ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 146, 2016-07-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בתמוז תשע"ו, 13 ביולי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתחילים עם שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מאת חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: דרישה לדווח לשלטונות המס על מתקיני מזגן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגי, נא לגשת למיקרופון ולקרוא את נוסח השאילתה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מכובדי חברי הכנסת, מכובדי סגני השרים, נודע לי כי אזרחים התבקשו לדווח לשלטונות המס על פרטי מתקין שהתקין בביתם מזגן בשנים האחרונות כדי לאתר מעלימי מס.

יעקב מרגי: זאת כפייה על אזרחים לשמש כמלשינים בכוח.

יעקב מרגי: רצוני לשאול: 1.

יעקב מרגי: האם נכון הדבר?

יעקב מרגי: 2.

יעקב מרגי: אם כן – האם מדובר בכפייה המוטלת על אזרח שאינו מעוניין להלשין?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אני חייב לומר שאני מאוד אוהב ומכבד את ידידי הרב יעקב מרגי, אבל לא מבין מה מקור השאלה.

יצחק כהן: מה מקור השאילתה – אתה מוכן להסביר לי?

יעקב מרגי: אני מחזיק בידי שאלון שנשלח בדיוק, כהאי לישנא, מרשות המסים.

יצחק כהן: אוקיי, אבל להעסיק פרלמנט שלם בשביל עבודה טריוויאלית של רשות המסים?

יעקב מרגי: אני אענה – – –

אורי מקלב: – – –

יצחק כהן: על כל פנים – לא שמעתי, מה הרב מקלב אמר?

יולי יואל אדלשטיין: מי שהחליט להעסיק את הפרלמנט, למען הדיוק, זה עבדך הנאמן.

יולי יואל אדלשטיין: כשראיתי את השאילתה החלטתי שאכן צריך לבדוק את הנושא ולשמוע את תשובתך המלומדת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יצחק כהן: בבקשה, בשמחה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מניסיון שהצטבר זיהתה רשות המסים תופעה של העלמות מס בענף התקנת המזגנים הביתיים, שבמסגרתה מפוצלות עסקאות של רכישת המזגנים לשתי עסקאות: האחת – עסקת רכישת מערכת המיזוג מהחברה המשווקת, ועסקה שנייה של התקנת המזגן בבית הלקוח.

יצחק כהן: לעתים העסקה השנייה המבוצעת על-ידי המתקין אינה מדווחת לרשות המסים ולא מוצאת בגינה חשבונית מס.

יצחק כהן: במטרה להביא לגביית מס אמת בענף ולשוויון בנטל תשלום המסים נעשתה לאחרונה פנייה ללקוחות שנועדה להצליב את נתוני רכישת המזגן על-ידי הלקוח ונתוני המתקין על מנת לבדוק את רישום הכנסותיו.

יצחק כהן: אין לרשות המסים כוונה לנקוט הליכים כלשהם נגד אזרח שיבחר שלא להשיב על הפנייה, אם זה מה שמטריד אתכם, הרב יעקובזון והרב מרגי והרב מקלב.

יצחק כהן: אין לרשות המסים כוונה לנקוט הליכים כלשהם נגד אזרח שיבחר שלא להשיב על הפנייה.

יצחק כהן: שאילתה נוספת – דב חנין?

יולי יואל אדלשטיין: רק רגע, אדוני סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: תן לי לנהל פה משהו.

יצחק כהן: סליחה.

יצחק כהן: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יולי יואל אדלשטיין: אמן.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת מקלב וחנין.

יעקב מרגי: מכובדי סגן השר, מכובדי יושב-ראש הכנסת, קודם כול, בפתח דברי אומר שאני מאלה שסוברים שיש להילחם מלחמה עיקשת בהון השחור ובעבודה השחורה כדי באמת לסייע למשק ולחלק את הנטל באופן שווה; שלא ישתמע שיש לי עניין.

יעקב מרגי: אבל גם כשאנחנו נלחמים מלחמה עיקשת בהון השחור ובמעלימי המס ובעבירות כאלה ואחרות, שומה עלינו להמשיך ולעמוד ולשמור בקנאות על צנעת הפרט.

יעקב מרגי: יש לזה עוד השלכות רבות: לא כל אחד מבין בחוקי המס כמוני וכמוך; אזרח תמים שלא שמר ניירת ולא יודע מה ההשלכות של כן לענות, לא לענות – אני חושב ששיטות אחרות ויותר יעילות, שרשות המסים יודעת לנקוט, כמו שעושים בענפים אחרים – לפנות בצורה אקטיבית – אני חושב שיש לשקול זאת מחדש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אורי מקלב, שאלה נוספת.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי סגן השר, אתה אמרת שאתה לא יודע מאין אנחנו שואבים את השאילתה שחבר הכנסת מרגי שאל.

אורי מקלב: בכל אופן, אני רק אקריא לך את המכתב הרשמי של רשות המסים.

אורי מקלב: היא כותבת: אדון וגברת נכבד/ה, שלום רב.

אורי מקלב: הנדון: דרישה לקבלת מידע.

אורי מקלב: על-פי הנתונים המצויים ברשותנו הותקן מזגן אצלכם.

אורי מקלב: בתוקף סמכותי, ועל-פי סעיפים 135 ו-137 לפקודת מס הכנסה, אבקשך למסור לי פרטים על התקנות המזגן בטופס המצורף.

אורי מקלב: הנך נדרש להשיב על פנייה זו תוך 30 יום ממועד קבלתה.

אורי מקלב: אני אתן לך את המסמך.

אורי מקלב: רצוף בזה: שאלון.

אורי מקלב: איך שילמת, בצ'ק?

אורי מקלב: במזומן?

אורי מקלב: כולה התקין מזגן.

אורי מקלב: הוא שילם הכול.

אורי מקלב: אני לא מבין, עד איפה הגענו?

אורי מקלב: יש ויכוח אם מלשינון זה דבר טוב או לא טוב.

אורי מקלב: יש ויכוח על זה.

אורי מקלב: יש אפשרות, יש קו טלפון שמי שחושב להלשין על זה שהוא קיבל שירות או לא – אוקיי, ויכוח.

אורי מקלב: אדם שלא רוצה, "בתוקף סמכותי" – אתה דורש ממנו?

אורי מקלב: הוא התקין מזגן.

אורי מקלב: גם להגיד לי כאן שהמזגנים זה איזה ענף שיש בו הלבנות הון בצורה כזאת שצריכים לקבל עשרות-אלפי אנשים שבסך הכול קנו מזגן אחד ב-3,000 שקל: מי התקין?

אורי מקלב: איך התקין?

אורי מקלב: כמה התקין?

אורי מקלב: עד איפה הגענו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן סגן שר האוצר ישיב לכולם.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: פעמיים תודה, גם על רשות הדיבור וגם על אישור השאילתה הדחופה הזאת.

דב חנין: אני ראיתי את המסמך הזה לקראת הדיון כאן, ואני חייב להגיד, אדוני סגן השר, שאני ממש השתוממתי.

דב חנין: אדוני סגן השר, המסמך כפי שהוא מנוסח, מנוסח כמסמך של דרישה.

דב חנין: אדוני אומר את האמירה המרגיעה, שרשות המסים לא תחייב אף אחד – וזה כמובן המצב המחויב, הנכון והרצוי – אבל לא כך מנוסח המכתב.

דב חנין: אני יודע שכשאזרח מקבל מכתב מרשות המסים, קודם כול הוא נכנס לשעה של דאגה ומתחיל לבדוק מה קרה ואיפה הוא לא בסדר, אפילו אם הניסוח רך.

דב חנין: אבל על אחת כמה וכמה כאשר מדובר בניסוח מאוד מאוד תקיף, אמירות "נדרש", אמירות בלשון ציווי.

דב חנין: הדבר הזה, אדוני סגן השר, לדעתי, מחייב פעולה שלכם במשרד האוצר, כולל הנחיה לרשות המסים מהם הגבולות של הפעולה כלפי אזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: על ראשון ראשון.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת מרגי, מי שהיה בעבר בצד השני של המתרס, מי שדאג שהציבור ישלם מס אמת – ועשית עבודה נפלאה בעניין הזה – אתה מבין שרשות המסים מעת לעת עושה כל מיני מבצעים; פעם זה התקנת מזגנים, פעם זה אולמות שמחות.

יצחק כהן: אבל שוב, אני חוזר ואומר, גם להרגיע אותך, חבר הכנסת דב חנין: אין לרשות המסים כוונה לנקוט הליכים כלשהם נגד אזרח שיבחר שלא להשיב על הפנייה.

יצחק כהן: אוקיי?

דב חנין: אולי כדאי לשנות את הנוסח.

יצחק כהן: אז אני אמליץ עליך להיות מנהל רשות המסים.

דב חנין: אני מוכן לעזור לך.

יצחק כהן: תארגן מבצעים יותר ידידותיים למשתמש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הביטחון ישיב על כמה שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן, שמספרה 21, היא מאת חברת הכנסת רחל עזריה; הנושא: חשש לפגיעה במתגייסות הדתיות.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רחל עזריה תקרא את נוסח השאילתה.

רחל עזריה: תודה רבה, כבוד היושב-ראש וכבוד סגן השר, בחמש השנים האחרונות הוכפל מספר הדתיות המתגייסות לצה"ל.

רחל עזריה: לאחרונה סוכם עם מינהלת השירות האזרחי נוהל שלפיו במקום להגיע לצבא ולרבנות, נציג האולפנה ירכז ויעביר טפסים לבקשות לפטור מטעמי דת.

רחל עזריה: דבר זה עלול ליצור לחץ נגד גיוס בקרב הבנות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – שאלות נוספות.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא חל כל שינוי במדיניות הצבא בנושא מתן פטור משירות צבאי בגין טעמים שבהכרה דתית.

אלי בן-דהן: זה כמה שנים האולפנות אוספות ומעבירות את כלל הצהרות הדת של תלמידותיהן לצה"ל באופן מרוכז, והמשך התהליך מתנהל ישירות מול המיועדות לשירות ביטחון.

אלי בן-דהן: נוסף על כך ניתנת האפשרות למיועדת לשירות ביטחון להתנהל מול לשכת הגיוס באופן ישיר.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר כאן מילה אישית.

אלי בן-דהן: גם בתקופתי כמנהל בתי-הדין הרבניים ההסדר הזה היה קיים; זה אומר כבר לפני למעלה מעשר שנים – אני כבר שש שנים לא במערכת – כך ששום דבר לא השתנה בעניין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, שאלות נוספות לחברי הכנסת שרן השכל ודב חנין.

רחל עזריה: לצערי, המידע לא מדויק, שכן בעבר זה היה הנוהל, ואז הנוהל הזה בוטל, ונערות האולפנה הולכות לבד ומסדירות את ענייניהן – וזו, אגב, אחת הסיבות לקפיצה במספר המתגייסות.

רחל עזריה: אתמול אנחנו היינו ביום הוקרה לחיילות צה"ל, וגם כבוד היושב-ראש בעצמו דיבר על הנחת שיש לנו מהזינוק במספר החיילות המתגייסות.

רחל עזריה: זה נוהל ישן שהוחזר.

רחל עזריה: הוא לא היה לפני שנה ושנתיים, הוא היה בעבר, לפני שש ושבע שנים, הוא בוטל ועכשיו הוא הוחזר.

רחל עזריה: ואנחנו עלולים לראות מצב שבתוך שנה ושנתיים תהיה ירידה במספר המתגייסות הדתיות, דבר שאף אחד מאתנו לא מעוניין בו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רחל עזריה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל – בבקשה, גברתי, שאלה נוספת.

שרן השכל: בוקר טוב, השאלה הנוספת:

שרן השכל: לנוכח מה ששמענו אתמול על מינוי הרב הצבאי הראשי החדש של צה"ל, שהתבטא נגד גיוס נשים בכלל, לא רק דתיות, האם זה לא יפגע בגיוס חיילות דתיות ובמוטיבציה שלהן להתגייס לצה"ל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: בהמשך לאותו עניין של מינוי הרב הצבאי המיועד, צוטט המיועד לתפקיד הרב הצבאי בעיתונים כמי שכתב: "אין לקיים פקודה המנוגדת להלכה או מונעת קיום מצווה" – הדברים מופיעים במירכאות כפולות, אני לא קראתי אותם במקור, אבל אני קראתי אותם כפי שהובאו בעיתון – "הומוסקסואלים הם אנשים חולים", "נשים פסולות לעדות בגלל האופי הסנטימנטלי שלהן", "אונס של נשים נוכריות יפות מראה בזמן מלחמה, ניתן להתייחס אליו אחרת בגלל שיקולים של טובת הכלל", "מחבלים פצועים צריך להרוג ודינם כדין חיות".

דב חנין: אדוני סגן השר, אני רוצה לומר בזהירות, אני את המועמד לתפקיד הרב הצבאי הראשי לא מכיר באופן אישי, אני גם לא שמעתי אותו אומר את הדברים, ואני מצטט את הדברים כפי שהם הופיעו בעיתון.

דב חנין: אני אומר את זה בצורה ברורה.

דב חנין: השאלות שלי: 1.

דב חנין: האם עשיתם בירור לגבי האמירות המיוחסות למועמד לתפקיד הרב הצבאי הראשי?

דב חנין: 2.

דב חנין: אם נעשה בירור כזה, האם הציטוטים האלה מדויקים?

דב חנין: 3.

דב חנין: אם נעשה בירור כזה והציטוטים האלה לא מדויקים, מה נעשה כדי לתקן את העובדות ולהביא את הדברים על דיוקם?

דב חנין: 4.

דב חנין: אם נעשה בירור והציטוטים האלה מדויקים, האם הם מבטאים את עמדת משרד הביטחון?

דב חנין: 5.

דב חנין: אם לא נעשה בירור, מתי ובאיזו צורה אתם מתכוונים לעשות את הבירור הזה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: אני אשתדל לענות על השאלות.

אלי בן-דהן: חברת הכנסת רחל עזריה, כפי שאמרתי, הנוהל הוא נוהל ישן.

אלי בן-דהן: לפי מה שאני יודע, הנוהל מעולם לא בוטל, הוא קיים.

אלי בן-דהן: יכול להיות שהנוהל במקומות מסוימים לא מולא במלואו.

אלי בן-דהן: הרי בסופו של דבר כל בת מתנהלת בעצמה מול לשכת הגיוס.

אלי בן-דהן: היא לא זקוקה לשום מתווך.

אלי בן-דהן: מקומות שבהם יש בנות שמתאגדות יחד ורוצות לפעול ולהגיש בקשה לפטור במשותף, אז המוסד החינוכי מסייע להן.

אלי בן-דהן: אין בזה כל בעיה וחשש להקטנת מספר הבנות שיתגייסו לצבא.

אלי בן-דהן: בת שרוצה להתגייס, היא יודעת מה המחיר או מה היחס של מחנכיה, והיא בהתאם לזה פועלת.

אלי בן-דהן: אף אחד לא צריך – –

רחל עזריה: מה זאת אומרת – –

אלי בן-דהן: – – לומר לה איך לנהוג ומה לעשות – –

רחל עזריה: – – מה המחיר – – –

אלי בן-דהן: – – ואני חושב שפשוט העובדות שבידייך לא נכונות.

אלי בן-דהן: אני זוכר את זה כבר לפני שנים רבות כמנהל בתי-הדין.

רחל עזריה: אנחנו רוצים שהיא תצטרך לשלם מחיר?

רחל עזריה: זה לגיטימי?

רחל עזריה: – – –

אלי בן-דהן: לא, לא שמעת מה שאמרתי.

רחל עזריה: – – – שרוצות להתגייס.

רחל עזריה: אבל זה מה שאנחנו יוצרים.

אלי בן-דהן: כל בת שרוצה להתגייס יודעת את זה לבד, היא לא זקוקה – היא לא זקוקה לאף אחד.

אלי בן-דהן: שנייה, היא לא זקוקה, היא יודעת – – –

רחל עזריה: פעם – – – להסתיר את זה, עכשיו אי-אפשר להסתיר.

אלי בן-דהן: תקשיבי, אני מסביר לך.

אלי בן-דהן: תקשיבי.

רחל עזריה: אז תבטלו את הנוהל הזה, אל תחזירו – – –

אלי בן-דהן: תקשיבי.

אלי בן-דהן: מי שרוצה להתגייס יכולה להתגייס.

אלי בן-דהן: היא לא זקוקה לשום שירות של אף אחד והיא עושה את זה בעצמה, ואף אחד לא ימנע את זה ממנה.

אלי בן-דהן: מי שאיננה רוצה להתגייס – – –

רחל עזריה: לא מאמינה שצה"ל עוזר לה – – –

אלי בן-דהן: לא עוזרים – – –

רחל עזריה: – – – מי שלא רוצה שהבנות יתגייסו עוזר להן.

רחל עזריה: יש רבנים חרדים שאוסרים על חרדים להתגייס, ואנחנו אומרים להם שאסור להם להתנקם בהם, והבנות הדתיות – אנחנו מאפשרים את זה.

רחל עזריה: ובהחזרת הנוהל, זה מה שאנחנו עושים – – –

אלי בן-דהן: מה פתאום.

רחל עזריה: – – –

אלי בן-דהן: הנוהל הזה בא לסייע.

אלי בן-דהן: במקום ש-20 או 30 בנות, או מוסדות – יש מוסדות של – – –

רחל עזריה: אז תעשו את זה במקום אחר – – –

אלי בן-דהן: מה זה "מקום אחר"?

אלי בן-דהן: אבל שם הן לומדות.

אלי בן-דהן: זאת הפנימייה שלהן.

אלי בן-דהן: זה יותר קל להן – – –

רחל עזריה: מה זה?

רחל עזריה: אז מה, זה לא רק בפנימייה, זה גם בבית-ספר מקיף וגם – –

אלי בן-דהן: למה הן צריכות ללכת כל אחת, להפסיד – – –

רחל עזריה: – – באולפנה שחוזרים – – –

אלי בן-דהן: למה כל אחת צריכה ללכת להפסיד יום לימודים אחד או לפעמים יותר מיום אחד?

רחל עזריה: גם בלשכת גיוס מפסידים יום לימודים בצו ראשון, בצו שני – – –

אלי בן-דהן: אני חושב שהדברים, באמת – – –

רחל עזריה: אבל אנחנו רוצים שהן יתגייסו.

רחל עזריה: מה, משרד הביטחון לא רוצה שהבנות הדתיות יתגייסו?

רחל עזריה: מה, זה – – –

אלי בן-דהן: אני חושב שהסברתי, דברים מאוד ברורים.

רחל עזריה: אני לא מבינה, אבל אתה יוצר מצב – – –

אלי בן-דהן: משרד הביטחון – קודם כול זה נוהל לא של משרד הביטחון – של לשכת הגיוס בצבא.

אלי בן-דהן: לשכת הגיוס מאפשרת למוסדות להגיש את בקשות הפטור במצורף, ביחד, בלי שיהיה צורך שכולן תבואנה.

רחל עזריה: זה היה בעבר ובוטל, ועכשיו אתם מחזירים את זה.

אלי בן-דהן: זה לא בוטל מעולם.

אלי בן-דהן: נו, אני עוד פעם אומר.

רחל עזריה: זה ועוד איך בוטל.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, מכיוון שאנחנו צריכים להתקדם, יש לי בקשה אליך.

יולי יואל אדלשטיין: באמת, מכיוון שקיימנו אתמול יום יפה, וגם אני, כפי שאומרת חברת הכנסת עזריה, התייחסתי לנושא הזה – יש לכם כרגע ויכוח עובדתי.

יולי יואל אדלשטיין: אומרת חברת הכנסת עזריה שהנוהל היה, בוטל והוחזר, ואדוני סגן השר אומר: למיטב ידיעתי לא הייתה מציאות כזאת, הנוהל תמיד היה – –

אלי בן-דהן: תמיד היה.

אלי בן-דהן: נכון.

יולי יואל אדלשטיין: – – וישנו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם אפשר את הוויכוח העובדתי הזה – –

אלי בן-דהן: אני מוכן לבדוק את זה.

יולי יואל אדלשטיין: – – לפתור ולהשיב לחברת הכנסת רחל עזריה – –

רחל עזריה: בסדר.

רחל עזריה: תודה רבה.

אלי בן-דהן: אני אבדוק.

יולי יואל אדלשטיין: – – אני חושב שזה חשוב, כי הטענה שלה מאוד פשוטה: כשיש לחץ חברתי – והיא מכירה את המציאות – וכשבא ראש האולפנה – או המחנכת – ואומר: הנה 20 בנות כבר חתמו, אז גם את, חנה, תחתמי יחד אתן, אנחנו מעמידים בת 17 בסיטואציה מאוד מאוד לא פשוטה – –

רחל עזריה: לא נעימה.

יולי יואל אדלשטיין: – – ולכן כדאי לבדוק אם העובדות נכונות על-פי גרסתה או על-פי גרסת סגן השר, ואז זה אולי יפתור קצת את הוויכוח.

רחל עזריה: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: היו שאלות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר רוצה להתייחס?

אלי בן-דהן: כן, אני אענה.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר כמה מילים בעניין הרב הראשי הצבאי החדש.

אלי בן-דהן: קודם כול לגבי חברת הכנסת שרָן – – –

שרן השכל: שרֵן, שרֵן.

אלי בן-דהן: מה?

יולי יואל אדלשטיין: שרֵן השכל.

אלי בן-דהן: שרן.

אלי בן-דהן: שרן.

אלי בן-דהן: סליחה.

אלי בן-דהן: בעניין גיוס בנות, כבר אתמול הרב הראשי הצבאי המיועד הודיע במפורש שהוא לא נגד גיוס בנות, הוא בעד גיוס בנות.

אלי בן-דהן: לקחו ציטוט ממנו – ואני רוצה עכשיו לומר תשובה כללית גם לחבר הכנסת דב חנין.

אלי בן-דהן: צריך לדעת את ההליך, את הדרך שבה מתנהל דיון הלכתי ומשא-ומתן שרבנים מתנהלים בו.

אלי בן-דהן: יש הבדל גדול בין לימוד שהוא לימוד פרשני או לימוד פלפולי לבין פסיקת הלכה.

אלי בן-דהן: כל מה שנאמר כאן, כל הציטוטים האלה, צריך לזכור, מדובר בלפני 15 שנה, כשלא היה לו שום תפקיד, הוא לא היה ברבנות הצבאית בכלל.

אלי בן-דהן: לפני 15 שנה הוא לימד בישיבה.

אלי בן-דהן: אלא מאי?

אלי בן-דהן: כיוון שמדובר באדם שהיה מפקד בסיירת מטכ"ל, מפקד סיירת צנחנים, פיקד על הרבה מאוד פעולות מעבר לגבול, אדם שזה עברו הצבאי, ואחר כך ישב ולמד שנים בישיבה, התחום שבו הוא עסק היה תחום של צבא והלכה.

אלי בן-דהן: וכפי שאמרתי, כל התשובות שנאמרו, גם התשובות שהזכרת בעניין "יפת תואר", לו היית קורא את כל הקטע במלואו, חבר הכנסת חנין, היית מבין שהדברים הוצאו מהקשרם לחלוטין.

מירב בן ארי: אבל, אדוני – – –

אלי בן-דהן: רגע.

אלי בן-דהן: תני לי לסיים.

מירב בן ארי: אבל, אדוני סגן השר – –

אלי בן-דהן: אבל, גברתי, תני לי לסיים.

מירב בן ארי: – – זה לא רק דבר אחד – –

אלי בן-דהן: אבל תני לי לסיים.

מירב בן ארי: – – זה כמה דברים שהוא אמר.

אלי בן-דהן: אי-אפשר ככה, תני לי לסיים, עם כל הכבוד.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר תשובה מלאה.

אלי בן-דהן: סבלנות, אני מקשיב לכולכם.

אלי בן-דהן: ההבדל הוא עצום.

אלי בן-דהן: לכן כשרואים את התשובה במכלול השלם שלה, מבינים שהוא לא פסק הלכה, הוא לא קבע מסמרות ולא אמר לחייל: תנהג כך או אחרת; הוא אמר דברים במסגרת פרשנות הלכתית ופלפול הלכתי שקיים בעולמה של תורה, מנותק לחלוטין מפסיקה למעשה.

אלי בן-דהן: שאלתם מה נעשה.

אלי בן-דהן: הוא זומן אתמול לראש אכ"א והבהיר את דבריו.

אלי בן-דהן: היום כנראה הוא יזומן לרמטכ"ל, כדי שגם הרמטכ"ל ישמע את הסבריו.

אלי בן-דהן: אני מאמין, מכיוון שאני מכיר את המועמד לרב הראשי לצה"ל, יהודי ששנים רבות עוסק בענייני צבא והלכה ומכיר את הצבא היטב – אני אזכיר עוד עובדה אחת.

אלי בן-דהן: לפני כ-12 שנה, כשעלתה שאלת שילובן הראוי של חיילות בצבא, והייתה מציאות שראשי ישיבות הסדר יצאו בצורה מאוד חריפה נגד הרעיון הזה של השילוב הראוי, הרמטכ"ל דאז, רא"ל שאול מופז, מינה בראש המינהלת לשילוב ראוי של חיילות בצבא את הרב אייל קרים.

אלי בן-דהן: אם הוא היה חושב שמדובר באדם שכל עניינו נגד גיוס בנות, כל עניינו נגד פקודות הצבא, הוא לא היה שם אותו בראש הוועדה הזאת.

אלי בן-דהן: והא ראיה – שהוועדה הזאת עבדה במשך חודשים רבים והגישה מסקנות לרמטכ"ל, הרמטכ"ל קיבל את המסקנות הללו, ובעקבותיהן יצאה פקודת השילוב הראוי של חיילות בצבא, שהסדירה את נושא המגורים, נושא הלבוש ונושאים נוספים שהוועדה המליצה בהם – כל זה ועדה בראשותו של הרב אייל קרים.

אלי בן-דהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון על התשובה על שאילתה מס' 221.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו עוברים לשאילתה 222, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הנושא:

יולי יואל אדלשטיין: תקצוב מכינות "אופק".

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אדוני סגן השר, מכינות "אופק", המיועדות לחניכים וחניכות מהפריפריה החברתית והגיאוגרפית, מקבלות תקציב רק ממשרד החינוך, בעוד שאר המכינות הקדם-צבאיות מקבלות תקציב גם ממשרד הביטחון וגם ממשרד החינוך – על-פי חוק, אני אוסיף.

מירב בן ארי: רצוני לשאול: מה תעשה על מנת לתת תקציב שווה למכינות "אופק"?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לתקן ולהבהיר שהמונח מכינות "אופק" הוא מונח שאיננו מדויק.

אלי בן-דהן: יש תוכניות "אופק", שהן תוכניות חצי-שנתיות.

אלי בן-דהן: המכינות – כפי שגם את אמרת, מכינות שהוקמו על-פי חוק – הן מכינות שמסגרת הלימודים בהן היא שנה ויותר.

מירב בן ארי: שנה, אם לא עשרה חודשים.

אלי בן-דהן: שנה.

אלי בן-דהן: תני לי.

אלי בן-דהן: כשאני אומר שנה ויותר – שני בני – – –

מירב בן ארי: אולי התורניות.

אלי בן-דהן: חברת הכנסת, כיוון שאני מכיר את זה מהבית – –

מירב בן ארי: אני יודעת.

אלי בן-דהן: – – שני בני, שניהם למדו בשתי מכינות שונות, ושניהם למדו שנתיים במכינות, והיום שניהם חיילים טובים בצבא.

אלי בן-דהן: מכינה קדם-צבאית היא מסגרת לימודים שלומדים בה שנה ויותר.

אלי בן-דהן: תוכניות "אופק", כפי שאמרתי, הן תוכניות חצי-שנתיות, הן תוכניות – – –

מירב בן ארי: הן גם מכינות צבאיות.

מירב בן ארי: השר שלך הכפיל להן את הסכום, מ-3 מיליון ל-7 מיליון.

מירב בן ארי: היחידים שלא עושים כלום ברמת המכינות – זה משרד הביטחון.

אלי בן-דהן: תני לי לסיים.

מירב בן ארי: תשמע, אני מכירה את המכינות.

מירב בן ארי: אני באמת שולטת בחומר.

מירב בן ארי: תגיד לי, איפה משרד הביטחון?

מירב בן ארי: למה אותם חבר'ה שניגשים למכינות לא – – –

אלי בן-דהן: אבל שאלת, תני לי לענות.

מירב בן ארי: – – – הרי הם הולכים לצבא.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר באמצע התשובה.

אלי בן-דהן: אני באמת לא מבין.

אלי בן-דהן: זה נוהג משונה קצת.

אלי בן-דהן: לפחות תקשיבי.

אלי בן-דהן: את יכולה שלא לקבל את תשובתי, אבל תני לי לומר אותה.

אלי בן-דהן: אני שב ומבה

אלי בן-דהן: יר שמשרד הביטחון מחויב על-פי חוק למכינות הקדם-צבאיות שמוקמות על-פי חוק, שהן מסגרת לימודים של שנה ויותר.

אלי בן-דהן: תוכניות "אופק" הן תוכניות שמוקמות על-ידי משרד החינוך.

אלי בן-דהן: למשרד החינוך יש הרבה מאוד מוסדות חינוך שונים, וביניהם גם תוכניות "אופק", שהן תוכניות מצוינות, ואני בעניין הזה משבח מאוד את שר החינוך על פועלו.

אלי בן-דהן: אבל זה מוסד חינוכי, זה לא מכינה, וכיוון שהוא איננו מכינה משרד הביטחון איננו יכול לתמוך במוסד שלא תואם את החוק שעל-פיו הוא עובד.

אלי בן-דהן: אם החוק הזה ישונה ותחליט הכנסת שהיא רוצה להקים גם מוסדות חצי-שנתיים ולקרוא גם להם מכינות ושגם להם יהיה תקציב על-ידי משרד הביטחון, אני מניח שמשרד הביטחון כמובן יפעל בהתאם לחוק.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, היום החוק היחיד שמחייב את משרד הביטחון הוא חוק המכינות הקדם-צבאיות, ובחוק מוגדר שזה מוסד חינוכי שתוכנית הלימודים שבו היא שנה ויותר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: גם חברת הכנסת מיכל רוזין רוצה לשאול שאלה נוספת.

מירב בן ארי: תודה על התשובה, אדוני סגן השר.

מירב בן ארי: קודם כול אני חושבת שהשר ממפלגתך, שר החינוך, קורא להן מכינות.

מירב בן ארי: אולי אתה עכשיו נמצא בין משרד הביטחון למשרד החינוך, אבל אלו מכינות, ותפקיד המכינות – ואני אמשיך לקרוא להן מכינות – הוא להכין צעירים לצבא.

מירב בן ארי: נכון שלפי החוק – אני מסכימה אתך – זה מוגדר, ולכן צריך לשנות בחקיקה את הנושא של מכינות "אופק".

מירב בן ארי: אבל, ויש אבל אחד גדול, יש 13 מכינות "אופק" במדינת ישראל, שעובדות כבר חמש שנים, ועוד שלוש ייפתחו בשנת הלימודים תשע"ז.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה שמשרד הביטחון יודע שבסוף הצעירים האלה – אגב, מהפריפריה הגיאוגרפית והחברתית – בסוף מה שהם עושים, בסוף המכינה, הם הולכים לצבא מוכנים יותר ומגויסים יותר.

מירב בן ארי: אני יודעת שאתה מכיר את המכינות מהבית.

מירב בן ארי: מה שאני חושבת על זה, על המכינות הצבאיות – חשיבותן וכבודן במקומם מונחים.

מירב בן ארי: אני רק אומרת שיש לך 13 מכינות שעובדות חמש שנים – לא דיברתי על תוכנית שעובדת שנה – ועוד שלוש שהולכות להיפתח.

מירב בן ארי: המינימום – ואגב, אנחנו מדברים פה על 3 מיליון שקל, אדוני סגן השר, זה לא הרבה כסף.

מירב בן ארי: 3 מיליון שקל.

מירב בן ארי: אני חושבת שקצת מעורבות וקצת אחריות כלפי החבר'ה הצעירים האלה, שאילולא המכינה ספק אם בכלל היו מתגייסים, פה כן יש לכם מקום לשקול שוב.

מירב בן ארי: וכן, אל תדאג, בנושא של החקיקה אין ספק שאני לוקחת על עצמי לעבוד על זה, אבל אני אומרת:

מירב בן ארי: אם אני יכולה לקחת אחריות, איפה האחריות של המשרד?

מירב בן ארי: ושוב, אני מדברת על מכינות שפועלות חמש שנים, ושהשר שלך מגויס אליהן, וגם אני.

מירב בן ארי: אני באמת אומרת: קצת להסתכל מעבר לדף ומעבר למה שנקרא המילה הכתובה, ולחשוב על הרעיון הערכי בנושא הזה של המכינות האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: כבוד יושב-ראש הכנסת, סגן שר הביטחון, אני כמובן מצטרפת לדברים המדהימים של חברתי בן ארי, אבל אני רוצה לחזור לאלה שכבר משרתים בצבא, ואני רוצה לחזור לשאילתה הדחופה ששאלתי אותך בשבוע שעבר, על גגות אזבסט מתפרקים בצה"ל.

מיכל רוזין: יום לאחר שאילת השאילתה וקבלת תשובה ממך, שכנראה הועברה אליך מצה"ל, שאין שום גגות אזבסט מתפרקים, מתפוררים, בצבא, קיבלו שני בסיסים מאלה שהזכרתי הודעה על פינוי מיידי של חלק מהמבנים והחיילים למקום לינה אחר, מקום ישיבה אחר, על מנת לפנות את הגגות; בשניים מתוך אלה שהזכרתי.

מיכל רוזין: אני חושבת שאפשר לומר שהצבא הטעה אותך, בלשון המעטה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה לא תקין גם שהוא הטעה את סגן שר הביטחון, ובוודאי שהשיב תשובה שקרית לחברי הכנסת, ואני מבקשת לדעת מה נעשה בעניין.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: אני, כמו שאמרתי – אולי לא הבהרתי מספיק – אני תומך מאוד בתוכנית "אופק", ואני לא רק תומך, אני גם ביקרתי בכמה וכמה מוסדות כאלה.

אלי בן-דהן: באמת, הם מוסדות שנמצאים בפריפריה, גם פריפריה חברתית.

אלי בן-דהן: הייתי בלוד, בעוד כמה מקומות; שיתפתי אתם פעולה בסיום שלהם, באתי לברך אותם.

אלי בן-דהן: אני חושב שזאת בהחלט תוכנית מדהימה ומצוינת.

אלי בן-דהן: אבל צריך להבין, כדי שתוכנית כזאת תקבל מעמד במשרד הביטחון, שמשרד הביטחון יהיה שותף לזה, צריך שבאמת – או שיהיה תיקון חקיקתי או דרך אחרת, אבל זה לא שקם בבוקר, לא סגן שר ואפילו לא השר, ומחליט: אני היום משנה את המדיניות.

אלי בן-דהן: יש כללים שעל-פיהם המשרד פונה.

אלי בן-דהן: לא דיברתי עם שר הביטחון הנוכחי.

אלי בן-דהן: שר הביטחון הקודם, כידוע לך, התנגד.

מירב בן ארי: אני יודעת – – –

אלי בן-דהן: רגע, רגע.

אלי בן-דהן: תני לי.

אלי בן-דהן: שר הביטחון הקודם אכן התנגד לשילוב שלהם במסגרת המכינות הקיימות, כי הוא באמת עשה את ההבחנה שאמרתי.

אלי בן-דהן: אני לא בטוח אם זאת עמדתו גם של שר הביטחון הקיים, הנוכחי.

אלי בן-דהן: אני אדבר אתו.

מירב בן ארי: אני סומכת עליך – – –

אלי בן-דהן: אני אבדוק אתו ואני אשיב לך תשובה.

אלי בן-דהן: בעניין גגות האזבסט – כפי שאמרתי לך גם קודם, אני אשמח לקבל את שמות המקומות שבהם זה קרה, כי אני רוצה לבדוק.

אלי בן-דהן: גם אני בדקתי את העניין.

אלי בן-דהן: מה שנאמר לי, אם זה קרה – ואני סומך שמה שאת אומרת אלה דברים נכונים – זה לא קרה כי אזבסט התפורר, אלא יכול להיות שנוצר מצב שבו ניתנה אפשרות לשנות את מיקום מגוריהם של החיילים או מקום שהותם.

אלי בן-דהן: בכל מקרה, כדי שאני אתן תשובה מלאה, אם תאמרי לי מה הם שני המקומות, אני אוכל גם לתת תשובה מסודרת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון ולכל השואלים והשואלות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה דחופה מס' 223 מאת חברת הכנסת שרן השכל; הנושא: תלונה בדבר התעללות בחייל בכלא 4.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

שרן השכל: חייל שלא אזכיר את פרטיו התקשר אלי, המשפחה המודאגת שלו התקשרה אלי, על כך שהוא עבר התעללות בכלא 4 על-ידי מפקדיו.

שרן השכל: זה היה בבוקר יום שישי, ולטענתו, הוא הוחזק בבידוד כשהוא חבול ונמנעה ממנו בדיקת רופא שעות ארוכות, עד שלבסוף נשלח למיון באופן בהול ומצאו שבר בגולגולת וכמה עצמות אחרות שהיו שבורות.

שרן השכל: ברצוני לשאול: 1.

שרן השכל: האם נכון הדבר?

שרן השכל: 2.

שרן השכל: אם כן – מה נעשה בעניין?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אני רוצה להביא לכם את תשובת המשטרה הצבאית והפרקליטות הצבאית: ראשית, צה"ל לא יסבול כל אירוע אלימות המתרחש כלפי חיילים הכלואים בכלא צבאי, בין שמדובר בסגל הכליאה או מצד כלואים אחרים.

אלי בן-דהן: מערך הכליאה, לנוכח המורכבות הקיימת בו, מייחס חשיבות רבה לכבוד האדם, ובהתאם לכך מתייחס לנושא הפעלת כוח – רק בצורה מידתית, במינימום האפשרי, ובמקומות שבהם לא ניתן להימנע מכך בלבד.

אלי בן-דהן: הנהלים בנושא חודדו בקרב סגלי הפיקוד בכלא.

אלי בן-דהן: לעניין המקרה עצמו – מדובר בחייל עצור בכלא 4 שביצע שורת עבירות של עריקות.

אלי בן-דהן: החייל ביצע פעולות בניגוד להוראות הכלא.

אלי בן-דהן: ככל הנראה – אני מסביר למה אני אומר "ככל הנראה" – הפעילו גורמי הסגל כוח נגדו, והוא הועבר לבידוד.

אלי בן-דהן: לטענת הכלוא, במהלך מכלול האירועים הופעלה כלפיו אלימות.

אלי בן-דהן: החייל טופל על-ידי חובש, והוא הפנה אותו להמשך טיפול שכולל הפניה לבית-החולים תל-השומר, ושם קיבל טיפול רפואי.

אלי בן-דהן: הכלוא חזר לבסיס עוד באותו היום ושובץ בפלוגה אחרת.

אלי בן-דהן: אני שב ומדגיש, שלא יהיו ספקות: צה"ל מגנה כל אלימות, אבל בעקבות תלונתו של הכלוא, באמצעות באי-כוחו, ובהוראת התובעת הצבאית הראשית, נפתחה חקירת היחידה לחקירות פנים.

אלי בן-דהן: היחידה היא יחידה עצמאית, חיצונית למשטרה הצבאית.

אלי בן-דהן: החקירה נפתחה בימים אלו, וכאשר תסתיים החקירה אני אשמח למסור לכם את מסקנותיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – חברת הכנסת השכל.

שרן השכל: כמה פרטים: קודם כול, החייל היה אזוק.

שרן השכל: כמה אלימות צריך להפעיל – גם אם הוא עבר את העבירה החמורה ביותר – בשביל להשטיח אותו על הרצפה ולמנוע ממנו – למצב שהוא מגיע עם שבר בגולגולת למיון, וזה לאחר שניסו למנוע ממנו טיפול רפואי.

שרן השכל: הדבר השני הוא הקצינים.

שרן השכל: ממה שנאמר, הקצינים הם שהשתתפו באלימות הזאת.

שרן השכל: האם ראוי באותו היום להחזיר אותו לאותו הכלא, אם יקרה, כאשר הקצינים הם אלו שעשו את הדבר הזה, ולא ראוי אולי אפילו להעביר אותו לכלא אחר, ששם אין את הקצינים המעורבים בנושא, עד לסיום החקירה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת השכל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: אני רוצה לציין שמפקד הכלא שוחח עם החייל חצי שעה לאחר האירוע.

אלי בן-דהן: החייל לא התלונן בפניו על שום אלימות; התלונה על אלימות הגיעה יותר מאוחר.

אלי בן-דהן: לגבי שבר בגולגולת – אני לא רוצה להתווכח.

אלי בן-דהן: אני רק רוצה לומר שהחייל שוחרר באותו יום מבית-החולים, ואני מניח שאם מצבו הרפואי היה יותר קשה, לא זה היה המצב.

אלי בן-דהן: אני הדגשתי: החייל לא הוחזר לאותה פלוגה שבה הוא נמצא.

אלי בן-דהן: הוא הוחזר לפלוגה אחרת.

שרן השכל: אבל זה באותו כלא עם אותם קצינים.

אלי בן-דהן: כן, זה נכון, אבל פלוגה נפרדת, שונה, שנמצאת באותו כלא אבל במקום אחר לגמרי, כך שנמנע קשר ישיר בינו לבין מפקדיו או לבין אלו שיש חשש שנהגו כלפיו באלימות.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, היחידה לחקירות פנים של המשטרה הצבאית ושל בתי-הכלא הצבאיים בוחנת ובודקת עכשיו את האירוע, ומסקנותיה – כשיתקבלו, אני אמסור אותן לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון על כל תשובותיו על כל השאילתות הדחופות.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 60) (שינוי מבנה הבורסה), התשע"ו–2016; הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 61) (רישום צולב), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון – הרחבת ההגנה על כספים המגיעים לאומן), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת קארין אלהרר ואלי אלאלוף.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2884/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר לחברי הכנסת שבשבוע שעבר, מכיוון שהיה חג של המוסלמים, לא עלו חוקים במחלוקת, ולכן אנחנו צירפנו כמה חוקים להצבעות היום, כך שתיקחו בחשבון שמספר החוקים שעולים היום הוא מעבר למכסה הרגילה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הצמדת תשלומים לחיילים בודדים למדד המחירים לצרכן, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מייקל אורן וקבוצת חברי הכנסת – לא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – קביעת פקודות בעניין המלצה על מחיקת רישום פלילי וקיצור תקופת התיישנות של חיילים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לעלות לדוכן ולנמק את הצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק העומדת לפניכם לקריאה טרומית היא עוד אחת מהצעות החוק שיזמתי שתכליתן להיטיב עם האוכלוסייה שמקדישה את זמנה, מרצה וכישרונה ואף מסכנת את חייה לטובת שלומנו וביטחוננו.

ענת ברקו: אני מתכוונת למשרתים בצבא, חיילי צה"ל, אשר אנו כופים עליהם בחוק לעצור את התקדמותם האישית, להקדיש שנים מזמנם ולהתמסר להגנה על המדינה מפני אויביה.

