה – כל הזמן: תאגיד השידור, תאגיד השידור, תאגיד השידור, תאגיד השידור.

נחמן שי: והיה לחץ כבד להתחיל מייד.

נחמן שי: אנחנו אמרנו – עבדכם אמר יותר מפעם: אי-אפשר להקים תאגיד שידור בשנה, ולא בשנתיים; זה לוקח זמן.

נחמן שי: אבל אמרנו להם באותה נשימה: אל תהרסו בינתיים את רשות השידור הקיימת.

נחמן שי: אל תהרסו אותה, כי זה נורא קל להרוס, והרבה יותר קשה לבנות.

נחמן שי: כל אחד יודע את זה.

נחמן שי: ותאגיד שידור, שזה מאות עובדים, וזה יותר ממיליארד שקל תקציב – אי-אפשר ביום בהיר אחד להוריד אותם, להוסיף אותם.

נחמן שי: זה היה ברור ששום תוכנית עבודה אין פה.

נחמן שי: סתם התנכלות, רוע לב, אני לא יודע, קפריזה אישית – תגידו מה שאתם רוצים.

נחמן שי: עכשיו, אני העברתי פה הצעת חוק לפני חודש, חודש וחצי, להאריך בחצי שנה, יחד עם הממשלה – הכול יפה.

נחמן שי: פתאום מאריכים בשנה וחצי.

נחמן שי: אני לא נגד – מלכתחילה היה צריך.

נחמן שי: גויסו עובדים.

נחמן שי: מה יהיה עם העובדים?

נחמן שי: מה יהיה עם העובדים?

נחמן שי: 200 איש כבר התפטרו ממקומות העבודה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: לפטר, להתל, לטלטל – סתם.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: אני חושב שיש מאחורי זה תוכנית, זה לא מקרי.

נחמן שי: התוכנית היא להרוס את רשות השידור הקיימת.

נחמן שי: זו הייתה התוכנית – להרוס אותה.

מרב מיכאלי: נכון.

מרב מיכאלי: וזה הצליח.

נחמן שי: וזה הצליח, נכון, אומרת מרב חברתי.

נחמן שי: זה הצליח לסרס את המקום.

נחמן שי: מה יעשה העובד ששלשום ראיינו אותו ואתמול הודיעו לו שהוא לא התקבל?

נחמן שי: איפה הוא עומד עכשיו?

נחמן שי: הוא תלוי.

נחמן שי: הוא עובד עדיין ברשות השידור?

נחמן שי: הוא כבר לא עובד שם?

נחמן שי: הוא כבר יודע שלא רוצים אותו.

נחמן שי: איפה מורל העובדים?

נחמן שי: איפה האווירה היצירתית שהארגון הזה מחייב?

נחמן שי: איפה תוכניות עבודה לעתיד?

נחמן שי: הלוא טלוויזיה, כמו כל דבר אחר, צריכה לתכנן קדימה.

נחמן שי: הזמינו תוכניות?

נחמן שי: לא הזמינו?

נחמן שי: מה זה – זה ברדק?

נחמן שי: כאילו אין בכלל – כאילו המציאו את המדינה שלשום בלילה.

נחמן שי: אז אני אומר לכם, אני חסתי מלכתחילה על רשות השידור, ואמרתי שזו לא הדרך, וצריך לעשות את זה בתהליך, ולראות איך אפשר לשפר את המצב הקיים.

נחמן שי: אמרו: לא, הורסים ובונים.

נחמן שי: עכשיו נוצר דבר מאוד מעניין: חצי בית הרוס, זה הבית שקוראים לו רשות השידור, וחצי בית עומד, אבל הוא חצי בית, הוא לא מתפקד, וזה תאגיד השידור.

נחמן שי: יכול להיות שזה משרת את צרכיו של ראש הממשלה, שעמד פה היום שעה ו-40 דקות ולא אמר רבע מילה על זה – ושאלו אותו בתחומים האלה – לא אמר רבע מילה.

נחמן שי: לא יכול להיות שזה התפתח בשעה ורבע שהוא הלך מפה החוצה ללשכה שלו.

מרב מיכאלי: הוא אמר שחשוב שיהיה שידור רצוף.

נחמן שי: שיהיה שידור רצוף, הוא אמר?

נחמן שי: יהיה פה לא שידור רצוף – יהיה פה שידור עצוב.