ענת ברקו: לפיכך, אנו חייבים לחיילים שלנו חוב גדול שאין לו שיעור, והם ראויים לכל תגמול ולכל הוקרה.

ענת ברקו: לכל הפחות אנו כמחוקקים מצווים לקבוע הסדרים שלא יפלו אותם לעומת מי שלא הקדישו את זמנם לטובת הכלל ובשנים שהחיילים שירתו את המדינה אלה שלא עשו כן יכולים היו להתקדם ולהתפתח.

ענת ברקו: בהצעת החוק אני מציעה לעגן בחוק הסדר מיטיב עם חיילים שהתגייסו לצה"ל כשרישום פלילי מכתים את עברם.

ענת ברקו: לגבי אלה אני מציעה שהמחוקק יאמר את דברו באופן גלוי ומפורש – שהצבא יאפשר להם לפנות לרשות המוסמכת, נשיא המדינה, למחוק את הרישום הפלילי, אם שירתו שירות מלא ותקין.

ענת ברקו: בכך נצהיר כי מי שמילא את חובתו לחברה בכך ששירת שירות צבאי ללא דופי הוא בעצם תיקן את דרכיו, סר מדרכו העבריינית וראוי כי עברו הפלילי יימחק.

ענת ברקו: מדובר בעבירות שנעשו בגיל ההתבגרות, לעתים במשובת נעורים, וראוי כי מי שנטש את הדרך העבריינית והוכיח עצמו בשירות צבאי ימורקו עוונותיו והוא יוכל לצאת לדרכו האזרחית כשעברו הפלילי לא עומד לו לרועץ.

ענת ברקו: כך נעודד השתלבות בחברה של אלה שכפסע בינם לבין הצטרפות לשולי החברה, נעודד אותם להיות אזרחים מועילים ונשדר גם כי אם נעשו טעויות בעבר, מאמץ השירות והתרומה למדינה מאפשרים לתקן, והמאמץ משתלם.

ענת ברקו: כידוע, שירתי שנים רבות בצה"ל, גם כמפקדת בכלא הנשים.

ענת ברקו: פגשתי מגוון רחב של חיילות וחיילים שהגיעו מרקעים שונים ומגוונים, ולמדתי להכיר שיש חיילים שהצבא בשבילם הוא הצ'אנס האחרון לפני התדרדרות לעולם הפשע, ואני מעריכה רבות את אלה שידעו לנצל הזדמנות זו לבחור בדרך הישר.

ענת ברקו: זה הזמן שלנו לתמוך בהם ולאפשר לאלו שיצאו ממעגל הפשיעה להשתחרר מהצבא ולהשתלב בחברה כשהעבר לא עומד להם למכשול.

ענת ברקו: כיום קיים הסדר שבו נקבעה הדרך לטיפול בבקשה למחיקת עבר פלילי של חיילים כאמור, אלא שחלק מהחיילים כלל לא מכירים את ההסדר, וההסדר הזה יש בו בעצם חסרונות שהצעת החוק המובאת בפניכם מבקשת לתקן.

ענת ברקו: ראשית, ההסדר כיום קבוע בפקודות הצבא, בהוראת קבע של אגף כוח-אדם.

ענת ברקו: זו פקודה שראש אכ"א אחראי לה ויכול גם לשנותה ולבטלה, ולאיש מאתנו לא תהיה היכולת לדעת זאת.

ענת ברקו: אני סבורה כי הגיעה העת שהכנסת תאמר את דברה בקול ברור ומפורש, וכי בחקיקה ראשית ייקבע העיקרון שלפיו הרישום הפלילי לחיילים שהתגייסו עם רישום פלילי על עבירות שנעשו בנערותם טרם הגיוס יימחק אם הם שירתו שירות צבאי תקין והשלימו את חובתם על-פי חוק.

ענת ברקו: הסברתי, ואני שבה ומציינת, כי עלינו לתגמל בדרכים שונות חיילים המשרתים אותנו במסירות ובנאמנות, ובעצם לא לדחוק אותם לזרועות הפשע.

ענת ברקו: יש לזכור כי הדברים אמורים גם לגבי חיילים מאוכלוסיות חלשות שהתגברו על הקשיים, שירתו את מדינתם, וזה הזמן שלנו לפרוע את החוב כלפיהם.

ענת ברקו: גם בראייה אנוכית של חברה המבקשת לצמצם את הפשיעה עלינו לעודד את מי שסר מדרך העבריינות ולאפשר למחוק את חטאי העבר.

ענת ברקו: מי ששירת שירות צבאי כדין הוכיח ללא ספק כי הוא ראוי לסליחתנו.

ענת ברקו: זוהי תקנת השבים.

ענת ברקו: ידע כל חייל כי המחוקקים שכפו עליו שירות בצבא יודעים גם לתגמל אותו ולהוקיר את תרומתו.

ענת ברקו: הנושא השני המוסדר בהצעת החוק שלי, ולא פחות חשוב, הוא עיגונה של החובה ליידע את המתגייסים בדבר ההסדר הזה; חייב להיות מידע שניתן ממש ביום הגיוס, שלא יישאר נחלתם של יודעי חוכמת הנסתר.

ענת ברקו: ההסדר החשוב הזה הוא שימריץ את אלה שרוצים לעזוב התנהלות עבריינית לעשות כן.

ענת ברקו: הם ידעו: יש אור בקצה המנהרה – חבר הכנסת חסון.

ענת ברקו: הצעת החוק מחייבת את הצבא להביא את דבר ההסדרים למחיקת עבר פלילי לידיעת המתגייסים ביום הגיוס או סמוך לכך.

ענת ברקו: גם בעניין הזה אני מבקשת שלא לסמוך רק על הרצון הטוב של מפקדי הצבא; זו חייבת להיות חובה חוקית.

ענת ברקו: ברור שכאשר מתגייס יודע כבר מתחילת השירות כי אם ישרת שירות תקין יוכל למחוק את הרישום הפלילי, זה יגביר את המוטיבציה שלו לשרת שירות מועיל ותקין.

ענת ברקו: אלה הם לא חסרונות תיאורטיים.

ענת ברקו: כך כתב אלי חייל משוחרר, ואני מצטטת את מכתבו, ואני אשמור על עילום שם כדי באמת להגן על פרטיותו: למרות כל הדרך שעשיתי, לא ידעתי בזמן על האופציה של מחיקת העבר הפלילי בזמן השירות הצבאי שלי, ולכן במשך שנה התעסקתי בכל הביורוקרטיות כדי לקבל חנינה מהנשיא באזרחות.

ענת ברקו: התחלתי את הפרויקט שלי כדי להעלות את המודעות בקרב החיילים לאופציה של מחיקת עבר פלילי דרך המערכת הצבאית ולהקל את הקריטריונים שצה"ל הציב לחיילים לקבלת חנינה.

ענת ברקו: הוא גם ציין כי יש לו מידע סטטיסטי שקיבל מדובר צה"ל על חיילים שמתגייסים לצה"ל עם רישום פלילי, ואף אחד לא מודיע להם שהם זכאים לעבור את התהליך הזה ושיש אופציה של מחיקת רישום פלילי – כמובן בהמלצה, בהליך מסודר – לחיילים דרך הצבא.

ענת ברקו: הצעת החוק מבקשת לתקן את המצב הקיים, לעזור לחיילים המשוחררים ולסלול לפניהם את הדרך למחיקת עברם הפלילי לאחר שהוכיחו את עצמם בשירותם הצבאי.

ענת ברקו: אחזור ואדגיש: למרות שהנושא מוסדר היום בפקודות הצבא, אין הסדר זה מניח את הדעת, ואני מבקשת לתקן אותו בחקיקת הכנסת.

ענת ברקו: אני מבקשת את תמיכתם בהצעה התומכת בחיילים, והפעם – בחיילים שהתגייסו עם רישום פלילי, ולאחר שחרורם משירות צבאי מלא וללא דופי אנו נאפשר להם למחוק את העבר הזה ולפתוח דף חלק וחדש כאזרחים מועילים.

ענת ברקו: אנו נחייב את הצבא לקבוע הנחיות והסדרים ברורים בנושא ולהביאם עם הגיוס לידיעת החיילים.

ענת ברקו: חיילי צה"ל ממלאים חובתם כלפינו – הבה נמלא חובתנו כלפיהם.

ענת ברקו: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה, בשם הממשלה, סגן שר הביטחון הרב אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חברת הכנסת ברקו היא ראויה וצודקת.

אלי בן-דהן: הצעת החוק מבקשת לחייב את הצבא לקבוע בפקודותיו את ההסדר בדבר זכותם של חיילים לבקשת המלצת הצבא לחנינה ולהביא לידיעת המתגייסים, ביום גיוסם או בסמוך לו, את פרטי הפקודות הללו.

אלי בן-דהן: אציין כי הפקודות קיימות כבר היום.

אלי בן-דהן: הממשלה החליטה השבוע לתמוך בהצעת החוק, וההסדר הצבאי יהיה כעת מעוגן בחקיקה.

אלי בן-דהן: באופן פרדוקסלי, צריך לדעת שדווקא בבקשות החנינה האזרחיות – שם, למשל, זה לא מעוגן בחקיקה, אבל זה עניין אחר.

ענת ברקו: אולי אפשר לחשוב על אופציה זו, כי יש הרבה מאוד עברייני נוער שאפשר לעזור בתהליך – – –

אלי בן-דהן: זה מה שאמרתי.

ענת ברקו: אבל ללא קשר – – – או הצבא.

אלי בן-דהן: את יודעת, אני לא יכול לבקש, אבל זו הצעת החוק הבאה שלך.

ענת ברקו: יכול להיות.

ענת ברקו: אני בהחלט – – –

אלי בן-דהן: עלינו לעשות הכול כדי להעלות את המודעות של החיילים בעלי הרישום הפלילי מתקופת נערותם ולהודיע להם על זכותם לקבל המלצה למחיקת הרישום הפלילי, כדי שיתחילו את חייהם האזרחיים אחרי הצבא עם גיליון נקי וברגל ימין.

אלי בן-דהן: הם שירתו את המדינה, והמדינה משיבה להם כגמולם.

אלי בן-דהן: אם הקביעה בחוק על קיומן של פקודות תגביר את מודעות החיילים לכך, מעבר לפעולות שנעשות היום על-ידי צה"ל – דיינו.

אלי בן-דהן: אני מציע למליאת הכנסת לאשר את הצעת החוק ולהעבירה להמשך דיון וחקיקה בוועדת החוץ והביטחון.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אם הממשלה תומכת, הוא יכול להתנגד.

בצלאל סמוטריץ': התנגדות של חבר הכנסת באסל גטאס.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

באסל גטאס: כמובן, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רק טבעי הוא להתנגד להצעת חוק מבית-מדרשה של ענת ברקו.

באסל גטאס: אני מכבד אותה, יש לה משנה סדורה, תפיסה קבועה, לאומנית, קיצונית, אנטי-דמוקרטית, אבל היא קונסיסטנטית.

ענת ברקו: אתה נגד שיקום?

באסל גטאס: אפשר להגיד שהיא קונסיסטנטית במובן הזה.

ענת ברקו: אתה נגד שיקום?

ענת ברקו: אגב, גם חיילים בדואים – – –

באסל גטאס: מצד אחד – – –

יואל חסון: כל דבר שזה צה"ל אתה מתנגד?

באסל גטאס: לא, לא – – –

ענת ברקו: אתה רוצה את תורת החיים שלי?

ענת ברקו: בוא, אני אתן לך את תורת חיי.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, תהיה לך הזדמנות להשיב.

ענת ברקו: אני מגיבה.

ענת ברקו: אני מגיבה.

באסל גטאס: עבריינים פלסטינים – להפך, היא נגד.

באסל גטאס: היא עשתה הכול – הצעות, הכול – שזה יהיה בדיוק ההפך.

באסל גטאס: היא כאן מוכנה גם למחוק, גם למחול וגם לקצר, רק בגלל שזה חיילים; לא קשור לטיב העבירה, לסוג העבירה – לכלום.

ענת ברקו: אני אבהיר לך אחרי שאני אעלה.

באסל גטאס: אבל אני עליתי לא רק להביע את ההתנגדות שלי לחוק, אלא גם בשביל להגיד לחברי הכנסת שהיום נכנס ליום ה-23 בשביתת הרעב שלו האסיר הפלסטיני בילאל קאיד; בשביתת רעב, היום ה-23.

באסל גטאס: האסיר הזה כבר היה בכלא 14 שנים וחצי, וביום שעמד להשתחרר, אחרי שסיים את עונשו, החליט הצבא להאריך את מעצרו בצו מינהלי, שזה מנוגד אפילו לאלה שמצדדים בצווי מעצר מינהליים.

באסל גטאס: זה מנוגד.

באסל גטאס: זה בן-אדם שישב אצלכם בכלא, תחת הקונטרול שלכם, תחת הפיקוח שלכם, יום ולילה, 24 שעות ביממה.

באסל גטאס: על מה עוצרים אדם שישב 14 שנים וחצי עוד שישה חודשים בצו מינהלי?

ענת ברקו: על מה הוא ישב?

באסל גטאס: הוא הכריז על שביתת רעב.

באסל גטאס: לצערי הרב, זה הידרדר.

באסל גטאס: מצבו מאוד קריטי.

באסל גטאס: הוא הועבר בימים האחרונים לבית-החולים.

באסל גטאס: ושוב סיבוב נוסף של שביתת רעב של אסיר פלסטיני, כשבסופו של דבר אנחנו כולנו יודעים את התוצאה: הוא ישתחרר.

באסל גטאס: אני קורא מכאן לשחרר מייד, לאלתר, את האסיר הפלסטיני בילאל קאיד ולתת לו לשוב לחיק משפחתו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, המציעה, מבקשת להשיב.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, קצת יותר שקט, בעיקר – – –

ענת ברקו: – – אני רוצה להסביר את החוק למחיקת רישום פלילי לחיילים וההודעה על כך שהם זכאים לעבור את התהליך כשהם בצבא.

ענת ברקו: התהליך הוא אותו תהליך: לא מגייסים אנשים עם רישומים פליליים ועבריינים פליליים לצה"ל.

ענת ברקו: אנחנו מדברים על – מראש מערכת הגיוס מסננת אנשים שהם עבריינים.

ענת ברקו: ואם יש מקרים של עבירות שנעשו והן לא עבירות כל כך חמורות – עליהם מדובר, כי אחרת הם לא היו מתגייסים.

ענת ברקו: כך שרק להרגיע אותך, חבר הכנסת גטאס, זה הסיפור.

ענת ברקו: מעבר לזה, אני בעד, ואשקול באמת להגיש הצעת חוק לבחון, לגבי עברייני נוער שהוכיחו שהם השתקמו והם תורמים לחברה, תהליך שגם כן יהיה אולי אחר מתהליך מכביד, כדי לאפשר להם להתחיל את החיים שלהם מנקודת זינוק – שגם אם הם עשו שטויות בגיל הנעורים זה לא מה שירדוף אותם עד קץ הדורות.

ענת ברקו: כי בהרבה מאוד מקרים אנשים מתקשים לעשות את התהליך הזה; הוא מורכב, הוא מסובך, וזה מכביד עליהם.

ענת ברקו: כרגע ההתמקדות שלי היא בחיילי וחיילות צה"ל, שרק אתמול הצדענו להם, אדוני היושב-ראש.

ענת ברקו: חשוב לי מאוד שהאוכלוסייה הזאת, שבאמת סוחבת את האלונקה על הכתפיים, תרתי משמע, תזכה להטבה הזאת והרישום הפלילי יימחק במהלך השירות, ולכן אני מבקשת את תמיכתכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – קביעת פקודות בעניין המלצה על מחיקת רישום פלילי וקיצור תקופת ההתיישנות של חיילים), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 8 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – קביעת פקודות בעניין המלצה על מחיקת רישום פלילי וקיצור תקופת ההתיישנות של חיילים), התשע"ו–2016, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 42 תומכים, שמונה מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית, והיא עוברת לדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2607/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי שכונת הארגזים, התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, את תשומת לבכם אני מבקש.

יוסי יונה: השר שטייניץ.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת – אדוני השר שטייניץ, חברת הכנסת בן ארי, אל תפני לנו את הגב.

יוסי יונה: לא התחלתי עדיין.

בצלאל סמוטריץ': אם יהיה חסר לך זמן – הכול בסדר, יוסי.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ימשיך, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כנוהג המקום – כך נאמר לי – כשקוראים מהמקורות אז מניחים כיפה על הראש.

יוסי יונה: אז הרשו לי להניח כיפה על הראש ולהתחיל.

יוסי יונה: מן המקורות: "ויהי הבל רֹעה צאן, וקין היה עֹבד אדמה.

יוסי יונה: ויהי מקץ ימים ויבא קין מפרי האדמה מנחה לה', והבל הביא גם הוא מבכֹרות צאנו ומחלבהן.

יוסי יונה: וישע ה' אל הבל ואל מנחתו, ואל קין ואל מנחתו לא שעה".

יואל חסון: מה עניין שמיטה להר-סיני?

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, מה עניין קין והבל לחוק הארגזים?

יוסי יונה: מה עניין מנחה לחוק הארגזים?

יוסי יונה: אז ככה: בסופו של עניין, הצעת החוק שאני מבקש את תמיכתכם בה היא בקשה להכיר במנחה של תושבי השכונות, ובמקרה הספציפי, שזה שכונות הארגזים, במנחה ששכונת הארגזים הגישה לנו, הגישה למולדתה.

יוסי יונה: עד כה – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, מאוד קשה ככה לנהל דיון.

בצלאל סמוטריץ': שנייה אחת, חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: אוסאמה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מירב בן ארי, שוב את מפנה לי את הגב.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מנומס.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, הקואליציה שם בצד ימין.

יוסי יונה: עד כה לא שעו המדינה ורשויותיה למנחה הזו, ודחיית המנחה שהגישו תושבי השכונות קשורה גם היא לוועדת ביטון, שכולנו בירכנו על המלצותיה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, בוא נזכור שאחד מתפקידיה של הוועדה הוא להאיר את מקומם של יהודי ארצות האסלאם בשימור הזהות היהודית על פני הדורות ואת תרומתם בתהליכי בינוי האומה.

יוסי יונה: חברי וחברותי חברי הכנסת, אני מדבר על העוול הנורא והמתמשך שנעשה לתושבי שכונת הארגזים, וגם לתושבי שכונות אחרות ורבות בישראל.

יוסי יונה: מדובר בתושבים שעשו מעשה חלוצי: התיישבו או יושבו באזורים שכוחי אל, בפריפריה החברתית והגיאוגרפית, במקומות נעדרי תשתיות.

יוסי יונה: והנה, עתה המדינה מכנה אותם פולשים.

יוסי יונה: הנה אחד ממעשי האיוולת השלטונית הבוטים ביותר; הנה אחד מצעדי מדיניות הקרקע המקוממים ביותר – מדיניות שהפכה חלוצים לפולשים.

יוסי יונה: כיצד יש להשלים עם מדיניות שעל-פיה מוכרות רשויות המדינה קרקע יחד עם התושבים שעליה הם יושבים ליזמי נדל״ן שכל מעייניהם להבטיח את רווחי העתק שלהם?

יוסי יונה: חישבו על הפגיעה הנוראה לא רק בזכויותיהם של תושבי השכונות המפוזרות לאורכה ולרוחבה של הארץ, אלא גם בכבודם של אנשים אלה, שהם מלח הארץ, של תושבים שנשאו את מנחתם הפעם לא לאל אלא למולדתם, ואילו מולדתם לא שועה למנחתם; מדינה שדוחה בבוז את מנחתם, מתעמרת בהם, ובמצח נחושה מכנה אותם פולשים נעדרי זכויות בקרקע – בקרקע שעליה הם יושבו על-ידי המדינה, גידלו את ילדיהם, שירתו נאמנה את מולדתם, ועתה המדינה מפקירה אותם לחסדיהם של יזמים תאבי בצע ונותנת יד לסילוקם מבתיהם.

יוסי יונה: כך עשו לגברת שושנה נוריאל לפני ימים ספורים, לאישה בשנות ה-70 של חייה, וכך עשו לילדיה.

יוסי יונה: מה, אני מחבלת?

יוסי יונה: מיררה שושנה בבכי מר.

יוסי יונה: מה, אני טרוריסטית?

יוסי יונה: כך התייפחה שושנה, כשתיארה את הפינוי הכפוי בשעות הבוקר המוקדמות, פינוי שלווה בשוטרים רבים, שעל פניהם המבוכה והבושה שמוטלת עליהם מלאכה בזויה שכזאת.

יוסי יונה: חברי כנסת יקרים – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בגין, חברת הכנסת עליזה לביא, קצת יותר בשקט, את הדיונים.

יוסי יונה: חברי כנסת יקרים, דמיינו את הילדה בת הארבע, נכדתה של שושנה נוריאל, שכבר חודשים, חודשים, מרטיבה במיטתה.

יוסי יונה: היא שומעת את רחש הטרקטורים ונחרדת.

יוסי יונה: אבא, היא שואלת, האם הם באו להרוס לנו את הבית?

יוסי יונה: וחשבו על משפחת נעימי, שמתגוררת בשכונה מאז שנות ה-50 המוקדמות, ועל אבי המשפחה ציון, שנעזר במקל הליכה, ומגורש מביתו כלאחר יד, כסרח עודף, כמכשול שעומד בפני היזמים.

יוסי יונה: האב וילדיו הם בני-רשות בקרקע, אין להם זכויות בקרקע, ולכן המדינה מאפשרת ליזמים – – –

דוד ביטן: – – –

יואל חסון: מה ההצעה?

בצלאל סמוטריץ': אדוני סיים?

יוסי יונה: תכף.

יוסי יונה: קיימת איזושהי הצעה, שהנה הממשלה אכן מוכנה לדון ברצינות בזכויותיהם של התושבים.

יואל חסון: אז שיעבירו בטרומית, ואתה תתקדם עם הממשלה.

יואל חסון: תעבירו בטרומית והוא יתקדם אתכם.

מרב מיכאלי: תעבירו בטרומית.

יוסי יונה: הרי אין שום סיבה שלא להעביר בטרומית.

יואל חסון: זאת לא הצעה אמיתית.

יוסי יונה: אדוני יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, חברי – –

יצחק הרצוג: תתחם בזמן, ביטן.

יוסי יונה: – – אני פונה אליך ואומר לך – דוד, דוד, דוד יקירי, דוד, אני מכבד אותך, ואני שואל אותך לפני כל חברות וחברי הכנסת:

יוסי יונה: האם קיימת סתירה בין העובדה, כפי שאתה אומר, שהשר כחלון מתכוון באמת ובתמים להגיע להסדר – –

דוד ביטן: – – –

יוסי יונה: בבקשה, שנייה.

יוסי יונה: – – לבין היכולת שלנו להעביר את ההצעה הזאת בקריאה טרומית?

יוסי יונה: עכשיו, שים לב, דוד, דוד.

דוד ביטן: תקשיב רגע, זה נושא מסובך.

דוד ביטן: אי-אפשר לגמור את זה בהליך חקיקה, רק במסגרת הסכם.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אנחנו לא נוהגים לנהל משא-ומתן על הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': אתם רוצים אולי שנעבור להצעה – ניתן לכם – – –

יוסי יונה: אני לא מוכן, בוז'י.

בצלאל סמוטריץ': נצא לפרסומות אולי, ניתן להם דקה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה, אדוני ימשיך בדבריו ואחרים ינהלו את המשא-ומתן – –

יוסי יונה: סליחה.

יוסי יונה: כן.

בצלאל סמוטריץ': – – או שאדוני יסיים, אבל לא נהוג לעשות ככה.

יוסי יונה: טוב, אני מבקש לסיים את דברי, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אתה תמשיך לדבר, ואחרים יעשו משא-ומתן.

יוסי יונה: ואני אומר: הנה העוול והנה חוסר הצדק.

יוסי יונה: האם המעמד של בני-רשות מהווה עילה לסלק את כלל אזרחי ישראל בעלי מעמד שווה מביתם?

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: בעוד שהמדינה מפגינה נדיבות מופלגת, מופלגת, כלפי אוכלוסיות אחרות על סמך זכויותיהם ההיסטוריות, המדינה קופצת את ידיה בקמצנות חולנית כלפי תושבי השכונות.

יוסי יונה: עיני אינה צרה בהטבות שהמדינה מרעיפה על קבוצות אחרות, אבל למה האיפה ואיפה, חברות וחברי הכנסת?

יוסי יונה: למה האיפה ואיפה?

יוסי יונה: אני קורא לכם, שרי ממשלת ישראל, ממשלת ישראל, הממשלה שלי, וחברי הכנסת מהקואליציה, לתמוך בהצעת החוק הזאת.

יוסי יונה: אני קורא לידידי דוד אמסלם, שחתום יחד אתי על הצעת החוק הזאת, לאמיר אוחנה, לאורן חזן, שחתומים על הצעת החוק הזאת – לא רק להצביע בעד.

יוסי יונה: הייתם בשכונה, ראיתם את העוול, ראיתם את המצוקה, דמעות עמדו בעיניכם כשהייתם שם.

יוסי יונה: אז בואו, תראו לנו שאכן אתם בעד החוק הזה.

יוסי יונה: אני פונה אליך, מר חזן.

אורן אסף חזן: אני בעד, הכול בסדר.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: ראש הממשלה נתניהו קבע שזו אחת הממשלות החברתיות ביותר שקמו לישראל בשנים האחרונות.

יוסי יונה: אני מסופק, אבל הנה יש הזדמנות.

יוסי יונה: שר האוצר כחלון עומד בראשה של מפלגה שעיקר ענייניה – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני, לסיים בבקשה.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: – – כך הוא שב ואומר, לתת מענה ומזור למצוקות החברתיות של אזרחי ישראל, אבל הוא בוחר לגרור רגליים.

יוסי יונה: השר אריה דרעי מגדיר עצמו כנציגם של השקופים.

יוסי יונה: אז הנה אתגר שעומד בפניך, אדוני שר הפנים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה, משפט סיכום, בבקשה.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: הצטרפו אלינו, הצטרפו אלינו עד כה בוודאי סיעת המחנה הציוני, יש עתיד, המשותפת, מרצ, להצעת החוק הזאת.

יוסי יונה: הם תמכו בהצעת החוק הצודקת הזאת – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה, הארכתי לך כבר בשתי דקות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ביום ארוך.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: – – כי הם מכירים במנחה של התושבים הללו למדינתם ולמולדתם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסי יונה: עשו את המעשה הנכון ותמכו בהצעת החוק הזאת.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אתה מבקש תשובה והצבעה כעת?

יוסי יונה: לא, אנחנו רוצים להביא את זה להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': נביא להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אז ישיב על ההצעה בשם הממשלה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן, ולאחר מכן נקיים הצבעה שמית, מאחר שהוגשו למזכירת הכנסת 20 חתימות מצד המחנה הציוני.

בצלאל סמוטריץ': איפה סגן השר?

בצלאל סמוטריץ': אדוני, אתה מבקש להשיב או שנלך ישר להצבעה?

בצלאל סמוטריץ': נו.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי שכונת הארגזים – רמי טייב, אתה מפריע לי – של חברי הכנסת דוד אמסלם, יוסי יונה ואחרים.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

דוד אמסלם: מי רשום ראשון על החוק?

קריאה: יוסי יונה.

דוד אמסלם: אני או יוסי יונה?

יצחק כהן: דוד אמסלם, דודי אמסלם.

דוד אמסלם: נו, אז אם אני ראשון על החוק, איך הוא עולה – – – שואל.

יצחק כהן: זו שאלה טובה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, זו שאלה עם טעם.

בצלאל סמוטריץ': נבחן את התשובה.

יצחק כהן: אז בוא נבחן עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישיב ואנחנו נבחן.

יצחק כהן: אוקיי, תוך כדי תשובה.

יצחק כהן: הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי שכונת הארגזים, של חבר הכנסת דוד אמסלם, יוסי יונה ואחרים, פ/2607.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אנחנו לא מנהלים משא-ומתן על הדוכן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרצוג, תדברו עם יושב-ראש הקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יכול להגיד דבר תורה או כל דבר, אבל לדבר, אנחנו לא נשאיר את – – –

יצחק כהן: וואו, וואו, וואו.

יצחק כהן: דווקא פרשה עמוסה הפעם.

בצלאל סמוטריץ': כן, נו.

יצחק כהן: ועדת השרים לענייני חקיקה טרם סיכמה את הדיון בהצעת החוק, ומשכך אין לממשלה כרגע עמדה, רבותי.

יצחק כהן: בהיעדר עמדה – ובכל זאת מעלים את זה, כאשר דנים בזה, ושוקלים את כל העניין, אם מעלים, על אף העובדה שאין לממשלה עמדה – אין ברירה, חייבים להתנגד להצעת החוק.

יצחק כהן: למה מעלים את זה כשהממשלה לא אמרה את דברה, לא גיבשה את עמדתה?

יצחק כהן: למה להעלות את זה?

יוסי יונה: כי אנחנו כבר שנים ארוכות, אדוני סגן שר האוצר – – –

יצחק כהן: אני טיפלתי בזה, בזמנו.

יוסי יונה: בזמנו, אבל עדיין – – –

יצחק כהן: לא, אבל הבעיה היא לא הממשלה.

יצחק כהן: סליחה.

יצחק כהן: לא הממשלה, לא.

יוסי יונה: היא כן הממשלה.

אורן אסף חזן: – – – הממשלה, אל תתנגד להצעת החוק.

יצחק כהן: יש המון בעיות בשטח, ואתה יודע שיש בעיות בשטח, וצריכים לפתור אותן.

יוסי יונה: – – –

יצחק כהן: מנסים להגיע להסדר.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק כהן: על כל פנים, חברי פרופסור יונה, ועדת השרים לענייני חקיקה טרם סיכמה את הדיון.

יצחק כהן: זה מוקדם מדי שאתם מביאים לכאן, וחבל.

אורלי לוי אבקסיס: מה מוקדם?

אורלי לוי אבקסיס: – – – שלא יהיה מאוחר מדי.

יצחק כהן: לא יהיה מאוחר מדי אם תשלבו ידיים, ובואו נגמור עם זה.

יצחק כהן: אנחנו רוצים לגמור עם זה.

קריאות: – – –

יצחק כהן: אורלי, בשנת 1998 פרסמו מינהל מקרקעי ישראל – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – זה לא מתאים לך.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא מתאים לך להתנגד לזה.

יצחק כהן: אני לא שומע אותך.

יצחק כהן: בואי לפה.

יצחק כהן: בואי לפה, אני לא שומע אותך.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת – לא מתאים לך להתנגד לזה.

יצחק כהן: אני אומר לך שהממשלה לא סיכמה את הדיון.

יצחק כהן: אתם דווקא מביאים את זה היום, והנוהל הוא שאם אתם מביאים את זה על אף העובדה שהממשלה לא סיכמה את הדיון, אתם גורמים לכך שיתנגדו לזה, וחבל.

יצחק כהן: חבל.

יצחק כהן: אני מודיע לכם, תמתינו שוועדת – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: אורלי, אורלי, את מכירה את התהליכים.

יצחק כהן: – – –

יצחק כהן: דב, אתה מכיר את זה הכי טוב, בגלל שאתה טיפלת בזה אישית – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חנין, בישיבה, לא בעמידה.

קריאות: – – –

יצחק כהן: – – ואני יודע שטיפלת בזה אישית, גם בכפר-שלם וגם בזה.

אורלי לוי אבקסיס: – – – בוועדה, כדי לפתור את הבעיה.

יצחק כהן: אורלי, אורלי, יש לי תחושה – רמי טייב, אתה מפריע לי.

יצחק כהן: יש לי תחושה שאתם רוצים – אני לא רוצה להגיד את המילה הלא-יפה "לגנוב קרדיטים", אבל זה לא יפה.

יצחק כהן: תנו לממשלה ולוועדת השרים לגמור את העבודה בעניין.

אורלי לוי אבקסיס: אז תעבירו אותה טרומית, תעבירו טרומית, נעשה את – – –

יצחק כהן: נו, באמת, "תעבירו טרומית"?

יצחק כהן: את המשחקים הפרלמנטריים – – –

אורלי לוי אבקסיס: בתיאום.

יצחק כהן: אם באמת רוצים לפתור את הבעיה של המסכנים האלה, בואו נשלב ידיים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: אבל אתם גורמים לכך, בגלל המציאות הזו שאתם מייצרים, שהקואליציה תצטרך להתנגד, וחבל.

יצחק כהן: חבל.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: אבל את מכירה את הבעיות.

יצחק כהן: אני יודע שאת מכירה.

יצחק כהן: ראיתי אותך בשטח.

יצחק כהן: את מכירה את הבעיות.

יצחק כהן: אז תני – – –

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: וצריך להעביר בכנסת – – –

יצחק כהן: אבל זו לא הממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: איפה הכנסת?

אורלי לוי אבקסיס: הממשלה הסכימה – – –

יצחק כהן: לא חבל?

יצחק כהן: אני שואל, לא חבל?

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת אותך – – –

יצחק כהן: תמתינו.

יצחק כהן: זה סוג הפרויקטים שהממשלה – אין פה קואליציה ואין פה אופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: לסיום העבודה, ונעשה פה עבודה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, אני מציע, את המשא-ומתן הער והחשוב הזה, לנהל בפרסה.

בצלאל סמוטריץ': נו, בכבוד.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יכול לומר דבר תורה ככל אשר תאבה נפשו.

יצחק כהן: על כל פנים, אפשר להמשיך?

יצחק כהן: אפשר לקבל קצת שקט באולם?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן.

בצלאל סמוטריץ': חברים.

יצחק כהן: רמי טייב, אני מבקש, אני לא יכול להמשיך ככה.

יצחק כהן: אורלי, אורלי, אורלי.

יצחק כהן: אורלי – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר סיים?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו – – –

יצחק כהן: לא, עוד לא התחלתי, לא נותנים לי להתחיל.

יצחק כהן: עוד לא.

בצלאל סמוטריץ': אז אדוני יתחיל.

קריאות: – – –

יצחק כהן: טוב, אדוני היושב-ראש, אתה צודק, אתה צודק, זה כבר לא לעניין.

יצחק כהן: חבל, חבל, חבל.

יואל חסון: מה חבל?

יואל חסון: חבל שאתה לא תומך בזה.

יצחק כהן: מי אמר לך?

יצחק כהן: למה אתה סתם – זו לא הפעם הראשונה שאתה מעליל עלי עלילות.

יצחק כהן: נבחרת פעם במקום בנימין זאב הרצל.

יצחק כהן: אתה הולך עם הקרדיט הזה לאורך כל הדרך.

יואל חסון: אז תקרא לי "כבוד הנשיא".

יצחק כהן: טוב, אין הבנות?

יצחק הרצוג: אין הבנות, לצערי.

יצחק כהן: דודי, דודי, אין הבנות?

יצחק כהן: אין הבנות?

קריאות: – – –

יצחק כהן: טוב, הצעת החוק של דודי אמסלם – – –

בצלאל סמוטריץ': ביטן, יש הצבעה שמית.

בצלאל סמוטריץ': יש הצבעה שמית, אדוני יושב-ראש הקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': שמית, שמית.

בצלאל סמוטריץ': טוב, אדוני, סגן השר, אתה רוצה להגיד לנו דבר תורה?

יצחק כהן: חבל, חבל שלא הגיעו להבנות.

יצחק כהן: יכולנו פה לעשות איזשהו פרויקט יפה לטובת תושבי שכונת הארגזים.

יצחק כהן: אני חוזר ומספר לכם קצת היסטוריה: בשנת 1998, אדוני היושב-ראש – אתה היחידי שמקשיב לי – פרסמו מינהל מקרקעי ישראל, חברת "מבני תעשייה" ועיריית תל-אביב מכרז על חלק מהמקרקעין שעליהם מתגוררים תושבי שכונת הארגזים, תושבי דרום-מזרח העיר תל-אביב, המתגוררים בחלק מאדמות כפר-שלם רבתי.

יצחק כהן: על-פי תנאי המכרז – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, חברים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבינים היטב את הסערה, ובכל זאת מבקשים לשמור על כבודה של המליאה ועל כבוד הניהול – חבר הכנסת יונה, גם בקואליציה, גם באופוזיציה, להנמיך בבקשה דציבלים ולנהל את הדיונים האלה מחוץ למליאה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שעכשיו כן יקשיבו לי.

יצחק כהן: בשנת 1998 פרסמו מינהל מקרקעי ישראל, חברת "מבני תעשייה" ועיריית תל-אביב מכרז על חלק מהמקרקעין שעליהם מתגוררים תושבי שכונת הארגזים, תושבי דרום-מזרח העיר תל-אביב המתגוררים בחלק מאדמות כפר-שלם רבתי.

יצחק כהן: על-פי תנאי המכרז היה על החברות הזוכות לפצות את תושבי השכונה המתפנים.

יצחק כהן: הצעת החוק מבקשת להסדיר את המחלוקת בנוגע לפיצוי תושבי השכונה.

יצחק כהן: הצעת החוק מרחיבה משמעותית את מעגל הזכאים לפיצוי, כך שייכללו בתוכו גם מי שהחזיקו בנכס בשנת 1999, וזאת בניגוד לכללי המכרז ומדיניות רמ"י, רשות מקרקעי ישראל, אשר קבעו כי זכאי הוא מי שהתגורר במקום לכל המאוחר עד שנת 1986.

יצחק כהן: כמו כן מוצע כי דור שני ושלישי לאותם זכאים יפוצו גם כן.

יצחק כהן: חברי ממפלגת העבודה, אתם מפספסים בגדול.

יצחק כהן: בנוסף, הצעת החוק לא קובעת את המקורות התקציביים למימון אותם פיצויים, כאשר ברור כי הרחבת היקפם לא תושת על היזם הפרטי.

יצחק כהן: להצעה זו עשויות להיות השלכות תקציביות של כמה מיליוני שקלים.

יצחק כהן: כמו כן, הליכי חקיקה הנוגעים להסדרים פרטניים במקרקעי ישראל פוגעים ביכולתה של מועצת מקרקעי ישראל לנהל את מדיניות המקרקעין הפוגעת באחידות החלטותיה.

יצחק כהן: המועצה היא בעלת ראייה רוחבית של מדיניות ניהול מקרקעי המדינה, וסטייה מהמדיניות בלי לבחון את השלכותיה עשויה לייצר השלכות רוחב שאין לצפותן ולאומדן.

יצחק כהן: ובנוסף, אדוני היושב-ראש, אישור הצעת החוק מהווה תמריץ שלילי שעיקרו תפיסת קרקע וסירוב לפנותה בניגוד לדין.

יצחק כהן: כפי ששמעתי כרגע מחבר הכנסת דודי אמסלם – דודי, השר מקים ועדה – – –

דוד אמסלם: הקים.

יצחק כהן: – – – הקים ועדה שתיכנס לעומק העניין ותציע פתרונות.

יצחק כהן: טווח הגשת המסקנות של הוועדה – 45 יום.

דוד אמסלם: אגב, הוא כבר קבע – – – רשויות – – –

יצחק כהן: יפה מאוד.

דוד אמסלם: אין פינויים עד אז.

יצחק כהן: אין פינויים.

יצחק כהן: אין פינויים.

יצחק כהן: אני אומר לך, אין פינויים.

יצחק כהן: לא מפנים.

קריאה: – – –

יצחק כהן: אני הייתי אתך בדיון אצל השר בהקמת הוועדה.

קריאה: – – –

יצחק כהן: הזמן – נכון.

יצחק כהן: הזמן מוגבל ל-45 יום להגיש את מסקנותיה.

קריאה: זה לא – – –

יצחק כהן: וחבל שאין שיתוף פעולה בנושא כל כך חשוב בין האופוזיציה לקואליציה – –

דוד אמסלם: יצחק – – –

יצחק כהן: – – כשיש פה מהלך שמתאים לכולם.

יצחק כהן: אתם לא רוצים.

יצחק כהן: חבל.

דוד אמסלם: רק שנייה, סגן השר.

דוד אמסלם: תדגיש שגם עיריית תל-אביב – – –

אורן אסף חזן: לא מפנה.

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: השתתפו בדיון גם עיריית תל-אביב, גם רשות מקרקעי ישראל וגם החברה שמובילה את העניין – –

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: גם הם מחכים עם הפינוי.

יצחק כהן: – – על כל פנים – וחבר הכנסת דודי אמסלם.

יצחק כהן: לפיכך, אני מבקש בשלב זה לדחות את הצעת החוק ולהמתין למסקנות הוועדה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, על הזמן שנתת לי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה מבקש להשיב או לנסות לשכנע אותנו.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, ככה לא יהיה אפשר להמשיך בדיון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, לא יהיה אפשר להמשיך ככה בדיון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש האופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה, רגע.

בצלאל סמוטריץ': חברים, אי-אפשר להמשיך ככה בדיון.

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסי יונה: טוב.

יוסי יונה: חברותי וחברי חברי הכנסת, שמענו את עמדתה של הממשלה, שלכאורה יש איזשהו ניסיון להסדיר את העניין.

יוסי יונה: אני רוצה להסב את תשומת לבכם: אנחנו מושכים את זה כבר שלושה עשורים; שלושה עשורים, ריבונו של עולם.

יוסי יונה: ממשלה קמה, ממשלה נופלת, ואומרת "נעשה את זה".

קריאה: – – – חודש וחצי, יונה.

יוסי יונה: לא, זה לא חודש וחצי.

יוסי יונה: עכשיו, אני רוצה להגיד משהו מאוד פשוט: ידידי דוד אמסלם, האנשים – אמיר אוחנה, שאתה גם חתום, אורן – אני דיברתי אתכם פעמים רבות.

יוסי יונה: תגידו לי במילה אחת: איזו סתירה קיימת בין להעביר את הצעת החוק הזאת בהצבעה טרומית לבין גיבושו וקיומו של הסדר?

אורן אסף חזן: חבר הכנסת יונה, אל תהיה פופוליסט.

יוסי יונה: אני לא פופוליסט.

אורן אסף חזן: אם אתה רוצה לעזור, אז – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, לא, לא בעמידה.

חיים כץ: – – –

יוסי יונה: לכן, בואו נסכם – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, לא בעמידה.

אורן אסף חזן: אם אתה רוצה לעזור, תדחה, שיהיה בהסכמה.

יוסי יונה: בסדר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן – – –

אורן אסף חזן: יהיה בהסכמה – – – למה לקבור את זה לחצי שנה?

יוסי יונה: השר חיים כץ בא ואומר: זה לא יעבור.

יוסי יונה: אז אני באמת רוצה לראות אתכם – – –

חיים כץ: – – –

יוסי יונה: השר חיים כץ – – –

חיים כץ: אתה תראה.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אני רוצה שתסתכלו על תושבי השכונות, שתגידו: אנחנו נגדכם.

יוסי יונה: זה מה שאני רוצה שיהיה פה.

חיים כץ: – – –

יוסי יונה: אתם הנציגים של השקופים והנציגים של החברתיים.

חיים כץ: חשבתי שאתה – חשבתי, יוסי, שאתה רוצה לעזור להם, להביא תוצאה.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אני רוצה לעזור להם.

חיים כץ: או שאתה רוצה להרוג.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אני רוצה לעזור.

חיים כץ: לא.

חיים כץ: אתה רוצה להרוג.

יוסי יונה: לכן אני מבקש שתתקיים הצבעה שמית על הצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': הוגשו למזכירת הכנסת 20 – למעלה מ-20 חתימות שמבקשות הצבעה שמית.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור, אם כן, כעת להצבעה על הצעת החוק להבטחת דיור חלופי לתושבי שכונת הארגזים, התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': גברתי מזכירת הכנסת תקרא בבקשה בשמותיהם של חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מבקשים מאוד להשתדל לנהל את הדיונים הערים האלה קצת יותר בשקט, שאפשר יהיה לנהל את ההצבעה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אחרי ההצבעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד

יואל חסון: – – –

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מיכאל אורן –

אמיר אוחנה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון – – –

יואל חסון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר – – –

יואל חסון: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אז תתבייש לך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – אינו נוכח ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – נגד מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי – – –

אחמד טיבי: בעד.

אחמד טיבי: בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: אתה לא יכול לשנות, אני עברתי כבר לבא.

חיים כץ: אין לשנות.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני עברתי כבר לבא.

חיים כץ: אין לשנות.

חיים כץ: אין לשנות.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – אינו נוכח אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין - אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – אינה נוכחת ניסן סלומינסקי – אינו נוכח בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תקרא שוב.

בצלאל סמוטריץ': לא סיימנו?

בצלאל סמוטריץ': המזכירה תקרא בשמות חברי הכנסת שלא נכחו באולם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח דוד אזולאי – אינו נוכח קארין אלהרר – אינה נוכחת אופיר אקוניס – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח נפתלי בנט – אינו נוכח עמר בר-לב – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח איתן כבל – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח יריב לוין – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, האם יש מישהו באולם שלא הצביע ומבקש להצביע?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) דוד אזולאי – נגד

קריאה: בן צור פה.

קריאות: – – –

יואל חסון: לא, נסגרה ההצבעה.

יואל חסון: נסגרה ההצבעה.

דוד ביטן: – – –

מיקי לוי: יואל – – – אחמד טיבי טעה ולא הסכימו לשנות.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תספור בבקשה את הקולות.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 50 מתנגדים, 42 תומכים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק נפלה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש, לפרוטוקול – חבר הכנסת טיבי מבקש לומר שהוא טעה בהצבעתו והצביע נגד למרות שכוונתו הייתה להצביע בעד.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואב בן צור, גם הוא – מבקש לצרף את הצבעתו נגד ההצעה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה אישית של חבר הכנסת דוד אמסלם, מאחר ששמו הוזכר על-ידי חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

דוד אמסלם: יוסי, לא הכול פוליטיקה בחיים, אני מאוד כועס.

דוד אמסלם: אני הגשתי את ההצעה – – –

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: רק שנייה, תן לי לדבר, לא הפרעתי לך.

דוד אמסלם: אני באתי לכנסת – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת – – –

דוד אמסלם: תקשיב, אני מתעסק בסיפור של השכונות כבר כמעט שנה.

יוסי יונה: אני הבאתי אותך לשם.

דוד אמסלם: תן לי רק שנייה לדבר.

יוסי יונה: אני הבאתי אותך לשם.

דוד אמסלם: דרך אגב, אתה הבאת לי את זה ונעלמת, אבל בוא נתקדם.

יוסי יונה: לא נעלמתי – – –

דוד אמסלם: תן לי להתקדם, אל תפריע לי עכשיו.

יואל חסון: אז מה הבעיה לתת לו קרדיט?

יואל חסון: זה רק עניין של קרדיט – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

יוסי יונה: מי ארגן את הכנס של השכונות בכנסת?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה – – –

דוד אמסלם: יוסי, תן לי לדבר, אני אסביר.

דוד אמסלם: יש דברים – – –

יוסי יונה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אמסלם, תמתין בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אמסלם, תמתין בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה, אתה דיברת באריכות.

יוסי יונה: – – –

בצלאל סמוטריץ': ניהלת משא-ומתן על הדוכן, נתתי לך למצות את זה, עכשיו תן בבקשה לחבר הכנסת אמסלם לדבר.

דוד אמסלם: תראו, רבותי, אנחנו מדברים על חמש שכונות, בעיה מאוד מורכבת.

דוד אמסלם: אני כבר עשיתי למעלה מעשר ישיבות בנושא – לא קשור לוועדה, ישיבות עם הדרג המקצועי.

דוד אמסלם: אני לא בא פה לנאום, גם לא מעניין אותי מה יהיה כתוב או לא כתוב; אף אחד לא יודע ואני לא רוצה שידע.

דוד אמסלם: אני רוצה לפתור את הבעיה של האנשים, לא לבוא לכאן ולעשות עליהם סיבוב פוליטי.

יואל חסון: למה לא פתרת?

דוד אמסלם: רק דקה, תן לי.

דוד אמסלם: לא, בגלל זה התעצבנתי.

יואל חסון: הליכוד בממשלה תשע שנים, למה לא פתרת את זה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש להוציא את חבר הכנסת חסון החוצה.

יואל חסון: למה?

בצלאל סמוטריץ': קראתי אותך לסדר שלוש פעמים.

בצלאל סמוטריץ': (חבר הכנסת יואל חסון יוצא מאולם המליאה.

בצלאל סמוטריץ': )

דוד אמסלם: רבותי, יוסי יונה בא אלי, אמר לי: דודי, בוא תגיש אתה הצעת חוק כמציע ראשון.

דוד אמסלם: אני הסכמתי.

דוד אמסלם: הסברתי לו שזה לא נכון עכשיו להעלות את זה, בגלל שכרגע, ברגע שהורדנו את זה, חצי שנה אנחנו לא יכולים להעלות את זה.

יוסי יונה: – – – דחיתי את זה.

דוד אמסלם: מה שקרה בפועל, השבוע ישבתי עם שר האוצר – – –

יוסי יונה: דחיתי, לבקשתך, דוד.

דוד אמסלם: תן לי עכשיו לדבר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה, אני אצטרך להוציא גם אותך.

דוד אמסלם: עכשיו, אם זאת הצעה שלי, אז אני לא יודע איך מישהו אחר מעלה אותה בלי לשאול אותי.

יוסי יונה: אתה ידעת עליה שבועיים – – –

דוד אמסלם: אבל אני חשבתי שזאת הצעה שהצעת לבד ואני לבד, חשבתי שזה במסלולים נפרדים.

דוד אמסלם: אבל בלי קשר, ישבתי השבוע עם שר האוצר – שר האוצר זה האדם כמעט היחיד באירוע הפוליטי שנכנס לתמונה ורוצה לפתור אותו באמת.

דוד אמסלם: הקמנו צוות: שני אנשים, שני נציגים מעיריית תל-אביב, שניים מהאוצר ואחד נציג התושבים.

דוד אמסלם: כבר קבענו ישיבה בעוד חודש וחצי אצל שר האוצר, ישיבה מסכמת.

דוד אמסלם: אני התעקשתי שיהיה לה כבר מעכשיו סוף, וכבר נקבע את ישיבת הסיכום.

דוד אמסלם: כל זה קרה מתי?

דוד אמסלם: ביום ראשון הזה.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: אני עכשיו מסביר לך, יוסי.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה לעשות סיבוב, הצלחת.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: עשית סיבוב על אנשים מסכנים, שעכשיו רק פגעת בהם.

יוסי יונה: אתה עושה סיבוב.

דוד אמסלם: אבל אין בעיה.

דוד אמסלם: אבל אני מסביר לך את זה כבר מאתמול בלילה, אבל אתה – לא אכפת לך.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אני מסביר לך שאתה עושה סיבוב.

דוד אמסלם: חשבתי שיש לך קצת יותר לב ומצפון.

דוד אמסלם: אבל כרגע גם את זה אין.

יוסי יונה: אתה עושה סיבוב.

דוד אמסלם: אז עכשיו אתה, במקום לעזור להם, רק פגעת בהם.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: פגעת בשר האוצר, שבאמת התכוון לעזור.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: מי שדיבר אתך – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה, אני קורא אותך לסדר – –

דוד אמסלם: עשית עליהם סיבוב – – –

יוסי יונה: – – אמר שאתה נעלמת להם, לאנשי השכונות.

בצלאל סמוטריץ': – – בפעם הראשונה.

דוד אמסלם: שב, יוסי.

יוסי יונה: אנשי השכונות אמרו שנעלמת להם, לא אני.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה.

יוסי יונה: ואני מנהל כבר דיון כמעט על כל שכונה ושכונה, אתה יודע את זה.

יוסי יונה: לא, אני לא יודע את זה.

יוסי יונה: אתה נעלמת להם.

דוד אמסלם: בגלל שלא אכפת לך לדעת.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: כי אתה לא מדווח.

יוסי יונה: אתה אומר שאתה עושה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, כרגע מה שעשית – במקום לקדם את העסק קדימה, לקחת אותו עכשיו אחורה.

יוסי יונה: אה – – – אחורה?

דוד אמסלם: לא.

יוסי יונה: אהה.

דוד אמסלם: אמרתי לך שבעצם העלאת החוק עכשיו, אני אמרתי לך – –

יוסי יונה: אתה לוקח אותו אחורה.

דוד אמסלם: – – שאם בסופו של דבר שר האוצר – –

יוסי יונה: אז אתה עכשיו אומר שבגלל שאתה – – – לעכב את העניין.

דוד אמסלם: – – לא יצליח להביא לנו את הפתרון, אז נביא את החוק.

דוד אמסלם: אבל אתה, לא אכפת לך, בגלל שרק רצית לייצר לך איזו כותרת, וקיבלת אותה, כנראה.

יוסי יונה: לא, לא, אדוני, זה מה שאתה עשית.

דוד אמסלם: אז לכן אני מצטער באמת על זה שאתה רק פגעת בעניין.

יוסי יונה: אדוני, זה מה שאתה עשית.

דוד אמסלם: ואני גם מצטער על זה ששמתי – –

יוסי יונה: אדוני, זה מה שאתה עשית.

דוד אמסלם: – – את עצמי בהצעת החוק הזאת ראשון, ואתה בעצם העלית את זה אחרי זה.

יוסי יונה: כי אני באתי בנדיבות אליך.

דוד אמסלם: לא, אין פה נדיבות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן, חבר הכנסת חזן, לא בעמידה.

יוסי יונה: – – –

דוד אמסלם: מה ששלך – תעלה שלך.

דוד אמסלם: אתה השתמשת בי כדי לעשות את הסיפור הזה.

אורן אסף חזן: – – –

דוד אמסלם: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2269/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום, ולמעשה חוזרים לסעיף הראשון בחקיקה: הצעת חוק הצמדת תשלומים לחיילים בודדים למדד המחירים לצרכן, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מיכאל אורן וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיכאל אורן יציג את הצעתו במשך עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיכאל אורן: תודה, אדוני.

מיכאל אורן: חברי וחברותי חברי הכנסת, אני גאה, מתכבד להציע חוק עדכון של התנאים, בעיקר תנאי השכר, של חיילים בודדים המשרתים בצה"ל.

מיכאל אורן: קשה להאמין, לפני כ-40 שנה שירתי כחייל בודד בצנחנים.

מיכאל אורן: היינו מעטים, אולי כמה מאות חיילים בודדים בסך הכול בכל רחבי צה"ל, והיו תנאים מעטים ומודעות ששואפת לאפס.

מיכאל אורן: ממש.

מיכאל אורן: גרביים לא היו, תחתונים ודאי לא היו.

מיכאל אורן: היו משחררים אותנו ביציאות והיינו מגיעים הביתה לא בזמן להצטייד באוכל ובמצרכים אחרים.

מיכאל אורן: היה לא פשוט.

מיכאל אורן: אבל הדבר הכי קשה זה לא היום שהתייצבנו בבקו"ם – הכי קשה לחייל בודד אז היה היום שחזרנו לבקו"ם ומסרנו את המנעול ויצאנו לאזרחות.

מיכאל אורן: וידענו היטב מה זה פז"מ, אולי, ומה זה פזצט"א, אבל לא ידענו מה זה מע"מ ומה זה שר"פ, לא ידענו מה זה ביטוח לאומי ולא בית ולא פרנסה.

מיכאל אורן: היה לא פשוט.

מיכאל אורן: חלפו כ-40 שנה, ויש לברך על כך שלא חסרים הרבה מאוד הטבות ותנאים לחיילים בודדים.

מיכאל אורן: והיום משרתים בצה"ל לא פחות מ-6,400 חיילים בודדים מכל רחבי העולם.

מיכאל אורן: מדובר על מיטב הנוער היהודי שבאים לפה להתנדב, לשרת בצורה ניכרת ביחידות הכי קרביות.

מיכאל אורן: במהלך מבצע "צוק איתן" נפצעו חיילים בודדים לא מעטים, ושלושה מהם לא חזרו משדה הקרב – חיילים בודדים.

מיכאל אורן: היום אני עומד, מתכבד לעמוד בראש השדולה למען חיילים בודדים בצה"ל.

מיכאל אורן: מדובר על מסגרת שבאמת חוצה מפלגות – יחד עם ידידי איציק שמולי, אתה – – –

איציק שמולי: גם עליזה.

מיכאל אורן: לא יודע אם עליזה פה.

מיכאל אורן: אברהם נגוסה, יואב קיש – באמת מודעות חוצה מפלגות, ומאמץ לשפר את התנאים של אותם חיילים בודדים.

מיכאל אורן: נכון שיש הטבות, נכון שיש תנאים, אבל יש עוד כברת דרך על מנת להבטיח שקודם כול השכר, שלא עודכן זה עשר שנים, יהיה צמוד למדד המחירים לצרכן, ושיעודכן כל שנה, כל שנה.

מיכאל אורן: במסגרת זו ובמסגרת ועדת העלייה והקליטה אני מקדם ארבע חקיקות המיועדות, שוב, לשפר ולעדכן את כל התנאים.

מיכאל אורן: כחייל בודד נאלצתי כל הזמן לעבור מדירה לדירה, משום שלא יכולתי לשלם את שכר הדירה, לא יכולתי לשלם את הארנונה ודאי, לא את החשמל ולא את המים.

מיכאל אורן: היום תהיה חקיקה שתפטור את החיילים הבודדים מתשלום המים, תשלום החשמל, תשלום הארנונה, וזה יקל עליהם עוד הרבה.

מיכאל אורן: בנוסף, במסגרת הוועדה אנחנו מדברים על הקמתו של גוף מתכלל, שיכול לתאם בין כל העמותות והמשרדים הממלכתיים והאחרים שכן רוצים לסייע לחיילים בודדים, שמכשירים אותם לשירות כחיילים בודדים, וגם עמותות שמלוות אותם כשלוש שנים אחרי השחרור.

מיכאל אורן: אלו דברים מאוד מאוד חשובים שעוזרים להם להשתלב פה, משום שעדיין יש אחוז בלתי מתקבל על הדעת של חיילים בודדים שלא מסתדרים פה, לא משתלבים בחברה הישראלית, ונאלצים לחזור לארץ מולדתם.

מיכאל אורן: זה ממש הפסד מאוד קשה לנו.

מיכאל אורן: יש עוד הרבה עבודה.

מיכאל אורן: כרבע מהחיילים הבודדים, תתפלאו לשמוע, אינם עולים חדשים, הם חיילים בודדים שיש להם משפחות בארץ, אבל אין להם קשר עם המשפחה.

מיכאל אורן: הם לא מקבלים סיוע, הם לא מקבלים כסף מהמשפחה.

מיכאל אורן: ואנחנו שמענו עדויות מאותם חיילים וחיילות בודדים ובודדות שיוצאים מהבקו"ם באותו יום קשה ובאמת לא יודעים מאיפה תבוא הארוחה הבאה, אין להם מיטה חמה בבית, אין להם בית בכלל.

מיכאל אורן: אנחנו, כמדינה, אסור לנו להפקיר אותם, אז יש לנו עוד הרבה עבודה לפנינו.

מיכאל אורן: החקיקה של היום מיועדת לאפשר לחיילים בודדים להשתכר בכבוד.

מיכאל אורן: קשה מאוד לסגור חודש כחייל בודד עם פחות מ-2,000 שקל, אז השכר יעודכן, ויעודכן מדי שנה.

מיכאל אורן: אני רואה את זה כחובה לאומית, חובה אישית, ואני ממש בכבוד רב מציע את החקיקה הזאת.

מיכאל אורן: תודה לכל אלה שעזרו ונתנו כתף במאמץ הזה.

מיכאל אורן: איציק, תודה לך, בין היתר.

מיכאל אורן: תודה לך.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה בשם הממשלה סגן שר הביטחון הרב אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חבר הכנסת אורן מבקשת לחייב את הצמדת התשלומים הניתנים לחיילים בודדים למדד המחירים לצרכן, פעמיים בשנה.

אלי בן-דהן: הממשלה החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית בכפוף לאי-קידומה עד להסדרה בפקודות הצבא.

אלי בן-דהן: כבר היום מוצמד המענק החודשי לחיילים בודדים, שהוא תוספת על דמי הקיום שמקבל כל חייל – כבר היום התוספת הזאת מוצמדת למדד.

אלי בן-דהן: עם זאת, תשלום שכר הדירה, שגם הוא מועבר אליהם מדי חודש, לא הוצמד עד עתה.

אלי בן-דהן: שר הביטחון וצה"ל הודיעו לממשלה כי בכוונתם להצמיד את כל תשלומי החיילים הבודדים בצה"ל למדד, פעם בשנה, החל בינואר 2017.

אלי בן-דהן: הצמדה זו, ככל שאר התשלומים לחיילים הבודדים, תעוגן בפקודות הצבא.

אלי בן-דהן: בהזדמנות זו אני רוצה להוקיר ולהעריך מאוד את החיילים הבודדים המגיעים לשרת בצה"ל למרות שאין להם עורף משפחתי שדואג להם ביום-יום.

אלי בן-דהן: אני רוצה לציין שאני באופן אישי פועל למען הקמתם של בתים לחיילים בודדים, ובעיקר – לסייע להם לאחר שחרורם.

אלי בן-דהן: מטעמים אלו אבקש כי מליאת הכנסת תאשר את הצעת החוק בקריאה טרומית, בכפוף לאי-קידום המשך הליכי החקיקה לאחר קריאה זו עד להסדרת הצמדת התשלומים לחיילים בודדים בפקודות הצבא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מייקל אורן, האם אתה מסכים לתנאי שהציב סגן השר?

מיכאל אורן: כן.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, חבר הכנסת מייקל אורן מסכים, לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור, אם כן, כעת להצבעה בקריאה טרומית על הצעת חוק הצמדת תשלומים לחיילים בודדים למדד המחירים לצרכן, התשע"ו–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצמדת תשלומים לחיילים בודדים למדד המחירים לצרכן, התשע"ו–2015, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 32 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ולפרוטוקול – גם חבר הכנסת לפיד, גם חברת הכנסת ציפי לבני, חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת אלי אלאלוף וחבר הכנסת יואב בן צור מבקשים לצרף את הצבעתם; חבר הכנסת מקלב.

אלי בן-דהן: רצתי מהר, ובטעות הצבעתי במקומו של חבר הכנסת אלאלוף.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת הרב אלי בן-דהן הצביע במקום אלי אלאלוף בטעות, הם יושבים אחד על יד השני, אבל חבר הכנסת אלאלוף בכל מקרה התכוון להצביע בעד.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, ההצעה התקבלה ועוברת לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2644/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת נכות וקצבת שאירים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כהן, עשר דקות לרשותך, בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אחת הסיבות להתעצמות העוני במדינת ישראל טמונה בחוליים הרבים השזורים בתקנות ובחוקים השונים, בעיקר חוקים כאלה – מייקל אורן, תקשיב, הקשבתי לך – בעיקר חוקים כאלה שנועדו מראש לתת מענה לאוכלוסיות מוחלשות.

מאיר כהן: כולנו מכירים מצבים שבהם אדם הנקלע למשבר מסוים נתקל בתקנות ובחוקים, לעתים עד גבול האטימות, ומשם הדרך לעוני היא קצרה.

מאיר כהן: אחד התפקידים המוטלים עלינו – טלי פלוסקוב וכל אנשי כולנו הנחמדים, שאני מחבק – אחד הדברים המוטלים עלינו הוא לשנות את המצבים האלה ולתקן חוקים ותקנות שפוגעים ומפלים אזרחים.

מאיר כהן: הצעת החוק שאני מביא – ומראש אני אומר, כשהייתי שר הרווחה ישבתי עם הביטוח הלאומי והחלטנו להתחיל לעשות את זה בשתי פעימות – הצעת החוק שאני מביא היא כזאת.

אורן אסף חזן: אדוני השר לשעבר, מי מנע בעדך?

אורן אסף חזן: אולי שר האוצר שהיה לצדך?

אורן אסף חזן: מי מנע בעדך?

מאיר כהן: מר אורן, תקשיב עד הסוף ואז תשאל את השאלה.

אורן אסף חזן: אתה, אני מעריך אותך מאוד, רק אל תהיה פופוליסט.

מאיר כהן: אני מודה לך.

מאיר כהן: תקשיב עד הסוף.

אורן אסף חזן: אל תאבד – – –

מאיר כהן: תקשיב עד הסוף.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, לא בעמידה ולא להתפרץ.

אורן אסף חזן: הגב, הגב.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: הצעת חוק הביטוח – – –

אורן אסף חזן: כואב לי הגב.

מאיר כהן: חזן – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבת נכות וקצבת שאירים).

מאיר כהן: תקשיבו, אני מציע לכם לתקן עוול הפוגע באופן קשה באחת האוכלוסיות המוחלשות במדינת ישראל – – חבר הכנסת גלאון, אילן.

אילן גילאון: גילאון.

מאיר כהן: גילאון, סליחה.

מאיר כהן: – – אוכלוסיית הנכים.

מאיר כהן: תראה חוק מפלה.

מאיר כהן: המצב כיום קובע, מר חזן, כי אדם הזכאי לקצבת נכות וגם לגמלת שאירים אינו יכול לקבל את שתי הגמלאות – את שתי הקצבאות, סליחה – והוא צריך לבחור אחת מהן.

מאיר כהן: במילים פשוטות, נָכֶה או נָכָה שמאבדים את בני-הזוג שלהם, וזה כבר קושי בפני עצמו, מוצאים עצמם נאלצים לבחור בין שתי הקצבאות.

מאיר כהן: זה לא שאותו זכאי לקצבת נכות החלים מהנכות שלו פתאום, זה גם לא שאשתו – במקרה שהוא גבר – תשוב לחיים.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: הוא פשוט צריך לבחור.

מאיר כהן: למה?

מאיר כהן: אין תשובות.

חיים כץ: למה לא פנית?

מאיר כהן: פניתי לביטוח הלאומי כשהייתי שר – חזן, אני עונה לך, מר חזן – פניתי לביטוח הלאומי – –

אורן אסף חזן: אתה רואה, נשארתי להבין.

מאיר כהן: – – התחלנו לטפל בזה, מצאנו את הכסף.

מאיר כהן: נכון שהם אמרו: נעשה את זה בשתי פעימות.

מאיר כהן: אמרתי: בסדר, נעשה את זה בשתי פעימות.

מאיר כהן: ראוי לציין שהבעיה הזאת מחריפה, חזן, כי הנכים מופלים, למשל, לעומת הקשישים.

מאיר כהן: לגבי קשישים, חלק מאתנו, קובע חוק הביטוח הלאומי שאדם שזכאי לקצבת זיקנה ולקצבת שאירים, ישלמו לו חצי מקצבת השאירים; ישאירו לו את קצבת הזיקנה אבל הוא יקבל חצי מקצבת השאירים.

מאיר כהן: לגבי הנכים אומרים: לא, נכה – או זה או זה.

מאיר כהן: אז ניחא, שייתנו חצי – לא.

מאיר כהן: או זה או זה.

מאיר כהן: עלינו על זה מהר, ניסינו לתקן את זה, ואנשי הביטוח הלאומי חזרו בהם.

מאיר כהן: אתמול בלילה, חזן, קיבלתי מייל מאדם – – –

חיים כץ: מי חזר, אנשי הביטוח הלאומי?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: אמרו לי – – –

חיים כץ: ראשי הביטוח הלאומי עבדו אצלך.

חיים כץ: הם לא חזרו בהם.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: גם אצלך הם לא עובדים, תאמין לי.

חיים כץ: אני לא מאמין לך.

מאיר כהן: לא בחלק מהדברים, חיימק'ה.

מאיר כהן: אתמול שולח לי מישהו מייל, אני אקריא אותו – אני לא אגיד את שמו, זה רשום כאן – והוא כותב לי כך: חבר הכנסת מאיר כהן, שלום, אני מקבל קצבת נכות, נכה פוליו – גילאון, אדוני – נכה פוליו ברגליים, מהביטוח הלאומי, החל משנת 2008, שבה הפסקתי לעבוד בגלל הידרדרות במצבי הרפואי – יש לו מה שנקרא פוסט-פוליו.

מאיר כהן: בחודש מרס 2014 נפטרה רעייתי ממחלת הסרטן בגיל 67.

מאיר כהן: היא עבדה עד יומה האחרון ולא נזקקה לקצבת זיקנה מהביטוח הלאומי – שיכלה לקבל בהפסקת עבודה בגיל 62.

מאיר כהן: היא שילמה את דמי הביטוח הלאומי מדי חודש בחודשו במשך 40 שנות עבודתה כשכירה.

מאיר כהן: בפנייתי אל הביטוח הלאומי לאחר מותה לקבל קצבת שאירים לאלמן הגשתי כל המסמכים הדרושים, וקיבלתי תשובה שלילית האומרת שאינני יכול לקבל גם קצבת נכות וגם קצבת שאירים ועלי לבחור באחת מהגמלאות.

מאיר כהן: מה הקשר, הוא שואל, בין קצבת השאירים המגיעה לאלמן שאשתו נפטרה לבין קצבת נכות המגיעה לי בגלל מצבי הבריאותי?

מאיר כהן: תקנת הביטוח הלאומי בנושא היא עוול, ואני מתחנן: תשנו אותה.

מאיר כהן: המצב הכלכלי שלי, אומר אותו איש, הוחמר בעת שנפסקה ההכנסה ממשכורתה של אשתי, וכן גדלו ההוצאות שלי בחיי היום-יום על פעולות שביצעה אשתי, זיכרונה לברכה, ואני לא יכול לבצען בעצמי.

מאיר כהן: מה מסביר טוב יותר את המצב הבלתי-נורמלי הזה, הבלתי-תקין, מאשר הדברים האלה של האדון הזה?

מאיר כהן: מה מסביר יותר נכון את הנחיצות של החוק?

מאיר כהן: נכון, מייד יגידו בקואליציה: אלה עלויות תקציביות, אולי נעשה את זה בהמשך, תיקון, אולי נעשה את זה – אין שום בעיה.

מאיר כהן: אין לי גם בעיה שמישהו אחר יבוא ויגיד: אני ארשום את שמי על החוק הזה; אין שום בעיה, אני יורד מכאן.

מאיר כהן: אני שואל בפעם המי-יודע-כמה – –

אורן אסף חזן: מה המשמעות הכלכלית של זה?

מאיר כהן: – – האם המשחק הפוליטי הזה צריך להיות על חשבונם של הנכים האלה?

אורן אסף חזן: מה המשמעות הכלכלית?

אורן אסף חזן: כמה כסף?

מאיר כהן: אנחנו יודעים כמה כסף.

אורן אסף חזן: כמה?

מאיר כהן: אנחנו יודעים כמה כסף.

אורן אסף חזן: תגיד לי, אני רוצה לדעת.

מאיר כהן: מדובר בפחות מ-50 מיליון שקל.

מאיר כהן: פחות מ-50 מיליון שקל.

אורן אסף חזן: פחות 2 מיליון שקל בשנה או פחות 40 מיליון שקל בשנה?

מאיר כהן: לא, לא, בעלויות.

מאיר כהן: חבל שלפעמים אנחנו לא יכולים לתקן – – –

אורן אסף חזן: כשאתם הייתם – – –

מאיר כהן: שנייה, תן לי לסיים את הדברים ואני אענה לך.

מאיר כהן: חבל שלעתים – השתרשה כאן באמת תרבות מיוחדת, שהיא אופיינית לכנסת הזאת.

מאיר כהן: אני ישבתי בכנסת שעברה, וישבתי כשר, וכשהעלו הצעות חוק חבר'ה מהאופוזיציה ואלה היו הצעות חוק שהיו בסדר גמור, אז אני ישבתי כשר הרווחה ונלחמתי שההצעות האלה יעברו, ולא ראיתי בזה איזה פסול גדול.

חיים כץ: וכמה עברו?

מאיר כהן: עברו.

מאיר כהן: עברו הרבה יותר מאשר עוברות היום.

חיים כץ: אתה יכול להביא דוגמאות?

מאיר כהן: הרבה יותר מאשר עוברות היום.

מאיר כהן: לא, אני לא יכול להביא לך דוגמאות, אבל אני מוכן להגיש לך מסמך.

מאיר כהן: עברו הרבה יותר.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת כהן, רק שאלה קטנה.

חיים כץ: – – –

מאיר כהן: אוי, באמת.

אורן אסף חזן: שאלה קטנה: אתה אומר שניסיתם לקדם.

מאיר כהן: אני אסיים את דברי.

אורן אסף חזן: רק שאלה, שאלה.

מאיר כהן: השר אקוניס, אסור לחטוא לעולם בתחושה – השר אקוניס, אתה לא רוצה להקשיב לי.

אופיר אקוניס: סליחה, סליחה.

מאיר כהן: תקשיב, כי אני אומר את זה לא מתוך טרוניה.

מאיר כהן: אני אומר את זה – – –

אופיר אקוניס: גם אני לא – – –

מאיר כהן: אני אומר שאסור אף פעם לחשוב שההיסטוריה מתחילה אצלנו ושלפנינו לא עשו שום דבר ושלפנינו היו איומים ונוראים.

מאיר כהן: באמת, ראוי לכנסת הזאת להשתחרר מזה, כי בזמן האחרון זאת האווירה שמנשבת כאן.

מאיר כהן: לכן אני מבקש, אם יעלה לכאן שר הרווחה ויגיד: מאיר, אני הולך לתקן את זה וזה ייקח לי שנה, שנתיים, אין שום בעיה.

מאיר כהן: אבל אם יעלה שר הרווחה ויגיד: לא רוצה – – –

חיים כץ: לא – – –

מאיר כהן: תעלה.

חיים כץ: אם אני אעלה, לא נוכל לדחות את ההצבעה.

מאיר כהן: תעלה – – –

חיים כץ: לא, אם אני עולה, אתה לא יכול טכנית – תשאל את ירדנה: אם אני עולה ומשיב, טכנית אפשר תשובה והצבעה במועד אחר?

מאיר כהן: כן, אני יכול להסכים.

חיים כץ: אם אני עולה להשיב?

קריאה: – – –

חיים כץ: הבנתי, אוקיי.

מאיר כהן: רק את ההצבעה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם הממשלה, שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: לא, אני לא יודע להגיד – – – אני מכבד את מילותי.

מאיר כהן: למה אתה לא יודע?

חיים כץ: כי אני לא יודע.

חיים כץ: אני תכף אענה לך.

חיים כץ: אני אענה.

מאיר כהן: – – – תחלק את זה לשלוש, לארבע.

אורן אסף חזן: מאיר, הצבעה במועד אחר?

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי מאיר כהן – מאיר, אני מדבר אליך – הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק ראויה.

חיים כץ: ראויה.

חיים כץ: אני אומר לך את האמת, כל שבוע ביום רביעי אני עונה לך על הצעות חוק ראויות, ולא בכדי לא עשית אותן.

חיים כץ: למה לא עשית אותן?

חיים כץ: כי קיבלת את התקציב וקבעת סדר עדיפויות.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: קבעת סדר עדיפויות.

חיים כץ: ההצעה הזאת ראויה, אני לא אומר לך שהיא לא ראויה.

חיים כץ: נשאלת השאלה: ב-50 מיליון שקל או ב-40 מיליון שקל, האם אנחנו מאריכים את גיל הנערות בסיכון מ-18 ל-25, שעולה מיליון שקל, או הולכים על זה?

מאיר כהן: עד כאן אתה צודק.

עפר שלח: אתה מדבר כאילו אתה לא יכול להשיג 50 מיליון שקל משר האוצר, כאילו מעולם שר הרווחה לא קיבל 50 מיליון שקל משר האוצר.

חיים כץ: לא, אני יכול לקבל, אבל כשאני אקבל 50 מיליון שקל, נשאלת השאלה איפה אני שם אותם.

חיים כץ: ברווחה – – –

קריאה: – – –

חיים כץ: לא, יש סעיפים יותר – – –

קריאה: – – –

חיים כץ: תשמע מאיר, ההצעה ראויה.

חיים כץ: אנחנו ערב תקציב.

חיים כץ: לא הייתה לי שום ישיבה, לי, עם האוצר.

חיים כץ: עשיתי סדר עדיפויות מה אני מבקש.

חיים כץ: אני מציע, אני מבקש ממך – לא מציע, אני מבקש ממך – מאחר שזה ראוי, בוא נעשה הצבעה במועד אחר.

חיים כץ: אני לא רוצה להפיל, אני לא רוצה.

חיים כץ: אני גם לא רוצה לעצור, אם זה עובר – לא רוצה.

יעקב פרי: מה יקרה במועד האחר?

חיים כץ: לא יודע, יש תקציב בעוד שבועיים, במועד אחר זה כבר ארבעה חודשים.

חיים כץ: ארבעה חודשים, כי בעוד שבועיים יש לנו דיוני תקציב, ב-11 באוגוסט.

חיים כץ: אני בא ושם את הדברים כמו שהם.

מאיר כהן: – – – והם יסכימו – – – קצבת שאירים.

חיים כץ: תקשיב, מי שחוקק על קצבת שאירים זה דוד אזולאי ואני.

חיים כץ: גם אנחנו חשבנו וגם אנחנו התפשרנו, ואני בא ומבקש ממך – לא רוצה להפיל, כי היא ראויה, היא ראויה.

חיים כץ: אנחנו עכשיו נוגעים בחוק לרון ויכול להיות שנשלב את זה בחוק לרון.

מאיר כהן: לא, "יכול להיות" – לא.

חיים כץ: אני לא יכול להתחייב.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: טוב, אוקיי.

חיים כץ: אז בואו אני אתן לכם קצת סקירה על הביטוח הלאומי.

חיים כץ: הביטוח הלאומי, איך שאנחנו מסתכלים עליו היום, בשנת 2017 הקצבאות יהיו הרבה יותר – גם היום הן הרבה יותר גבוהות מהתקבולים – האוצר נותן בערך 40 מיליארד שקל לביטוח הלאומי בשנה בשביל לאזן אותו.

חיים כץ: אנחנו חושבים, בסדר העדיפויות שלנו, שלפטור מבדיקות תלות אנשים מעל גיל 90, אנשים עריריים, בשביל שיבואו אליהם שעה וחצי ביום בשביל לראות אם הם חיים – יותר חשוב מקצבת שאירים.

חיים כץ: הכסף שלנו, לצערי, אנחנו לא מקבלים אותו, כמו שאתה יודע, אנחנו לא מקבלים את כל מה שאנחנו רוצים.

חיים כץ: היום יש 1.709 מיליון עניים, אנחנו 6% מתחת לממוצע העוני של ה-OECD, 6%, וכל אחוז זה 12 מיליארד שקל.

חיים כץ: כל אחוז – 12 מיליארד שקל.

חיים כץ: בשביל לעבור לממוצע העוני – 72 מיליארד.

חיים כץ: אתה היית שם שר, אני מוכן לשבת אתך.

חיים כץ: כל סדר העדיפויות – שב אתי ותסתכל, תגיד לי: שמים פה, שמים פה, שמים פה, כי ההצעה שלך ראויה, לא בכדי אתה מגיש אותה.

מאיר כהן: אפשר למצוא בביטוח הלאומי 50 מיליון – – –

חיים כץ: לא מהביטוח הלאומי, אני צריך את זה מהאוצר.

חיים כץ: היית שם, אתה יודע שכל שקל שאני מוציא מהביטוח הלאומי, אני צריך אישור אוצר.

חיים כץ: אם לא הייתי צריך אישור אוצר, תאמין לי שהיה סרט אחר, העסק היה אחר לגמרי, זה לא היה אותו דבר.

מאיר כהן: חיימק'ה, היו כל כך הרבה העברות תקציביות.

מאיר כהן: רק עכשיו – – –

חיים כץ: אבל אתה יודע, לאן היו העברות תקציביות?

חיים כץ: היו העברות תקציביות למחויבויות שאתה התחייבת לשלם – אתה, אני, לא משנה – בחוזים עתידיים, וקיבלת תמורה, ושילמת שוטף פלוס 90 ושילמת לאנשים שנתנו לך שירות.

חיים כץ: מה זה העברות תקציביות?

חיים כץ: במשרד הרווחה, על מה אנחנו – – –

מאיר כהן: אני לא מדבר על – – –

חיים כץ: אבל במשרד הרווחה קיבלתי שירותים, אני משלם יותר מאוחר.

מאיר כהן: – – – מהאוצר.

חיים כץ: לא יודע, אני יודע על משרד הרווחה.

חיים כץ: במשרד הרווחה, אתה יודע שכל ההעברות התקציביות קיבלת שירותים בגינן, ואתה משלם לאנשים שנתנו לך, והלוואי שהיו נותנים לנו יותר – –

מאיר כהן: משרד הרווחה – – –

חיים כץ: – – והיינו נותנים יותר שירותים.

מאיר כהן: – – – ההעברות הקואליציוניות – – – משרד הרווחה, מסכים אתך.

חיים כץ: תקשיב, מאיר, אני מבקש ממך עוד פעם, אנחנו ערב תקציב, תן לראות את הכסף.

חיים כץ: לא רוצה להפיל.

חיים כץ: לא רוצה להפיל.

מאיר כהן: אתה לא יכול להגיד לי: אני אנסה.

חיים כץ: אני לא יכול להתחייב למשהו שתלוי בעוד מישהו.

חיים כץ: אני מכבד את מילותי.

חיים כץ: ברגע שזה תלוי במישהו נוסף, אני לא יכול לתת התחייבות; גם אם אני אסכים והכול והוא יגיד לי לא, מה אני אגיד לך?

חיים כץ: אם זה תלוי בעוד מישהו, אני לא יודע להתחייב.

מאיר כהן: אתה יכול להתחייב – – –

חיים כץ: שאני אעשה כמיטב יכולתי.

חיים כץ: מה, אתה רוצה שאני אתחייב בשם מישהו אחר?

מאיר כהן: חיים, אתה יודע להתחייב ולהזיז דברים – – –

חיים כץ: תקשיב, מאיר, אני אומר לך שאני אעשה את זה כמיטב יכולתי ותקבל את זה, ואני מבקש לקבל את זה.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: אוקיי, אז הצבעה תהיה במועד אחר.

חיים כץ: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, מסכים?

בצלאל סמוטריץ': מסכים לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אז בהסכמת הממשלה והמציע, ההצבעה תהיה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/841/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית במוסדות התכנון), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי הכנסת.

קריאה: הצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': אבל הוא צריך לנמק, לא?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה, אתה מנמק את הצעתך?

בצלאל סמוטריץ': יש לך הצעת חוק עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': אתה מנמק אותה?

בצלאל סמוטריץ': תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

קריאה: על זה או עליו?

בצלאל סמוטריץ': על שניהם.

קריאה: אה, על שניהם?

בצלאל סמוטריץ': אדוני, עשר דקות לרשותך, בבקשה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, הצעת החוק שלי היא – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בבקשה, בואו נקשיב לחבר הכנסת עודה.

איימן עודה: הצעת החוק שלי היא מאוד פשוטה, מאוד ברורה, מאוד צודקת.

איימן עודה: היא מדברת על ייצוג הולם של האוכלוסייה הערבית במוסדות התכנון.

איימן עודה: דיברתי עם יושב-ראש הקואליציה וסיכמתי אתו שאני אנמק אבל ההצבעה תהיה במועד אחר, כי יש סיכוי שהממשלה אכן תקבל את ההצעה שלי, שאומרת שמגיע לערבים 20% מהייצוג במוסדות התכנון.

איימן עודה: כולנו מבינים שתרומה של כל חלקי החברה היא תרומה לחברה כולה, זה דבר שרק מוסיף ורק מעשיר, ואי-אפשר להפריז בחשיבות דבר כזה.

איימן עודה: ייצוג הולם של המיעוט בגוף מקבל החלטות שמקנה למיעוט עמדת השפעה נאותה הוא ייצוג המבטא בקרב כלל חברי הגוף את משקלו היחסי של המיעוט באוכלוסייה.

איימן עודה: תרשו לי, אני רוצה לעבור לנושא אחר שדובר עליו אתמול.

איימן עודה: אתמול התקבלה החלטה הזויה להעניש אנשים שקוראים לסרבנות של נוצרים שהממסד מנסה לקדם את שירותם בצבא.

איימן עודה: ואני, תמוה בעיני איך זה יכול להיות שקריאה לסרבנות בכלל היא כן חוקית, אבל קריאה לסרבנות של חלקים מאוכלוסייה היא עבירה פלילית.

איימן עודה: למשל, לפני שבוע הפגנו אני וחברתי עאידה תומא מול כלא 6 וקראנו לסרבנות, ואנחנו גאים בעמדה המוסרית שלנו, ואף אחד לא קורא להעניש אותנו.

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: היא קראה – – –

איימן עודה: אז לקרוא לסרבנות בכלל או לסרבנות של יהודים זה דבר חוקי, אבל לקרוא לסרבנות של נוצרים שלא חל עליהם חוק – זו עבירה פלילית.

איימן עודה: לכן, התפיסה הזו נוגדת את עקרון השוויון והיא מהסוג החשוך ביותר של המקארתיזם הפוליטי.

איימן עודה: אנחנו הפגנו ותמכו בתאיר קמינר, שאנחנו כל כך גאים בעמדה המוסרית שלה – –

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: – – והיא עוד תאיר על החברה כולה כאשר כולנו נגיע לשלום-אמת בין העם הפלסטיני לבין העם היהודי, בין שתי המדינות העצמאיות, פלסטין וישראל.

איימן עודה: אבל אני חושב על התפיסה הזו של הפרד ומשול – איך מנסים לרוקן מתוכן קבוצות לאומיות או קבוצות תרבות.

איימן עודה: התחילו עם המזרחים, ניסו לרוקן אותם מהתרבות שלהם דרך בניית אומה, דרך שלילת הגלות, דרך שיהיה רק סיפור ונרטיב אחד ויחיד.

איימן עודה: ואני גאה שהמזרחים חוזרים לתרבות העשירה שלהם, שהיא בעצם התרבות שלנו, אנחנו, הערבים.

איימן עודה: ניסו גם עם הדרוזים, ואני גאה לראות איך חלקים גדולים מהערבים הדרוזים דווקא מחזקים את השייכות הלאומית והתרבות שלהם.

איימן עודה: ועכשיו מתחילים עם הנוצרים.