נחמן שי: זה מה שיהיה פה בסופו של דבר.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו – – –

נחמן שי: אני חושב שמבקר המדינה, כגוף ראשון שעולה בדעתי, יצטרך לבדוק את כל תהליכי קבלת ההחלטות שהיו פה: איך ההר הוליד עכבר – ההר הוליד עכבר.

נחמן שי: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אולי במקרה הזה העכבר הוליד הר.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו ממשיכים עם רשימת הדוברים.

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: – – – זה לא אומר שהתופעה תיעלם.

יחיאל חיליק בר: יואל.

יואל חסון: תתביישי לך – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר; מוזס; מיקי לוי – מוותר; איציק שמולי; יעל גרמן; שרן השכל; רויטל סויד; יוסי יונה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אין עוד דוברות ודוברים – – –

יואל חסון: אולי לחברת הכנסת ברקו יש מה לומר לך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, עוברים – –

ענת ברקו: – – – כל הזמן נטפל אלי – – –

יואל חסון: – – –

יחיאל חיליק בר: – – להצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה – חבר הכנסת חסון, תודה – – –

יואל חסון: – – – עדיף?

יואל חסון: אז היה לך מה להגיד.

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 32) (התאמה תעסוקתית), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

יואל חסון: רגע, זו הצבעה על התאגיד?

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: – מה פתאום?

יחיאל חיליק בר: – נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – 1 נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 32) (התאמה תעסוקתית), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 34 בעד, אחד נגד, שני נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 32) (התאמה תעסוקתית), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1059); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 15) (מתן שירות ציבורי בלא המתנה בתור לאזרח ותיק שגילו מעל 80 שנים), התשע"ו–2016 – לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תציג את הצעת חוק השרה לשוויון חברתי חברת הכנסת גילה גמליאל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי וחברות הכנסת, והדרנו פני זקן וזקנה ובפני שיבה נקום.

מרב מיכאלי: אבל אל תגידי זקנה – – –

גילה גמליאל: אני אומרת את זה מהמקורות.

גילה גמליאל: נבחין ונראה שהאמירות האלה הן המקורות שלנו, ואת זה אנחנו צריכים לספוג, להטמיע תודעתית, לחנך את ילדינו.

גילה גמליאל: כן, חברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי, בפני אזרחים ואזרחיות ותיקים נקום, שזה אומר מגיל 60 ומעלה.

גילה גמליאל: לא צריך לחכות עד אז.

גילה גמליאל: אבל עד שנסיים את ההטמעה של אותם דברים, של חינוך ילדינו לכך שאזרחים ואזרחיות ותיקות יקבלו את ההוד, ההדר, הכבוד הראוי להם, המדיניות של המשרד שלי לשוויון חברתי זה בדיוק זה: לפעול לפעילות מרובה של שילוב בין-דורי – בין אוכלוסייה צעירה לאוכלוסייה אזרחית ותיקה, כדי שההדר הזה יבוא באופן טבעי, ולא נצטרך לחוקק חוקים על דברים כל כך ברורים.

גילה גמליאל: אז החוק, כבוד היושב-ראש, שאני מציגה פה בפניכם, זה מתן שירות ציבורי בלא המתנה בתור לאזרחים ותיקים שגילם מעל 80 שנה.

גילה גמליאל: כלומר, לכשיגיעו אזרחים ותיקים – ואזרחיות – לדואר, לבית-המרקחת, לבנק, לקולנוע, לתיאטרון, לאולמות מופעים, לאצטדיונים, לגלריות, למוזיאונים, לספריות – לכל מקום שיש בו מכירת כרטיסים – לנסיעה בתחבורה ציבורית, לאתרי עתיקות, לאתרי הנצחה, לגנים הלאומיים – לכל האתרים הלאומיים כהגדרתם בחוק גנים לאומיים – לשמורות טבע, לחנויות גדולות כהגדרתן בחוק קידום התחרות בענף המזון – בכל המקומות הללו אנחנו כולנו נפנה בעבורם את התורים וניתן להם לעבור, בשטיח פרוש בפניהם, לראש התור.

גילה גמליאל: העניין הזה נועד להוקיר את מי מאתנו שמגיעים לגבורות ומגיע להם – בזכות, כמו שאמרתי, עוד מההיבט של עצם היותם מקימי המדינה, על תרומתם הענפה, אנחנו צריכים להוקיר אותם, ועל כך אנחנו נעביר היום את החוק, כדי לאפשר להם לעשות זאת.

גילה גמליאל: אני שמחה שגם חברי חבר הכנסת איציק שמולי צירף את הצעת החוק הפרטית שלו להצעת החוק הממשלתית, ואני קוראת כאן לכל חברי וחברות הבית לתמוך בהצעה הממשלתית, ולתמוך גם בהצעת החוק הפרטית.