איימן עודה: עם הנוצרים זה יהיה אבסורדי, כי כולם יודעים שהנוצרים כחלק מהאומה הערבית היו חלוצי התרבות, חלוצי הציוויליזציה, חלוצי השפה, ניצני הרנסנס הערבי בסוף המאה ה-19, השמות הגדולים מכול: בוטרוס אל-בוסתאני, אברהים אל-יאזג'י, אסחאק אל-יאזג'י, נג'יב עזורי, אדיב אסחאק – אז איך אפשר?

איימן עודה: היו יותר חזקים מכם.

איימן עודה: היו הצלבנים, במשך 200 שנה ניסו וניסו, ואז היה ריצ'רד לב הארי.

איימן עודה: בוודאי לא ביבי – – –

זאב בנימין בגין: כמה נוצרים נשארו בבית-ג'אלה?

איימן עודה: אז אני אשיב על השאלה הזאת, בבקשה.

איימן עודה: אז היו אנשים יותר חזקים: ריצ'ארד לב הארי – בוודאי לא ביבי עם לב הצבוע – הוא נכשל.

איימן עודה: ביבי וגם אתם תיכשלו.

איימן עודה: ואני אסביר לך מה המטרה.

איימן עודה: המטרה היא יותר עמוקה: יש מטרה לקחת את הסכסוך ממקום פוליטי למקום דתי.

איימן עודה: מה זאת אומרת ממקום פוליטי למקום דתי?

איימן עודה: תסתכלו על ירושלים, למשל.

איימן עודה: בירושלים, כאשר מדברים פוליטיקה, אז זה ברור: יש גבולות 67', וצריך לחלק את ירושלים.

איימן עודה: בעמדה הזאת מצדד כל העולם.

איימן עודה: זו עמדה לא נוחה לממשלה הזאת, לכן רוצים עמדה אחרת – העמדה הדתית.

איימן עודה: אומרים: היו פה אברהם אבינו, יעקב, יצחק, השבטים, ירמיהו, ישעיהו.

איימן עודה: אז הכי קל להעביר את הסכסוך ממקום פוליטי למקום דתי, כי זו עמדה יותר נוחה.

איימן עודה: אבל האמת שלא רק זה.

איימן עודה: נתניהו לא רוצה לפתור את הסכסוך, הוא רוצה לנהל את הסכסוך.

איימן עודה: הוא מבין – כאשר הסכסוך הוא סכסוך דתי אז אי-אפשר לפתור את הסכסוך, אז צריך להעביר את הסכסוך ממקום פוליטי למקום דתי.

איימן עודה: וזה משתלב יפה עם מה שקורה בעולם – "התנגשות הציוויליזציות", סמואל הנטינגטון – העולם מול המוסלמים.

איימן עודה: אז זה משתלב יפה.

איימן עודה: וגם עכשיו, מה קורה בעולם הערבי?

איימן עודה: מלחמת אחים עקובה מדם גם היא נתפסת כמלחמה בין עדות, למרות שכולם יודעים שזה לא נכון כלל וכלל, שיש אויבים של הערבים כולם ושל האנושות כולה, כמו "דאעש" למשל, שרוצחת גם במוסלמים, גם בנוצרים – בכולם.

איימן עודה: אבל זה הכי נוח להעביר עכשיו את הסכסוך ממקום פוליטי למקום דתי ולהשתלב יפה עם התפיסה ה"דאעשיסטית" באזור.

איימן עודה: איך עושים את זה?

איימן עודה: בין היתר, בניסיון כל כך עלוב, כל כך מאוס וכל כך כושל להוציא את הנוצרים מהמעגל הפוליטי והתרבותי, ניסיון שבוודאי ייכשל.

איימן עודה: אבל אני רוצה לשאול: האם יש בכוונת מישהו להפוך את המדינה למדינת כל אזרחיה, למשל, שכולם ירגישו שייכים, או שעוד קבוצה תרגיש שהיא ערבית בזכויות אבל יהודית בחובות?

איימן עודה: במדינת ישראל היהודית והדמוגרפית, הכל-כך דמוגרפית, קוראים כל קבוצה וקבוצה – איך להוציא אותה ואיך לעשות הפרד ומשול.

איימן עודה: ואני רוצה לשאול: אנחנו נאבקנו כל כך קשה למען זכויות בתי-הספר שאפשר לקרוא להם פרטיים, אפשר כנסייתיים, במקור, וגם נוצריים, במקור, בוודאי; אז אנחנו נאבקנו, הם שבתו, ואנחנו מנסים לחלץ חלק קטן מהזכויות, ומקבלים הבטחה על-גבי הבטחה.

איימן עודה: בסוף אנחנו קיבלנו החלטה להעביר 50 מיליון שקלים בשבוע הבא, ואנחנו ניאבק למען זה.

איימן עודה: וזה ממש שמץ מהזכויות של בתי-הספר הללו, שכל כך נתנו לכולנו: גם אדמה, גם בניינים, גם תשלומים מההורים.

איימן עודה: הם מהווים 4% מבתי-הספר הערביים בכלל, אבל משם יוצאים 30% מהסטודנטים באוניברסיטאות, 80% מהערבים בהיי-טק.

איימן עודה: ונושא אחר – כנסיית הלחם והדגים, למשל.

איימן עודה: אנחנו נאבקים.

איימן עודה: אדוני סגן שר האוצר יצחק כהן, ישבתי אתך פעמיים על כנסיית הלחם והדגים, ואתה הבטחת לי שיועברו משהו כמו מיליון שקלים מהתחלה.

איימן עודה: זה חלק קטן מהזכות.

איימן עודה: אז אנחנו רואים את האפליה גם ברוחב, גם בעומק – בכל התחומים, ועוד באים בדבר שגם הוא לא שוויוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איימן עודה: כי אם בכלל – מה זאת אומרת שכן אפשר לקרוא לסרבנות בכלל, אבל לסרבנות של נוצרים אי-אפשר לקרוא וזאת עבירה פלילית?

איימן עודה: לכן, זאת הצעת חוק תמוהה, הצעת חוק אפילו לא שפויה, ואנחנו בוודאי נתנגד לה.

איימן עודה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עודה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2360/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מרחב מחיה לאסיר), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': גם על הצעה זאת – תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, אתה מציג את הצעתך?

ג'מאל זחאלקה: השר ארדן צריך להשיב.

בצלאל סמוטריץ': לא, הוא לא משיב לך הפעם.

בצלאל סמוטריץ': סוכם שתשובה והצבעה במועד אחר.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, לא, הוא – – – בתיאום עם השר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יתחיל לדבר עשר דקות, ואנחנו נדאג שהשר יבוא בינתיים.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, התפיסה האתית והתפיסה המשפטית של כליאה כעונש הן שהכליאה עצמה היא העונש.

ג'מאל זחאלקה: זה לא נכון וזה לא מקובל וזה לא אתי וזאת פגיעה בזכויות אדם להעניש אדם בתוך הכלא.

ג'מאל זחאלקה: יש בנושא הזה החלטות של הרבה מבתי-המשפט בעולם, כולל בית-המשפט העליון בארץ, שקבע כי כליאה – as punishment, not for punishment; הכליאה כעונש, לא למען עונש, למען ענישה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, צריך לתת לאסיר, לאחר שהוא קיבל את העונש של הכליאה והגבלת החירות שלו, תנאים נאותים של חיים נורמליים, במיוחד כשמדובר בתקופות כליאה ארוכות.

ג'מאל זחאלקה: אין ספק שעונש הכליאה הוא עונש כבד מאוד, ואין אדם שמקל ראש בעונש של כליאה, גם אם התנאים בכלא הם כביכול טובים.

ג'מאל זחאלקה: יש אנשים שחושבים שצריך להחמיר את המצב בבתי-הסוהר, כי העונש – אני חושב שזאת תפיסה לא נכונה.

ג'מאל זחאלקה: היא לא הוכיחה את עצמה, דרך אגב, בשום מקום.

ג'מאל זחאלקה: לא הוכיחה את עצמה בשום מקום.

ג'מאל זחאלקה: גם בתי-כלא קשים מאוד, בתנאים תת-אנושיים – הרבה מהאסירים חוזרים ונכלאים עוד פעם, למרות ידיעתם; הם לקחו את הסיכון של כליאה למרות ידיעתם שהמצב בכלא הוא קשה.

ג'מאל זחאלקה: תנאים נאותים בבית-הכלא הם דבר נכון, כי הם מאפשרים את שיקום האסיר.

ג'מאל זחאלקה: אחד היסודות המקובלים בעולם זה מה שנקרא מרחב מחיה של אסיר.

ג'מאל זחאלקה: נושא הצעת החוק שלי הוא מרחב מחיה של אסיר.

ג'מאל זחאלקה: אני לקחתי את הסטנדרט הגבוה ביותר, של 6.5 מטר.

ג'מאל זחאלקה: יש סטנדרטים אחרים, אני יודע, של 4 מטר מרובע, כאשר השטח של מרחב המחיה מחושב על-פי השטח של התא כולל שירותים ומקלחת, ומחלקים את זה במספר המיטות, ומקבלים את מרחב המחיה.

ג'מאל זחאלקה: הנושא הזה עומד בבג"ץ.

ג'מאל זחאלקה: יש סיכוי סביר שבג"ץ כן יחליט על קביעת סטנדרט של מרחב מחיה, כי עד עכשיו במקרים רבים בית-המשפט העליון גילה אקטיביזם שיפוטי בנושא הכליאה.

ג'מאל זחאלקה: למשל, לאחר שנים רבות של מה שנקרא שינה על הרצפה, כי בתא אין מקומות על המיטות – היו שמים מזרן והאסירים היו ישנים על הרצפה – בית-המשפט העליון קבע חד-משמעית שאין לאפשר דבר כזה.

ג'מאל זחאלקה: והנה, לא נפלו השמים ביום אחד, לא קרה כלום – התופעה הזאת נעלמה.

ג'מאל זחאלקה: לפחות אין מצב שאסירים ישנים על הרצפה, למרות שעשרות שנים זה היה המצב.

ג'מאל זחאלקה: לתת לאסיר מרחב מחיה ותנאים אנושיים זה בוודאי עוזר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, שומרים על כבוד האדם; שוללים לו את חירותו – אם אני מצטט את החוק, שוללים את חירותו אבל צריך לשמור על כבודו.

ג'מאל זחאלקה: הכליאה היא מצב של שלילת חירות של אדם, ולא פגיעה בכבודו כאדם.

ג'מאל זחאלקה: חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו עומד כאן, כי יש בו שני מרכיבים: מרכיב החירות, ששוללים, ומרכיב הכבוד, שאין שום הצדקה לפגוע בו במקרה הזה של הכליאה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, אם לדבר לעניין ותכל'ס, בעניין המלחמה בפשיעה – אני אגיד יותר מזה, המלחמה בפשיעה בחברה הערבית – אנחנו שומעים את ראש הממשלה אומר שזה נושא חשוב מאוד ובסדר העדיפויות.

ג'מאל זחאלקה: גם השר אומר ככה.

ג'מאל זחאלקה: כולם מדברים גבוה בנושא הזה.

ג'מאל זחאלקה: אז אני אומר: אם כן, צריך לעשות מאמץ ממוקד באותם מקומות שאפשר לקבל תוצאות.

ג'מאל זחאלקה: אם רוצים מאמץ דיפוזי של סיורי משטרה בשטח ורפורטים של תנועה, זה לא עושה הרבה.

ג'מאל זחאלקה: התרומה של זה מזערית.

ג'מאל זחאלקה: אבל אם לוקחים, כבוד השר, את אותה קבוצה של אנשים שיש היתכנות גבוהה מאוד שהם יבצעו פשעים, ויבצעו אפילו רצח, ויבצעו שוד, יבצעו אונס, יבצעו מעילות, יבצעו גנבות – הקבוצה הזאת היא בידיים של הממלכה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים אותם, הם בבתי-סוהר.

ג'מאל זחאלקה: הערכה גסה שלי – 50% מהפשיעה באה משם.

ג'מאל זחאלקה: אז ריבונו של עולם, אתה, יש לך את הפושעים הפוטנציאליים בידיים שלך.

ג'מאל זחאלקה: טפל בהם.

ג'מאל זחאלקה: יש ביכולתך למנוע את הפשעים הבאים, לצמצם את התופעה בצורה דרסטית על-ידי טיפול נכון דווקא באסירים – בשיקום האסיר, שמתחיל בבית-הסוהר וצריך להמשיך אחרי בית-הסוהר; בהכשרה מקצועית למקצועות דרושים, בתיאום מראש עם מוסדות מחוץ לבתי-הסוהר שיקלטו אסירים.

ג'מאל זחאלקה: כאשר נעשה מאמץ נכון בנושא הזה יש תוצאות.

ג'מאל זחאלקה: אני מכיר מקומות – יש כל כך מעט מסגרות לשיקום האסיר ביישובים הערביים.

ג'מאל זחאלקה: אחד מהם בחיפה, עם הצלחה של 80%.

ג'מאל זחאלקה: לא חוזרים לכלא.

ג'מאל זחאלקה: מדובר, איך אומרים, בעבריינים כבדים, אנשים שישבו הרבה בבתי-סוהר והיו הרבה פעמים בבתי-סוהר.

ג'מאל זחאלקה: השיקום עזר.

ג'מאל זחאלקה: ההשקעה כדאית.

ג'מאל זחאלקה: כדאי מאוד, את אותו כסף – אם יש לך כסף – להשקיע בשיקום האסיר במקום בכליאתו.

ג'מאל זחאלקה: זה מתחיל בכך שאי-אפשר בלי שיהיו תנאים נאותים, תנאים של כבוד אנושי, לאסיר בכלא.

ג'מאל זחאלקה: מרחב מחיה הוא אחד מהם, הוא אבן יסוד, אבן פינה, אבל צריך גם את עניין השיקום.

ג'מאל זחאלקה: אם יהיה מאמץ רציני בנושא הזה, אני חושב, כבוד היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, שאפשר לצמצם את הפשיעה בצורה רצינית.

ג'מאל זחאלקה: אבל אני חושב שנושא כבוד האדם בכלא, מרחב מחיה נורמלי, עומד לעצמו בכל מקרה, בכל מצב, בלי קשר לשום דבר אחר.

ג'מאל זחאלקה: צריך לשמור על כבוד האדם כששוללים את חירותו.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

קריאה: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, בתיאום עם השר – הוא תכף יגיד – אני הופך את זה להצעה לסדר-היום, גם בגלל שהנושא הזה עומד בבג"ץ, ותקוותנו היא שבג"ץ יפסוק פסיקה לקביעת מרחב מחיה לאסיר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר מבקש להשיב על ההצעה לסדר-היום?

בצלאל סמוטריץ': השר לביטחון הפנים ישיב על ההצעה.

גלעד ארדן: עליזה – – – אותי.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה איננה חייבת.

בצלאל סמוטריץ': היא רשאית להשיב על הצעה לסדר-היום.

גלעד ארדן: באופן עקרוני, הצעת החוק כבר לא רלוונטית, כיוון שסיכמנו שהיא תהפוך להצעה לסדר-היום.

גלעד ארדן: אז אני מודה לחבר הכנסת זחאלקה על העלאת הנושא הזה, כי בסך הכול הנושא הוא אכן חשוב בהיבטים החברתיים.

גלעד ארדן: לצערי, שירות בתי-הסוהר לא מקבל מספיק חשיפה ציבורית ותקשורתית, וגם עיסוק בנוגע לכך ששוהים בו, לצערנו, עשרות-אלפי אנשים, וזה לא משנה כרגע מה הרקע שהוביל והביא אותם למצב הזה שהם נמצאים מאחורי סורג ובריח.

גלעד ארדן: זאת בעצם הזדמנות של המדינה גם להביא לכך שכאשר הם יצאו מבית-הכלא הם ישתקמו ולא יחזרו לעבור על החוק, וגם משפחתם תסבול פחות ממה שהיא סבלה עד היום שבו הם הגיעו לבית-הכלא.

גלעד ארדן: לכן, בהקשר הזה, יש הרבה מרכיבים שהם חשובים בתקופת השהייה.

גלעד ארדן: כמובן, אנחנו מחויבים גם בכבוד האדם; חירותו פחות חשובה פה, מה לעשות, אבל כבוד האדם.

עיסאווי פריג': אתה אומר את זה בגאווה.

גלעד ארדן: בכלל לא.

גלעד ארדן: פשוט אדם שנמצא בכלא, מראש נשללה חירותו, על-פי פסק-דין של בית-משפט, אבל כבודו כאדם עדיין צריך להישמר.

גלעד ארדן: לכן, תנאי המחיה שלו – בין שזה גודל התא, בין שזה הרכב המזון שלו ובין שזה סוג הפעילות שמאפשרים לו שם – הם כאלה שהוא צריך להיות במקום שמאזן את הענישה שהוא סופג לפי החלטת בית-המשפט ואת הרצון לא רק לשמור על כבודו כאדם אלא גם להגדיל את הסיכוי שכאשר הוא יצא מבית-הכלא הוא לא יחזור לפשוע, אלא להפך – הוא יחזור וישתלב בחברה.

גלעד ארדן: בהקשר הזה אני שוחחתי עם חבר הכנסת זחאלקה, ואני חושב שהוא נתן לי גם כמה כיוונים נכונים להשקעה – שכבר היום מתבצעת, צריך לומר – ויש גם תיקון 42 בכל נושא ההשקעה בחינוך ובשיקום, שאמור להתחיל להיות מיושם.

גלעד ארדן: חלק מהשיקולים שלי כשמיניתי את נציבת שירות בתי-הסוהר זה הרקע, המומחיות וההיכרות שלה עם התחומים הללו.

גלעד ארדן: אבל בקשר לחברה הערבית אני חושב שפה יש לנו אפילו מחויבות גדולה יותר להשקיע, למשל בהכשרות מקצועיות ובעוד אי-אלו תחומים שיגדילו את הסיכוי שאותו מספר – עצוב, בעיני – של רצידיביזם, שהוא, דרך אגב, מספר ממוצע לכלל האסירים בכלא; אני אומר את זה מהזיכרון, דומני שארבעה מכל עשרה אסירים גם חוזרים לכלא בתוך כמה זמן, וזה מספר עצוב מאוד שאנחנו חייבים לשפר אותו.

גלעד ארדן: אז בהקשר הזה אני מברך על העלאת הנושא, ואנחנו נמשיך את הדיון בו באופן מעמיק בוועדת הפנים והגנת הסביבה, אם הכנסת תחליט להעביר אותו לשם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת על הצעתו של השר להעביר את הדיון בהצעה לסדר-היום של חבר הכנסת זחאלקה לוועדת הפנים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מרחב מחיה לאסיר), התשע"ו–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 30 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה לסדר-היום תועבר לדיון בוועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תקרא הודעה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות הצעות לסדר-היום בנושאים האלה: שיעור העבריינות בקרב נערים עולים כפול מחלקם באוכלוסייה, הצעותיהם של חברי הכנסת עליזה לביא, יוסי יונה וישראל אייכלר; דוח הרשות הארצית למדידה והערכה של משרד החינוך קובע כי חלה עלייה חדה במקרי האלימות וצריכת האלכוהול, הצעותיהם של חברי הכנסת מירב בן ארי, מסעוד גנאים, איילת נחמיאס ורבין, עליזה לביא ויגאל גואטה; איומים של מפקד הפלוגה של החייל היורה, הצעותיהם של חברי הכנסת יעקב מרגי, מירב בן ארי ומיקי לוי.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה למזכירת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2705/20; "דברי הכנסת", חוב' כ"ז, עמ' 13502.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, בעזרת השם, לסעיף הבא על סדר-היום: הצעת חוק הדואר (תיקון – תקופה מרבית למשלוח דבר דואר), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה כבר נומקה בהזדמנות קודמת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כעת נשמע את תשובתה של הממשלה על-ידי השר אופיר אקוניס, ולאחר מכן תתקיים הצבעה.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: כפי שאמרת, אני משיב בשם שר התקשורת בנימין נתניהו.

אופיר אקוניס: הצעת חוק הדואר (תיקון – תקופה מרבית למשלוח דבר דואר), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן ברושי וקבוצת חברי הכנסת.

אופיר אקוניס: בהצעת החוק הוצע לתקן את סעיף 53 לחוק הדואר ולקבוע במסגרתו חובה על בעל רישיון למסור דבר דואר לנמען בתוך שבעה ימי עסקים ממועד הכנסת דבר הדואר לתיבת הדואר או ממועד סיום בדיקת דבר הדואר במכס.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברושי הציע לקבוע שבעל הרישיון הכללי יאפשר לשולח של דבר דואר או לנמען להגיש תלונה בנוגע לאיחור במסירת דבר הדואר באתר האינטרנט שלו, ויברר את התלונה שהוגשה, כאמור, בתוך ארבעה ימי עבודה מיום הגשתה.

אופיר אקוניס: במקרה שבעל הרישיון מצא שהתלונה מוצדקת, הוא יפצה את המתלונן בסכום השווה לפי-ארבעה מהמחיר שבעל הרישיון גובה עבור שליחת דבר הדואר האמור, וישלח לצרכן תשובה מנומקת בכתב על ממצאי הבירור.

אופיר אקוניס: בנוסף, מוצע לתקן את סעיף 78 לחוק הדואר ולקבוע כי הגבלת האחריות לאיחורים וטעויות הקבועה בו לא תחול במקרה של אחריות לעניין מתן פיצוי בגין תלונה שהוגשה לפי סעיף 53 לחוק בנוסחו המוצע.

אופיר אקוניס: הממשלה מבקשת, חבר הכנסת ברושי, להתנגד להצעת החוק מן הטעמים האלה: טיב השירות של משלוח דבר דואר בארץ על-ידי חברת "דואר ישראל" מוסדר כיום ברישיונה הכללי.

אופיר אקוניס: לעניין דבר דואר רגיל נקבעה חובה על חברת הדואר למסור את דבר הדואר תוך שבעה ימי עבודה לכל היותר.

אופיר אקוניס: אי-עמידה של חברת הדואר בתנאי רישיונה לעניין זה מהווה עילה להטלת עיצום כספי נגדה, בהתאם להוראות סעיף 109ב לחוק הדואר; אחריותה של חברת הדואר לנזק שנגרם בשל איחור במסירת דבר דואר או במסירה מוטעית של דבר דואר מוגבלת בהתאם לסעיף 78 לחוק, והסמכות לצמצם הגבלת אחריות זו נתונה בידי שר התקשורת לפי סעיף 78א לחוק הדואר; לפי סעיף 80 לחוק הדואר, מי שזכאי לתבוע פיצויים לפי סעיף 77 הוא השולח, והוא רשאי להעביר את זכותו לאחר.

אופיר אקוניס: שולח הדואר הוא שקובע את סוג השירות, משלם בעדו, חבר הכנסת ברושי, ובהתאם לזה, גם זכאי לפיצוי; נוסף על כל האמור, ייתכן כי המשמעות של הצעת החוק היא הגדלה של עלויות השירות האוניברסלי, שיכולה להוביל לעלייה בתשלום עבור שירותי הדואר – דבר שבוודאי אינך רוצה בו, שאתה והמציעים אינכם רוצים בו.

אופיר אקוניס: בשל האמור, ועדת שרים לחקיקה התנגדה להצעת החוק הזאת, ואנחנו, אדוני היושב-ראש, נבקש שמליאת הכנסת גם היא תתנגד להצעת החוק.

אופיר אקוניס: אני שאלתי את חבר הכנסת ברושי אם הוא מעוניין להפוך את הצעת החוק הזאת להצעה לסדר-היום, כפי שעשה קודם חבר הכנסת זחאלקה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ברושי, אתה עומד על דעתך להצביע?

אופיר אקוניס: אז אוקיי.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, תתקיים הצבעה.

אופיר אקוניס: אבל לפני קיום ההצבעה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שאי-אפשר, אי-אפשר שלא להתייחס לידיעה שהגיעה אתמול בערב מארצות-הברית של אמריקה, שכינסה בעצם את מסקנות ועדת הבדיקה, חברת הכנסת גלאון, מסקנות ועדת בדיקה של הסנאט האמריקני שהורכבה מיושבי הבית שם, הדמוקרטים והרפובליקנים כאחד.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, לפני שנה וחצי בדיוק כינסנו, חברי ואני מהליכוד, מסיבת עיתונאים ב"בית סוקולוב": בתל-אביב, ושם חשפנו שישנה התערבות של גורמים בין-לאומיים בהזרמה של כספי עתק לטובת הקמפיין של מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: אנחנו אמרנו במפורש שמדובר על שתי עמותות – V15 ו-One Voice – שתמכו בקמפיין של מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: העיתונות, כהרגלה, לגלגה.

אופיר אקוניס: פוליטיקאים של מפלגת העבודה נשלחו לאולפני הרדיו והטלוויזיה לזלזל ולהאשים את הליכוד בהפצת האמת הזאת כספין בחירות.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, לא ספין ולא נעליים; אמת ברורה שנתמכת בדוח של הסנאט האמריקני, שחברו בו דמוקרטים ורפובליקנים כאחד.

אופיר אקוניס: הייתי אומר, אדוני היושב-ראש, שבקמפיין הבחירות של שנת 2015 ניסתה העבודה לעשות את מה שעשתה כבר 16 שנה קודם לכן, בבחירות 1999, חברת הכנסת גלאון, וכפי שאמר מבקר המדינה השופט גולדברג – לקנות שלטון בכסף.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, יש לך עוד דקה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות.

אופיר אקוניס: סליחה, אני מעלה לסדר-יומה של הכנסת את הדבר החשוב ביותר שעלה פה מאז תחילת הדיון הזה.

יחיאל חיליק בר: גם לך יש גבול, מה לעשות.

יואל חסון: – – –

אופיר אקוניס: זוהי עוד הוכחה, זוהי עוד הוכחה – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, אני לא רוצה להוציא אותך פעם שנייה היום.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת חסון, אתה השתתפת הרי באותה האשמה גורפת וצודקת בקמפיין 1999 של הליכוד נגד מפלגת העבודה ונגד המיועד אז למזכיר הממשלה.

יחיאל חיליק בר: תפסיק כבר להסית נגד מפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: אין לך דבר יותר טוב לעשות?

אופיר אקוניס: וגם חברת הכנסת לבני.

ציפי לבני: – – –

אופיר אקוניס: הנה, חברת הכנסת לבני אומרת שאני צודק על 1999.

אופיר אקוניס: זה כבר חצי דרך.

יחיאל חיליק בר: אם הוא לא מסית נגד המפלגה כל רבע שעה הוא לא יכול – – –

ציפי לבני: – – –

אופיר אקוניס: זה כבר חצי דרך, זה כבר חצי דרך לאמת.

אופיר אקוניס: בבחירות הללו – סליחה, בחקירת המשטרה יושב-ראש מפלגת העבודה היום והמיועד למזכיר הממשלה אז, חבר הכנסת יצחק בוז'י הרצוג, בחר לשמור, חבר הכנסת חסון, על זכות השתיקה.

אופיר אקוניס: אני לא נחקרתי במשטרה, לא שמרתי על זכות השתיקה וגם לא הואשמתי בקניית שלטון בכסף.

אופיר אקוניס: לעומת זאת, מפלגת העבודה הואשמה, ולא על-ידי קמפיין הליכוד, חבר הכנסת חסון, אלא – חברת הכנסת בירן ודאי הייתה מעורבת אז, כצעירה, בתחום.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אקוניס – אדוני השר, סליחה.

מיכל בירן: הייתי חיילת.

אופיר אקוניס: מיקי היה אמור לסקר את זה כעיתונאי, כעיתונאי חוקר, כעיתונאי חוקר, ולא עשה זאת.

אופיר אקוניס: מדוע?

אופיר אקוניס: משום שזה לא היה נוח; זה לא השתלב בסדר-היום שלו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, אינני רגיל להגביל שרים בלוחות זמנים, אבל זה התקנון.

בצלאל סמוטריץ': בדרך כלל הם לא עוברים את עשר הדקות.

אופיר אקוניס: אנא, אני לא עברתי את עשר הדקות בכלל.

בצלאל סמוטריץ': אדוני עבר את עשר הדקות.

אופיר אקוניס: אפילו לא קרוב לזה.

אופיר אקוניס: אפילו לא קרוב לזה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, כשנהנים הזמן עובר מהר.

מרב מיכאלי: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני עבר.

אופיר אקוניס: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: אדוני, אם היושב-ראש אומר שעברת את עשר הדקות – – –

אופיר אקוניס: אין שעון בכלל, אז איך עברתי עשר דקות?

מרב מיכאלי: סליחה, יש.

מרב מיכאלי: המזכירות מודדת.

מרב מיכאלי: סליחה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, אנחנו, אנחנו לא שמים שעון לשרים.

מרב מיכאלי: אני מצטערת – – –

אופיר אקוניס: אני יורד.

מרב מיכאלי: אז רד.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכאלי, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכאלי, אני מנהל – – –

אופיר אקוניס: לסיום, אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: לא, אין סיום.

יואל חסון: אתה תרד למטה.

אופיר אקוניס: לסיום, אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, עכשיו אני מנהל, לא אתה.

אופיר אקוניס: אתה לא מנהל כרגע את הישיבה, יואל.

אופיר אקוניס: אני מצטער.

מיקי רוזנטל: שמע, אתה מעתיק את זועבי.

אופיר אקוניס: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני שומע את הטענות המגוחכות על כך שחוק העמותות, שעבר פה לפני יממה וחצי, הוא חוק אנטי-דמוקרטי.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, באמת, בבקשה, אדוני השר אקוניס.

אופיר אקוניס: ומשפט הסיכום הוא שמה שאנטי-דמוקרטי הוא התערבות של מדינות זרות בקמפיינים בתוך מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: זהו הדבר האנטי-דמוקרטי ביותר שאפשר להעלות על הדעת.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

אופיר אקוניס: אני מבקש להתנגד להצעתו של חבר הכנסת ברושי.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ברושי מבקש להגיב?

בצלאל סמוטריץ': איננו מגיב?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הדואר (תיקון – תקופה מרבית למשלוח דבר דואר), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הדואר (תיקון – תקופה מרבית למשלוח דבר דואר), התשע"ו–2016, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 32 תומכים, 45 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק נפלה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין מבקש לפרוטוקול להוסיף את תמיכתו.

בצלאל סמוטריץ': השרה סופה לנדבר – את התנגדותה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי זוהר גם מבקש, לפרוטוקול, להוסיף את התנגדותו.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2866/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016) (תיקון – התאמת כמויות תחליף חלב-אם לתינוקות), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיליק בר יציג את הצעתו במשך עד עשר דקות תמימות אשר עומדות לרשותך, אדוני, מעכשיו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חברותי וחברי חברי הכנסת, שרים נכבדים, ידידי איציק משה, נשיא לשכת העסקים ישראל–גאורגיה, שאני מארח כיו"ר אגודת הידידות, ברוך הבא.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים – בעיקר מהקואליציה, כי אתם כבר לא יכולים להפתיע אותי בכלום – אני שואל אתכם עד כמה הממשלה הזאת יכולה להיות אטומה ולא מתחשבת כשזה נוגע להצעות חוק חברתיות ובריאותיות, בעיקר, ואפילו כשזה נוגע לבריאותם של התינוקות שלנו.

יחיאל חיליק בר: עד לאן תגיעו, חברותי יפעת שאשא ביטון וטלי פלוסקוב, שחתומות על ההצעה החשובה הזאת – לפחות אחת מכן, אני חושב.

יחיאל חיליק בר: בואו תגידו לי מה הצעתי בהצעת החוק שוועדת השרים הקומבינטורית לחקיקה פסלה לי ביום ראשון האחרון.

יחיאל חיליק בר: הצעתי הצעת חוק שתחסוך בעלות המזון לתינוקות קודם כול, אבל זה לא הכי חשוב; מדובר בהצעה שהיא בשורה אמיתית, בשורה אמיתית להורים צעירים, וגם דואגת לכיס שלהם, של אותו מעמד ביניים – אותו יוקר מחיה שאתם לא מצליחים להוריד אותו בממשלה הכושלת הזאת.

יואל חסון: והכושלת הקודמת.

יחיאל חיליק בר: והכושלת הקודמת.

יחיאל חיליק בר: צודק ידידי יואל חסון.

מאיר כהן: הוא לא צודק אבל בסדר.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, יואל, אתה, שאתה מגדל ילד קטן, יואל, אתה יודע שאריזת חלב האם, תחליף חלב האם, מגיעה עם כפית מדידה כפולה של 60 מיליליטר – מה שגורם לבזבוז מזון, כי תינוקות בהתחלת חייהם צריכים רק 30 מיליליטר, אבל גם יכול, חלילה, לפגוע בבריאות שלהם, כי הם מקבלים יותר מזון ממה שהם צריכים.

יחיאל חיליק בר: מה הציעה הצעת החוק הבאמת-נוראית שלי?

יחיאל חיליק בר: תקשיב, איל, אתה לא מאמין.

יחיאל חיליק בר: הצעתי שמדינת ישראל תחייב את החברות שמשווקות תחליף חלב-אם לשים סרגל מדידה על הכפית הקטנה הזו – יש לך ילדות קטנות – שאומרת איפה 30cc ואיפה 40cc ואיפה 50cc.

יחיאל חיליק בר: באמת הצעה, יפעת, מהפכנית, בלתי אפשרית לביצוע, דבר מטורף.

יחיאל חיליק בר: צריך להבין: העלויות פה לחברות המשווקות והמייצרות הן עלויות מזעריות.

יחיאל חיליק בר: אבל מה הן עלויות מזעריות כמובן לעומת הבריאות של הילדים שלנו – שחלילה לא למדנו גם מ-?

יפעת שאשא ביטון: – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אז לא.

יחיאל חיליק בר: תקשיבי, תכף אני אגיד לך גם איך הצעת החוק הזאת נולדה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

יחיאל חיליק בר: תקשיבי רגע, יפעת.

יחיאל חיליק בר: יש לציין שעל אריזות התמ"ל כתוב בפירוש – שימי לב: אי-הקפדה על כמות מדויקת של האבקה עלולה לגרום לנזק לתינוק, וככה כתוב גם בהוראות ההכנה.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, הם כותבים "אי-הקפדה עלולה לגרום לנזק לתינוק", אבל לא נותנים את היכולת למדוד את האבקה.

יחיאל חיליק בר: כזאת איוולת לא ראיתי בחיים שלי.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, זו איוולת של חברות פרטיות – חלילה, מה לי ולהן?

יחיאל חיליק בר: אני מדבר על רגולציה של מדינה; אני מדבר על מה שאנחנו צריכים לחייב אותם לעשות בעלות של גרוש וחצי לאריזה.

יחיאל חיליק בר: לכן אני הצעתי לשים על כל כף מדידה כמויות ומיליגרמים וסרגל שקובע כמה מוצר יש.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, בואו ואני אתן לכם קצת נתונים שיפעת חברתי בטוח יודעת, כי היא באמת מתעסקת בזה – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אני מצדיע לך על זה.

יחיאל חיליק בר: את מתעסקת בנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: אני מפרגן לך, אני לא תוקף, חלילה.

יחיאל חיליק בר: יפעת, 8% מהנשים בישראל לא מניקות בכלל מרגע לידת התינוק; 20% מהאימהות בישראל מפסיקות להניק חודש לאחר הלידה; 60% מהנשים בישראל מפסיקות להניק קרוב לחצי שנה אחרי.

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, יותר ממחצית מהאימהות, יותר ממחצית מההורים בישראל, אחרי הלידה, תלויים בתחליף חלב אם.

יחיאל חיליק בר: ידידי עודד פורר, גם אם הסטת את המבט, אני אדבר אליך.

יחיאל חיליק בר: המשמעות היא נורא ברורה: תחליף חלב אם הוא מוצר בסיסי חובה.

יחיאל חיליק בר: יהודה גליק, אתה שמעודד אותנו ל"פרו ורבו ומלאו את הארץ" – אנחנו ממלאים אותה, אבל לא יודעים לשמור על החיים של התינוקות שלנו.

יחיאל חיליק בר: בתחום הזה של תחליף חלב אם זה מערב פרוע וג'ונגל אחד שאין כדוגמתו.

יחיאל חיליק בר: שימו לב: גם ללחם וגם לחלב, שהם מוצרי צריכה בסיסיים, יש פיקוח ויש גם תחליף, אבל על תחליף מזון לתינוקות, על תחליף חלב אם, אין פיקוח; מערב פרוע, ג'ונגל.

יחיאל חיליק בר: ופה מדובר על החיים של הילדים שלנו, על הבריאות של התינוקות שלנו.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר: איך יכול להיות שעל מוצר צריכה בסיסי, הכי בסיסי, אין פיקוח?

יחיאל חיליק בר: אנחנו הישראלים חברה מאוד משפחתית, אבל דווקא כשזה נוגע לבריאות של התינוקות שלנו פתאום הכול אפור ואפשר להיות – למה?

יחיאל חיליק בר: כי יש איזה לחץ של חברות או של שוק או של הון.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, אני שואל אם אתם יודעים – יהודה, יקירי, האם אתה יודע מה המוצר שהכי נגנב בסופרים ברחבי הארץ?

יחיאל חיליק בר: הכי נגנב?

יחיאל חיליק בר: זה זה – זה כל ה"מטרנות" ותחליפי חלב אם.

יחיאל חיליק בר: תחליף חלב אם הוא המוצר הכי נגנב בסופרים בישראל.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע למה?

יחיאל חיליק בר: כי הוא גם יקר מאוד.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק שלי מוכיחה שלפעמים שליש או חצי מאותה קופסה נזרקת כי אתה דוחף לתינוק cc60 כשהוא יכול לאכול רק cc30 – אם הוא חכם, ואם לא הוא אוכל את הכול, שאז יכול להיות לו חלילה נזק.

יחיאל חיליק בר: אבל אם לא, אתה פשוט זורק חצי בקבוק או משתמש בכפול אבקה.

יחיאל חיליק בר: מדובר בסכומים שיכולים להגיע למאות שקלים למשפחה לחודש.

יחיאל חיליק בר: אז יש פה גם חיסכון בכסף, גם טיפול ביוקר המחיה, גם בריאות התינוקות שלנו – והממשלה, ועדת השרים לחקיקה: חיליק הציע; אנחנו ממשלה חברתית אטומה שלא אכפת לה, נעשה חישובי קואליציה–אופוזיציה ונפסול את הצעת החוק, גם אם היא מדברת על משהו כזה קטן כמו סימון סרגל מדידה.

טלי פלוסקוב: – – –

יחיאל חיליק בר: איי, טלי, אני שמעתי את זה כל כך הרבה.

טלי פלוסקוב: אני מציעה לך, כי אני חתומה – – –

יחיאל חיליק בר: טלי, שהיא חברת כנסת חברתית אמיתית, מציעה לי הצעה ששמעתי כבר לפחות על עשר הצעות חוק שלי.

טלי פלוסקוב: אני חתומה שנייה – – – אני רוצה לעשות את העבודה.

יחיאל חיליק בר: נכון.

מירב בן ארי: זו פעם ראשונה שאתה מעלה את זה.

יחיאל חיליק בר: לדחות בשבועיים.

יחיאל חיליק בר: השאלה היא אם את יכולה להבטיח לי שאנחנו נשיג הסכמה על הדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע.

טלי פלוסקוב: אני אעשה את הכול כדי שנקבל אותה.

חיים ילין: תן להם צ'אנס.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד אז עוד כמה מילים, ואני תכף אחשוב על זה.

חיים ילין: חיליק, אני חתום אתך – – – תקשיב לטלי.

טלי פלוסקוב: – – –

חיים כץ: אני לא יודע.

חיים כץ: אני לא נכנסתי – – –

יחיאל חיליק בר: אני אמרתי שאני אחשוב על זה, לא אמרתי לא.

קריאה: – – – פוליטי – – –

יחיאל חיליק בר: זה לא חוק פוליטי.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, בסדר, אני לא פוסל.

יחיאל חיליק בר: אבל, חיים, אתה יודע כמוני שאנחנו מורידים את זה – מביאים תשובה והצבעה במועד אחר – – –

קריאה: לא.

קריאה: המקום – – – קואליציה.

יחיאל חיליק בר: אתם מציעים תשובה והצבעה במועד אחר?

יחיאל חיליק בר: בסדר.

מירב בן ארי: כן.

יחיאל חיליק בר: אז אני רוצה עוד להשלים ולהגיד לכם, כדי שיהיו לכם גם טיעונים.

יחיאל חיליק בר: ההצעה הזאת – אני מקביל את המוצר הזה לתרופה.

יחיאל חיליק בר: זו ממש תרופה.

יחיאל חיליק בר: מדובר בהתפתחות של המוח של הילדים שלנו, חלילה בהאבסת יתר או חסר.

יחיאל חיליק בר: גם אתם, ששר האוצר שלכם – ואני מאחל לו הצלחה, כי הצלחתו הצלחתנו – מדבר על הורדת יוקר המחיה; לחסוך מאות שקלים בחודש זה הורדת יוקר מחיה.

יהודה גליק: שכנעת אותנו.

יחיאל חיליק בר: חברים – יהודה, אני שמח ששכנעתי אותך.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שלך אכפת מילדים.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שגם לאחרים יהיה אכפת.

מירב בן ארי: לכולם – – –

יחיאל חיליק בר: אגב, יהודה, הצעת החוק הזאת לא רק באה מהשטח, מהרבה אימהות שפנו אלי, אלא היא הגיעה משתיים מעוזרותי, שחזרו מחופשת לידה וברוך השם ילדו ילדים בריאים, שיהיו בריאים, ילד וילדה.

יהודה גליק: – – –

יחיאל חיליק בר: כן, כן.

יחיאל חיליק בר: אז הנה, הן הוסיפו לדמוקרטיה את תמר ואת איתן-לו, איתן-לו.

יחיאל חיליק בר: הן אלה שבנו יחד עם אימהות אחרות את הצעת החוק, כי הן ראו גם כמה חומר הולך לפח, גם כמה, לעזאזל, זה יקר – ואתם יודעים שעם כל הכבוד המשכורת של עוזר או עוזרת, יועצת פרלמנטרית, לא גדולה.

יחיאל חיליק בר: והן אמרו לי את הדבר הכי פשוט: חיליק, בוא ונעשה עם זה משהו.

יחיאל חיליק בר: בואו נחייב אותם לשים סרגל מדידה, כדי שתמר תקבל את מה שמגיע לה ואיתן, איתן-לו, יקבל מה שמגיע לו, וכדי שלא נזרוק אוכל לפח – ואגב, זריקת אוכל היא גם עבירה, נכון, יהודה?

יחיאל חיליק בר: אז אני מקווה שכן – – –

אמיר אוחנה: שאלה – יש לה עלות?

יחיאל חיליק בר: תשמע, בוא ואגיד לך: א.

יחיאל חיליק בר: שוב, אתה מכיר – יש לך ילדים, אני יודע – – –

אמיר אוחנה: נכון.

יחיאל חיליק בר: אתה מכיר את הכפית הזאת, הכחולה?

אמיר אוחנה: מכיר.

יחיאל חיליק בר: אני מציע שהחברה תסמן עליה סרגל מדידה, שלושה פסים.

יחיאל חיליק בר: אם יש עלות לדבר הזה, היא זניחה.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: גם אם היא לא זניחה, זה ממש לא מעניין אותי, כי אני, א.