גילה גמליאל: אנחנו נשלב אותן, כמובן; היא תיטמע בהצעת החוק הממשלתית, ואני סומכת על מר אלאלוף, חבר הכנסת היקר, שיצליח לקדם זאת, וכולי תקווה שעד סוף המושב הזה זה כבר יעבור כחוק במדינת ישראל.

גילה גמליאל: אז תודה רבה, ובקרוב מאוד הזכות האלמנטרית הזאת כבר תצא לדרך.

גילה גמליאל: אז תודה לכם ולכן.

יחיאל חיליק בר: תודה לך, השרה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2910/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: הוצמדה להצעת החוק הזאת, כאמור – חוק מ/1059 – הצעת חוק של חבר הכנסת איציק שמולי, והוא יעלה להציג אותה.

יחיאל חיליק בר: מה לך ולאזרחים ותיקים וכל – – –

איציק שמולי: אני יודע – – –

יחיאל חיליק בר: פתאום החלטת להשתגע?

יחיאל חיליק בר: סבבה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזה חוק שהוא חשוב בצורה בלתי רגילה.

איציק שמולי: נכון שהדרת פני זקן, ולקום באוטובוס, ולתת לאזרח ותיק או אזרחית ותיקה לעבור בתור, בעולם מתוקן זו הייתה אמורה להיות נורמה.

איציק שמולי: אבל, לצערנו, בעולם הזה, שכל אחד ממהר לכל מקום וכל אחד רוצה להגיע ראשון לכל מקום, אנשים לא מסתכלים יותר מדי לצדדים, והרבה פעמים שוכחים שיש מסביבנו, בקרבנו, אזרחים ותיקים, שהם לא אצנים אולימפיים ולא יכולים לעמוד שעות בתור ולא יכולים להקדים אותנו, הצעירים, בדואר, בעלייה לאוטובוס, בקולנוע, בכל מקום אחר.

איציק שמולי: ולכן, הצעת החוק הזאת היא מאוד מאוד חשובה.

איציק שמולי: בראש ובראשונה אני חושב שמגיעה מילת ברכה גדולה מאוד לך, השרה גילה גמליאל, שמאז שאת נכנסת למשרד – וזה לא היה קל, כי נכנסת בוודאי לנעליים גדולות, של אורי, זיכרונו לברכה – את עושה עבודה מופלאה, גם בתחום התרבות של האזרחים הוותיקים וגם בדאגה לרווחה שלהם, ועל כך נתונות לך התודה והברכה.

איציק שמולי: אני רוצה גם להודות לוועדת העבודה והרווחה ולנועה בן-שבת, שעמלה על ההצמדה של הצעת החוק, ואני מאוד מאוד מקווה שבכנסת הזאת, בעזרת חברים גם מהצד הזה וגם מהצד הזה – ואני רואה את טלי, גם את מאוד מאוד שקועה בנושאים של האזרחים הוותיקים – זה יהיה אחד הנושאים שנצליח לדחוף קדימה, כי באמת אין שום סיבה שהכנסת הזאת לא תתרכז ותתכנס סביב 800,000 ואולי יותר אזרחים ותיקים במדינת ישראל, שהרווחה שלהם לא מספיק גבוהה, והם מועדים יותר לפורענות בדרכים ולתקיפה ברחובות, ולפעמים גם מפילים אותם בפח בעולם הצרכנות.

איציק שמולי: אז אני מאוד מאוד מקווה שגם בעזרת התמיכה באמת הגדולה שלך, השרה גילה גמליאל, וגם בעזרת חברי הכנסת טלי ונחמן, שותפי להובלת השדולה, אנחנו נצליח להביא בשורה בכנסת הזאת לאזרחים הוותיקים.

איציק שמולי: זו הצעה חשובה מאין כמותה.

איציק שמולי: גם אני, ממקום מושבי בוועדת העבודה והרווחה, אעשה את הכול, כמובן יחד עם היושב-ראש, לקדם את ההצעה הזאת כמה שיותר מהר.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

רויטל סויד: רגע, יש לבני בגין מה להגיד.

יחיאל חיליק בר: תכף, יש רשימה.

זאב בנימין בגין: לא, שאלה קטנה אליך: אין סיפק בידי לפנות לוועדת האתיקה כרגע.

זאב בנימין בגין: החוק הזה נוגע לי אישית, אני זקן חברי הכנסת.