יחיאל חיליק בר: רוצה לחסוך כסף לצרכן ולא לחברת "מטרנה" או אני לא יודע למי; אבל ב.

יחיאל חיליק בר: מדובר פה בבריאות של הילדים שלך, יקירי.

אמיר אוחנה: – – – להוזיל – – –

יחיאל חיליק בר: תגיד לי עכשיו אתה כמה יעלה לאותו יצרן להגיד לאותה חברה שמייצרת: שימו על זה ארבעה פסים ו-cc30.

אמיר אוחנה: x.

אמיר אוחנה: אני לא יודע.

אמיר אוחנה: x.

יחיאל חיליק בר: בחייאת, אמיר.

יחיאל חיליק בר: זו עלות זניחה.

יחיאל חיליק בר: אגב, דיברנו עם משרד הבריאות, והוא אמר – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני, משפט סיכום, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: – – אולי זה לא אפשרי ואולי זה זה – הצענו אפילו לשים שתי כפיות: כפית של cc60 וכפית של cc30.

יחיאל חיליק בר: הנה, נשים עוד כפית.

יחיאל חיליק בר: כמה תעלה להם?

יחיאל חיליק בר: הרי הם מרוויחים 300%.

יחיאל חיליק בר: בחייאת, גרוש וחצי, אמיר.

יחיאל חיליק בר: לכן העלות פה היא לא העניין.

יחיאל חיליק בר: העניין הוא רצון.

יחיאל חיליק בר: אני מסכים לבקשת הממשלה, גברתי, לתשובה והצבעה במועד אחר.

יחיאל חיליק בר: שבועיים – את יודעת מה, יפעת?

יחיאל חיליק בר: שלושה, עד סוף – אין בעיה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש גם מיהודה, שמעודד ילודה, וגם מכם ומכן, שתעזרו לי – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיליק בר, תודה.

יחיאל חיליק בר: – – מול ועדת השרים לשנות את ההחלטה ולקבל את ההצעה הזאת, שהיא הצעה טובה וחשובה ובריאה ובשורה להורים צעירים, ובעיקר – תשמרו על דור העתיד שלנו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: גברתי, אני מקבל את הצעת הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן שר האוצר, אתה מסכים שתשובה והצבעה במועד אחר?

יצחק כהן: באהבה.

בצלאל סמוטריץ': באהבה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, תשובה והצבעה במועד אחר.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1406/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור משלוחים חיים לשחיטה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': גברתי מנמקת את הצעתה.

בצלאל סמוטריץ': שר החקלאות כאן.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ההצעה הזאת נוגעת לאחת הפרקטיקות האכזריות והקשות ביותר כלפי בעלי-החיים, והיא נקראת המשלוחים החיים.

תמר זנדברג: המשלוחים החיים, לא כשמם הם.

תמר זנדברג: המשלוחים החיים הם למעשה שם מכובס למשלוחי מוות והתעללות, שבמסגרתם עשרות-אלפי בעלי-חיים עושים את דרכם באונייה צפופה – במשך שלושה שבועות, במקרה של אוסטרליה, או כשבוע וקצת יותר במקרה של אירופה – מארצות רחוקות לישראל, בתנאים באמת מהקשים ביותר, שגם מי שנחשף לכל התחקירים בכל המשחטות על כל העוולות שנעשות כלפי בעלי-החיים, קשה לו לדמיין דבר מן הסוג הזה.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים על בין 50,000 ל-70,000 עגלים וטלאים שנמצאים בסירה, באונייה אחת רעועה, בקומות, דחוסים בשטח מחיה של פחות מחצי מטר מרובע לכל אחד מהם.

תמר זנדברג: רבים מהם מתים במהלך המסע, ואז הם פשוט נגרסים ומושלכים לים, מה שגורם לכרישים לחוג סביב האנייה הזאת.

תמר זנדברג: אלה שחולים – שופכים עליהם סיד ומשאירים אותם בקצה האונייה על מנת שלא ידביקו את השאר, אבל הם עצמם נותרים מודבקים ולא יודעים את נפשם.

תמר זנדברג: בעלי-החיים האלה מבוססים בשתן וצואה במשך כל המסע, חולים, עם דלקות, וכל זה רק כדי להגיע בסופו של דבר אל חופי נמל אילת, להיפרק מהאנייה בשיטות אכזריות ואלימות בפני עצמן, עם שוקרים חשמליים, מובלים במעברים צרים, מבוהלים וכאמור חולים – אלה מהם ששרדו את המסע הזה – רק כדי להיות מובלים משם לשחיטה.

תמר זנדברג: באמת, אני חושבת שקשה לתאר את האכזריות הקשה שבעלי-החיים עוברים במסעות האלה שמכונים המשלוחים החיים.

תמר זנדברג: אני לא חושבת שיש משהו בעולם שיצדיק את זה.

תמר זנדברג: גם אלה מבינינו שאוכלים בשר ואוכלים מזון מהחי – יש איזה איזון מינימלי בין הזכויות והרווחה של בעלי-החיים כל עוד הם בחיים לבין מה שאנחנו כבני-אדם – לפני שאנחנו צרכנים, לפני שאנחנו אוכלים, קודם כול אנחנו בני-אדם – מה שאנחנו מסוגלים לסבול ולהשלים אתו.

תמר זנדברג: ולכן, אני לא חושבת שיש איזשהו נימוק – יהא זה יוקר מחיה או נימוק אחר – שיכול להצדיק את הדבר הזה, מה גם – –

איציק שמולי: יוקר המחיה לא ירד.

תמר זנדברג: בדיוק, בדיוק, כמו שמעיר בצדק חבר הכנסת שמולי.

תמר זנדברג: – – מה גם שהנימוקים שכן הובאו על מנת להצדיק את המסעות האלה לא עומדים במבחן המציאות.

תמר זנדברג: יוקר המחיה, ובפרט מחיר הבשר, ובפרט מחיר הבשר הטרי, לא רק שלא ירד אלא עלה בשנתיים האחרונות, מאז שהמכס על אותם משלוחים חיים הוסר, ולכן המשלוחים החיים האלה הפכו לפרקטיקה נהוגה יותר ויותר בשנתיים האחרונות.

תמר זנדברג: למשל, חברות וחברים, במחצית הראשונה של שנת 2016, בחודשים ינואר עד יוני, עלה מספר העגלים והטלאים שהובלו במשלוחים חיים בעשרות אחוזים יחסית לתקופה המקבילה אשתקד.

תמר זנדברג: סתם לדוגמה – – –

אורן אסף חזן: מה הרציונל בחוק הזה?

תמר זנדברג: סתם לדוגמה – אני מייד אסביר – במחצית הראשונה של 2016 הגיעו 56 אוניות לנמל אילת, שנשאו עליהן כאמור עשרות-אלפי עגלים וטלאים כל אחת, לעומת 31 אוניות בלבד בחצי השנה המקבילה בשנה הקודמת, ב-2015.

תמר זנדברג: כלומר, בשנתיים האחרונות מדובר בגידול אדיר, בגידול עצום של עשרות אחוזים, בפרקטיקה הנוראית והאכזרית הזאת, וזאת בזמן שצריכת הבשר ירדה בישראל בתקופה הזאת, וכמו שאמרתי כרגע, מחיר הבשר הטרי עלה בתקופה הזאת.

תמר זנדברג: ולכן, האכזריות הזאת לא רק שהיא אינה מוצדקת מהבחינה המוסרית והאנושית – היא גם לא הוכיחה את עצמה כיעילה וכאפקטיבית.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת זנדברג – – –

תמר זנדברג: נוסף על זה – שנייה – נוסף על כך, מלבד בעלי-החיים, נושא נוסף שלא הוזכר כמעט בדיון הזה, ואני רוצה לציין אותו, הוא המטרדים הקשים שהמשלוחים החיים האלה גורמים לתושבי אילת ולתיירות באילת.

תמר זנדברג: אנחנו מדברים, כאמור, על עשרות-אלפי בעלי-חיים חולים ופגועים ומוכים וחבולים, שנפרקים באלימות ומובלים ברחובות אילת תוך יצירת מטרדי זבובים קשים, מטרדי ריח ומראות קשים גם לתושבי אילת וגם לתיירים, שרואים משאיות עם אותם בעלי-חיים מסכנים שמובלים ברחובות הראשיים של העיר.

תמר זנדברג: רק בחודש יולי הזה – –

אורן אסף חזן: – – – באילת, לאחרונה?

תמר זנדברג: – – הגיעו שלושה משלוחים כאלה שנפרקו בנמל אילת ויצרו את המטרד הזה, כך שהקריאה הזו להפסיק את המשלוחים החיים משותפת לא רק לאוהבי בעלי-החיים ולמגיני זכויות בעלי-החיים, אלא גם לתושבי אילת, לתיירים באילת ולכל מי שהעיר אילת יקרה לו.

תמר זנדברג: זה בדיוק מסוג הדברים שמראים שמערכת אקולוגית היא דבר שיש בו איזון, וכאשר מפרים איזון במקום אחד מייד נוצר חוסר שיווי משקל בכל המערכת ומטריד ויוצר הפרעות ומטרדים לבני-האדם, כמו גם לבעלי-החיים ולסביבה כולה.

תמר זנדברג: המשלוחים החיים האלה סוקרו בצורה מאוד מפורטת וציורית, במובן הרע של המילה, בתחקיר "ידיעות אחרונות" שהתפרסם לפני כשבועיים על-ידי התחקירן אמיר שואן, שהגיע ביחד עם חברת הכנסת יעל כהן-פארן לנמל אילת ועקב מקרוב אחרי הדבר הזה, שהיה ידוע להרבה מאתנו ולהרבה מפעילי זכויות בעלי-החיים – אתם ממש הלכתם לאונייה.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין שבעקבות המראות הקשים בפריקות האלה, בנמל אילת חסמו את הפריקות עם ברזנטים כאלה על מנת שהציבור לא יוכל לראות ולצלם מה קורה שם.

תמר זנדברג: אבל באמת בתחקיר הזה – – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת זנדברג, את לא רוצה שידברו על ישראל – – – הבשר – – –

תמר זנדברג: חבר הכנסת חזן, הבשר במדינת ישראל נצרך בשלושה סוגים עיקריים.

תמר זנדברג: כ-60% מהשוק הוא בשר קפוא, כ-40% הוא טרי, וממנו כמחצית, כלומר קצת פחות מ-20% – סליחה, כמחצית, שזה קצת יותר מ-20% מסך הכול – מגודל בישראל ומיובא כבר – מה שנקרא בשר מצונן, כלומר שחוט, שנשחט במדינות אחרות, וקצת פחות מ-20% בשר שמיובא במשלוחים חיים.

תמר זנדברג: המשלוחים החיים האלה הם תופעה שגברה מאוד בשנתיים האחרונות בעקבות הורדת המכסים.

אורן אסף חזן: מה יהיו ההשלכות על השוק אם נפסיק את המשלוחים?

תמר זנדברג: אז תכף, יש לזה תשובות, יש לזה פתרונות.

תמר זנדברג: כאמור, צריכת הבשר במדינת ישראל יורדת, יורדת – אלה הנתונים של מועצת הבשר – ושתי החלופות המוצעות הן גידול מקומי, בצד כמובן הפחתה של הצריכה, גידול מקומי וייבוא של מה שנקרא בשר מצונן.

אורן אסף חזן: אולי היינו צריכים לעשות הצעת חוק מקבילה שתסדיר את הגידול המקומי, כי היום יש שם בלגן שלם – – –

תמר זנדברג: אז תכף השר ישיב.

תמר זנדברג: הנושא בתחום אחריותו.

איציק שמולי: קיבלנו מכתב מהרב הראשי לישראל, שאם התיאורים שאת מתארת – ויש לנו עדויות – זה באמת מה שקורה, הבשר הזה הוא לא בשר שיכול להיחשב כשר.

תמר זנדברג: אוקיי.

איציק שמולי: זה משמעותי מאוד.

תמר זנדברג: יפה.

תמר זנדברג: מוסיף חבר הכנסת שמולי, ובצדק, שהרב הראשי לישראל נתן את דעתו בעניין הזה ואמר שגם מבחינת כשרות – לא חשוב, גם אם השחיטה עומדת בכללים וכו', עצם התנאים האלה יש בהם – –

אורן אסף חזן: – – –

תמר זנדברג: – – יש בהם פסילה מטעמי כשרות.

תמר זנדברג: חברות וחברים, המידע שנאסף על האכזריות הקשה במשלוחים החיים מעמיד את משרד החקלאות – וכאן אני פונה אל השר, לסיום דברי – מעמיד את משרד החקלאות באתגר.

תמר זנדברג: והאתגר הזה הוא גם הסיבה שאני הסכמתי, ואני עכשיו אומרת לפרוטוקול, בהסכמה עם השר, אני הסכמתי להמיר את הצעת החוק הזאת להצעה לסדר-היום שתעבור לוועדת הכלכלה.

תמר זנדברג: ובוועדת הכלכלה אנחנו נצפה מהשר – אדוני השר – בהסכמה בינינו אני הסכמתי להפוך את הצעת החוק הזאת להצעה לסדר-היום ולהוריד אותה לוועדת הכלכלה, ובוועדת הכלכלה אנחנו נצפה ממך לבוא עם תוכנית פעולה, לא רק מבחינת האמצעים – שמייד אתה תפרט אותם – אלא גם מבחינת היעדים.

תמר זנדברג: יש לנו כאן אתגר מאוד מאוד רציני, כי מצד אחד, גם התנאים הקשים וגם העלייה החדה מאוד במשלוחים החיים ובייבוא הבשר בפרקטיקה הזאת מציבים לנו אתגר קשה מבחינה מוסרית.

תמר זנדברג: מצד שני, ככל הנראה, עושה רושם שהאמצעים שקיימים עד עכשיו בידי משרד החקלאות פשוט לא מספקים את הסחורה, והם לא אפקטיביים ולא עשו את העבודה כמו שצריך עד עכשיו.

תמר זנדברג: בשיחה מוקדמת בינינו אתה הצהרת – אמירה שמן הסתם תחזור עליה, ואני חושבת שהיא מבורכת – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

תמר זנדברג: זה המשפט האחרון שלי.

תמר זנדברג: – – – אני חושבת שהיא מבורכת – על התנגדות עקרונית לפרקטיקה הזאת והבנה שצריך להפחית אותה.

תמר זנדברג: אני מבקשת ממך, בשם ציבור גדול של חברי כנסת, פעילים, ארגונים וכו', לבוא לוועדת הכלכלה עם התחייבות ליעד, גם מבחינת מועד וגם מבחינת מספר, כמה בכוחנו להפחית מייבוא הבשר באמצעות המשלוחים החיים בתקופה שאתם תכריזו עליה, על מנת שאנחנו נוכל באמת לעקוב אחרי הדברים ולראות שבאמת אנחנו הולכים לקראת היעד הזה של הפחתה והורדת השיעור של המשלוחים החיים של הבשר שנצרך בישראל.

תמר זנדברג: זו באמת מצווה, גם אנושית, וכפי שהוסיף חבר הכנסת שמולי – גם יהודית.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: ישיב שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: כאמור, יש כאן

טלי פלוסקוב: הסכמה על העברת הצעת החוק כהצעה לסדר-היום, אז אנחנו נצביע על כך.

יעל גרמן: יש דיון בוועדה בעניין בעקבות הצעה לסדר-היום מלפני שבוע, אז אפשר לאחד את שני הדברים.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שזה יהיה המשך הדיון – לשלב.

יעל גרמן: להצטרף להצעת – – –

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: ברשות היושבת-ראש, חברת הכנסת, חברתי חברת הכנסת זנדברג העלתה נושא חשוב שנמצא על סדר-יומנו מאז כניסתי לתפקיד שר החקלאות ופיתוח הכפר, נושא צער בעלי-חיים תופס בהחלט בכנסת הזאת מקום נכבד, וטוב שכך.

אורי אריאל: אני חושב, מעבר לזה, שאנחנו מצווים כך בתורתנו הקדושה – עניין אנושי, הומני, יהודי, שראוי להתייחסות רצופה ושוטפת ולמעקב.

אורי אריאל: ואכן, כפי שציינה חברת הכנסת זנדברג, הנושא של הובלת בעלי-חיים לארץ מאוסטרליה, מניו-זילנד וממקומות אחרים לשחיטה הוא נושא כאוב מאוד, ואנחנו פועלים במגוון גדול של דברים כדי לצמצם אותו למינימום האפשרי.

אורי אריאל: הדבר הראשון הוא הבאת בשר שחוט, מצונן, מאירופה, מאזורים שאפשר להביא מהם בשר מצונן.

אורי אריאל: הדבר השני הוא הגדלת ההיצע של בשר טרי בארץ על-ידי עידוד המגדלים, גם בשטחים פתוחים, גם במפטמות וכן הלאה – לא ניכנס לפירוט גדול.

אורי אריאל: הדיון כולו יהיה בוועדה אז אני מרשה לעצמי לקצר עכשיו.

אורי אריאל: והדבר השלישי הוא הארכת חיי המדף והתקן הבריאותי שיותאם לתקן האמריקני ויאפשר להעביר בשר מצונן.

אורי אריאל: אני אסביר במילה, למי שלא מכיר.

אורי אריאל: יש בשר קפוא – זה הובלה במינוס 2, מינוס 4; יש בשר טרי – זה בשר טרי; ויש בשר מצונן, שזה בשר שמובילים אותו במשך זמן קצר יחסית, של ימים, והוא בקירור של 2 מעלות, 4 מעלות וכו' – תלוי.

אורי אריאל: ביקשנו משר הבריאות להאריך את תוקף חיי המדף של הבשר לקרוב ל-90 יום, מה שקיים בארצות אחרות בעולם ולא מהווה סכנה בריאותית, ועל-ידי כך נוכל להביא מארגנטינה, מאזור דרום-אמריקה, בשר ברמה של בשר מצונן.

אורי אריאל: היתרון הגדול הוא שבדרום-אמריקה יש הרבה מאוד צוותי שוחטים, המערכת מכירה את העבודה שם, ואז זה ייכנס מהר מאוד, כי כדי לפתוח מדינה חדשה באירופה, נניח כמו ספרד וכן הלאה – כל דוגמה נכונה – לוקח לנו בין שמונה חודשים לשנה.

אורי אריאל: תקנים של וטרינריה, הסכמות בין המדינות, חתימות, יועצים משפטיים – זה לוקח הרבה זמן, וחבל לנו על הזמן הזה.

אורי אריאל: ולכן, אנחנו הולכים על שלושת האפיקים האלה במקביל.

אורי אריאל: נוסף על כך, הייעוץ המשפטי אצלנו התבקש לפני כמה חודשים לבדוק את האפשרות לעשות תקנות שלנו, של מדינת ישראל, שאני אמור לחתום עליהן, כדי לשנות את מצב הובלת בעלי-החיים לארץ – ראשי בקר, צאן וכדומה.

אורי אריאל: הדבר הזה מורכב בגלל היותה של מדינת ישראל חלק מאמנה בין-לאומית בעניין הזה.

אורי אריאל: זה לא דבר שאנחנו עושים לעצמנו, כי הרי אנחנו יוצאים מאוסטרליה, לשם הדוגמה, ששם חלים החוקים שלהם, ואנחנו פורקים באשדוד או באילת, לא משנה, וזה החוקים שלנו, ויש פה אמנות בין-לאומיות שאנחנו מוכרחים להתחשב בהן ולראות.

אורי אריאל: זה לא אומר שאי-אפשר לעשות כלום.

אורי אריאל: גם ביקשתי – –

קריאה: – – –

אורי אריאל: סליחה.

אורי אריאל: אני אדייק בדרך.

אורי אריאל: – – משגרירנו באו"ם דני דנון להיכנס לאמנה הבין-לאומית.

אורי אריאל: האמנה הבין-לאומית נכתבה.

אורי אריאל: הפה שאסר הוא יתיר והפוך.

אורי אריאל: צריך לטפל גם ברמה הבין-לאומית, ויש לנו, אני חושב, מספיק מדינות שישתפו אתנו פעולה כדי שהעניין הזה ינוע.

אורי אריאל: הוא לוקח זמן, אבל כשמתחילים יש סיכוי שהוא גם ייגמר.

אורי אריאל: כרגע אני מבקש בזה לעצור לקראת הדיון שיהיה בוועדה, כפי שייקבע.

אורי אריאל: אני מבין שכבר מתוכנן דיון אחד בוועדת הכלכלה, ולכן יש מקום, אפשר אולי לצרף את זה – אם כי בדרך כלל, צריך לומר, המקום שבו דנים בנושא צער בעלי-חיים הוא ועדת החינוך, אבל אני לא קובע, אני מכבד את הבקשה.

תמר זנדברג: אנחנו ביקשנו ועדת הכלכלה, והסיכום בינינו, אדוני השר, הוא שאתה בשבועיים האלה – זה בדיוק עוד שבועיים מהיום – תגיע עם יעד אחרי שתבדוק במשרד שאתם תוכלו לעמוד בו – – –

אורי אריאל: אני אכבד את הוועדה, כפי שייקבע, ואני אכבד את הזמן.

אורי אריאל: אני מבקש לתאם אותו כמובן אתי, שאני אוכל גם להגיע, לא רק לשלוח נציגים אחרים; הנושא מספיק חשוב בעיני, ואנחנו נעשה כל מאמץ לבוא עם דברים קונקרטיים, ספציפיים, שגם את וגם אחרים – יש פה, ברוך השם, עוד חברי כנסת – וגם הציבור יוכלו לעקוב.

אורי אריאל: תהיה תוכנית ונגיד מה אנחנו מתכוונים לעשות ועד מתי ומי אחראי, ואני מקווה מאוד שבכוחות משותפים נוכל בהחלט לקדם את הנושא של צער בעלי-חיים בכל התחומים, אבל ודאי בתחום של הובלת בעלי-חיים לשחיטה בארץ.

אורי אריאל: תודה רבה.

אורי אריאל: וכפי שסיכמנו, זה הופך להצעה לסדר-היום.

אורי אריאל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: כאמור, יש הסכמה של שני הצדדים להפוך את זה להצעה לסדר-היום ולהעביר את זה לוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים להצביע על כך, רבותי.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור משלוחים חיים לשחיטה), התשע"ה–2015, ולהעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 27 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – איסור משלוחים חיים לשחיטה) הופכת להיות הצעה לסדר-היום ועוברת לדיון בוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים – – –

יחיאל חיליק בר: בעד.

יחיאל חיליק בר: אני בעד.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, גם חיליק בר מבקש לרשום אותו כתומך בהצעה.

טלי פלוסקוב: הכרזה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים), התשע"ו–2016, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, בהצעת חוק שירותים פיננסיים חוץ-מוסדיים, בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים ובהצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה) (תיקון – חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים); הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 47), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: גם חבר הכנסת אראל מרגלית ביקש לרשום אותו לפרוטוקול כתומך בהצבעה הקודמת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1666/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת עפר שלח, קארין אלהרר ומיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: יש לך עד עשר דקות, ואחר כך יש לנו הצעות שהוצמדו.

טלי פלוסקוב: כל אחד מהמציגים יקבל שלוש דקות להנמקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עפר שלח: תודה, גברתי.

עפר שלח: ראשית, אני רוצה להציג את הצעת החוק.

עפר שלח: קיים במדינת ישראל חוק הנקרא חוק החולה הנוטה למות.

עפר שלח: החוק הזה אומר שאדם שמוגדר כחולה סופני, בחצי השנה האחרונה לחייו, גם בהינתן טיפול רפואי מיטבי – אדם כזה נכון להיום יכול לחתום על טופס שמורה שלא להאריך את חייו באמצעים מלאכותיים.

עפר שלח: התיקון שאני מציע, שמבוסס – הייתה הצעת חוק קודמת של חבר הכנסת חיים אורון, ג'ומס, אבל היא לקוחה מחוק שנחקק במדינת אורגון בארצות-הברית כבר לפני כמעט 20 שנה.

עפר שלח: החוק הזה אומר שאותו אדם, על-פי אותה הגדרה – שאותה איננו משנים – יוכל אותו אדם לפנות, ואחרי תהליך ארוך, מבוקר, רפואי, פסיכולוגי – יוכל האדם הזה לקבל היתר לכך שרופא יוכל לרשום לו סם מרדים במינון ממית, והרופא לא יישא באחריות פלילית למעשיו.

עפר שלח: זאת אומרת, אין כאן סיוע להתאבדות; אין כאן – החולה עצמו, בדעה צלולה, הוא שיחליט אם לעשות מעשה.

עפר שלח: הצעת החוק הזאת נקראה באורגון, במדינת מוצאה, הצעת חוק מוות בכבוד, וזה בדיוק מה שהצעת החוק מכוונת אליה.

עפר שלח: אני רוצה להסב את תשומת לבכם לנתונים.

עפר שלח: כ-40,000 איש נפטרים במדינת ישראל בשנה, רבע מהם, אדוני שר הבריאות – ואני בטוח שאתה יודע את זה – נפטרים ממחלת הסרטן.

עפר שלח: זה אומר ש-10,000 איש בשנה, כמעט 30 חולים ביום, נפטרים ממחלה שבשלביה הסופיים היא לא רק מייסרת את החולה בייסורים איומים, היא לא רק מייסרת את משפחתו בייסורים איומים, היא גם מביאה אותם לסוגיית קץ החיים, כשהם מרגישים שמעט השליטה שיכולה להיות להם ניטלה מהם; שהם מרגישים, כפי שאומר השם של הצעת החוק, שכבודם ניטל מהם.

עפר שלח: לא פחות מזה, אדוני שר הבריאות, אני בטוח שאתה יודע ש-30 חולים ביום עומדים מול 30 רופאים ביום שמתבקשים על-ידי החולים האלה, אם לא באופן מפורש אז בעיניים ובייסורים, לסיים כבר את ייסוריהם.

עפר שלח: חלק גדול מהחולים האלה הם חולים שמרגישים שפרשת חייהם תמה.

עפר שלח: הם מרגישים שכל מה שמחכה להם זה סבל, ייסורים, אובדן הכבוד, וכל מה שהם מבקשים ברגע הזה זה את שלוות הנפש, את מעט שלוות הנפש של השליטה.

עפר שלח: אני לא יודע אם אתה יודע את זה, אדוני שר הבריאות.

עפר שלח: באורגון החוק קיים כבר קרוב ל-20 שנה.

עפר שלח: מספר המשתמשים בו הוא בין כמה עשרות – בשנה שעברה היו 200, וזו הייתה שנה עם מספר גדול במיוחד; לא מספרים גדולים.

עפר שלח: הנתון המעניין הוא זה: לאורך כל שנות קיום החוק, 35% מהחולים שקיבלו מרשם כזה לא השתמשו בו.

עפר שלח: הספיקה להם הידיעה שהכבוד ניתן להם; הספיקה להם הידיעה שהשליטה ניתנה להם; הספיקה להם הידיעה שהם יוכלו לסיים את חייהם אם הם ירצו, וזו תהיה אך ורק החלטה שלהם, לא החלטה של מישהו אחר.

עפר שלח: זה הספיק להם.

עפר שלח: הם מתו בסופו של דבר מהמהלך הטבעי של מחלתם, או מהדברים שנעשים בבתי-החולים בכל העולם וגם במדינת ישראל מדי יום בתחום האפור.

עפר שלח: הרופאים, שהם בתחום אחריותך, אדוני שר הבריאות, נדרשים מדי יום למעשה לעבור על החוק; למעשה, לעשות את זה בתחום האפור, לשאול את עצמם אם הם יישאו בזה באחריות פלילית, האם יהיה בן משפחה שיבוא וישאל אותם למה הם עשו מה שהם עשו, או לחלופין, לא לעשות את הדבר ולעמוד בייסוריו של החולה שהם טיפלו בו שנים, שהם אוהבים אותו ומכירים אותו ומייצגים בעיניו את מערכת הבריאות בתפארתה, ועכשיו הם לא נענים לבקשתו האחרונה, למרות שהיא מקובלת גם עליהם.

עפר שלח: לשכת האתיקה של ההסתדרות הרפואית עומדת מאחורי החוק הזה, תומכת בו – גם בכנסת השמונה-עשרה, כשחבר הכנסת אורון הציע אותו, גם כשאני הצעתי אותו בכנסת התשע-עשרה, מפני שלשכת האתיקה הזאת יודעת טוב מאוד את הדילמות, את הקשיים, אפילו את הסכנה הפלילית שהחברים בה עומדים אל מול החוק מדי יום.

עפר שלח: לא מדובר פה על סיוע להתאבדות; לא מדובר פה על תעשיית מוות.

עפר שלח: החוק הזה נבחן – חברתי, יעל גרמן, את יודעת את זה היטב – על-ידי ועדה שאת הקמת.

עפר שלח: היו בה אנשים דתיים, היו בה רופאים, והאנשים האלה בחנו – אני הופעתי בפני הוועדה הזאת – הם בחנו את הצעת החוק הזאת והחליטו לתמוך בה מפני שהם הבינו שהיא עושה כבוד לחולה ולמשפחתו.

עפר שלח: ואני רוצה להגיד כמה דברים על המשפחות.

עפר שלח: מי שעבר את הדבר הזה בעצמו יודע שהחיים של משפחה אחרי שהיא מאבדת אדם אהוב מושפעים במידה רבה מהדרך שבה האדם הזה נפרד מהם – מהכבוד, מהתום, מהטוהר שבהם הם אמרו שלום לאדם האהוב עליהם, ומהתחושה שלהם שהם עשו בשבילו הכול.

עפר שלח: הדבר הזה, אדוני שר הבריאות, הדבר הזה ולא דבר אחר מביא למקרים הטרגיים שאנחנו פוגשים מדי פעם, של רצח והתאבדות על-ידי בני-זוג, שאינם מסוגלים – בגלל שחוק כזה איננו קיים, בגלל שתיקון כזה איננו קיים – אינם מסוגלים לספק לאדם האהוב עליהם את הפתרון שהוא או היא מאמינים בו, את הדרך שבה היא או הוא מאמינים שיש לסיים את חייהם, ומוצאים את הדרך הטרגית לעשות את זה בעצמם, ואחר כך, כמובן, אינם יכולים לחיות עם התוצאות.

עפר שלח: מדי פעם מקרים כאלה עולים, מדי פעם הם עולים לכותרות.

עפר שלח: אנחנו מסתכלים עליהם וממשיכים הלאה, ואנחנו לא מבינים שעל כל אדם שמבצע את זה יש עשרות, מאות ואלפים שהיו מבצעים את זה אם היה עומד להם הכוח; יש עשרות ומאות ואלפים שמתייסרים בייסורים האלה מדי יום, ויש בידנו לעזור להם ואנחנו איננו עושים את זה.

עפר שלח: אני רוצה למנות את המדינות שבהן יש חוקים שעוסקים בסיום החיים, בסיום החיים בכבוד.

עפר שלח: מדינות בארצות-הברית: אורגון, קליפורניה, ורמונט, וושינגטון, והמספר הזה גדל כמעט מדי שנה.

עפר שלח: לאחרונה קנדה הצטרפה לשווייץ, הולנד, בלגיה, לוקסמבורג – מדינות בעולם המערבי שעשו חקיקה דומה.

עפר שלח: ואני רוצה, לסיום, אדוני שר הבריאות, לפני שאתה והקואליציה תפילו את התיקון הזה לחוק – כי הרי זה מה שתעשו – לספר מה קרה בכנסת הקודמת.

עפר שלח: בכנסת הקודמת אתה לא היית חבר ממשלה – ואגב, אני הרי שוחחתי אתך על העניין, ואני מכבד מאוד את השקפת עולמך בעניין הזה.

עפר שלח: החוק הזה עבר בוועדת השרים בכנסת הקודמת ברוב של עשרה מול שניים.

עפר שלח: אני רוצה לדבר על אחד מהשניים.

עפר שלח: האחד הזה איננו אתנו היום.

עפר שלח: זה השר אורי אורבך, זיכרונו לברכה.

עפר שלח: אורי אורבך היה אדם דתי והקפיד על תרי"ג מצוות.

עפר שלח: הוא ניהל אתי על זה שיחה ארוכה, עמוקה, הבין מאיפה החוק הזה בא, הבין את הבסיס הפילוסופי, המוסרי, גם האישי שלו, והסכים אתי אז שהוא כמובן יצביע נגד, אבל הוא יצביע נגד ויגיש ערר אך ורק לוועדת השרים, מתוך ידיעה – אורי אורבך היה אדם שהבין את המערכת הפוליטית – מתוך ידיעה שכך זה יעבור, בוועדת השרים שהייתה בממשלה הקודמת, מפני שהוא הבין עוד דבר – ואני לא רוצה לחשוב בכלל מה עבר לו בראש, כי בימים שאני דיברתי עם אורי הוא ידע על מחלתו את מה שאנחנו עוד לא ידענו, אבל הוא הבין עוד דבר: השיח הזה, אדוני, שר הבריאות, לא נוכל לברוח ממנו.

עפר שלח: השיח הזה מלווה אותנו מפני שהרפואה מתקדמת, מפני שתוחלת החיים מתארכת, מפני שהטכנולוגיה מתקדמת, מפני שפסיקות ומחשבות שהיו לפני מאות שנים – שאני מכבד אותן, ואני מכבד את האנשים שחיים על-פיהן, אבל זה צריך להיות דיאלוג.

עפר שלח: זה איננו יכול להיות מצב שבו צד שיש לו כוח אומר:

עפר שלח: כך יהיה ותו לא.

עפר שלח: כשהגשתי את הצעת החוק הזאת, חלק מתומכיה, שהיו אז משני צדי הבית, אז והיום, אמרו לי: למה אתה הולך רק על זה?

עפר שלח: הרי אדם שהוא לא בהכרה, שחי חיים כשהוא צמח ומשפחתו רוצה לסיים את חייו, גם על-פי החוק שלך היא לא תוכל לעשות את זה.

עפר שלח: אדם שאין לו יכולת לעשות את המעשה בעצמו לא יוכל לעשות את זה.

עפר שלח: אנחנו מדברים על הרוב המכריע.

עפר שלח: כמו שאמרתי, כשאנחנו בוחנים את ההיסטוריה של החוק באורגון אנחנו רואים שהמספר קטן, מדי שנה.

עפר שלח: אמרתי: כי אני מאמין שבמדינה כמו מדינת ישראל, שיש בה הרבה אנשים דתיים, יהודים ומוסלמים, את הדבר הזה צריך לנהל מתוך שיח, את הדבר הזה צריך לנהל בזהירות.

עפר שלח: אי-אפשר להתקדם בדבר הזה לא בכפייה ולא בכוח ולא בצעדים גדולים מדי.

עפר שלח: אבל הצעת החוק הזאת, התיקון הזה, הוא בדיוק סוג הדבר שעליו אפשר לדבר; הוא בדיוק סוג הדבר שאם הייתם מסכימים להעביר אותו ולשים אותו בוועדה של הכנסת, היינו יכולים לנהל עליו דיון שהיה מקדם את החיים המשותפים במדינת ישראל ואת החיים המתקדמים במדינת ישראל באופן חסר תקדים.

עפר שלח: אבל אתם לזה לא מסוגלים.

עפר שלח: אתם תורידו את הצעת החוק הזאת ובזאת תגזרו על חולים ייסורים, ועל רופאים סכנה, ועל רופאים לעבור על הקוד האתי שהם מאמינים בו מדי יום ביומו, וזה מה שידיכם הולכות לעשות עוד מעט.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/23/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו עוד הצעה שהוצמדה – הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, שלוש דקות, בבקשה, להציג את ההצעה שלך.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, כשחזרתי לכנסת אחרי שחברי חבר הכנסת חיים אורון התפטר מהכנסת, אימצתי את יוזמת החקיקה שלו, כמו חבר הכנסת עפר שלח.

זהבה גלאון: לא תיארתי לעצמי כמה יוזמת החקיקה הזאת תהפוך לרלוונטית לגבי – לגבי באופן אישי.

זהבה גלאון: אני מדברת על אימא שלי, שנפטרה באותה שנה, ואני לא מאחלת לשונאים שלי לעבור את מה שאימא שלי עברה.

זהבה גלאון: אני לא חושבת שזה דבר שהוא בכלל מתקבל על הדעת שאני, כבתה של אימא שלי, נמצאת כל יום ליד מיטתה ומייחלת למותה.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה, חברי חברי הכנסת, כי הייתי חסרת אונים מולה.

זהבה גלאון: אני מעולם לא סיפרתי את זה.

זהבה גלאון: הייתי חסרת אונים מולה.

זהבה גלאון: היא הייתה צלולה עד הרגע האחרון בבקשה שלה: תעזרי לי למות.

זהבה גלאון: ככה היא אמרה לנו – לי ולאחי.

זהבה גלאון: אחי בכלל לא יכול היה לעמוד בזה.

זהבה גלאון: ואמרתי: איך זה יכול להיות שאנחנו עומדים כל כך חסרי אונים מול האנשים היקרים לנו ביותר, האנשים הכי קרובים לנו, שבצורה צלולה ומודעת, מתוך הבנה, רוצים שנעזור להם למות?

זהבה גלאון: איך אנחנו עומדים בסיטואציה הזאת?

זהבה גלאון: אני מכירה אנשים – אני מספרת לכם – שעזרו ליקיריהם למות.

זהבה גלאון: אני מכירה כאלה.

זהבה גלאון: זה לא חוקי – אצל חלק זה לא היה כאן בארץ ואצל חלק גם בארץ.

זהבה גלאון: למה אנחנו צריכים לתת לאנשים מתייסרים כאלה להתייסר עד הרגע האחרון?

זהבה גלאון: למה שלא נעזור להם לסיים את חייהם בכבוד?

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על האפשרות לתת להם מרשם שיאפשר להם לסיים את חייהם בכבוד.

זהבה גלאון: אני נכשלתי, אדוני.

זהבה גלאון: לא הייתה לי אפשרות לעזור לאימא שלי; אני מכירה חברים שלי שלא הייתה להם אפשרות לעזור להורים שלהם.

זהבה גלאון: אני חושבת שהיום, עם כל ההתקדמות והניסיון בעולם – ואנחנו מבינים את כל ההשלכות של זה, ודיבר על זה בהרחבה חברי עפר שלח; אני לא רוצה להרחיב – אבל אני חושבת שאפשר למצוא את המינון הנכון כדי לאפשר לרופאים, באמצעות החקיקה בכנסת, לתת מרשם שאנשים יוכלו לסיים את חייהם בכבוד, ולא – אני ממש מתנצלת לומר את זה – ולא בעליבות שבה אימא שלי סיימה את חייה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1915/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו עוד הצעת חוק שהוצמדה: הצעת החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, גם לך יש שלוש דקות להציג את הצעת החוק, ואז נבקש מהשר להשיב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, אמרו כאן חבר הכנסת עפר שלח וחברת הכנסת זהבה גלאון דברים מאוד מרגשים, דברים באמת מהלב, שיוצאים מהלב וצריך היה שייכנסו אל הלב.

דב חנין: לא בכל יום, גברתי היושבת-ראש, יש לנו כאן דיונים שנוגעים באופן ישיר כל כך בסבל ובכאב של בני-אדם – בסבל וכאב שהם מיותרים.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, חשבתי להקריא כאן מכתבים שקיבלתי, של אנשים שפנו אלי.

דב חנין: אני אקריא אולי קטע קצר מתוך מכתבה של גילי מצא, שסיפרה על אבא שלה, עורך-דין יהודה מצא, שהלך לעולמו בייסורים קשים.

דב חנין: היא לא הצליחה לממש את צוואתו לעזור לו למות בכבוד; אגב, אחד מאושיות עורכי-הדין בארץ, מומחה ממדרגה ראשונה לרשלנות רפואית ולנזיקין.

דב חנין: הוא אמר וכתב בצורה מפורשת, בצלילות, שהוא רוצה למות בכבוד.

דב חנין: הוא גסס מול עיניה שבועות ארוכים והתענה במשך שנה תמימה, והיא, בתו היחידה, לא יכלה להקל את עינויי הגוף והנפש שלו בלי להסתכן בלשבת בבית-סוהר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הדברים המרגשים שנאמרו כאן היו באמת, במקרה של חברת הכנסת גלאון, עדות אישית, וזו עדות באמת מצמררת וכואבת.

דב חנין: אז מה שנותר לי, עמיתי חברי הכנסת, זה אולי להגיד כמה מילים על הצעת החוק הספציפית, כי הצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מאוד מתונה – אדוני השר, חבר הכנסת ילין.

דב חנין: חבר הכנסת ילין.

דב חנין: הצעת החוק הזאת, שחברת הכנסת גלאון – לפניה אורון – חבר הכנסת שלח וגם אני, שמצטרף אליהם, מנסים לקדם היא הצעת חוק מאוד מתונה.

דב חנין: בעולם יש מודלים שונים שמאפשרים לאנשים מוות בכבוד: יש המודלים שקיימים בהולנד, בבלגיה, בשווייץ ובשבדיה, ששם החוק מאפשר גם, למשל, מה שנקרא המתת חסד פעילה, שבה הרופא נותן בעצמו תרופה ממיתה לחולה הסופני.

דב חנין: לא זו הצעת החוק הזאת.

דב חנין: הצעת החוק הזו הולכת בצורה מאוד מידתית – אמר את זה חבר הכנסת שלח.

דב חנין: היא בסופו של דבר רק מאפשרת לחולה עצמו לבחור בעצמו ולעשות בעצמו את הצעד שהוא רוצה לעשות.

דב חנין: לכן, אדוני השר, אני אומר לך שלדעתי נכון וראוי לאפשר להצעת החוק הזאת לעבור בקריאה הטרומית.

דב חנין: לדעתי, דווקא המודל הספציפי שמציעה הצעת החוק הזאת מאפשר לנו דיון גם עם אנשים שהשקפת עולמם הדתית מעוררת שאלות וספקות ביחס למודל הזה, כי לפחות לפי הדברים שאני שומע, יש גם בהלכה גישות שמתירות ומאפשרות את הפתרון הזה, שאיננו הפתרון מרחיק הלכת אלא הוא הפתרון המתון והאפשרי.

דב חנין: ולכן הפנייה שלי אליכם, עמיתי חברי הקואליציה: אל תפילו את הצעת החוק האנושית הזאת רק בגלל שיקולים של משמעת קואליציונית.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: משפט אחרון.

דב חנין: אני בטוח, יחד עם עמיתי יוזמי הצעות החוק האחרות, שאנחנו רוצים לקדם את זה בהבנה ובהסכמה.

דב חנין: הרי זה לא ילך בכוח, זה ברור גם לנו; אנחנו רוצים את ההבנה, אנחנו רוצים את ההידברות.

דב חנין: בואו נעשה אותה בצורה מסודרת כאן בכנסת ונקדם את הפתרון שיעשה באמת פחות סבל בעולם שלנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: כאמור, ישיב על שלוש ההצעות שהוצגו כעת שר הבריאות יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: יש לי 30 דקות עכשיו?

יעקב ליצמן: עשר דקות לכל הצעה?

טלי פלוסקוב: אין לך הגבלה.

טלי פלוסקוב: עשר דקות?

יעקב ליצמן: לכל הצעה.

טלי פלוסקוב: בגלל זה אתה משיב רק פעם אחת.

טלי פלוסקוב: טוב, אדוני השר, בבקשה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא אקרא את הנאום שהכינו לי, אני אדבר בעל-פה.

יעקב ליצמן: אני גם לא אתעמת אתכם.

יעקב ליצמן: הלך ברחוב מישהו שרופאים נתנו לו יומיים לחיות, ובא מישהו והרג אותו.

יעקב ליצמן: האם יעמידו אותו לדין או לא?

יעקב ליצמן: בא בן-אדם, הרופאים הקציבו לו יומיים לחיות, לא יותר.

יעקב ליצמן: הוא סופני.

יעקב ליצמן: לא משנה – ברחוב הרגו אותו, רצחו אותו.

יעקב ליצמן: האם זה רצח או לא?

יעקב ליצמן: האם – על-פי החוק אפילו?

עפר שלח: – – –

יעקב ליצמן: זאת אומרת, בגלל שבן-אדם רוצה למות, מותר להרוג אותו?

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין: כל בן-אדם שרוצה למות, מותר להרוג אותו?

עפר שלח: לא זה החוק.

יעקב ליצמן: רבותי, בן-אדם שחי והלב שלו עובד, אם רוצחים אותו – רצח.

יעקב ליצמן: עברית פשוטה: לא תרצח.

יעקב ליצמן: רצח.

יעקב ליצמן: בן-אדם שחי, כל זמן שהוא נושם, כל זמן שהוא חי – זה רצח, לא יעזור לכם כלום.

יעקב ליצמן: זה עברית, וזה החוק; לשמחתי, זה החוק.

יעקב ליצמן: אתם רוצים כאן לעשות מדינה ליברלית – – –

עפר שלח: זאת לא הצעת החוק.

עפר שלח: אתה הרי לא תצביע בעד, הכול בסדר.

עפר שלח: תענה בבקשה על הצעת החוק ולא על משהו אחר.

יעקב ליצמן: אני אענה.

יעקב ליצמן: לא הספקתי לדבר, נדמה לי, 50 שניות.

יעקב ליצמן: תנו לי.

יעקב ליצמן: התחלתי במשל בסך הכול.

יעקב ליצמן: עכשיו, מה אתם באים ואומרים?

יעקב ליצמן: יש בן-אדם שלצערי שוכב, סופני.

יעקב ליצמן: כמה אנשים אתה מכיר, עפר, שהיו בבית-חולים בלי הכרה כמה שבועות – חשבו שהוא הולך למות, ופתאום הוא קם?

יעקב ליצמן: ולפי החוק שלכם, מותר להרוג אותו.

עפר שלח: לא נכון.

יעקב ליצמן: כן נכון.

יעקב ליצמן: לפי החוק שלכם, הוא סופני, בלי הכרה, הוא כבר במוות מוחי – מותר להרוג אותו.

מיקי רוזנטל: לא קראת את החוק.

יעקב ליצמן: זה מה – קראתי את החוק.

מיקי רוזנטל: לא קראת.

יעקב ליצמן: קראתי את החוק.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: קראתי את החוק.

מיקי רוזנטל: אם היית קורא – – –

יעקב ליצמן: קראתי את החוק.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: קראתי את החוק.

מיקי רוזנטל: אני חתום על החוק הזה.

מיקי רוזנטל: מה שאמרת זה לא נכון.

יעקב ליצמן: אתם רוצים שמישהו שהולך למות – שייתנו לו.

יעקב ליצמן: והיא מבקשת – – –

עפר שלח: לא ייתנו לו, הוא ייקח.

יעל גרמן: זה לא החוק.

מיקי רוזנטל: זה לא נכון.

מיקי רוזנטל: לא קראת את החוק.

יעקב ליצמן: קראתי את החוק.

יעקב ליצמן: אתה יודע מה?

יעקב ליצמן: אוה, אין לי את זה כאן.

קריאה: זה לא נכון.

יעקב ליצמן: כן נכון.

יעקב ליצמן: קראתי את החוק.

יעקב ליצמן: תגיד לי אתה מה החוק, אוקיי?

יעקב ליצמן: עכשיו תגיד.

מיקי רוזנטל: עפר, תלך רגע, תדבר שנייה.

מיקי רוזנטל: אולי אפשר להגיע – – –

עפר שלח: אגיד לך מה.

עפר שלח: יבחר האדם בדעה צלולה, אחרי שנפגע בזיכרונו, אחרי שעבר שתי בדיקות – – – בתהליך של חודשים, יוכל האדם – – – הרופא ירשום לו סם – – – ולא יישא הרופא באחריות פלילית.

עפר שלח: אף אחד אסור לו לתת לו את זה.

יעקב ליצמן: מותר לבן-אדם שעבר בדיקות והוא חולה סופני, ורופאים בדקו אותו – מותר לרצוח אותו.

עפר שלח: לא.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: זה מה שאתה אומר.

יעקב ליצמן: זה מה שאתה אומר.

מיקי רוזנטל: הוא צריך לקחת את התרופה בעצמו.

מיקי רוזנטל: לא הבנת את החוק.

יעקב ליצמן: מותר להזריק לבן-אדם בלי הכרה.

מיקי רוזנטל: לא, לא, לא.

עפר שלח: לא, לא, לא.

יעקב ליצמן: זה מה שאתם אומרים.

מיקי רוזנטל: לא נכון.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: זה מה שאתם אומרים.

יעקב ליצמן: בן-אדם שרופאים לא אמרו לו – – –

עפר שלח: לא.

עפר שלח: אתה יודע מה?

עפר שלח: אם זה מה שאתה אומר – תצביע נגד; אם זה מה שאני אומר – תצביע בעד.

יעקב ליצמן: תראה, על התאבדויות יש לי שמונה בתי-חולים; על התאבדויות יש לי מחלקה שהשרה הקודמת הקימה.

יעקב ליצמן: יש לי על זה דברים אחרים.

יעקב ליצמן: זה לא שייך לזה.

יעקב ליצמן: אתם רוצים שמישהו – – –

מיקי רוזנטל: לא נכון.

יעקב ליצמן: זה מה שהחוק אומר.

מיקי רוזנטל: לא כתוב.

יעקב ליצמן: זה מה שאמרת הרגע.

טלי פלוסקוב: רבותי, לשר יש עשר דקות להשיב.

טלי פלוסקוב: בוא נקשיב לסוף.

יעקב ליצמן: אני מתחיל עכשיו עשר.

טלי פלוסקוב: אחר כך אתה יכול לחזור עוד לשכנע, ותגיד כל מה שיש לך.

עפר שלח: – – – רק שישיב על הצעת החוק שעליה מדובר.

יעקב ליצמן: עניתי על הצעת החוק שלכם.

טלי פלוסקוב: אחר כך יש לך זמן להשיב ולהסביר לשר כל מה שצריך.

טלי פלוסקוב: אנחנו מסתכלים על השעון, אוקיי?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

מיקי רוזנטל: אפשר רגע להעיר?

יעקב ליצמן: גם כשהם צעקו השעון עבד?

טלי פלוסקוב: אנחנו מסתכלים על השעון.

יעקב ליצמן: מסתכלים על השעון.

יעקב ליצמן: אנחנו מסתכלים כלפי מעלה, מבקשים מה' שישמור עלינו, ושיחזיר אותנו בתשובה, שלא יהיו כל הסיפורים האלה.

יעקב ליצמן: על-פי דין, גוסס – את זה שמעתי מהרב אלישיב פעם – גוסס שהוא או-טו-טו, אם הורגים אותו, על-פי ההלכה זה הרג, זה רציחה.

יעקב ליצמן: אסור לעשות את זה.

יעקב ליצמן: ולכן, כל שינוי בדבר – לא יהיה שינוי.

יעקב ליצמן: הממשלה מתנגדת – אני שמח – ואנחנו נתנגד.

יעקב ליצמן: אני חושב שהתומכים בזה, אני יכול להגיד לכם כשר – ואתם רציתם שאהיה שר – אני חושב שכשר ראיתי כמה וכמה מקרים שהרופאים אמרו לי: אין סיכוי, ושאמרו לי שאו-טו-טו, וקראו למשפחה כבר לקריאת שמע במיטה, לכולם.

יעקב ליצמן: ותתפלאו לשמוע, תתפלאו לשמוע שקרה גם נס.

יעקב ליצמן: ולכן, אני לא חושב שיש רשות לאף אחד לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אגב, אני חייב להגיד לכם שהעמדה שאתם מביעים כאן – יש הרבה רופאים נגד זה.

יעקב ליצמן: המון רופאים נגד זה.

יעקב ליצמן: זה שאתה אומר לי: אורגון, ועוד שלוש מדינות בארצות-הברית מתוך 50, זה אומר שאין, שהמצב לא ככה בעולם.

יעקב ליצמן: וזה שאתה מוצא לי את הולנד, ועוד איזו מדינה שם, לא יודע מי, קנדה אפילו – אז מה?

יעקב ליצמן: זה אומר שבעולם זה לא ככה.

יעל גרמן: טלי – – –

יעקב ליצמן: ועם כל הכבוד – – –

טלי פלוסקוב: יש עוד שתי דקות, רבותי.

טלי פלוסקוב: אני מסתכלת על השעון.

יעקב ליצמן: מגיע לי שכר פציעות כאן.

טלי פלוסקוב: כן, בגלל זה מגיע לך עוד שתי דקות.

יעקב ליצמן: עוד שתי דקות אחרי שתי הדקות.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: הוא התחיל ב-14:37, רבותי.

טלי פלוסקוב: הכול רשום כאן.

טלי פלוסקוב: אז תנו לו לסיים.

יעקב ליצמן: אני שמח ששרת הבריאות הקודמת לא רוצה שאדבר.

יעקב ליצמן: היא דופקת לי על השניות כשאני מדבר.

יעקב ליצמן: אם החוק כל כך חשוב לה, היא הייתה עושה את זה אצלה בקדנציה קודמת.

יעל גרמן: הנה, הגענו.

יעקב ליצמן: הגענו.

יעקב ליצמן: הגענו.

יעל גרמן: חיכינו מתי זה יגיע, השר ליצמן.

יעקב ליצמן: כן.

יעקב ליצמן: ולכן, רבותי, אני חושב שברגע שאמרתי את זה, אז אני יכול לרדת מהבמה, שכנעתי אתכם.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עפר שלח, יש לך שלוש דקות נוספות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עפר שלח: אדוני שר הבריאות, נדמה לי שגם אתה לא תוכל להתווכח עם זה שכשדיברתי פה והצגתי את הצעת החוק, דיברתי לא רק אליך בכבוד אלא גם על אמונותיך בכבוד.

עפר שלח: אתה לא מכבד את תפקידך; אם אתה לא קראת את הצעת החוק הזאת, והתשובה שלך מראה שלא קראת אותה.

עפר שלח: לאיש אין בהצעת החוק הזאת אישור להיות זה שממית את החולה הנוטה למות.

עפר שלח: לאיש.

עפר שלח: כל מה שנאמר בה זה שרופא שירשום לו סם מרדים במינון ממית לא יישא באחריות פלילית על עצם רישום הסם.

עפר שלח: אסור לרופא להזריק לו את זה; אסור לבן משפחה קרוב לעזור לו בדבר הזה.

עפר שלח: האדם היחיד שיוכל לעשות את זה זה החולה עצמו, בדעה צלולה ובבקשה.

עפר שלח: אדוני שר הבריאות, אני לא יודע – אנחנו לא מכירים עד כדי כך – אני לא יודע אם ראית פעם בעיניך את התהליך הזה קורה.

עפר שלח: אני לא יודע אם ראית פעם בעיניך אדם שלא רק שייסורי תופת מייסרים את גופו, אלא שארית הכבוד האנושי, כפי שהוא תופס אותה, ניטלת ממנו.

עפר שלח: אדם שראה את זה במו-עיניו – ואני שייך לרבים בבית הזה שזה קרה להם, ולרבים בציבור שזה קרה להם – לא היה מרשה לעצמו לדבר כמו שאתה דיברת, לא היה מרשה לעצמו לדחות את הצעת החוק הזאת בלי לקרוא אותה; ואם קראת אותה אז לא הבנת אותה.

עפר שלח: וחבר קואליציה שיש לו מצפון לא יוכל, אחרי שהוא שמע שר בריאות עונה, וכל התשובה שלו היא אפילו לא על החוק שמונח לפניו – לא יוכל להצביע נגדה.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי, גם עבורך.

זהבה גלאון: תודה רבה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, תמכתי בהצעת החוק החולה הנוטה למות עוד לפני שעמדתי בפני נסיבות אישיות כמו שתיארתי קודם וייחלתי שאימא שלי תוכל למות בכבוד ולא הייתה לי אפשרות לסייע לה.

זהבה גלאון: עלה השר ליצמן – אדוני השר, אני מבקשת שתקשיב לי – עלה השר ליצמן לדוכן, עלה השר ליצמן לדוכן ואמר את הדבר הבא: תארו לכם שמישהו היה ב-coma, ושוכב עכשיו כמה חודשים, ואתם רוצים להרוג אותו.

זהבה גלאון: אז כבר אמר עפר שלח: לא קראת את החוק, זו לא ההצעה.

זהבה גלאון: אבל מכיוון שכבר הבאתי את אימא שלי, אז אביא גם את אבא שלי לדוכן.

זהבה גלאון: אבא שלי, חבר הכנסת ליצמן, חטף בדיוק לפני עשור שטף-דם מוחי.

זהבה גלאון: והגענו לבית-החולים, ומנהל בית-החולים אמר לי: חברת הכנסת גלאון, אני מציע שתתחילי לארגן הלוויה.

זהבה גלאון: הוא לא יצא מזה, זה יותר גרוע מאריק שרון – זה היה כמה חודשים אחרי שאריק שרון חטף אירוע מוחי.

זהבה גלאון: ולא כל כך ידענו אם זה נכון או לא נכון.

זהבה גלאון: ואבא שלי שכב חודש מחוסר הכרה, ועוד כמה חודשים.

זהבה גלאון: הוא לא ידע מה נעשה אתו.

זהבה גלאון: זה היה לפני עשור.

זהבה גלאון: וכמה חודשים אחרי שהוא קיבל שטף-דם מוחי, הוא אומנם נפגע בגופו – חזר לחיים, צלול.

זהבה גלאון: עד היום, כשהוא בן 90, טפו, טפו, טפו, הוא צלול ויודע מה נעשה אתו.

זהבה גלאון: ואבא שלי ביחד אתי היה עד לייסורים של אימא שלי, שרצתה שנגאל אותה מייסוריה, אדוני השר.

זהבה גלאון: וכשאתה עומד כאן על הדוכן, ואתה מדבר בבוטות כזאת על מי שמבקשים לסייע ליקיריהם לקבל מרשם כדי שהם יוכלו לסיים את חייהם בכבוד, אתה מזלזל בחברי הכנסת, כי לא קראת את ההצעות שלנו.

זהבה גלאון: אתה בא עם העמדה שלך מהבית, אתה מבזה אותנו, אבל בעיקר אתה מבזה את כל אלה שסובלים ייסורים בלתי נסבלים ואנחנו נותנים להם למות בכאב.

זהבה גלאון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: גם לרשותך עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דב חנין: עמיתי חברי הקואליציה, לא כולכם הייתם כאן באולם כאשר נשמעו קודם, בסיבוב הראשון, דברים מאוד מרגשים של חברי הכנסת שלח וגלאון, ששילבו לא רק נימוקים אלא גם סיפורים אישיים.

דב חנין: בהצבעה הזאת שלכם אתם מחליטים על סבל מיותר של בני-אדם.

דב חנין: סבל מיותר של בני-אדם – סבל שאין לו שום הצדקה ושום סיבה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, המודל שהחוק הזה מציע הוא מודל מתון, הוא מודל מידתי, הוא מודל שכבר נוסה.

דב חנין: הוא קיים במדינת אורגון בארצות-הברית, והוא עובד.

דב חנין: אנחנו יודעים להגיד איך הוא עובד.

דב חנין: אנחנו גם יודעים להגיד איך הוא עובד מול האלטרנטיבה.

דב חנין: הרי המציאות שקיימת היום היא מציאות איומה, שבה בהיעדר חוק ובהיעדר הסדר אנשים עושים לפעמים מעשים שהם מעשים בלתי חוקיים בכלל כדי לקצר סבל.

דב חנין: אנחנו לא יכולים לעצום את העיניים ולהגיד: הסבל הזה לא מעניין אותנו, רק מכיוון שיש החלטת ועדת שרים.

דב חנין: הסבל הזה צריך לעניין אותנו, ויש לכל אחד ואחת מאתנו חובה לחשוב מה אנחנו עושים מול הסבל הזה – –

יצחק כהן ש"ס): – – –

דב חנין: – – ואיך אנחנו מצמצמים אותו.

דב חנין: איך אנחנו מצמצמים אותו.

יצחק כהן: – – –

דב חנין: כן, אדוני סגן שר האוצר.

דב חנין: איך מצמצמים סבל מיותר שקיים בעולם – זו השאלה שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו היום בהצבעה הזאת.

יצחק כהן: התחת אלוקים אתה?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק כהן: התחת אלוקים אתה?

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, כעת אנחנו נגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: ההצבעה תהיה על כל חוק בנפרד.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת החוק הראשונה.

עיסאווי פריג': שמי.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת עפר שלח, קארין אלהרר ומיקי רוזנטל – מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 30 חברי כנסת בעד, 45 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

דוד ביטן: הייתה טעות – – –

טלי פלוסקוב: שנייה, מצביעים.

טלי פלוסקוב: קודם מצביעים, אחר כך תיקון.

טלי פלוסקוב: הפעלתי את ההצבעה, רבותי.

דוד ביטן: לא – – –

טלי פלוסקוב: דקה.

טלי פלוסקוב: דקה.

טלי פלוסקוב: נתקן, דקה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 44 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 27 חברי כנסת, 44 מתנגדים, אין נמנעים.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החולה – דקה, רבותי.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: כעת, בבקשה, עדכונים להצבעות.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לך.

יאיר לפיד: – – –

טלי פלוסקוב: להוסיף אתכם לפרוטוקול, חברת הכנסת יעל גרמן וחבר הכנסת יאיר לפיד, כתומכים בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: ועכשיו, חברת הכנסת נאוה בוקר, בהצבעה הראשונה הצביעה בעמדה של איוב קרא – – –

נאוה בוקר: בטעות.

טלי פלוסקוב: בטעות.

טלי פלוסקוב: וזהו?

טלי פלוסקוב: את לא הצבעת פעם שנייה?

נאוה בוקר: פעם שנייה הצבעתי בסדר.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: על החוק השני הצביעה.

דוד אמסלם: – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא, שנייה.

דוד ביטן: לא הצביעה.

דוד ביטן: לא הצביעה.

טלי פלוסקוב: רק בעמדה אחת הצבעת?

דוד ביטן: כן.

נאוה בוקר: כן.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, איוב קרא – למחוק מההצבעה ולהוסיף את – – –

דוד ביטן: כן.

קריאה: אני – – –

טלי פלוסקוב: מי עוד?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי, להצבעה השנייה – להוסיף כבעד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן – להוסיף כבעד.

צחי הנגבי: במקום איוב קרא.

קריאה: לא, אני הצבעתי בעמדה שלי.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו עוברים להצבעה של החוק השלישי שהוצמד.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 31, 45 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק החולה הנוטה למות (תיקון – מוות במרשם רופא), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2502/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – דמי פגיעה לעצמאי), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת עפר שלח, משה גפני ומרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת עפר שלח.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

עפר שלח: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עפר שלח: ההצעה הזאת היא כל כך פשוטה, ובאה לתקן עוול כל כך ברור; חברת הכנסת מיכאלי, את יודעת כמוני, כי זו הצעה משותפת שלנו – היא שורה וחצי.

עפר שלח: אני אסביר את המצב: שני עובדים עולים על סולם כדי להוריד משהו מהמדף העליון במקום עבודתם.

עפר שלח: האחד הוא עובד שכיר והשני הוא עצמאי, והוא בעל הבית; יש שם שני עובדים בעסק, והעצמאי עולה יחד אתו.

עפר שלח: רוצה הקדוש-ברוך-הוא, שאת פשר מעשיו איננו מבינים, שהרי רק בני-תמותה אנחנו, ושניהם נופלים מהסולם ושוברים רגל.

עפר שלח: העצמאי – מייד נגיע אליו.

עפר שלח: השכיר – שהעצמאי, בעל-הבית שלידו שבר את הרגל גם – מקבל מה שנקרא דמי פגיעה מהיום הראשון לפגיעתו, ואילו בעל-הבית שלו, שהוא שמשלם עבורו את הביטוח הלאומי, ומשלם כמובן עבור עצמו, וסביר להניח – משלם אפילו יותר; ושהפגיעה שלו בעסק היא כפולה, כי גם העובד שלו איננו, וזה גם על חשבונו, והוא את הארנונה של העסק צריך לשלם ואת ההוצאות הקבועות של העסק צריך לשלם – הוא יקבל מהביטוח הלאומי דמי פגיעה רק החל מהיום ה-13.

עפר שלח: נשאלת השאלה, חברי חבר הכנסת מרגלית: למה מהיום ה-13?

עפר שלח: באמת, נכון.

עפר שלח: יכול להיות שצריך להציע שזה יהיה מהיום ה-30.

עפר שלח: ואם כבר דופקים מישהו – בואו נלך עם זה עד הסוף.

אראל מרגלית: כי יש 12 שבטים.

עפר שלח: 12 השבטים, או זה נדמה לי 13 מידיא או משהו כזה.

עפר שלח: מידת הצדק איננה מצויה בביטוח הלאומי.

עפר שלח: עכשיו, זה, כמו שיודע גם יושב-ראש ועדת הכספים – שנמצא פה, וחתום על הצעת החוק הזאת, יחד עם חברת הכנסת מיכאלי ואתי – זה חלק ממסכת שלמה של חוסר שוויון והתעללות שגורמת לזה שעצמאים ועסקים קטנים, בעלי עסקים קטנים במדינת ישראל, משלמים יותר ומקבלים פחות בכל אספקט של הביטוח הלאומי: דמי מחלה ודמי הבראה ודמי לידה; כל מה שיש בו סמיכות, אחרי "דמי" – הם לא מקבלים, או מקבלים באיחור, או מקבלים פחות.

עפר שלח: ואנחנו באנו לתקן, להתחיל ולתקן ולו את העוול הקטן הזה, שנוגע לדמי פגיעה.

עפר שלח: עכשיו, הממשלה הזאת, רום העסקים הקטנים בגרונה.

עפר שלח: אין יום שהיא לא מדברת בשבחם, ומסבירה כמה זה המנוע של הכלכלה, ויותר מ-90% מהצמיחה של המשק באים מהעסקים הקטנים, והעצמאים הם האנשים שאנחנו רוצים לרומם ולקומם.

עפר שלח: הכול אנחנו רוצים, רק לא לשלם להם דמי פגיעה.

עפר שלח: ולכן, ידידי – חברי יענקל'ה פרי, אני רואה שאתה את דמי הפגיעה כבר קיבלת.

עפר שלח: קשה לך עם הצעת החוק הזאת.

יעקב פרי: – – –

עפר שלח: בכל מקרה, זו מהותה של הצעת החוק הזאת.

עפר שלח: מי שיצביע נגדה אומר למגזר שלם, למאות-אלפי עצמאים ובעלי עסקים קטנים: פשוט לא אכפת לנו מכם.

עפר שלח: אנחנו נבלבל את המוח מהיום ועד מחר כמה אתם חשובים, אבל כשזה מגיע ללתת לכם – לא זכות עודפת, לא, חברי חבר הכנסת פולקמן, שאתה בין ראשי הדוברים בעניין הזה, ואני יודע שגם מנסה לעשות בעניין הזה; לא זכויות יתר, אלא פשוט את מה שמגיע לכם, את מה שאתם משלמים לעובדים שלכם, את מה שאתם נושאים, את הנזק שאתם נושאים בו – את זה כמובן לא נעשה.

עפר שלח: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עפר שלח.

עפר שלח: ועיקר לא אמרתי: לבקשתו של שר הרווחה – התשובה וההצבעה, בהסכמתי, יהיו במועד אחר.

עפר שלח: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2733/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה שהוצמדה להצעת החוק הזאת – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – השוואת דמי פגיעה לעובד עצמאי), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: לחבר הכנסת דב חנין יש שלוש דקות להציג את ההצעה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש לא מעט עוולות בחיים שלנו שיש להן הסברים, ולפחות תירוצים, אבל במקרה הזה, עמיתי חברי הכנסת, אין לעוול הזה אפילו תירוץ.

דב חנין: למה מבוטח שנפגע בעבודה ואינו מסוגל לעבוד עקב הפגיעה לא יקבל דמי פגיעה בגלל שהוא עצמאי, ומבוטח שהוא שכיר ואיננו מסוגל לעבוד יקבל דמי פגיעה?

דב חנין: האם העצמאי לא משלם ביטוח לאומי?

דב חנין: האם דמו של העצמאי אולי אדום פחות?

דב חנין: האם הפגיעה אצל העצמאי כואבת פחות?

דב חנין: אין לאפליה הזאת – לא רק שאין לה שום הסבר אלא אין לה אפילו שום תירוץ.

דב חנין: חברי חבר הכנסת פולקמן, כשותף מרכזי ומוביל באמת של המערכה למען העסקים הקטנים, אנחנו פה חייבים באמת להתאחד, קואליציה ואופוזיציה, כדי לטפל בעוולות האלה.

דב חנין: אין סיבה, אין שום הצדקה, ובמקרה הזה אין אפילו גם שום תירוץ.

דב חנין: לכן, בהמשך לדבריו של חבר הכנסת שלח, אנחנו חייבים להסכים בינינו שאנחנו עושים מאמץ מרוכז כדי להעביר את החקיקה הזאת.

דב חנין: זה באמת לא עניין של קואליציה–אופוזיציה; זה אפילו לא עניין של איזשהו ויכוח בין השקפות עולם שונות.

דב חנין: פה, במקרה הזה, הרי גם הקואליציה אומרת שהיא רוצה לקדם עסקים קטנים ורוצה להגן על העסקים הקטנים כאשר הם נפגעים או כאשר הם צריכים לקבל סיוע כזה או אחר.

דב חנין: המערכת של הביטוח הלאומי כפי שהיא קיימת היום מייצרת פתרון שהוא פתרון מפלה ופתרון שהוא בלתי צודק.

דב חנין: אני רוצה לומר לכם שלפעמים הפגיעה הזאת בעצמאים קטנים, שהם לא מקבלים עליה שום פיצוי, היא פגיעה קטלנית.

דב חנין: אותם 12 ימים שלא מקבלים עליהם שום פיצוי זה לפעמים אצל העצמאי הקטן מה שעושה את ההבדל בין התקיימות העסק וחדלונו.

דב חנין: ואין שום סיבה שלא לתת לאותו אדם ששילם ביטוח לאומי, שעמד בכל מה שהוא צריך, את הסיוע הקטן, המועט הזה, שלפעמים מאפשר לו להמשיך ולהתקיים כעסק עצמאי.

דב חנין: אני מקבל בברכה את הצעתו של שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ לנהל הידברות סביב החקיקה הזאת.

דב חנין: אני מבחינתי מוכן להתגייס ולעשות את הכול כדי שההידברות הזאת תצליח, אבל אנחנו, עמיתי חברי הכנסת, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, צריכים להתחייב בפני עצמנו, כולנו, שהדבר הזה חייב לבוא על פתרונו מהר.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2841/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לימוד השפה העברית (עולים חדשים ועולים ותיקים), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת קסניה סבטלובה וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות להציג את ההצעה שלך.

קסניה סבטלובה: תודה, היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים, אני אדבר על הצעת החוק שלי, שאמורה לעגן את הזכות של העולים לרכוש את המיומנויות של השפה העברית, ובצורה כזאת להתקרב לעם ישראל, לחיים כאן בארץ, לרכוש את הכישורים הדרושים כדי לעבוד כמעט בכל עבודה שיש כאן, כדי ללמוד באוניברסיטה, כדי להתנהל מול גורמים ביורוקרטיים, כדי להרגיש שהם אזרחים מלאים והם שותפים לחיים שלנו כאן.

קסניה סבטלובה: אתחיל בציטוט: "דע לך שכל הקלקולים באים משימוש קלוקל במילים.

קסניה סבטלובה: המחשבה צריכה מילים בשביל לצאת לעולם, למרות שהשפה והמילים נתפסות כאוויר לנשימה.

קסניה סבטלובה: כל המפעל העצום של האדם יוצא ממילים וחוזר למילים.

קסניה סבטלובה: הכול תלוי במי שעושה ואיזה שימוש במילים".

קסניה סבטלובה: המילים האלה שייכות למשורר האהוב עלי, מאיר אריאל, זיכרונו לברכה, ובמילים האלה, כמובן, הוא התכוון לומר שהמילים עצמן חשובות.

קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו בוחרים את המילים, אנחנו יודעים איזה כוח יש להן.

קסניה סבטלובה: עכשיו, המילה פרלמנט באה מהמילה parler – לדבר.

קסניה סבטלובה: מה עושה אדם שהוא אילם בעל כורחו?

קסניה סבטלובה: מה עושה אדם שהגיע לארץ חדשה ושם, במקום שתהיה לו הזדמנות לרכוש את השפה, שהיא בעצם תכלית הכול, שהיא הקשר שלו לעולם, שכך הוא יצליח לרכוש את המיומנויות וכך הוא יצליח להתחבר לעולם התוכן של אותה מדינה שהוא הגיעה אליה, היא בעצם לא נותנת לו את האפשרות הזאת?

קסניה סבטלובה: היום, רבותי, המצב הוא כזה שהמדינה מאפשרת לעולים החדשים הרבה זכויות, אבל מה לעשות – הזכויות האלה לא באמת תואמות את הצרכים שלהם.

קסניה סבטלובה: ככה, למשל, כל עולה חדש מקבל זכות ללמוד עברית באולפן במהלך שנה וחצי בהגיעו לארץ.

קסניה סבטלובה: אבל מה לעשות שהרבה מהעולים, כאשר הם מגיעים, נמצאים במצוקה כלכלית איומה, יש עליהם לחץ, לחץ משפחתי, להרוויח, לעבוד, וישר, בלי שהם עוברים דרך הנישה הקטנה של האולפן, הם יוצאים לעולם הגדול.

קסניה סבטלובה: הם עובדים בעבודות שחורות, לרוב – ואין אחד בעלייה שלנו שלא עבר את ההתנסות הזאת, הוא עצמו, ההורים שלו או החברים שלו.

קסניה סבטלובה: מגיעים, ותוך שבוע בן-אדם כבר מתחיל לעבוד, בין אם בעבודות ניקיון, בין אם במשק בית או בכל עבודה אחרת – וכמובן, כל עבודה מכבדת את בעליה וכל עבודה מביאה את פרנסתה, ועל כך צריך לשבח אותם, ולא להפך.

קסניה סבטלובה: אבל מה קורה אחרי זה?

קסניה סבטלובה: עוברת תקופה, ואותו אדם, אותה אישה, שמאסו בעבודות האלה שהם עשו, חושבים שמגיע להם יותר.

קסניה סבטלובה: הם חושבים שהם צריכים למצות את הפוטנציאל העצום שיש בהם.

קסניה סבטלובה: ואז מה מתברר?

קסניה סבטלובה: כבר אין להם זכות לעשות את אותו קורס בעברית.

קסניה סבטלובה: כבר אין להם אפשרות לגשת לאולפן ולעבור שם את ההכשרה הבסיסית שדרושה להם להשתלבות במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: בהצעת החוק שלי אני בעצם מציעה להסדיר את העניין הזה בצורה כזאת על מנת שלכל עולֶה ולכל עולָ‏‎ה תהיה זכות לעבור פעם בחיים שלהם, מאז שהגיעו ארצה, את קורס העברית באולפנים.

קסניה סבטלובה: כמובן שהם יצטרכו לתאם את העניין עם הגורמים הרלוונטיים, בין אם במשרד הקליטה – ואנחנו הרי יודעים שהנוהל הפסול של חיבור עולים למשרד הקליטה, גם אחרי שהם כבר 20 ו-30 שנה בארץ, כמו שזה במקרה של העלייה האתיופית, עדיין קיים – או איזה משרד שיטפל בכך, העיקר שיטפל באותו עולֶה או אותה עולָה.

קסניה סבטלובה: על-פי הצעת החוק הזאת הם יוכלו להודיע על רצונם לעבור קורס עברית ויהיו זכאים לכך.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לספר לכם, רבותי, שלאחרונה היה לנו בוועדת העלייה והקליטה דיון מאוד קשה ומאוד כואב, קיימנו אותו יחד עם חבר הכנסת ד"ר אברהם נגוסה, שיזמו קבוצה של עולים מאתיופיה שמתקשים לעבור טסט.

קסניה סבטלובה: הם לא ניגשים לטסט בנהיגה מכיוון שאין להם את הכישורים הדרושים להתמודד עם מבחני התיאוריה.

קסניה סבטלובה: בעצם, מה קורה פה?

קסניה סבטלובה: מגיעים אנשים שלפעמים שפת המקור שלהם, שפת האם שלהם – הם כבר לא כל כך שולטים בה, כי מה לעשות, הם נמצאים הרבה שנים בארץ.

קסניה סבטלובה: ויש כאלה שגם מעולם לא שלטו בשפה הכתובה כי הם הגיעו בגיל צעיר או שלא השתמשו בה בארץ מוצאם.

קסניה סבטלובה: כאשר הם הגיעו לכאן, כולם כאחד – אנחנו דיברנו וראיינו אותם אחד-אחד.

קסניה סבטלובה: הסתבר לנו שהאנשים האלה עבדו מאוד קשה, השתלבו מייד במערך העבודה, שילמו מסים, וכאשר מצאו את טיפת הזמן להפנות אותה ללימודי העברית, הסתבר שמה?

קסניה סבטלובה: הם כבר פספסו את הסיכוי שלהם.

קסניה סבטלובה: אין זה מן הצדק ואין זה בכלל מן ההיגיון שהמדינה אומרת:

קסניה סבטלובה: אנחנו פותחים את שערינו לרווחה לכל העולים שרוצים לקשור את גורלם במדינתנו ובעמנו, והם מגיעים לכאן אבל כאן הם לא מקבלים את התנאים המיטיבים אתם, כאלה שיאפשרו להם להתקדם ובאמת להגיע להישגים יפים – למענם, למען המשפחות שלהם ולמען מדינת ישראל, בסך הכול.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים פה על פספוס אדיר של אנשים שכרגע, כאשר הם מסתכלים על מה היה יכול להיות להם אילו רק היו משתלטים על השפה – ועברית, כמו שגורס השיר, עברית שפה קשה.

קסניה סבטלובה: עברית זו לא שפה קלה, במיוחד אם באים מתרבות אחרת, במיוחד אם באים מאל"ף-בי"ת אחר.

קסניה סבטלובה: אז זה לא דבר של מה בכך.

קסניה סבטלובה: זה לא דבר של מה בכך.

קסניה סבטלובה: וכאשר בא אותו עולה ואומר: בסדר גמור, אני עכשיו התפניתי לכך, יש לי את הפנאי לזה.

קסניה סבטלובה: חוויתי את קשיי הקליטה העצומים כאשר באתי ולא ידעתי איך לפתוח חשבון בנק, ולא ידעתי איך להתמודד עם הקשיים של הקליטה – ותאמינו לי, למרות שאני כבר 25 שנים בארץ, אני זוכרת כאילו זה היה אתמול כל יום של העלייה שלי וההתמודדות של המשפחה שלי ושל אימא שלי עם נהלים ביורוקרטיים, עם נהגים באוטובוס, עם מציאת מקומות עבודה.

קסניה סבטלובה: כאילו זה היה אתמול.

קסניה סבטלובה: עלייה זה לפעמים עניין של יום אחד או אפילו של כמה שעות: מגיעים במטוס וזהו זה, כן?

קסניה סבטלובה: עלינו.

קסניה סבטלובה: אחרי זה הקליטה יכולה להימשך עשרות שנים.

קסניה סבטלובה: אז אם אנחנו מדברים על תהליך שהוא כל כך ארוך טווח, ולפעמים תהליך טראומטי ובעייתי, אנחנו מדברים על ניתוק, על מעבר למודוס אחר של חשיבה בכלל, של התמצאות בשטח, אז למה אנחנו לא מקילים על העולים את החיים שלהם ולא מאפשרים להם להתחבר לשפה שהיא גם שפת הקודש, היא השפה של התנ"ך, היא שפה שאנחנו כולנו מכירים ואוהבים?

קסניה סבטלובה: אני חושבת שעל מדינת ישראל לפעול ולפתוח את שערי העברית בהתאם לרוחו של בן-יהודה – לפתוח אותם לכולם.

קסניה סבטלובה: מי שכבר נמצא אתנו בארץ, ומי שלא זכה, ומי שיש לו את הרצון הזה עכשיו לשבת כמו תלמיד, למרות שאנשים כבר חצו את גילי ה-40 וה-50 ולפעמים אף יותר – לאפשר, ולהגיד להם: רבותי, אתם מוזמנים כולכם.

קסניה סבטלובה: אתם מוזמנים כולכם ללמוד את השפה העברית, להעשיר את הידע שלכם, להתקדם באפשרויות שלכם ולהשתלב כמו שצריך בחברה הישראלית.

קסניה סבטלובה: הרי זו המטרה של כולנו; הרי זו מטרה של מדינת ישראל, שמזמינה את העולים לשעריה.

קסניה סבטלובה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש – בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת סבטלובה הגישה הצעת חוק, והצעת החוק הזו נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ב-3 ביולי 2016.

מאיר פרוש: ועדת השרים החליטה לדחות את הצעת החוק.

יעל גרמן: לא ייאמן.

מאיר פרוש: מי לא מאמין?

יעל גרמן: אני.

קסניה סבטלובה: אף אחד לא מאמין.

מאיר פרוש: כאישה מאמינה.

מיקי רוזנטל: אנחנו לא מאמינים – – –

מאיר פרוש: כאישה מאמינה את לא מאמינה?

יעל גרמן: – – –

מיקי רוזנטל: תשמע, ועדת השרים הזאת – – –

מאיר פרוש: כאישה מאמינה את לא מאמינה?

מאיר פרוש: לא יכול להיות.

מיקי רוזנטל: ועדת השרים הזאת היא ארגון חשאי שרוב השרים לא באים אליו – –

מאיר פרוש: לא.

מאיר פרוש: זה ארגון שפועל במדינה מאז שהמדינה הוקמה.

מיקי רוזנטל: – – ומה שקורה שם זה שערורייה.

מאיר פרוש: זה פורום כזה שהמדינה הקימה אותו מייד כשהיא הוקמה.

מיקי רוזנטל: נכון.

מאיר פרוש: וזה פועל תמיד כמו רובוט.

מיקי רוזנטל: כן, בלי שיקול ענייני.

מאיר פרוש: מה שאומרים לו הוא עושה.

מיקי רוזנטל: בדיוק.

מיקי רוזנטל: אף שיקול ענייני.

מאיר פרוש: זה לא משנה אם בן-גוריון היה ראש ממשלה או גולדה מאיר – –

מיקי רוזנטל: כמעט אף פעם לא דנים לגופו של עניין.

מאיר פרוש: – – או יצחק רבין או מנחם בגין או יצחק שמיר או בנימין נתניהו.

מאיר פרוש: זה משהו שעובד תמיד.

מאיר פרוש: על כל פנים, ההצעה של חברת הכנסת סבטלובה מבקשת לקבוע כי לכל עולה, כל עולה, בכל עת, תהיה הזכות ללמוד את השפה העברית בהיקף של בין 500 לכ-1,300 שעות.

מאיר פרוש: על-פי הצעת החוק שלה, "עולה" מוגדר מי שעלה לישראל לאחר קום המדינה ולא למד באולפן.

מאיר פרוש: קודם כול, אני עם הידע שלי יודע שעולה מוכר במדינת ישראל לאורך שבע שנים.

מאיר פרוש: אם עולה מבקש לקבל דירה לאחר שבע שנים שהוא נמצא פה הוא לא זכאי לקבל – הוא לא מוכר יותר כעולה.

מאיר פרוש: אז אם בנושא המרכזי שהעולים אמורים להתמודד אתו, שזה נושא הדיור – תתקני אותי, גברתי היושבת-ראש, אני צודק בעניין הזה?

טלי פלוסקוב: צודק בהחלט.

מאיר פרוש: הנושא המרכזי שהעולים צריכים להתמודד אתו זה העניין של הדיור, ולאחר שבע שנים מיום העלייה הוא לא מוגדר כעולה, או שהיא לא מוגדרת יותר כעולה, כך שאני לא מבין מדוע חברת הכנסת סבטלובה באה דווקא בנושא הזה לבקש להכיר בכל מי שעלה לארץ מאז שהוא עלה.

מאיר פרוש: יש לי הצעה: הורי – מה זה הורי?

מאיר פרוש: סבא של הסבא שלי – עלו, אז למה דווקא מיום הקמת המדינה ייחשב לעולה?

מאיר פרוש: כל מי שבא מאיזשהו מקום בעולם, אם הוא עלה לפה – שיהיה זכאי.

יואל רזבוזוב: – – –

מאיר פרוש: מתי יהיה הגבול שהוא נחשב לעולה ומתי לאזרח?

מאיר פרוש: על כל פנים, ברור לך שלהצעת חוק הזאת יש השלכות תקציביות רחבות היקף, שכן היא מרחיבה באופן משמעותי את פוטנציאל הלומדים הזכאים, וגם מגדילה באופן משמעותי את היקף שעות הלימוד באולפן.

מאיר פרוש: אני חייב לומר שהאוצר ביצע הערכה תקציבית בסיסית על-ידי המומחים אצלם, והיא התייחסה רק לגידול המוצע במספר שעות הלימוד מ-500 שעות ל-900, ולא לגידול במספר התלמידים.

מאיר פרוש: ההערכה התקציבית עמדה על כ-70 מיליון שקל בשנה.

מאיר פרוש: שימי לב, ההערכה של האוצר מתייחסת לשינוי מ-500 שעות ל-900.

מאיר פרוש: הצעת החוק שלך מדברת על הגדלה מ-500 ל-1,300 – כמעט פי-שניים.

מאיר פרוש: וכאשר האוצר מדבר על הערכה של 70 מיליון שקל הוא מדבר על אלה שלומדים היום: אלה שלומדים היום, אם יעלו להם מ-500 ל-900 שעות, זאת עלות של 70 מיליון שקל.

מאיר פרוש: על-פי משרד האוצר, ההצעה הזו ביישום מלא – דהיינו, שמ-500 שעות יעלו ל-1,300 שעות, וההצעה הזאת תכלול את כל מי שעלה לארץ לאחר קום המדינה ולא למד באולפן – יכולה להגיע לעלות של מיליארד שקל.

מאיר פרוש: ופה אני מבקש להוסיף הערה שלי.

מאיר פרוש: אם בדרך כלל אני מתווכח עם האוצר על ההערכות שלהם לגבי העלויות שהם נותנים, ותמיד הם משתדלים להפריז, אני חושב שפה הם הלכו אתך לפנים משורת הדין.

מאיר פרוש: אני אומר שזה הרבה יותר ממיליארד שקל; הרבה הרבה יותר ממיליארד שקל.