זאב בנימין בגין: האם אני יכול להצביע בעד?

יחיאל חיליק בר: שאלה טובה, כבוד זקן חברי הכנסת.

גילה גמליאל: ודאי שכן.

יחיאל חיליק בר: השרה אומרת שכן, אז אתה, אנחנו נאפשר לך אפילו הצבעה כפולה, כי אתה – – –

איציק שמולי: אתה יכול להיות בטוח.

איציק שמולי: אנחנו מצביעים בעד הדיור ולא מקבלים דיור.

איציק שמולי: אתה תצביע בעד – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע בעד בגין.

יחיאל חיליק בר: אתה רואה?

יחיאל חיליק בר: זה כבוד גדול.

יהודה גליק: תגיד שאתה רוצה להצביע ראשון.

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לרשימת הדוברות והדוברים, מי שלא הסיר את עצמו.

יחיאל חיליק בר: יואל חסון – כן?

רויטל סויד: די.

יואל חסון: יש לי מה לומר בעניין.

יחיאל חיליק בר: יואל, אתה אין לך עוד שערה לבנה אחת, מה יש לך לדבר על החוק?

יחיאל חיליק בר: אני לא מבין, באמת.

יואל חסון: קודם כול יש כמה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני רציתי לדבר פה, כי אני חושב שזה אחד החוקים החשובים, שנראים אולי לפעמים קטנים כאלה, שלא באמת עושים הבדל, אבל כשהם הופכים להיות חלק מחקיקה רחבה שמתייחסת לאזרחים הוותיקים, זו עוד לבנה חשובה ביחס של החברה לאזרחים הוותיקים.

יואל חסון: אני חושב שחברה שלא יודעת להתייחס לאזרחים הוותיקים שלה זו חברה מעוותת, זו חברה שאין לה עתיד, וזו חברה שלא יכולה באמת להתקדם לשום מקום.

יואל חסון: זה משהו שמבחינתי, ברמה האישית והרגשית, האוכלוסייה הוותיקה היא משהו שלי, בכל אופן, נוגע מאוד ללב, ולכן אני רוצה לברך על החקיקה הזאת, גברתי השרה, אותך.

יואל חסון: אני רוצה להגיד גם לחבר הכנסת שמולי, חברי לסיעה, שבאמת עוסק באדיקות בנושא הזה של האוכלוסייה הוותיקה, גם בתחום הביטוחים וגם במצבם בכל תחום אפשרי: אתה באמת מעורר השראה בדבקות שלך בנושא הזה, בהחלטה שלך להוביל את זה ולא לוותר, ולקחת את זה כאג'נדה שהיא באמת ודאי מכבדת אותך כאיש ציבור שלוקח את עבודתו ברצינות, וגם, לדעתי, עושה למחנה הציוני ולכנסת כולה כבוד גדול, שאתה הפה והנציג של האוכלוסייה החשובה הזאת.

יואל חסון: תודה רבה לך.

איציק שמולי: תודה.

קריאה: חברת הכנסת ברקו – – –

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: אני מקווה, אגב, שבכל הדבר הזה גם נראה שחברת הכנסת ברקו תומכת בחוק הזה באותה מידה.

ענת ברקו: ברור, יואל.

ענת ברקו: ברור.

ענת ברקו: איך לא? חיכיתי רק שתגיד לי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בן ארי.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

רויטל סויד: מה קורה לכם?

רויטל סויד: נשארים בשביל שמולי – –

מירב בן ארי: – – –

רויטל סויד: – – ובשביל גילה, כמובן, בשביל השרה.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה ואדוני השר, עליתי לכאן כדי לומר לך תודה רבה על החוק החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה להתחייב כאן, בשם ועדת העבודה והרווחה – וגם דיברנו עם יושב-ראש הוועדה – שאנחנו נעשה כל מה שאפשר כדי לקדם את זה כבר במושב הזה, כדי שזה יעבור בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מירב בן ארי: לכן היה לי חשוב לברך – כמובן גם את חברי חבר הכנסת איציק שמולי.

מירב בן ארי: אני רוצה רק לומר משהו אחד, בעיקר מהמקום של הספסל האחרון – כל הזמן אומרים על צעירים וצעירים; צעירים אנחנו כנראה לא נהיה, קשישים אנחנו בטוח נהיה, לכן באמת חשוב לתמוך – –

איילת נחמיאס ורבין: וואו.

מירב בן ארי: – – ולפרגן.

אוסאמה סעדי: אני מבקש: לוועדת החוקה, לא לוועדת העבודה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת סעדי, אומנם אתה עושה עבודה טובה בוועדת החוקה, ופרגנו לך היום, אבל תסמוך עלי, תסמוך על חבר הכנסת כהן ועל יושב-ראש הוועדה, שאנחנו נקדם.

מירב בן ארי: זו בדיוק האג'נדה של הוועדה, ולכן הצעת החוק חשובה.

מירב בן ארי: ברכות לךְ ולחבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: יוסף ג'בארין; עליזה לביא; עמר בר-לב; רוזין; אבו מערוף; נחמן שי; ישראל אייכלר; איילת נחמיאס.

איילת נחמיאס ורבין: עבדאללה עולה.

יחיאל חיליק בר: אז למה אתם מפריעים?

יחיאל חיליק בר: רגע, רגע, סליחה.

יחיאל חיליק בר: עבדאללה אבו מערוף.

איילת נחמיאס ורבין: עבדאללה עולה.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, מה לעשות, תישארו פה עוד קצת.

עבדאללה אבו מערוף: נחזיק אתכם עוד כמה דקות.

יחיאל חיליק בר: חברותא.

נחמן שי: – – – אנחנו מקבלים לפי שעות.

יחיאל חיליק בר: בגמרא אמרו: או חברותא או מיתותא.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרה גילה גמליאל וכבוד השר אריה דרעי, החוק הזה הוא מסר חינוכי, תרבותי וחברתי טוב מאוד, וכמו שאומרים: עדיף מאוחר מאשר בכלל לא.

עבדאללה אבו מערוף: אני אחד החתומים על הצעת החוק הפרטית של איציק שמולי, ולכן אני מברך על ההצעה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: ראיתי מה זה קשישים ואזרחים ותיקים מעל גיל 80 – חייתי בחברה ללא חוק שכיבדה את האנשים האלה, שהם אזרחים ותיקים, ומגיע להם כבוד – לפחות הכבוד הזה, הקל.

עבדאללה אבו מערוף: באמת הייתי רוצה שלא נצטרך לחוקק את החוק הזה, ושאכן המסר הזה יגיע, בייחוד לדורות הצעירים, שלא נצטרך לחוקק חוקים כאלה, וזה יהיה חלק מהחיים הנורמטיביים, התרבותיים והחינוכיים של כל אזרח.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני מברך על החוק, את איציק שמולי ואת היוזמים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שי, בבקשה.

ענת ברקו: מה אתה אומר, חבר הכנסת חסון?

ענת ברקו: שמעת?

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, תודה שאת מסבה את תשומת לבי, באמת.

ענת ברקו: אני פשוט ראיתי שאתה שקוע – – –

יואל חסון: ומה עם הוותיקים הפַלסטינים שפַּ, פַּ?

יואל חסון: מה נעשה עם זה?

יואל חסון: מה נעשה אתם?

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה קודם כול להודות – – –

איימן עודה: – – –

נחמן שי: אני רוצה קודם כול להודות לשרה גמליאל – – –

יהודה גליק: – – –

נחמן שי: אני רוצה קודם כול להודות לשרה גמליאל, השרה לאזרחים ותיקים, לשוויון חברתי, על ההצעה ועל החוק, וגם לחברי הטוב איציק שמולי.

נחמן שי: כפי שאמר איציק, הוא ואני וחברנו יואב קיש עוסקים בכנסת בשדולה לאזרחים ותיקים, לגמלאים ולגמלאיות.

נחמן שי: כל צעד שיכול לשפר את מצבם, את הרגשתם, בחברה הישראלית, מתקבל בברכה.

נחמן שי: כל דבר.

נחמן שי: מדובר באוכלוסייה – בציבור של 900,000 איש שגדֵל במהירות, והוא כנראה הסקטור שצומח הכי מהר בחברה הישראלית, כי תוחלת החיים הולכת ומתארכת.

נחמן שי: זה הישג אדיר שלנו, של מערכת הבריאות, של מערכת הרווחה, של כל המערכות הסובבות.

נחמן שי: אומנם אנחנו מתלוננים כל הזמן, אבל מסתבר שבכל זאת אנחנו מאריכים לחיות.

נחמן שי: אבל כשמאריכים לחיות, צריכה גם להיות איזושהי איכות.

נחמן שי: אני לא צריך להטיף לך, גילה, כי את יודעת את זה היטב, ואני בטוח שאת משקיעה בזה הרבה.