מאיר פרוש: אבל גם מיליארד שקל זה המון.

מאיר פרוש: זה הרבה.

מאיר פרוש: ולא חשבתי לרדת, נו.

מאיר פרוש: מעבר לתוספת התקציבית הניכרת הנדרשת ליישום הצעת חוק זו, אסור לנו גם להתעלם מכך שיהיה צורך, בין היתר, בתוספת של תקני כוח-אדם ומורים.

מאיר פרוש: כי אם את מבקשת בהצעת החוק שלך – אני מבין שזאת הצעת חוק של קבוצה של חברי הכנסת – אם אתם מבקשים שזה יכלול את כל מי שעלה לישראל מאז קום המדינה, אנחנו יכולים למצוא שם גם אנשים שהם בני 80, ומורים לבני גיל 80, לדעתי העלות שלהם היא הרבה הרבה הרבה יותר יקרה מאשר מורים לגיל צעיר יותר.

מאיר פרוש: גם כאן אני לא בטוח שהאוצר לקח את ההערכה הנכונה.

מאיר פרוש: אז אם הוא מדבר על מיליארד שקל בגלל תוספת השעות ושזה כולל את כל העולים מאז, אם ניקח את ההערכה על העלות של תקני כוח-אדם ומורים לכל מי שיתווסף כתוצאה מהצעת החוק הזאת, המדינה יכולה לקחת את כל תקציב משרד החינוך אולי ולהעביר אותו רק לסעיף הזה.

מאיר פרוש: כיום עולים חדשים זכאים ללימודי אולפן בשנתיים הראשונות לאחר עלייתם ארצה, כי באופן טבעי, כאשר עולה או עולָה מגיעים לכאן לארץ, הדבר הראשון שהם צריכים לדעת, שהם רוצים לדעת, זה השפה; מובן שיש עוד דברים שהם צריכים מיידית, אבל הדבר הראשון שהם צריכים ללמוד זה את השפה.

מאיר פרוש: ולכן נותנים את זה רק בשנתיים הראשונות.

מאיר פרוש: היום העולים זכאים ללימודי אולפן בשנתיים הראשונות, ובמסגרת הזאת הם לומדים כחמישה חודשים בהיקף שבין 460 ל-500 שעות.

מאיר פרוש: היקף שעות זה נלמד באולפן ראשוני, ויש אפשרות ללמוד באולפן המשך בהיקף של 150 שעות נוספות.

מאיר פרוש: מי שמתמצא בוודאי מכיר ועוקב אחרי העבודה, ומשרד החינוך יודע שישנם דגמים שונים של אולפנים שנותנים מענה מותאם לאוכלוסיית העולים.

דוד ביטן: פרוש, פרוש.

מאיר פרוש: תן לתת תשובה מלאה, מה אתך?

מאיר פרוש: תשובה מלאה.

דוד ביטן: חשבתי שאני מחזיק אותך – – –

מאיר פרוש: נדמה לי שהיא כבר השתכנעה.

מאיר פרוש: לא השתכנעת; את עדיין חושבת שההצעה הזאת ראויה.

מאיר פרוש: על כל פנים, אז אני רוצה לומר לך שמה שאנחנו כן עושים זה נותנים מענה מותאם לאוכלוסיית העולים, והמתכונת הזאת היא באולפנים שונים לפי השונות של אוכלוסיית הלומדים, בהתייחס להיבטים כמו גיל, ארץ מוצא, רמת ידע בסיסית, תרבות, הנאה ופנאי ללימודים.

מאיר פרוש: לכן אני מציע לחברת הכנסת סבטלובה, שהביאה את הצעת החוק הזאת, לקבל את עמדת הממשלה ולהסיר את הצעת החוק.

מאיר פרוש: אם לא – נצביע, ומה שיוחלט זה מה שיעשו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, יש לך עוד שלוש דקות לשכנע את חברי הכנסת אחרת.

קסניה סבטלובה: כבוד השר, קודם כול, אני מודה לך על התשובה המפורטת, ואני חייבת להכניס לשם כמה תיקונים דרושים, כי בהחלט לא כל המידע שנמסר תואם את המציאות ואת האמת.

קסניה סבטלובה: קודם כול, בנוגע לסטטוס של עולים – אז יש פרשנויות שונות לגבי הסטטוס של עולים; במקרים אחדים הזכאות למענקים כאלה ואחרים עומדת על עשר שנים, ויש מקרים שבהם זה עומד אפילו על 15 שנה ואף יותר.

קסניה סבטלובה: אז בוא נתחיל מזה.

קסניה סבטלובה: ואם הקשבת לנאום שלי אז בטח שמת לב שאמרתי שעלייה זה יום אחד אבל קליטה יכולה להימשך עשרות שנים, ואנחנו רואים עובדות בשטח למשל על כך שעולים ממשיכים לחיות במרכזי הקליטה הרבה מעבר לזמן שהוקצב להם.

קסניה סבטלובה: ערכתי סיורים במרכזים כאלה וגם דיברתי עם האנשים האלה, אם הם יודעים עברית או לא יודעים עברית, עד כמה בכלל הזמן הזה של שנה וחצי – זה לא שנתיים – מספיק להם על מנת להתפנות ללימודי העברית.

קסניה סבטלובה: אז אני יכולה להגיד לך דבר כזה, כבוד השר: פעם לימודי השפה העברית היו ערך במדינת ישראל, וחבל שזה לא כך היום.

קסניה סבטלובה: פעם אנחנו דיברנו על עבודה עברית; פעם אנחנו דיברנו על לשון עברית; פעם זה היה ערך – ערך מקודש.

קסניה סבטלובה: וחבל מאוד שדווקא היום ממשלת ישראל, במקום לעודד את לימודי העברית, במקום לקרב את האוכלוסיות שאינן קרובות – מה לעשות, הן מתקיימות בגטאות משל עצמן, הן מתקיימות מסביב לתקשורת סקטוריאלית, הן מתקיימות מסביב למנהיגים סקטוריאליים.

קסניה סבטלובה: לא כך צריך להיות העניין.

קסניה סבטלובה: אנחנו הרי מדברים על קיבוץ גלויות מבורך כאן, בארץ-ישראל; אנחנו הרי אומרים שאנשים התקבצו אחרי כל כך הרבה שנות גלות, וסוף-סוף אנחנו נמצאים כאן, בארץ הקודש.

קסניה סבטלובה: אז אנחנו גם צריכים לייצר, חוץ מאשר לשמר את הנפרד, את התרבות של כל אחד – ואני מאוד בעד זה ופועלת למען זה במסגרת השדולה שהקמתי למען שימור וטיפוח התרבות והמורשת של יהדות ארצות ערב והאסלאם – אני חייבת לומר לך שחייב להיות גם דבק של המשותף לכולנו.

קסניה סבטלובה: והדבק הזה לא יכול להיות דת, כי כולנו שייכים – יש דת יהודית, ויש גם דת מוסלמית, ויש גם דת נוצרית, ויש גם דת בהאית; גם בתוך היהדות יש לנו פילוגים, גם יש לנו אי-הסכמות בין ימין ושמאל.

קסניה סבטלובה: אז בואו נעשה את הערך המקודש הזה שוב מקודש.

קסניה סבטלובה: השפה העברית צריכה להיות ערך מקודש.

קסניה סבטלובה: במקום לעודד את השפה העברית אתם הרי אומרים להם: לא, זה לא חשוב, תעזבו אתכם, אין לנו כסף.

קסניה סבטלובה: אבל למה יש לכם כסף?

קסניה סבטלובה: לעידוד בנייה בהתנחלויות יש כסף; לכל מיני פינוקים לסקטורים כאלה ואחרים יש כסף; לבחורי ישיבות יש כסף; רק לעולים אין כסף.

קסניה סבטלובה: ואת זה אומרת אותה ממשלת ישראל שאומרת כל פעם – כשנואם בנימין נתניהו באירוע שהתקיים לכבוד מלאות 25 שנים לעלייה המבורכת מברית-המועצות, שאליו גם אני הגעתי, אז הוא אומר: אנחנו פה בשבילכם, אנחנו דואגים לכם.

קסניה סבטלובה: אז זאת עכשיו האחריות שלכם להפגין ולהראות שאתם באמת אחראים לאנשים האלה.

קסניה סבטלובה: העלויות שהזכרת עכשיו, כבוד השר – תרשה לי לא להסכים לזה.

קסניה סבטלובה: גם אנחנו עשינו בדיקות משל עצמנו, ומדובר בסכומים פחותים בהרבה מכל הסכומים שנקבת – לא 70 מיליון ולא 50 מיליון ולא מיליארד שקלים.

קסניה סבטלובה: באותה הזדמנות – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קסניה סבטלובה: אני מסיימת.

קסניה סבטלובה: באותה הזדמנות היית יכול לזרוק מספרים של 10 מיליארד ו-18 מיליארד ומה שאתה רוצה, אבל זה לא תואם את האמת.

קסניה סבטלובה: מדובר במיליונים בודדים, שהם בוודאי יימצאו, כיוון שיש לנו עודף תקציבי.

קסניה סבטלובה: המצב שלנו עכשיו כל כך טוב – הרי ראש הממשלה של מדינת ישראל מספר לנו עד כמה טוב לנו – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

קסניה סבטלובה: אז שאלה אחרונה: אם כל כך טוב לנו, מדוע כל כך רע לנו?

קסניה סבטלובה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הצעת חוק לימוד השפה העברית (עולים חדשים ועולים ותיקים), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 43 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לימוד השפה העברית (עולים חדשים ועולים ותיקים), התשע"ו–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 30 חברי כנסת, 43 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לימוד השפה העברית (עולים חדשים ועולים ותיקים), התשע"ו–2016, לא עברה.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – חברת הכנסת נאוה בוקר מתנגדת להצעת החוק.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2737/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הגבלת אשראי ספקים למוסדות המדינה, התשע"ו–2016, של חברי הכנסת רוברט אילטוב ואראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: ינמק את ההצעה חבר הכנסת רוברט אילטוב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, בראשית דברי אני רוצה להודות לוועדת שרים – אפשר?

טלי פלוסקוב: חברים, אנחנו עכשיו שומעים את ההצעה, לכן אני מבקשת מכולם להירגע.

טלי פלוסקוב: טלפונים, בבקשה, מחוץ לאולם.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, אני רוצה להודות לוועדת השרים, ובראשה יושבת-ראש הוועדה איילת שקד, ולשרים אחרים שנלחמו על הצעת החוק, שאני אוכל להצטרף להצעה הממשלתית יחד עם שותפי אראל מרגלית, שמוביל אתי את הצעת החוק, על מנת שנוכל באמת לבוא ולהוסיף מדברינו ומיכולתנו כדי לשפר את הצעת החוק – שהיום מתקדמת; גם רועי פולקמן עושה לילות כימים כדי לקדם את הצעת החוק הזאת ונלחם עם כל גוף וגוף כדי לשפר את המצב של אותם האנשים, יזמים, עסקים, עסקים קטנים ובינוניים, שנותנים שירותים ומספקים שירותים למדינת ישראל, ולצערנו, מוסר התשלומים של המדינה כמעסיק – היא המזמין הגדול ביותר של אותם שירותים – מוסר התשלומים של המדינה הוא פשוט מתחת לכל ביקורת.

רוברט אילטוב: הצעת החוק הזאת, אני בעצם מקדם אותה עוד מהקדנציה הקודמת.

רוברט אילטוב: מי שביקש ליזום את הצעת החוק זה ארגון "להב" לעסקים קטנים ובינוניים, שמוביל את הדבר הזה, ואני חושב שהדבר הזה פשוט מתבקש.

רוברט אילטוב: אנחנו חייבים לגמור את הדבר הזה כמה שאפשר.

רוברט אילטוב: בקדנציה הקודמת העברתי את הצעת החוק הזאת כהצעה טרומית, הכנו את הצעת החוק עם ועדת הכלכלה לקריאה ראשונה, ולצערנו באה מערכת הבחירות ונאלצנו לסיים את המשך קידום הצעת החוק.

רוברט אילטוב: לצערנו, לא קיבלנו את ההסכמה של האופוזיציה להעביר את הצעת החוק כדי להמשיך בקדנציה הזאת, ובעצם אנחנו ממשיכים אחרי שנה מיותרת שאיבדנו והפסדנו, ופשוט לא הזרמנו את הכספים הנדרשים לאותם עסקים קטנים – שיום-יום נאלצים להתמודד עם הקשיים, עם בעיות המימון, עם בעיות האשראי במשק, ובעצם נושאים על גבם את אותה הוצאה; הם בעצם באים ומשרתים את המדינה, מספקים את השירותים, משלמים מס, מעסיקים עובדים, ולא מקבלים את הכספים המגיעים להם בזמן.

רוברט אילטוב: ישבנו ודיברנו לא מעט בוועדות על כל הסוגיה – ומדובר על כל גוף, וכל ארגון, וכל משרד, וכל ענף, אם זה ענף הבריאות, ואם זה ענף התעשייה, ואפילו התעשייה הצבאית – כל דבר וכל נושא שקשור למדינת ישראל.

רוברט אילטוב: אנחנו רואים שבכל מקום מוסר התשלומים הוא ירוד, בעייתי מאוד, ולא ייתכן שמדינת ישראל מבקשת מאזרחים לספק לה שירותים, ואותם עסקים, שמשקיעים את הכספים שלהם כדי לקדם את המשק הישראלי, כדי לפתח את הכלכלה הישראלית, בעצם נושאים על גבם את המימון, את תשלומי המס, את תשלומי השכר, ולא מקבלים את הכספים שלהם בזמן.

רוברט אילטוב: אנחנו חייבים לסיים את הדבר הזה.

רוברט אילטוב: המדינה חייבת להיות מסודרת בכל הסוגיה של תשלומי הכספים האלה שלהם היא מתחייבת, אם זה במכרזים ואם זה בקידום פרויקטים כאלה ואחרים שמספקים להם העסקים.

רוברט אילטוב: לכן, אני חושב שהצעת החוק חייבת להסתיים כבר במושב הזה.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים לקדם אותה כמה שיותר מהר, והדברים צריכים להיכנס למהלך מאוד מהיר וחזק כבר בתחילת השנה התקציבית הזאת, כדי שאותם העסקים פשוט יוכלו לנשום ומחנק האשראי שלוחץ עליהם פשוט יסתיים.

רוברט אילטוב: אני גם הצעתי בישיבת הוועדה האחרונה לא לפטור ענפים כאלה ואחרים או משרדים כאלה ואחרים מהחוק, אלא לפצל את אותם הענפים שלא נכנסו כרגע להצעת החוק, כדי שאנחנו נמשיך לטפל בסוגיה הזאת ולא ניתן פטור לאף אחד.

רוברט אילטוב: אנחנו חייבים להסדיר את כל התשלומים במשק לאותם האנשים שמביאים את הכסף מהבית כדי לממן את הפעילות שהם מספקים למדינת ישראל.

רוברט אילטוב: מדינת ישראל היא המזמין הגדול ביותר במשק, ואין שום סיבה שהמדינה לא תשלם בזמן את אותם הכספים.

רוברט אילטוב: אני שוב רוצה להודות לכל אלה שגם בקדנציה הקודמת – אני רוצה להודות גם לשלי יחימוביץ.

רוברט אילטוב: דרך אגב, בקדנציה הקודמת היא פשוט נלחמה אתי על החקיקה הזאת.

רוברט אילטוב: לצערי, אני זוכר את הישיבה האחרונה, ששם יעקב אשר התנגד, ויש צדק בהתנגדות שלו, כי הרשויות המקומיות בעצם סובלות מכך שתקציבי המדינה לא עוברים אליהן בזמן, אז הוא התנגד, כי לא מצאנו פתרון לרשויות המקומיות.

רוברט אילטוב: אבל צר לי על כך ששנה וחצי אחרי הדבר הזה אנחנו עדיין ללא החוק הזה.

רוברט אילטוב: החוק הזה מתבקש למשק הישראלי, כדי שכולם יחיו פה בכבוד ויתפרנסו פה בכבוד.

רוברט אילטוב: אני מודה שוב לכל מי שעזר, גם בוועדת השרים, לקידום הצעת החוק שלי, כי אני חושב שאנחנו נצמצם את אותם הפערים שעדיין יש באותם הארגונים ובמוסדות המדינה למינימום הנדרש.

רוברט אילטוב: אני הייתי רוצה שכל הענפים יהיו תחת כלל אחד, ושלא נבנה לכל ענף כללים שונים.

רוברט אילטוב: הדבר הזה הוא פשוט עניין של ניהול נכון של תקציב המדינה.

רוברט אילטוב: הדבר הזה – ניתן לעשות אותו.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

טלי פלוסקוב: ישיב סגן שר האוצר.

אראל מרגלית: רגע, אני.

טלי פלוסקוב: זה אחרי.

טלי פלוסקוב: סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה להעיר את תשומת לבך, חבר הכנסת מרגלית: אם אתה בא לכאן, אתה לא יכול לתמוך.

טלי פלוסקוב: אם אתה הולך לדבר בעד החוק, אני אפסיק אותך, בסדר?

טלי פלוסקוב: כי אני רואה שאתה חותם.

מיקי לוי: שידעו את התקנון.

טלי פלוסקוב: זה לא נכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, תקראו את התקנון ותראו.

מיקי לוי: זה לא מופיע בתקנון, באיזה עמוד בבקשה?

מיקי לוי: לא מופיע.

מיקי לוי: באיזה עמוד?

טלי פלוסקוב: נא להגיע לכאן לסגן מזכירת הכנסת לקבל את הנתונים.

טלי פלוסקוב: הכול לרשותכם.

יצחק כהן: כרגיל, חבר הכנסת אילטוב, אראל מרגלית, חברים – שב, שב לידו, אראל, מכיוון שאני רוצה לשבח את שניכם.

יצחק כהן: הצעת חוק ראויה, נכונה, ואני מודה לכם על הצעת החוק הזאת, ולא רק אני – גם ועדת שרים לענייני חקיקה תומכת בהצעת החוק בקריאה טרומית, בכפוף להצמדת הצעת החוק להצעת החוק הממשלתית בנושא.

יצחק כהן: האם עד כאן התנאי – כן?

יצחק כהן: לפרוטוקול.

רוברט אילטוב: כן, כן.

יצחק כהן: אז אני מבקש מחברי לתמוך בהצעה.

יצחק כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: כאמור, חבר הכנסת אראל מרגלית מבקש להתנגד להצעה.

יצחק כהן: איך?

טלי פלוסקוב: זאת הבקשה.

טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת.

קריאה: הוא לא יכול.

טלי פלוסקוב: רגע, רבותי, תנו בבקשה לחבר הכנסת אראל מרגלית לבדוק את האפשרות לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, רגע, לי יש הצעה אחרת.

טלי פלוסקוב: האופציה היחידה לעלות לכאן כרגע לדבר, כפי שהבנתי, היא להתנגד להצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: אם לי יש הצעה אחרת, הוא יכול להשיב כיוזם, כי הוא יוזם.

חיים ילין: אראל, תן לאלעזר.

טלי פלוסקוב: אבל אין לו דרך אחרת לעלות לדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אם אני מתנגדת, הוא יכול לעלות כיוזם.

מיקי רוזנטל: את יכולה לתת לו?

טלי פלוסקוב: השאלה היא כזאת: אם חברת כנסת אחרת מתנגדת, מבקשת להתנגד – – –

מיקי לוי: אז בסדר, אבל הוא יכול להצביע.

אורלי לוי אבקסיס: הוא עונה בשם המציעים.

טלי פלוסקוב: אז מצאנו את הדרך:

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס מבקשת להתנגד, ואז, בהסכמה של היוזם – – –

אלעזר שטרן: – – –

חיים ילין: זה לא פייר, מה שקרה פה.

חיים ילין: הוא ביקש לפני.

אלעזר שטרן: תשאלי אותו.

טלי פלוסקוב: את מי?

טלי פלוסקוב: רגע, רבותי, בואו נבדוק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, נא להגיע לכאן, נבדוק את הסוגיה.

אלעזר שטרן: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, עושים סדר, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אני מבקשת לוותר, כי הייתה בקשה – ואני לא עקבתי – של חבר הכנסת אלעזר שטרן להתנגד.

אורלי לוי אבקסיס: אלעזר, אני מעבירה לך את הזכות להתנגד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, יש לך שלוש דקות להציג את ההתנגדות.

טלי פלוסקוב: רבותי, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: יש פה סגן מזכירת הכנסת, והוא עוקב אחרי כל מה שקורה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך שלוש דקות להציג את ההתנגדות.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, עמיתי חברי הכנסת, אני לגבי ההצעה הזאת אכן מתלבט, ואני אשמע עוד מה שיהיה אחר כך.

אלעזר שטרן: אני רציתי לנצל את הבמה הזאת עכשיו לדבר על המינוי של הרב הצבאי הראשי ולברך את הרמטכ"ל, שמנע ויכוח פוליטי, דיון פוליטי, והביא מינוי של רב ראשי בתוך מינוי של מפקדי אוגדות – בצד חשיבות התפקיד.

אלעזר שטרן: אני חושב שלרב הצבאי הראשי – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת שטרן, סליחה שאני עוצרת אותך, אבל על-פי התקנון אתה לא יכול לדבר בהזדמנות שניתנה לך כעת בנושא שלא קשור להצעת החוק.

חיים ילין: להתנגד לחוק, ואחרי זה תדבר.

אלעזר שטרן: אני אמרתי שאני אתנגד לחוק.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא, אתה מדבר בנושא; אתה לא יכול לדבר בנושא אחר.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אני חושב שהיו צריכים לתת הרבה יותר לעסקים הקטנים מאשר מה שהחוק הזה מציע להם, ולכן אני אתנגד לו.

מיקי לוי: עכשיו תגיד מה שאתה רוצה.

מיקי לוי: עכשיו.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: עכשיו, אם חבר הכנסת רוברט אילטוב מסכים שחבר הכנסת אראל מרגלית ישיב – בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: לדבר.

אלעזר שטרן: עוד לא התחלתי לדבר.

אלעזר שטרן: היושבת בראש מנהלת את המליאה.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שסיימת.

טלי פלוסקוב: לא סיימת?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אלעזר שטרן: לא התחלתי.

אלעזר שטרן: אני יכול להתחיל?

אלעזר שטרן: בבקשה, אני מבקש לאפס את השעון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, קבל שלוש דקות.

אלעזר שטרן: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: תגיד עוד פעם שאתה מתנגד.

אלעזר שטרן: לא, את זה אמרתי.

אלעזר שטרן: אני מברך את הרמטכ"ל על ההחלטה שבה מינה רב צבאי, ולא נתן לסיעות הבית לריב של מי הוא – – –

טלי פלוסקוב: לא, חבר הכנסת אלעזר שטרן, אני חוזרת ואומרת שאתה לא יכול לדבר בנושא שונה מהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: מה לא ברור?

טלי פלוסקוב: אני נתתי לך שוב שלוש דקות כדי שתדבר בנושא של הצעת החוק.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלעזר שטרן: את תכף תביני.

אלעזר שטרן: כשאני אגמור – תביני איך זה קשור.

אלעזר שטרן: את רוצה?

עיסאווי פריג': – – –

מיקי רוזנטל: לא היה – – – הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: מה זה?

מיקי רוזנטל: תסכם את העניין של הימים.

מיקי לוי: שהרב ישלם בזמן.

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: 30 יום, ובסוף הרב יקבל את המגיע לו.

אלעזר שטרן: אני רוצה לתת אשראי.

אלעזר שטרן: זה חוק על אשראי, נכון?

עיסאווי פריג': דבר על מה שאתה רוצה.

קריאה: על הגבלת אשראי.

אלעזר שטרן: על הגבלת אשראי, כן, ואני חושב שצריך לתת יותר אשראי לרמטכ"ל על זה שהוא מינה רב ראשי בנוהל מפקדי אוגדות, ולא השאיר את זה לוויכוח פוליטי בין סיעות הבית הזה.

אלעזר שטרן: גם אני, כמו רבים מחברי, שמעתי בצער את ההתבטאויות של הרב הראשי בעבר, ואני מצר על כך שנאמרו – לא משנה באיזו סיטואציה, אבל בוודאי לא כרב ראשי – ואני קורא לו ואני בטוח שימצא את הדרך להבהיר את עמדותיו בשלב הנוכחי לגבי כל הנושאים מעוררי המחלוקת, מאיך מתנהגים במלחמה דרך שירות נשים בצה"ל ועד יחס לחד-מיניים בצה"ל.

אלעזר שטרן: אני קורא לחברי הבית הזה, בהנחה שהרב יפרסם הבהרה, להשאיר את הדברים האלה להחלטת הרמטכ"ל ולדעת שהרב אייל קרים, שהיה גם מפקד וגם כבר למעלה מ-12 שנים רב בצה"ל, הוא רב פרגמטי, מבין את התפקידים, עוסק בהלכה, ואין שום סיכוי בעולם שהוא ייקח את הצבא למקומות בניגוד לעמדת הרמטכ"ל.

קריאה: אבל איך אתה מסביר את ההתבטאויות האלה?

אלעזר שטרן: שבענו בבית הזה מספיק מכך שדיון כמו התנהגות החייל בחברון הפך לוויכוח פוליטי בין שמאל לימין ומה זה טוהר הנשק.

אלעזר שטרן: גם בתוך המפלגה שלי יש דעות אחרות מהדעה שלי.

אלעזר שטרן: אני חוזר עוד פעם: אני מברך את הרמטכ"ל על בחירה של מועמד ראוי.

אלעזר שטרן: אני קורא לרב המועמד לפרסם את מה שהוא כותב כבר למעלה מעשר שנים, את העמדות שלו, ואני מבקש מעמיתי בבית הזה לתת אשראי גם לעסקים קטנים וגם לעסקים גדולים מאוד.

אלעזר שטרן: ואני מאחל לרב ולכולנו שבצה"ל תהיה יהדות מאחדת ומלכדת, שמייצגת "דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום".

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: כאמור, חבר הכנסת אִראל מרגלית – בבקשה, אתה יכול לחזור לכאן לשלוש דקות.

אראל מרגלית: אֵראל, אראל.

טלי פלוסקוב: אראל מרגלית, בבקשה.

אראל מרגלית: תודה רבה, כבוד היושבת-ראש.

אראל מרגלית: קודם כול, אני רוצה לענות לחבר הכנסת אלעזר שטרן לגבי מה שהוא אמר על הרב.

אראל מרגלית: אתה יודע, מעשים הם גם דיבורים; אלעזר שטרן, מעשים הם גם דיבורים, מעשים הם גם דיבורים.

אראל מרגלית: קשה לי להבין איך אדם עם דיבורים כל כך ברורים בכיוון אחד – אתה נותן לזה לגיטימציה, גם אם אתה מכיר אותו ברמה האישית, בעיקר אם הוא אישיות ציבורית.

אראל מרגלית: עכשיו לגבי החוק.

אראל מרגלית: אני רוצה לענות לך על ההתנגדות שלך.

אלעזר שטרן: – – –

אראל מרגלית: אני קודם כול רוצה לברך – אני קודם כול רוצה לברך את חבר הכנסת אילטוב, שהוביל את החוק הזה גם בכנסת הקודמת וגם בכנסת הנוכחית, ונתן לי את הזכות להצטרף אליו.

אראל מרגלית: אני רוצה לברך את חברת שלי יחימוביץ, שהובילה את החוק יחד עם חבר הכנסת אילטוב בכנסת הקודמת, וגם עכשיו זה עומד לזכותה, וגם את חבר הכנסת רועי פולקמן – ואני רואה את כולנו – שמוביל את – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

אראל מרגלית: אוקיי, חבר'ה, בואו.

אראל מרגלית: כולנו לוקחים הרבה מאוד חוקים שאנחנו ניסינו לקדם במשך מאוד הרבה זמן ונותנים להם גיבוי כקואליציה, ויש לכם הכוח, וכל הכבוד.

מירב בן ארי: – – – ומעבירים – – – קריאה שלישית – – –

אראל מרגלית: לגבי החוק אני רוצה להגיד את הדבר הבא: יש שלושה נושאים שבגינם העסקים הקטנים במדינת ישראל קורסים; 60,000 עסקים קטנים נסגרו ב-12 החודשים האחרונים: 1.

אראל מרגלית: הנושא של אשראי: אי-אפשר שהעסק הקטן יהיה האשראי של מדינת ישראל ושל הרשויות המקומיות וייתן להם לפעמים אשראי עד 170 יום.

אראל מרגלית: 170 יום לעסק קטן זה כמו גזר-דין שהוא לא מקבל את הכסף.

אראל מרגלית: זאת הסיבה מספר אחת להתמוטטות העסקים הקטנים.

אראל מרגלית: ואתם יכולים לראות שגם בבניית עיר הבה"דים בדרום וכמעט בכל פרויקט גדול עסקים קטנים לא יכולים להשתתף במכרזים שבהם צריכים לתת מימון של חצי שנה לרשויות או למשרדים הממשלתיים.

אראל מרגלית: 2.

אראל מרגלית: כל הנושא של ביורוקרטיה: בשבוע הבא תגיע הצעת חוק שלי של One Stop Shop, שאומרת שהעירייה או האזור צריכים למקם את כל הביורוקרטיה מול העסק – משרד הפנים והרשות המקומית – במקום אחד, כך שכל דרישה לגיטימית תהיה באותו מקום אחד והן לא יתפזרו.

אראל מרגלית: 3.

אראל מרגלית: אשראי: עסקים קטנים מקבלים אשראי, אם בכלל, בריבית של 9%, 10%; עסק גדול מקבל אשראי ב-2%, 3%.

אראל מרגלית: אי-אפשר לנהל הון חוזר בריביות כאלה.

אראל מרגלית: אני אומר, אם נצליח לעבוד ביחד, קואליציה ואופוזיציה, כדי לתת אשראי של 30 יום, או 45 יום הכי הרבה, ולשלם בזמן – אנשים מבצעים שירות, רוצים לקבל תשלום – נעשה מעשה בישראל.

טלי פלוסקוב: תודה.

אראל מרגלית: רגע, ורק דבר אחרון: לא רק הממשלה והרשויות – גם עסקים גדולים לעסקים קטנים.

אראל מרגלית: אנחנו נעשה פה ביחד כנס ונעשה אמנה חברתית-כלכלית שעסקים גדולים גם הם משלמים בזמן לעסק קטן.

אראל מרגלית: עשינו את זה בשדולה; נעשה את זה שוב ונעביר את זה כחלק מהתיקונים של הצעת החוק.

אראל מרגלית: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: רבותי, כאמור, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק הגבלת אשראי ספקים למוסדות המדינה, התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגבלת אשראי ספקים למוסדות המדינה, התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 33 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגבלת אשראי ספקים למוסדות המדינה, התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2413/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הצבעה באמצעות תעודת חוגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: ההצעה הזאת היא בתמיכת הממשלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, קצר ולעניין – זה מסוג הדברים הקטנים; האמת, שזה מין רגע של אושר, אפילו, שאפשר לעשות דבר נורא קטן, כאילו נורא אזוטרי.

בצלאל סמוטריץ': חתומים על זה למעלה מ-60 חברי כנסת מכל סיעות הבית, בלי ויכוחים, בלי צעקות – משהו לכאורה לא מדי חשוב, אבל עוד פעם, עוד משהו קטן שאנחנו כאן בכנסת זוכים לשרת בו את הציבור הישראלי: פשוט מאוד לאפשר לחיילים בסדיר ובקבע להצביע בבחירות לכנסת ולרשויות מקומיות באמצעות תעודת חוגר.

בצלאל סמוטריץ': ההגדרה היום בחוק, הדרישה היום בחוק היא להצגת תעודת זהות בלבד, כי תעודות חוגר פעם היו מנייר כזה – לא היה משהו שאפשר לוודא שאכן מי שעומד מולך הוא האזרח שעומד מולך.

בצלאל סמוטריץ': היום תעודות חוגר הן מסודרות, מונפקות, דיגיטליות, עם תמונה; אי-אפשר לזייף.

בצלאל סמוטריץ': גם מניסיוני – ואני בטוח שמניסיונם של אחרים – חייל לא מסתובב עם הרבה מאוד מסמכים.

בצלאל סמוטריץ': יש לו תעודת חוגר בכיס וזה מספיק – לא צריך להטריד אותו עם יותר מזה; שוב, מסוג הדברים הקטנטנים.

בצלאל סמוטריץ': אני מודה לכל החברים כאן מכל סיעות הבית שתמכו בדבר הזה, וכמובן – לוועדת השרים, ומקווה שנעביר את זה מהר, קצר ולעניין.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס מבקשת להתנגד.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: סליחה, גברתי.

טלי פלוסקוב: קודם אנחנו נשמע את תשובתו של סגן שר הפנים משולם נהרי, ואז תהיה לך אופציה להתנגד.

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חברי הכנסת, אכן הצעה ראויה.

משולם נהרי: ההצעה מבקשת לקבוע כי חיילים במדים יוכלו להזדהות באמצעות תעודת חוגר לצורך הצבעה בבחירות לכנסת, בבחירות לרשויות מקומיות ובבחירות מקדימות במפלגות.

משולם נהרי: כיום בבחירות לרשויות המקומיות ניתן להזדהות באמצעות תעודת זהות, דרכון ישראלי תקף או רישיון נהיגה תקף הכולל תמונה.

משולם נהרי: בבחירות לכנסת ניתן להזדהות, נוסף על אלה, באמצעות תעודת חבר כנסת.

משולם נהרי: בבחירות מקדימות כיום אמצעי הזיהוי נקבע בתקנון המפלגה.

משולם נהרי: על-פי דברי ההסבר, חיילים המשרתים בשירות סדיר נמנעים בדרך כלל מנשיאת תעודת זהות ומשתמשים בתעודת חוגר כתעודה מזהה, ולכן במקרים רבים נמנעת מהם זכות ההצבעה בפועל.

משולם נהרי: אנו מבקשים לתמוך בהצעת החוק, בכפוף לכך שהתעודה תהיה בתוקף ותישא גם את שמו המלא ומספר הזהות של החייל, שהצבא יאשר כי התעודות אמינות ומספרי הזהות מאומתים מול מרשם האוכלוסין, ושיובהר כי מדובר על חיילים בשירות סדיר בלבד.

משולם נהרי: הננו סבורים כי בתיאום עם משרדי הממשלה הנוגעים הדבר, ובכפוף, בהתניית קיומם של התנאים האמורים גם לגבי השימוש בתעודת חוגר בבחירות, יש לתמוך בהצעת החוק.

משולם נהרי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר הפנים.

טלי פלוסקוב: כאמור, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יש לך שלוש דקות להתנגד.

אורלי לוי אבקסיס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לנצל את התקנון כדי לדבר על משהו שהוא בחזקת פיקוח נפש, הצלת חיים.

אורלי לוי אבקסיס: ומה ראוי יותר מלהציל מאשר את חייהם של ילדים קטנים?

אורלי לוי אבקסיס: אם תשאלו: האם בידיכם הדבר?

אורלי לוי אבקסיס: כן, בידיכם הדבר.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, בחודשיים האחרונים מצאו את מותם לפחות ארבעה פעוטות בטרגדיה בלתי ניתנת לתפיסה, שהלב – קשה לו לקבל.

אורלי לוי אבקסיס: קשה עוד יותר לדעת שאתם עושים את זה מנקודה של נקמנות קטנה, של קואליציה כלפי חברת כנסת שלא מיישרת אתכם קו.

אורלי לוי אבקסיס: כמה אטומי לב אתם, כמה קרים וכמה אכזריים.

אורלי לוי אבקסיס: ארבעה ילדים בתוך פחות מחודשיים איבדו את חייהם כי המטפלת בגן לא הרימה טלפון או שלחה איזו הודעה או התראה באפליקציה – כי אתם רוצים להעניש את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: למי שלא יודע, הצעת חוק למניעת שכחת ילדים, או אי-הגעת ילד למוסד חינוכי, שכתבתי בעצמי, יזמתי, הגשתי, עברתי ועדת שרים, קריאה טרומית, עברתי קריאה ראשונה – היא נמצאת על שולחן הממשלה לדין רציפות.

אורלי לוי אבקסיס: אילו עבר החוק הזה, הייתם מצילים נפשות בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת על המקרה הטרגי שקרה בערד אתמול, אני שואלת את עצמי אם אני רוצה להיות חלק ממסכת מטורפת, אכזרית וקרה שכזאת.

אורלי לוי אבקסיס: תחייכי לך, חברת הכנסת מירב בן ארי, אבל יכולתם ויש ביכולת

אורלי לוי אבקסיס: כם להציל את הילדים הבאים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק מדברת על כך שכאשר ילד לא מגיע למוסד חינוכי, יצטרך הצוות המקצועי להרים טלפון – רק לגבי אלו שלא הגיעו ולא הודיעו שהם לא מגיעים.

אורלי לוי אבקסיס: הדבר הזה עבר את כל המשוכות, ונלחמתי על זה קשה ביותר, ביחד עם חבר הכנסת שעכשיו הוא שר, יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: ניסיתי להעביר את זה בוועדת שרים לחקיקה, פעם אחר פעם, דין רציפות.

אורלי לוי אבקסיס: פיקוח נפש.

אורלי לוי אבקסיס: תתביישו לכם, קואליציה.

מירב בן ארי: איפה השר יריב לוין?

מירב בן ארי: איפה הוא?

אורלי לוי אבקסיס: כמה ילדים ישלמו בחייהם כדי להעניש את חברת הכנסת אורלי לוי?

מירב בן ארי: אף אחד לא רוצה להעניש.

אורלי לוי אבקסיס: זה נמצא בוועדת שרים לחקיקה.

אורלי לוי אבקסיס: אני הייתי יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד.

מירב בן ארי: איפה יריב לוין, השותף שלך?

מירב בן ארי: הוא יושב בוועדת שרים.

אורלי לוי אבקסיס: יכולתי לעשות מחטף.

אורלי לוי אבקסיס: החברים שלכם בוועדת שרים לחקיקה הצביעו נגד.

אורלי לוי אבקסיס: כולם הצביעו נגד.

מירב בן ארי: – – –

אורלי לוי אבקסיס: דמם ישב על מצפונכם, כי בכל פעם שאני רואה מקרה כזה אני אומרת שיכולנו למנוע.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא היה מדובר על ילדים שאמורים להגיע למוסד חינוכי, הייתי אומרת שלא בידינו הדבר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל בידינו הדבר, ואין לו עלויות כספיות ולא תקציביות.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת, חבר הכנסת סמוטריץ, אני מבקשת מחבר הכנסת ביטן, אני מבקשת מחבר הכנסת איציק וקנין.

אורלי לוי אבקסיס: חבר הכנסת וקנין, אנחנו מדברים על פיקוח נפש, על הצלת נפשות.

אורלי לוי אבקסיס: אומרים לי לא להסיר אחריות מההורים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רק שמים עוד רשת ביטחון להצלת הילדים האלה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: כולם היו בדרך למוסד החינוכי שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אם הצעת החוק הזאת הייתה עוברת היינו מצילים כנראה את ארבעתם, כי היכולת לשרוד בחום הזה בשעה הראשונה לא דומה למה שקורה אחרי שש שעות, בגיהינום של החום הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם רוצים להעניש אותי, ואתם עושים את הדברים בצורה רעה.

אורלי לוי אבקסיס: אתם מענישים את החברה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, יש לך שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אני רק מבקש להבהיר.

בצלאל סמוטריץ': בוועדת שרים לחקיקה הייתה בקשה של שר הביטחון שהחוק לא יחול על בחירות פנימיות בתוך המפלגות מסיבות שלא רוצים מעורבות-יתר של חיילים במדים – יותר מדי בפוליטיקה פנימית.

בצלאל סמוטריץ': אני כמובן מקבל את זה ונקדם את החוק באופן שהוא לא יחול על בחירות פנימיות בתוך המפלגות.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כאמור, אנחנו עוברים להצבעה, וכעת נצביע על הצעת חוק הצבעה באמצעות תעודת חוגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הצבעה באמצעות תעודת חוגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 26 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הצבעה באמצעות תעודת חוגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן מבקשת להצטרף כתומכת.

טלי פלוסקוב: יש עוד מישהו?

טלי פלוסקוב: תודה.

רוברט אילטוב: אני מציע לוועדת חוץ וביטחון.

טלי פלוסקוב: אם כן, ההצעה עוברת לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה.

טלי פלוסקוב: הוא מבקש חוץ וביטחון, והייתה בקשה לוועדת חוקה, אז אנחנו מעבירים את זה לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/742/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מרכז שירות ארצי לעניין כרטיס "רב-קו"), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק בתמיכת הממשלה והנמקה מהמקום.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, אני ביקשתי הנמקה מהמקום כי אין טעם להאריך בדברים.

ישראל אייכלר: כבר דיברנו בשבוע שעבר, כאשר הממשלה קיבלה את הצעת החוק באופן מוגבל, על הקמת מרכז שירות ארצי ל"רב-קו", שהרבה אנשים סובלים מזה.

ישראל אייכלר: מוצע לקבוע שיוקם במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים מרכז שירות ארצי בעניין כרטיס ה"רב-קו", שהוא יקים מרכזי שירות בפריסה ארצית להנפקת כרטיסים, בירור הסכום, יטפל בפניות הציבור בנושא כרטיס ה"רב-קו".

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך בדברים.

ישראל אייכלר: אם מדברים על תחבורה ציבורית, אי-אפשר שלא להביא את הזעקה של האנשים הממתינים בתחנות האוטובוסים המלאות, בפרט באוטובוס האחרון בכל יום.

ישראל אייכלר: על-פי החוק, החברות צריכות לתגבר ולא להשאיר אנשים בתחנות.

ישראל אייכלר: למעשה, הן לא יכולות לעמוד בזה.

ישראל אייכלר: הן טוענות שהקשיחות של השעה שהם צריכים לצאת, למשל, חצי שעה לפני המועד האחרון, עם האוטובוס ריק, גורמת להם שאחר כך אין להם אוטובוסים לאסוף את האנשים בסוף.

ישראל אייכלר: אני מבקש משר התחבורה לשים לב לעניין הזה ולא להשאיר אנשים בתחנות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: ישיב בשם שר התחבורה והבטיחות בדרכים השר גלנט.

יואב גלנט: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, בהצעת החוק מוצע להקים מרכז שירות ארצי אשר יופקד על הנפקתם והפצתם של כרטיסי "רב-קו", ינהל את ההתחשבנות הכספית הנוגעת לתשלום דמי הנסיעה באמצעות כרטיס "רב-קו" ויטפל בפניות הציבור בנושא קבלת החזרים כספיים בשל רכישת הכרטיס.

יואב גלנט: שינויים אשר חלו בשנים האחרונות בענף התחבורה הציבורית, ובהם התווספותם של מפעילי קווי שירות לאוטובוסים, הקמתן של מערכות הסעת המונים דוגמת הרכבת הקלה והמטרונית ופיתוחה של רכבת ישראל, וכן מדיניות הממשלה לעודד שימוש בתחבורה הציבורית, הגבירו את הצורך באיחודם של מערכי הכרטוס הפרטניים לכדי מערך כרטוס משותף לכלל מפעילי התחבורה הציבורית באמצעות כרטיס חכם, כרטיס ה"רב-קו".