נחמן שי: לכן, ההכרה במעמדם, והטמעת הערך, בעיני, של אזרח ותיק ואזרחית ותיקה בציבור – הוא ערך עליון.

נחמן שי: הם לא – אני יכול להגיד "אנחנו", כי גם אני שייך אליהם – אנשים מיותרים – מה לעשות – הם לא רק עשו, הם גם עושים, הם גם מעורבים, גם אכפת להם, והם חלק בלתי נפרד מהחברה שלנו.

נחמן שי: לכן, אני מקווה מאוד שיבואו עוד חוקים, והחוקים ייצרו גם את האווירה הדרושה כדי לסייע.

נחמן שי: יש גם צורך להיטיב את מצבם הכלכלי של חלק מהם, את יודעת; לא כולם – יש כאלה שמצבם טוב, והם פורשים בכבוד.

נחמן שי: יש כאלה שהחיים האלה, של גיל מבוגר, הם חיים לא מכובדים, והם נמצאים על קו העוני ולפעמים מתחת לקו העוני.

קריאה: 22%.

נחמן שי: אני יודע, אחד מכל חמישה.

נחמן שי: אני יודע.

נחמן שי: וכאן המדינה חייבת לעזור להם.

נחמן שי: אני יודע שהייתה פה בכנסת לא מזמן הצעה להעלות בגדול את קצבת הזיקנה – תכף גם ישנו את השם, אני מבין – אנחנו יודעים, ואלה היו סכומים פנטסטיים.

נחמן שי: אז אני לא בטוח.

נחמן שי: כולנו רצינו ותמכנו – חלק, שיכלו לתמוך – אבל אין ספק שצריך למצוא דרך לגאול את הקבוצה הגדולה הזאת של הגמלאים, ונוריד אחד מתוך חמישה מ-900,000 – אנחנו יודעים איזה מספרים אלה – וניתן להם בפרק האחרון של חייהם, שיכול להיות מאוד ארוך, וזה לא שנה או שנתיים, חיים בכבוד.

נחמן שי: את הכדור הזה אני משאיר על המגרש שלך, אבל אנחנו לא מוותרים לך, כי נהיה שם, גם אנחנו וגם אחרים.

נחמן שי: בסופו של דבר זה אינטרס של כולם, כמו שאמרה מירב; גם היא וגם הצעירים שיש בינינו, וגם גיל הביניים – כולם יגיעו לשם.

מרב מיכאלי: בעזרת השם.

נחמן שי: בעזרת השם, כמובן.

נחמן שי: אז תודה רבה לך, גילה, וידידי איציק, תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר; נחמיאס ורבין – מוותרת; מוזס; גלאון; מיקי לוי; מיקי, למה דלוק לך שם האור בעד, שם?

יחיאל חיליק בר: לא לא לא, לא לדפוק.

יחיאל חיליק בר: מיקי, זה לא שוק.

יחיאל חיליק בר: הוא פתר את זה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: מה שלא הולך במוח הולך בכוח.

יחיאל חיליק בר: מיקי הוכיח לנו את זה עכשיו.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד, מיקי.

מיקי לוי: כל מה שאתם לא מצליחים לסדר, תביאו אלי.

יחיאל חיליק בר: כן, אפשר לצרף אותו לאגף הטכנאים.

יחיאל חיליק בר: אמיר אוחנה; שמולי.

איציק שמולי: כבר דיברתי.

יחיאל חיליק בר: גרמן; השכל; סויד; יוסי יונה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בנפרד, קודם כול על הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 15) (מתן שירות ציבורי בלא המתנה בתור לאזרח ותיק שגילו מעל 80 שנים), התשע"ו–2016, שהציגה השרה גמליאל, ואחר כך נצביע גם על ההצעה של שמולי.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד הצעת החוק?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 15) (מתן שירות ציבורי בלא המתנה בתור לאזרח ותיק שגילו מעל 80 שנים), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 32 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו עוברים עכשיו להצבעה על ההצעה – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: היא תועבר לוועדת העבודה והרווחה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה המוצמדת של חבר הכנסת שמולי, מס' 2910.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אין בעיה, נוסיף אחרי זה לפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון – מתן שירות בלא המתנה בתור לאזרח ותיק מעל גיל 80), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 34 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם הצעת החוק של איציק שמולי, המוצמדת, עברה בקריאה ראשונה, ושתי ההצעות יועברו להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב, איציק, מזל טוב, השרה.

יחיאל חיליק בר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1061); נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הקלה באמצעי משמעת המוטלים על בעלי מקצועות מוסדרים, התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: יציג את הצעת החוק, בשם שרת המשפטים, השר אריה דרעי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, השר דרעי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מזוז, נא לאפשר לשר דרעי להציג את הצעת החוק.

ירון מזוז: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ירון מזוז: כבוד הרב – – –

יחיאל חיליק בר: פה הוא השר.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, יש לי שאלה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אריה מכלוף דרעי: מרב, אני עונה עכשיו במקום השרה איילת שקד.

אריה מכלוף דרעי: כתבו לה כאן: "אני מתכבדת להביא בפניכם", אז איך אני מתנסח עכשיו?

אריה מכלוף דרעי: תגידי לי, בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני השר – – –

אורי מקלב: בשם שרת המשפטים – – – מרב מיכאלי, איך זה מתחבר.

אריה מכלוף דרעי: מה אני עושה, מרב?

מרב מיכאלי: השר יובל שטייניץ קרא את זה ככה, בנקבה, וכל הזמן הפנה אלי, ואני עליתי אחריו והזמנתי אותו למועדון הדראג.

מרב מיכאלי: אם אתה רוצה שאני אעשה אותו דבר גם אתך, בשמחה.

יחיאל חיליק בר: את מניחה שהוא יודע מה זה מועדון הדראג.

אריה מכלוף דרעי: טוב, מרב.

מרב מיכאלי: באהבה, רק באהבה.

אריה מכלוף דרעי: מרב, הבעת את דעתך, הרבנית מרב.

אריה מכלוף דרעי: אלה התשובות שלך, חבל.

אריה מכלוף דרעי: נו, טוב.

אריה מכלוף דרעי: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתכבד להביא לפניכם לקריאה ראשונה את הצעת חוק הקלה באמצעי משמעת המוטלים על בעלי מקצועות מוסדרים, התשע"ו–2016.

אריה מכלוף דרעי: לפי ההצעה, יוסמך נשיא המדינה להקל באמצעי משמעת של התליית רישיון לתקופה קצובה אשר הוטל בתום הליך משמעתי על בעל מקצוע מוסדר.

אריה מכלוף דרעי: אמצעי משמעת של התליה משמעותו איסור עיסוק במקצוע לתקופה קצובה.

אריה מכלוף דרעי: ההקלה תוכל להיעשות על דרך קיצור תקופת תוקפו של אמצעי המשמעת, או על דרך המרתו באמצעי משמעת אחר.

אריה מכלוף דרעי: התיקון מוגבל לסמכות הקלה בעונש בלבד, ולא לחנינה, המוחקת את תוצאות העבירה.

אריה מכלוף דרעי: על־פי ההצעה, קודם להפעלת סמכותו של נשיא המדינה תעמוד לנגד עיניו חוות דעת של הגוף המקצועי הנוגע בדבר.

אריה מכלוף דרעי: התיקון מוצע במגמה לקבוע הסדר מאוזן, בהתחשב בפגיעה הקשה שיש בענישה משמעתית המונעת עיסוק לתקופה משמעותית מחד גיסא, ובאינטרסים הציבוריים, ובהם הצורך למנוע התנהגות פסולה של בעלי מקצוע וההגנה על הציבור, מאידך גיסא.

אריה מכלוף דרעי: לאור האמור, הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

אריה מכלוף דרעי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים, אם כן, לדיון.

יחיאל חיליק בר: חסון – עולה?

יואל חסון: כן.

יחיאל חיליק בר: חסון עולה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אורן חזן לא פה.

יחיאל חיליק בר: יואל החליט להחליף אותו היום.

יחיאל חיליק בר: בן ארי – מירב, את עולה?

מירב בן ארי: אני רוצה לעלות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, יש לך עד שלוש דקות.

מירב בן ארי: תודה, אדוני השר, אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, כמובן אני תומכת בחוק החשוב הזה, המשמעותי.

מירב בן ארי: אני לא שמעתי מה השר המליץ, האם גם החוק הזה יגיע לוועדת העבודה והרווחה?

מירב בן ארי: הוא המליץ על זה?

יחיאל חיליק בר: ועדת החוקה.

מירב בן ארי: ועדת החוקה?

יחיאל חיליק בר: כן.

מירב בן ארי: אפילו שזה נושא שקשור גם ברווחה.

מירב בן ארי: זה בהחלט חוק חשוב.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד רק משהו אחד לקראת סיום המליאה, לנוכח העובדה שהיה כאן היום אירוע שאני חייבת להתייחס אליו ולא נתנו לי להתייחס אליו בשעת השאלות לראש הממשלה, ולא אישרו לי את ההצעה לסדר-היום.

מירב בן ארי: אני יודעת שההצעה הזאת לסדר-היום לא אושרה משיקולים שונים, ולכן חשוב לי להתייחס במילה אחת למה שאמר ראש מכינת עלי.

מירב בן ארי: שמעתי בימים האחרונים הרבה מספסלי האופוזיציה ומחברי הכנסת, ולכן חשוב לי לומר שגם בקואליציה יש חברי כנסת רבים שמסתייגים מהדברים החמורים שנאמרו במכינה.

מירב בן ארי: כן, אני חושבת שזה לא קשור לפרסונליזציה, גם אם שמעתי שכנראה על זה נפסלה ההצעה שלי לסדר-היום.

מירב בן ארי: אני חושבת שאדם שמנהל מכינה, כשכל חניך במכינה הזאת מקבל 25,000 שקלים ממדינת ישראל – כן, לראש המכינה יש מחויבות, ולהתנסח נגד קהילת הלהט"ב, גם במילה "סוטים", כמה פעמים, גם נגד הצבא, גם נגד חיל חינוך, גם נגד קצין חינוך ראשי בעצמו, במילים שנאמרו, מילים חמורות, נגד קצין חינוך ראשי, וכמובן נגד הזרם הרפורמי, להגדיר אותו כחלק מהנצרות – לא תהיה לי הזדמנות לדבר על זה ביום רביעי, אפילו שגם אני וגם חבר הכנסת חסון ניסינו לדבר על זה, כי – כן, אני חושבת שזה לא עניין פרסונלי; אני חושבת שזה אדם שמייצג; איך אמרו לי חבר'ה שלומדים במכינה – הוא משפיע גם על דעות של הרבה אנשים.

מירב בן ארי: הרב לאו אמר משפט מאוד מאוד חשוב.

מירב בן ארי: הוא אמר – – –

רחל עזריה: הרב בני לאו.

מירב בן ארי: הרב בני לאו.

מירב בן ארי: תודה, חברת הכנסת עזריה.

מירב בן ארי: הוא אמר היום משהו מאוד חשוב; אני לא יודעת אם שמעת, על אותו תלמיד שלו, שהתבלבל בזהות המינית שלו, ורצה להתאבד.

מירב בן ארי: שמעת את הדברים שלו, חברת הכנסת עזריה?

מירב בן ארי: אני בטוחה, כי את מובילה את העניין אצלנו בסיעה.

מירב בן ארי: אותו תלמיד שרצה להתאבד, בזכות חבריו למכינה הוא לא התאבד, ובזכות ההתגייסות, גם של הרב וגם של התלמידים, נמנע האסון הזה.

מירב בן ארי: ולכן, אדם שנמצא בעמדת כוח כזאת – זה לא עניין פרסונלי, זה עניין של השפעה, והיה לי חשוב לבוא ולומר את הדברים האלה, כי לפעמים – ואמרתי את זה גם בשבוע שעבר כשדיברנו על החפצה של נשים ועל מי נותן להן יותר קדימות – חשוב לי לומר שבספסלי הקואליציה יש אנשים שמתנגדים לדברים שהרב לוינשטיין אמר, וכמובן מגנים אותם בתוקף.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: עליזה לביא; גלאון; אוחנה; מיכל רוזין; ורבין; זנדברג; אראל מרגלית; עמר בר-לב; אבו מערוף; נחמן שי; אייכלר; מוזס; מיקי לוי; שמולי; גרמן; השכל; סויד, ויונה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הקלה באמצעי משמעת המוטלים על בעלי מקצועות מוסדרים, התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: נא לשבת.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 25 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הקלה באמצעי משמעת המוטלים על בעלי מקצועות מוסדרים, התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

דוד ביטן: תרשום אותי גם – – –

יחיאל חיליק בר: 30 בעד, מתנגד אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הקלה באמצעי משמעת המוטלים על בעלי מקצועות מוסדרים, התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוסיף להצבעה את חבר הכנסת ביטן, לפרוטוקול.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגי, סגן השר.

יחיאל חיליק בר: סגן השר בן-דהן, אתה בעד, נכון?

אלי בן-דהן: בעד, בעד.

יחיאל חיליק בר: עוד מישהו?

יחיאל חיליק בר: זהו.

יחיאל חיליק בר: אם כן, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום שלישי, י"ג בתמוז התשע"ו, 19 ביולי 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.