יואב גלנט: המעבר לשימוש ב"רב-קו" והסדרתו הנו תהליך ארוך ומורכב, ועדיין קיימים בו נושאים הדורשים הסדרה וטיפול.

יואב גלנט: אחד מהם הוא תחום השירות לנוסע, אשר אותו מבקשת הצעת החוק להסדיר.

יואב גלנט: הסדרת השירות לנוסע הנה נדבך חשוב, אך לצדו מתקיים הצורך בהסדרת היבטים נוספים בהפעלת השימוש בכרטיס האמור.

יואב גלנט: בהתאמה, הממשלה מקדמת חוק להסדרת השימוש בכרטוס החכם בתחבורה הציבורית.

יואב גלנט: הצעת חוק בעניין זה צפויה להתפרסם כבר בימים הקרובים.

יואב גלנט: הצעת החוק הממשלתית תכלול הסדרה כוללת של השימוש ב"רב-קו", סוגי כרטיסים והזכויות הנלוות להם, התנאים להנפקתם, הסדרים לשמירת הפרטיות של מחזיקי הכרטיסים, וכן התחום המוסדר בהצעת החוק המוצעת – מרכז השירות לציבור.

יואב גלנט: לפיכך, עמדת הממשלה היא לתמוך בהצעת החוק, בכפוף לאיחודה עם הצעת החוק הממשלתית בהמשך הליכי חקיקה ובכפוף להסכמה עם משרד האוצר.

יואב גלנט: אשר על כן, אבקש לתמוך בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יואב גלנט.

טלי פלוסקוב: מקובל, חבר הכנסת אייכלר?

ישראל אייכלר: כן.

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו נצביע כעת על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מרכז שירות ארצי לעניין כרטיס "רב-קו"), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מרכז שירות ארצי לעניין כרטיס "רב-קו"), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 27 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מרכז שירות ארצי לעניין כרטיס "רב-קו"), התשע"ה–2015, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2753/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק ליורשי נפטר), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רשום אצלי שתשובה והצבעה במועד אחר.

מיקי לוי: נכון.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

מיקי רוזנטל: מיקי, אין מועד ב', אין מועד ב'.

מיקי לוי: אני מנסה, כי זה כל כך חשוב.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מענק העבודה, הידוע בשמו הקודם – מס הכנסה שלילי, הוכח כאחד הכלים החשובים והאפקטיביים שיש בידי הממשלה לתמרץ יציאה לעבודה.

מיקי לוי: זו בדיוק הדרך הראויה שעל הממשלה ללכת בה: כסף שמעודד יציאה לעבודה, במקום הגדלת הקצבאות למי שיכול ולא רוצה.

מיקי לוי: וצריך לזכור כי מענק העבודה מתרכז באוכלוסיות הכי חלשות בחברה הישראלית, אלו שיוצאים לעבוד ומרוויחים משכורות נמוכות, ולכן ראוי לטפח ולהרחיב את הכלי האפקטיבי והצודק הזה ככל הניתן.

מיקי לוי: בתקופת הממשלה הקודמת אכן פעלנו להרחיב את מעגל הזכאים בקרב אימהות חד-הוריות ועצמאים.

מיקי לוי: החוק הממשלתי שהצלחנו להעביר בקריאה ראשונה לפני הבחירות העלה משמעותית את רף השכר שאימהות יכלו לקבל בגינו מענק עבודה.

מיקי לוי: זהו מעשה מוסרי וחברתי – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אפשר לצאת, בבקשה?

טלי פלוסקוב: אני שומעת את השיחה שלך.

מיקי לוי: זהו מעשה מוסרי וחברתי ממדרגה ראשונה.

מיקי לוי: אימהות חד-הוריות הן אחת הקבוצות החלשות בחברה הישראלית, וכל אפשרות לסייע להן בנטל העצום שנופל על כתפן – ראוי ויש לעשות.

מיקי לוי: אני מברך את שר האוצר כחלון על קידום הצעת החוק הזאת בכנסת הנוכחית והשלמת החקיקה, וכן מודה לו על תמיכתו בהצעת חוק שקידמתי להשוואת תנאי הזכאות של עובדים עצמאים לעובדים שכירים בקבלת המענק.

מיקי לוי: לא הייתה שום סיבה להפלות את העצמאים לרעה בזמן שחיכו לקבלת המענק ולנכות להם מס של 25% ממנו.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, הצעת החוק שאני מציג היום לפני הכנסת מטפלת אף היא במענק העבודה, ובאה לתקן עוולה צורמת שפוגעת במשפחות מאוכלוסיות חלשות ברגעים הקשים ביותר שלהן, ואין כל סיבה שתתרחש.

מיקי לוי: החוק כפי שהוא כיום לא מותיר ליורשיו של אדם שנפטר לקבל את כספי המענק שלו, כספים שמגיעים לו, אף שעבד בשנה האחרונה לחייו ונמצא זכאי לקבלת הכסף; למרות שאם אותו אדם בדיוק היה חייב כסף לרשות המסים, היא יכולה לתבוע את יורשיו.

מיקי לוי: אם הוא חייב כסף למדינה ורשות המסים דורשת את המגיע לה מהיורשים שלו, מדוע שהמדינה – כסף שמגיע לו בזמן פטירתו, לא תשלם ליורשים שלו?

מיקי לוי: ולמי היא אמורה לשלם?

מיקי לוי: לאותם יורשים ממשפחות חלשות, שלעתים אין להם אף את היכולת ואת הכסף לקיים את השבעה.

מיקי לוי: זהו חוסר צדק מצד המדינה, ואני מציע היום לתקנו.

מיקי לוי: לא יכול להיות שהמדינה רק יודעת לקחת כסף ממשפחתו היורשת של אותו אדם שנפטר, אך מנגד מסרבת להחזיר את כספו שהגיע כדין ליורשיו.

מיקי לוי: בדרך כלל הרי מדובר באוכלוסיות חלשות ובמשפחות שזקוקות למענק הזה כאוויר לנשימה.

מיקי לוי: במקרים רבים הן חוות מכה כלכלית עם פטירתו של קרוב משפחתם, שיכול היה להיות המפרנס היחיד והעיקרי.

מיקי לוי: פעמים רבות המשפחה לקחה את סכום הכסף הזה בחשבון וידעה שהוא עומד להגיע.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, מכובדי שר האוצר, אין צודק ומוסרי מתמיכה בהצעת החוק שלפנינו ומתיקון העוולה הזאת, מה גם שלא מדובר בעלות תקציבית משמעותית.

מיקי לוי: מבירורים שעשיתי, אף שאין הערכה מדויקת, אין מקרים רבים מדי כאלה, ולכן היא לא יוצרת עול תקציבי על המדינה.

מיקי לוי: רוצה לומר, כמה מקרים יש שאדם צריך לתבוע מענק עבודה – בשמו הקודם מס הכנסה שלילי – וכשמגיע הזמן לקבל את זה, בשנה החולפת, הוא נפטר והולך מעולמנו?

מיקי לוי: כמה מקרים כאלה יש?

מיקי לוי: מקרים בודדים.

מיקי לוי: וראוי שבמקרים האלה, שהם בודדים, הכסף יוחזר לאותם אנשים שזקוקים לו, וכפי שאמרתי, על-פי בדיקתי – מהאוכלוסיות החלשות.

מיקי לוי: להבנתי, רשות המסים לא הביעה התנגדות, ותאמינו לי, יש לי שם מהלכים להצעה, ולכן אני מבקש מכם לשקול אותה בחיוב, אדוני שר האוצר.

מיקי לוי: אין סיבה אמיתית שלא לתקן את העוול הזה.

מיקי לוי: הרי כולנו מסכימים שהכסף שאדם זכאי לו והרוויח כדין בעמל רב בשנתו האחרונה לחייו שייך לו וליורשיו.

מיקי לוי: לבקשת ועדת השרים, חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, ולבקשתו של שר האוצר, אחכה עם תשובתו ועם ההצבעה למועד אחר.

מיקי לוי: בחרתי שלא להעלות אותה להצבעה ולחכות, מכיוון שאני באמת מאמין שלאחר בחינת החוק על-ידי שר האוצר וחברי ועדת השרים לחקיקה, השכל הישר יכריע והקואליציה תתמוך בהצעת החוק הכל-כך חשובה, המתקנת עוול היסטורי.

מיקי לוי: יחד עם זאת נוכל לתקן את העוול הזה ובמקביל לתת עוד תוקף למענק העבודה ולחזק אותו בעיני הציבור ככלי אפקטיבי ויעיל שיכול להגדיל את הכנסתו.

מיקי לוי: אני מבקש בכל לשון של בקשה, ואפילו מעט בתחינה, שהכסף הזה שמגיע לאנשים מעוטי היכולת בדין – כי אם אדם שהולך מן העולם, נפטר, ומגיע כסף לרשות המסים או למי מגורמי רשויות הממשלה, המדינה יודעת לתבוע את המגיע לה, ובצדק; בואו ניקח את היפוכו של דבר – כשמגיע לאותו אזרח, ששילם כל חייו את מסיו כדין, כסף מהמדינה, לא יכול להיות שהמדינה לא תשלם את הכסף הזה ליורשיו.

מיקי לוי: אני בהחלט מאמין בצדק החלוקתי ובצדק החברתי הזה.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2927/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצגת נפח משקאות), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת יואל חסון ודוד ביטן.

טלי פלוסקוב: ינמק חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: גם כאן, רבותי, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן ואני יזמנו כאן הצעת חוק שמטרתה לבוא וליצור כאן שקיפות ותמונה ברורה של מה שאנחנו צורכים כאשר אנחנו קונים משקאות בכוס.

יואל חסון: אני רוצה לומר, לפני שאגע קצת בפרטי החוק:

יואל חסון: באמת בשנים האחרונות יש תודעה צרכנית מאוד עמוקה וחזקה של הציבור הישראלי.

יואל חסון: גם כאן בכנסת יש חקיקות רבות בתחומים הצרכניים, וכאלה שמבקשות או רוצות לוודא שאנחנו יודעים מה אנחנו צורכים, יודעים מה אנחנו קונים.

יואל חסון: והכוח הזה שעובר לצרכן הוא בעיני בסופו של דבר גם מחזק את העוסקים, מחזק את המשק ומחזק את הכלכלה הישראלית.

יואל חסון: אני לא יודע כמה אתם שמתם לב, או אתם יודעים – כאשר היום אדם נכנס למסעדה, לבר או לפאב ורוצה לקנות כוס בירה, כשהוא מזמין את הבירה הוא לא יודע מה גודל הכוס, הוא לא יודע מה כמות המשקה שהוא מקבל; הוא לא יודע אם זה חצי ליטר, הוא לא יודע אם זה 300 מיליליטר.

יואל חסון: בכלל, יותר ויותר עוסקים היום מכניסים או משתמשים במה שאסור – ביחידת מידה שנקראת פיינט, שהיא בכלל אסורה בחוק – וכל זה כדי לבלבל את הצרכן, והצרכן באמת לא יודע מה הוא רוכש.

יואל חסון: הוא לא יודע אם הוא יקבל כוס שיש בה חצי ליטר או 300 מיליליטר.

יואל חסון: אגב, זה גם במשקאות אלכוהוליים וזה גם במשקאות קלים ובכל משקה אחר.

יואל חסון: אנחנו האחרונים בעולם שלא טיפלו בסוגיה הזאת.

יואל חסון: בכל העולם – ורבים מכם הסתובבו בעולם וישבו בבתי-קפה ובמסעדות – תשימו לב שכשאתם רוכשים משקה שאמור להגיע בכוס, בדרך כלל ליד המחיר כתובים כמות המשקה או גודל הכוס שאתה הולך לקבל, ואצלנו כתוב רק: גדול, קטן, בינוני, וכל מיני דברים מהסוג הזה, שמתאימים באמת לכלכלה לא מתקדמת, למשק לא מתקדם.

יואל חסון: זה לא מתאים לכלכלות מתקדמות, זה לא מתאים למדינות מתקדמות, ויותר גרוע מזה – זו פגיעה משמעותית ביכולת של הצרכן לדעת מה הוא קונה.

יואל חסון: אני אומר בכנות שזו לא הצעת חוק יומרנית, מהפכנית, כזאת שתפתור את כל בעיות הצרכנים במדינת ישראל, אבל זה עוד שלב, שלב נוסף, שמסדיר את מערכת היחסים בין הלקוחות לבין העוסקים, שמסדיר את זה שאנחנו נדע מה אנחנו קונים.

יואל חסון: לדוגמה, חברי חברי הכנסת, כאשר אנחנו הולכים לסופרמרקט וקונים בו חבילה של כל דבר שהוא – "ביסלי", שקדי מרק, לא משנה מה – כשהוא ארוז בחבילה אנחנו יודעים בדיוק, חברת הכנסת בן ארי – למרות שאני לא יודע מתי בפעם האחרונה ביקרת בסופרמרקט, אני יכול לומר לך שיודעים בדיוק מה הכמות.

מירב בן ארי: – – – מה, אתה חושב שיש לי עוזרת שעושה לי את הקניות?

יואל חסון: לא.

יואל חסון: את פשוט נורא עסוקה.

יואל חסון: אני לא חושב שיש לך זמן לעשות את זה.

רויטל סויד: היא לא אוכלת.

רויטל סויד: היא לא אוכלת.

יואל חסון: אני בטוח שיש מישהו אחר שעושה את זה עבורך.

יואל חסון: אבל אני אומר בכל זאת, כדי שתדעי, גברתי חברת הכנסת בן ארי – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: – – שכשאתה קונה מוצר סגור בקופסה או בשקית, אתה יודע בדיוק מה אתה קונה, גם בכמות, ואתה גם יודע מה ההרכב התזונתי של המוצר הזה.

יואל חסון: אתה יודע בדיוק מה אתה מקבל.

יואל חסון: לעומת זאת, אתה לא יודע מה אתה מקבל כשזה מגיע בכוס.

יואל חסון: גברתי הסגנית, יושבת-ראש הישיבה, אני יכול לספר לך שחברת הכנסת בן ארי, לדוגמה – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: – – שוכנת ומבלה לא מעט בברים ובמסעדות.

יואל חסון: היא מכירה את חיי הלילה – באופן החיובי של המילה אני אומר את זה, כמובן.

רויטל סויד: – – –

טלי פלוסקוב: שתבקש להגיב.

רויטל סויד: מקנאה אתה מדבר.

יואל חסון: סליחה, אני לא שומע.

רויטל סויד: מקנאה.

יואל חסון: מקנאה גדולה.

יואל חסון: אם זה לא היה ברור, אז תודה, חברת הכנסת סויד, שהסבת את תשומת לבי לנושא הזה.

יואל חסון: בקנאה גדולה אני אומר שהלוואי שהייתי מגיע לקרסוליה של חברת הכנסת בן ארי בכל הקשור לבילויים וחיי הלילה.

מירב בן ארי: לפרוש בשיא – – –

יואל חסון: את אומרת: להפסיק כאן.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני אומרת שהכוס של הפיינט היא בדיוק לפי הגודל – אגב, היחידה שהיא 400 – לעומת כוסות אחרות, שאתה לא יודע מה אתה מקבל.

יואל חסון: בדיוק.

מירב בן ארי: אם אתה שואל את דעתי המקצועית.

יואל חסון: כאשר הממשלה הקודמת ושר האוצר הקודם – תקשיבי למה שאני אומר – העלו את המס על הבירה והפכו את הבירה למאוד יקרה, רצו בכל זאת בעלי העסקים להוריד את הכמות כדי להוזיל את הבירות, כדי שיקנו בכל זאת בירות, ולכן הם לקחו את הפיינט והשתמשו בפיינט: 400 במקום 500 וכיוצא בזה.

יואל חסון: קודם כול – אסור להשתמש בפיינט; דבר שני – מאז בוטלה ההחלטה הזאת של שר האוצר והמס ירד בחזרה על-ידי שר האוצר הנוכחי.

יואל חסון: כדאי מאוד שהלקוחות, ואת יודעת את זה, ידעו מה הם צורכים.

יואל חסון: חבר הכנסת ביטן ואני ניהלנו שיח מול משרד הכלכלה שבאמת עוסק בעולמות האלה של הצרכנות והרגולציה.

יואל חסון: קודם כול, הסכמנו לצמצם את החוק – ואת זה כדאי שתדעי, חברת הכנסת בן ארי – רק למשקאות אלכוהוליים, כך שלפחות במשקאות אלכוהוליים יהיה סימון כמותי.

יואל חסון: כשאתה מזמין בירה או כל דבר אחר, בתפריט אתה יודע מה כמות המשקה שאתה מקבל.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, באמת הסכמנו עם הממשלה.

מירב בן ארי: כל כוס תהיה מדידה?

יואל חסון: לא.

יואל חסון: בתפריט, כשיהיה כתוב המחיר – שליד המחיר תהיה כתובה הכמות.

יואל חסון: עכשיו את שואלת על בירה: כמה עולה בירה היום?

יואל חסון: אני לא יודע.

יואל חסון: אני לא מבלה במקומות – – –

מירב בן ארי: תלוי איפה אתה קונה.

יואל חסון: מה?

מירב בן ארי: תלוי איפה אתה קונה.

יואל חסון: בממוצע כמה עולה – – –?

מירב בן ארי: נגיד 25 שקלים.

יואל חסון: 25 שקלים, אז את יודעת שב-25 שקלים את מקבלת, לדוגמה, 300 מיליליטר, אוקיי?

יואל חסון: היום את לא יודעת מה את מקבלת.

יואל חסון: אין לך שום מושג.

רויטל סויד: בינתיים, נראה לי שאתה לא הולך לעשות קניות; לא שהיא לא הולכת לעשות קניות.

יואל חסון: לא, אני לא מבלה בפאבים כמוך.

רויטל סויד: – – – קניות.

מירב בן ארי: כאילו אתה יודע כמה עולה שקית "ביסלי".

יואל חסון: מה?

מירב בן ארי: "ביסלי".

יואל חסון: "ביסלי"?

מירב בן ארי: אמרת שיש שקיות שאתה יודע מה אתה מקבל.

יואל חסון: אני אגיד לך למה אני לא יודע כמה עולה "ביסלי" – כי אני תומך מאוד במהפכה הבריאותית של חבר הכנסת ליצמן, השר ליצמן.

רויטל סויד: חלב.

מירב בן ארי: חלב.

מירב בן ארי: כמה עולה ליטר חלב?

יואל חסון: לכן – "ביסלי" זה לא בריא.

יואל חסון: יש המון נתרן ב"ביסלי" והמון חומרים משמרים, ועדיף שלא לאכול "ביסלי".

יואל חסון: אני מציע לך, חברת הכנסת בן ארי – חברת הכנסת סויד, לדוגמה, אני יודע בוודאות שהיא לא אוכלת "ביסלי", ואני יודע למה, ולכן אני מציע גם לך לא לאכול "ביסלי".

יואל חסון: זה לא משנה אם את יודעת כמה זה עולה.

יואל חסון: לא כדאי, לא שווה.

מירב בן ארי: אני לא אוכלת.

מירב בן ארי: תגיד כמה עולה – – –

יואל חסון: לדוגמה, אני יכול להגיד לך כמה עולה, נניח, כיכר לחם משיפון מלא.

יואל חסון: זה עולה – –

רויטל סויד: יואל חסון, אנחנו עכשיו שלוש דקות נעביר בכמה עולה כל דבר?

יואל חסון: – – 18 שקלים, בין 15 שקלים ל-18 שקלים, וזה יקר מאוד, ולכן אני תומך גם בהצעה של ליצמן, שיסבסדו – –

מירב בן ארי: פיקוח.

יואל חסון: – – ויעשו פיקוח על לחמים בריאים באותה מידה שעושים על הלחמים הפחות-בריאים, שרוב הציבור שידו אינה משגת נאלץ לקנות אותם למרות שהוא לא רוצה אותם.

מירב בן ארי: אני תומכת בזה.

יואל חסון: נחזור להצעת החוק.

יואל חסון: כמו שאמרתי, חבר הכנסת דוד ביטן ואני ניהלו שיג ושיח עם משרד הכלכלה.

יואל חסון: הסכמנו לצמצם את זה למשקאות אלכוהוליים.

יואל חסון: כדי לאפשר את החוק הזה בהסכמה עם הממשלה – כי אני מאמין שחוקים מהסוג הזה הם חוקים שצריכים להיעשות יד ביד עם הממשלה, יד ביד עם גורמי המקצוע, עם האנשים שמבינים ויודעים לעקוב אחרי תנודות השוק ואחרי ההשפעות על השוק וההשפעות על העוסקים – הסכמנו באמת, דוד ביטן ואני, שנדחה את ההצבעה על החוק הזה.

יואל חסון: נמשיך בהתדיינויות עם הממשלה כדי לעשות פה חוק שבאמת ייטיב עם הציבור וישפר את היחסים בין הלקוחות לבין העוסקים.

יואל חסון: אני מאוד מודה לך, גברתי.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו סיימנו עם החקיקה.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת, ואז אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון מס' 57), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון מס' 10), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת המדע והטכנולוגיה.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ביקורו של שר החוץ המצרי

טלי פלוסקוב: כאמור, אנחנו עוברים להצעה הראשונה: ביקורו של שר החוץ המצרי – הצעות לסדר-היום מס' 4386, 4389 ו-4395, של חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, ישראל אייכלר ויחיאל חיליק בר.

מירב בן ארי: מה יש עכשיו?

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: תודה, כבוד היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: האמת, הביקור של שר החוץ המצרי בשבוע שעבר בארץ עורר מהומה תקשורתית לא מבוטלת.

עאידה תומא סלימאן: הרי זה ביקור ראשון של נציג מצרי רם-דרג אחרי תשע שנים של יחסים קרירים בין שתי המדינות, בין מדינת ישראל לבין המדינה הערבית הגדולה ביותר במזרח התיכון.

עאידה תומא סלימאן: זה ביקור שגם עושה טוב למר נתניהו וממשלתו, ומשדר איזשהו מסר מאוד חיובי, מעורר תקווה, לאוכלוסייה ולציבור במדינת ישראל, שהנה, עסקים כרגיל; אנחנו מחפשים דרך לשלום, ואנחנו רוצים ומתקדמים.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה מטייל באפריקה, ומקבלים אותו כמו מלך.

עאידה תומא סלימאן: המדינה היותר-גדולה בעולם הערבי משגרת את שר החוץ שלה, ומתחילים לדבר על שלום ישראלי–פלסטיני ועל חיזוק היוזמה של א-סיסי, חיזוק היוזמה המצרית.

עאידה תומא סלימאן: ומתי כל זה קורה?

עאידה תומא סלימאן: זה קורה בדיוק בתקופה שהממשלה הזאת מתבצרת בעמדותיה המנוגדות לכל רצון באמת להגיע לשלום צודק או לפתרון הנושא הישראלי–פלסטיני, לסיום הכיבוש, לביסוס מדינה פלסטינית בגבולות 67' שבירתה ירושלים המזרחית.

עאידה תומא סלימאן: מי שעוקב אחרי ממשלת נתניהו מאז נוסדה מבין שמה שהוא אמר יום אחד לפני הבחירות – הוא הצהיר: אעשה את כל המאמצים שלי כדי למנוע הקמת מדינה פלסטינית.

עאידה תומא סלימאן: ככה הוא הצהיר יום אחד לפני הבחירות, וזה בדיוק מה שראש הממשלה וממשלתו זו מיישמים.

עאידה תומא סלימאן: הביקור הזה בא לזרות חול בעיני כל העולם ולהגיד שמדינת ישראל מחפשת דרך לשלום דרך הממשלה הזאת, בזמן שממשלת ישראל באותו שבוע מקצה 13 מיליון שקלים להתנחלויות, כאשר מקצים כסף להתנחלויות בכל אמתלה שהיא – חיזוק חברון, חיזוק קריית-ארבע, תגובה זו, תגובה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: זה אומר: בונים יותר מחסומים בדרך לשלום; זה אומר:

עאידה תומא סלימאן: אנחנו – הממשלה לא רוצה להיפרד מהשטחים ובונה יותר ויותר ומעמיקה את ההתנחלות כדי למנוע כל התקדמות לכיוון השלום.

עאידה תומא סלימאן: עוד נשמע הרבה על הביקור הזה.

עאידה תומא סלימאן: והביקור הזה לא מרוחק מכל הקשרים האזוריים שמתפתחים בין ממשלת ישראל לבין מדינות המפרץ ומההסכם עם טורקיה.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לנתק את הביקור הזה מכל התהליך שקורה באזור.

עאידה תומא סלימאן: אבל מה שבטוח – שהאג'נדה המלאה שלא נחשפה בפנינו לביקור הזה עוד תיחשף, אבל האג'נדה שכן נחשפה רחוקה מלהיות אמיתית, רחוקה מלהיות האג'נדה האמיתית, בלי לנסות להתחמק.

עאידה תומא סלימאן: ושלא יחשוב מר נתניהו שבדרך הזאת הוא בונה לעצמו מפלט, exit, או – –

יואל חסון: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני תכף מסיימת.

יואל חסון: אם זה שנייה אני מרשה.

עאידה תומא סלימאן: – – מנסה לברוח מזה דרך exit בעניין של חסות אזורית או חסות של מדינה ערבית אחת.

עאידה תומא סלימאן: הדרך היחידה היא להגיד כן גם ליוזמה הערבית וגם ליוזמה הצרפתית ולהיכנס למשא-ומתן, כאשר המטרה כן ידועה מראש – המטרה היא לסיים את הכיבוש, להקים מדינה פלסטינית עצמאית ולחיות בשלום לאחר מכן.

יואל חסון: תודה רבה רבה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אני יכול לומר, חבר הכנסת אייכלר, שאחרי שראיתי אותך מול משלחת הפרלמנטרים בהונגריה, אני חושב שיש לך הרבה מה לומר בנושאים מדיניים.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יואל חסון: מי יודע, אולי שר החוץ החרדי הראשון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מקווה שאתה תהיה שר החוץ, כי אם אתם תיכנסו לממשלה תוכל אולי – – –

יואל חסון: אני לא אהיה שר החוץ, אל תדאג.

יחיאל חיליק בר: יואל, תשאף – – –

ישראל אייכלר: לא, לא בקדנציה הזאת.

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: לא בסיבוב הזה.

ישראל אייכלר: לא בקדנציה הזאת.

יואל חסון: לא בסיבוב הזה.

ישראל אייכלר: בסדר, אנחנו עוד – – –

יואל חסון: אנחנו עוד צעירים, הכול בסדר.

ישראל אייכלר: בדיוק.

יואל חסון: גם חיליק וגם אני צעירים, הכול בסדר.

יואל חסון: הכול פתוח.

ישראל אייכלר: ואפילו אני מרשה לעצמי להגיד שאנחנו צעירים.

יואל חסון: בנפש.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני מאוד מקווה באמת שביקורו של שר החוץ המצרי מסתיר משהו שאנחנו לא יודעים, כי הגיע הזמן שאנשים יבינו באמת שלחיות באזור מסוים זהו דבר כמעט בלתי אפשרי אם אין אפשרות לשלום.

ישראל אייכלר: רש"י אומר על הפסוק "ונתתי שלום בארץ", שגם אם יש לך תבואה ויש לך פרנסה ויש לך הכול, אם אין שלום – אין כלום.

ישראל אייכלר: גם באירופה עכשיו לומדים, אחרי עשרות שנות מלחמה בין אנגליה לצרפת, בין צרפת לגרמניה, הם יודעים שלהתאחד זה הדבר הכי חשוב, וגם הרוח באירופה עכשיו – להתפלג, תיבלם מהר מאוד, כי הם יבינו שכדאי לחיות בשלום.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שלפני שעושים שלום בחוץ צריך לעשות שלום בבית.

ישראל אייכלר: אני רוצה לברך את הדיינים החדשים שנבחרו אתמול פה-אחד על-ידי ועדת מינויים שונה ומקוטבת מכל המפלגות – גם מהמחנה הציוני, גם מהבית היהודי, גם מש"ס, גם מיהדות התורה, גם כל הנציגים מכל הגוונים; בחרו תשעה דיינים מכל הגוונים, שהדבר היחיד המאפיין אותם הוא שהם אנשים שיראתם קודמת לחוכמתם, אנשים שרוצים להנהיג ולדון ולשפוט על-פי התורה ועל-פי ההלכה, בצורה שמעידים – הרי מדובר בדיינים של עשרות שנים – שכולם מעידים עליהם, על אופיים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שלמרות ניסיונות מבחוץ, הוכח אתמול שהאחדות הפנימית בין כל הפלגים – דתיים וחילונים, ספרדים ואשכנזים רוצים רבנות מאוחדת, שתייצג את כל הגוונים שיש בציבור הישראלי.

ישראל אייכלר: גורמים חיצוניים שבאים ומנסים לפלג – ובתקשורת שמעתי כאלה דברים, על רבנים נאורים, ורבנים חשוכים, כאלה שרוצים לקדם את ההלכה, ולשנות אותה – כאילו תורה מסיני לא נתנו, זה כבר משהו לא אקטואלי, בשעה שאנחנו יודעים שכל העולם כולו כבר הכיר, כל הדתות, שהדבר הכי אקטואלי זה ה-Bible, זה התנ"ך, זה התורה, וחז"ל בכל הדורות, בכל מצב ידעו שהכול צריך ואפשר לעשות על-פי ההלכה.

ישראל אייכלר: וההלכה היא הדבר הכי מתחשב, והרבה זוגות צעירים שרצים לפי עצת עורך-דין לבתי-משפט, מתחננים לחזור גם בהסדרים הכספיים לבתי-הדין הרבניים, ששם הרבה יותר אפשרי להגיע להסדרים ולהבנות, בגלל הדיינים החכמים והרגישים.

ישראל אייכלר: ולכן, אני רוצה לברך קודם כול את הרבנים הראשיים, את הראשון לציון הרב יצחק יוסף, את הרב דוד לאו, את יושב-ראש הוועדה השר שטייניץ, את איילת שקד, שרת המשפטים, ואת חברת הכנסת רויטל סויד, ואני מקווה שלא שכחתי את נציגי לשכת עורכי-הדין, שכולם כאחד הצביעו פה-אחד על תשעה דיינים.

ישראל אייכלר: אני מקווה מאוד שהבחירה הזאת תוביל להבנה שהדרך הטובה ביותר היא לחיות בשלום בתוכנו, ואז נשיג שלום גם עם שכנינו.

ישראל אייכלר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת אייכלר.

יואל חסון: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשם שינוי לברך ולחזק את ראש הממשלה; וזה לא קורה כל יום שאני מברך ומחזק אותו, בטח לא בנושא המדיני.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שבנושא המדיני הוא מפגין, לצערי, תבוסתנות, פחדנות וחוסר מנהיגות.

יחיאל חיליק בר: אבל הנה, מוטב מאוחר מאשר אף פעם, ואני מברך אותו ומחזק אותו על פגישתו לאחרונה עם שר החוץ המצרי, סאמח שוכרי.

יחיאל חיליק בר: הסכסוך עם העולם הערבי בכלל ועם הפלסטינים בפרט הוא ללא ספק אחת הסוגיות הכי בוערות שיש לנו בישראל, אם לא הכי בוערת, וכל צעד לכיוון של פתרון הסכסוך – ולא ניהול, ניהול כושל של הסכסוך – הוא פתרון מבורך.

יחיאל חיליק בר: אני גם מקווה שהפגישה הזאת, בניגוד להצהרות אחרות, תניב פרי אמיתי, ושלא מדובר, יקירי ישראל אייכלר, על עוד איזה מס שפתיים שבנימין נתניהו עושה, או ניסיון של נתניהו, כרגיל, ללכת עם ולהרגיש בלי.

יחיאל חיליק בר: כי המצרים הם לא שחקן בידיה של ישראל.

יחיאל חיליק בר: המצרים הם פקטור חשוב.

יחיאל חיליק בר: המצרים הם לא שחקן במרכז הליכוד, ואבוי לנו אם נשתמש שוב פעם – כבר אמר הנשיא א-סיסי כמה דברים ושילם על זה במצרים – אם נשתמש עוד פעם במצרים כאיזה שחקן במשחק פוליטי פנים-ישראלי או פנים-ימני וכו'.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, אייכלר, שהמצרים הם שער חשוב, אולי הכי חשוב שיש, למעורבות של העולם הערבי המתון בפתרון של הסכסוך הישראלי–הפלסטיני – אגב, מעורבות שאני חושב שהיא חובה כדי לפתור את הסכסוך הישראלי–פלסטיני.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שהישראלים והפלסטינים לבד לא יכולים להגיע לפתרון, ולכן, גם כדי לתת אומץ לפלסטינים וגם כדי לאשר להם לעשות ויתורים שהם יצטרכו לעשות, חייבים את העולם הערבי כחלק מפתרון הסכסוך.

יחיאל חיליק בר: ולכן, המעורבות של מצרים היא חשובה, כי מצרים היא אולי הגורם הכי חשוב, בטח בין החשובים, בנושא הזה של עירוב העולם הערבי בפתרון הסכסוך.

יחיאל חיליק בר: אם מדובר במאמץ כן ואמיתי של ראש הממשלה, אני יכול להתחייב, אני חושב, בשמי, בטח בשם היושב-ראש, ואפילו בשם כל המחנה הציוני, שאנחנו נתמוך מהאופוזיציה בכל מהלך מדיני אמיץ של ראש הממשלה; לא במשחק – בכל מהלך מדיני.

יחיאל חיליק בר: הסכם השלום שכבר יש לנו עם מצרים הוא אבן היציבות שיש לנו באזור הזה.

יחיאל חיליק בר: אני מברך על ההצעה של הנשיא א-סיסי ועל היוזמה שלו לשלום עם הפלסטינים ואולי ליוזמה רחבה יותר באזור.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לפלסטינים להצטרף למצרים, לירדן ואלינו ליוזמה רחבה שכזאת.

יחיאל חיליק בר: זה לא סתם.

יחיאל חיליק בר: זה זמן קריטי למזרח התיכון.

יחיאל חיליק בר: הקונפליקט המכוער והמדמם הזה בין הישראלים לפלסטינים כבר גבה אלפי קורבנות והמון המון דם.

יחיאל חיליק בר: הפלסטינים רוצים להקים מדינה.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שזה גם אינטרס ישראלי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רוצים יציבות וביטחון.

יחיאל חיליק בר: הטרור הופך לאיום גדול יותר ויותר, ולכן חזון שתי המדינות חייב להיות מקודם, ומקודם באופן שיענה על כל האינטרסים.

יחיאל חיליק בר: לסיום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד גם לך וגם לחברי הכנסת וחברות הכנסת הנכבדים: אתמול פורסם שעל-פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הפלסטינים, בשטחי עזה ואיו"ש חיים היום 4.8 מיליון פלסטינים.

יחיאל חיליק בר: אם אתה מצרף לזה את הנתון של 1.7 מיליון ערביי ישראל, שרובם מגדירים את עצמם פלסטינים, עולה שכבר יש רוב של 200,000 ערבים פלסטינים בין הירדן לים.

יחיאל חיליק בר: אם הנתון הזה נכון, ידידי חבר הכנסת אייכלר – – –

ישראל אייכלר: זה אמין?

ישראל אייכלר: זה אמין?

יחיאל חיליק בר: אמין.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע מה?

יחיאל חיליק בר: אז יש להם רוב רק של 50, אז זה תיקו, בסדר?

יחיאל חיליק בר: אז יש לנו רוב של 100,000.

יחיאל חיליק בר: אם הנתון הזה נכון, או נכון ברובו, אנחנו מגיעים או לשוויון או לרוב ערבי בין הירדן לים, מה שאומר שאם אנחנו, חלילה, נמשיך את התבוסתנות המדינית שמפגינים היום בממשלה ונגרור את ישראל למצב שבו תהיה פה מדינה דו-לאומית לכל אזרחיה, אנחנו נפסיד את מדינת ישראל, אנחנו נפסיד את החזון הציוני, ועל ההשלכות החמורות של זה אנחנו צריכים לדון.

יחיאל חיליק בר: במחצית הדקה שנותרה לי אני אומר ואבקש מראש הממשלה באמת למנף את הביקור החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: זה לא ביקור פשוט; הוא כבר מותקף ומושמץ במצרים.

יחיאל חיליק בר: היה צריך ונדרש הרבה אומץ ממנו לבוא לפה, כמו בהצהרות של הנשיא א-סיסי.

יחיאל חיליק בר: למנף את זה ליוזמה אזורית אמיתית שבחסותה יותנע מחדש התהליך המדיני עם הרשות הפלסטינית, לא כעוד ניסיון כושל אלא כניסיון אמיתי לפתור, לחלק לשתי מדינות – מדינה שלנו, מדינה שלהם, מדינות עם שני מיעוטים.

יחיאל חיליק בר: אגב יש לקוות שהביקור הזה של שר החוץ המצרי יסמן תחילה של תקופה בונה יותר, אופטימית יותר, ואת סופה של תבוסתנות מדינית מסוכנת לעתיד ישראל ולעתיד החזון הציוני כולו.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בר.

יואל חסון: ישיב השר גלנט.

יואב גלנט: – – –

יואל חסון: שר החוץ המצרי.

יואב גלנט: רשום לי מישהו אחר.

יואל חסון: לא, אדוני, רשום לנו שאתה משיב.

יואב גלנט: על מה?

יואל חסון: על ביקור שר החוץ המצרי.

יואב גלנט: אם היה לי מה להשיב, הייתי משיב.

יואל חסון: אני בטוח שיש לך משהו בראש.

יואל חסון: יש לך בטח משהו להגיד בעניין ביקור השר.

יואל חסון: אני בטוח.

יואב גלנט: אתם רוצים שאני אגיד, אני אגיד.

יואב גלנט: אין לי בעיה.

יואל חסון: אני יודע שאין לך בעיה.

יואל חסון: אני מכיר אותך.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאחר שאנחנו עוסקים בנושא מרכזי ביחסי החוץ של מדינת ישראל, תרשו לי לתת לו ניתוח קצר.

יואב גלנט: מאז שנת 1948, מהקמת המדינה ועד היום, האירוע הבודד היחיד המשמעותי ביותר בתולדות מדינת ישראל הוא חתימת הסכם השלום עם מצרים.

יואב גלנט: דרך הסכם השלום עם מצרים למעשה יצרה מדינת ישראל בפעם הראשונה ברית, ואל יקל הדבר בעיניכם, כיוון שהמצרים קיבלו החלטה אסטרטגית בעצם התהליך הזה.

יואב גלנט: כיצד הגענו להסכם השלום עם מצרים?

יואב גלנט: לאחר שלוש מלחמות קשות מאוד, 48', 56' ו-67', נפתחה מלחמה רביעית בהפתעה – סוריה ומצרים נגד ישראל.

יואב גלנט: המלחמה הזאת הסתיימה 101 ק"מ לא מתל-אביב – 101 ק"מ מקהיר, כלומר, בתוך 18 יום מדינת ישראל וצה"ל הפכו את המערכה.

יואב גלנט: הדבר הזה הביא את המצרים למחשבה שהגיעה השעה לעשות שלום עם ישראל.

יואב גלנט: לראייתנו, מימשנו דרך העוצמה שלנו את החזון ואת התפיסה שלנו, שהיא שלום עם אויבינו מעמדת כוח ומעמדה של הגנה.

יואב גלנט: הדבר הזה כמובן יצר גם את ההסכמים שבאו לאחריו, ומי שיצאו מורווחים מהתהליך הזה הם כלל השחקנים: המצרים, הירדנים ואנחנו.

יואב גלנט: כדאי לשים לב לעוד דבר: אם יש שתי מדינות יציבות במזרח התיכון הגועש של היום, הן שתי המדינות שלישראל יש שלום אתן – מצרים וירדן.

יואב גלנט: כל השאר שנושקות לנו, לבנון וסוריה, ובסמוך גם עיראק, נמצאות במצב אחר.

יואב גלנט: ולכן, הסכם השלום עם מצרים הוא אבן יסוד בהיסטוריה של 68 השנים של מדינת ישראל.

יואב גלנט: יתרה מזו, הסכם השלום עם מצרים, שנעשה על-ידי מנחם בגין ואנואר סאדאת בתיווכו של קרטר, השיג הישג מאוד משמעותי מבחינת האופן שבו בנוי ההסכם, וכדאי להכיר תודה למי שעשה אותו, כיוון שהנספח הצבאי להסכם השלום המדיני הזה מאפשר לישראל שטח מפורז של 250 ק"מ מרחק, ושטחו כ-60,000–70,000 ק"מ רבוע, שזה סיני, ולמעשה הדבר הזה מקנה לישראל לפחות שלושה יתרונות צבאיים משמעותיים: האחד – מרחב התרעה; השני – מרחב פעולה אווירי למצב שכוחות נכנסים לסיני; השלישי – שטח ריק באופן יחסי אם נצטרך לתמרן אל מרחב סיני.

יואב גלנט: לכן, בשל המרחק, בשל היתרונות הצבאיים, המודיעיניים והאחרים, ההסכם הוא הסכם יציב והסכם טוב.

יואב גלנט: בשנים האחרונות נפל דבר, ולאחר שנים ארוכות שבהן ההסכם הוא הסכם קר באופן יחסי, נוצר לישראל ולמצרים אויב משותף.

יואב גלנט: האויב הזה הוא ה"חמאס" ברצועת-עזה וארגונים ג'יהאדיסטיים, סלפיסטיים, סוניים, במרכז סיני, שהם גם אויבים של מצרים, אבל גם משתפים פעולה עם ה"חמאס", וכתוצאה מהעניין הזה הולך ומתהדק הקשר.

יואב גלנט: מאחר שמצרים – לצד טורקיה, לצד סעודיה, ולצערנו גם לצד איראן – היא אחת מארבע המדינות המוסלמיות הכבדות, המשמעותיות והמשפיעות במזרח התיכון, והיא הקרובה ביותר אלינו, יש חשיבות עליונה ליחסים עם מצרים.

יואב גלנט: ולכן, כל פעולה שמקודמת בעניין הזה, בדומה למה שקודם לאחרונה עם טורקיה, הרי היא מבורכת, ואני שמח שחברי, גם מהאופוזיציה וגם מהקואליציה, תומכים בתפיסת ראש הממשלה לקדם את הדברים האלה.

יואב גלנט: יש בכך משום סימן מעודד, ואולי מסר לבאות.

יואב גלנט: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, השר גלנט.

יואל חסון: מה אתה מציע?

יואל חסון: יש לך הצעה מטעם הממשלה?

יואל חסון: ועדה?

יואל חסון: להוריד מסדר-היום?

יואל חסון: מה אתה מציע?

יואב גלנט: מה רצון המציעים?

עאידה תומא סלימאן: רוצים להמשיך את הדיון.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נשמח לדון בזה בוועדה.

יואב גלנט: אז בבקשה.

יואל חסון: דיון בוועדה.

יואב גלנט: אני אשמח שיקראו לי.

יואב גלנט: אני אמשיך לדבר.

עאידה תומא סלימאן: במליאה.

יחיאל חיליק בר: דיון במליאה.

יואל חסון: דיון במליאה?

יחיאל חיליק בר: כן, אבל אני מבקש מכבודו לתבוע מהנשיאות שזה יקרה, כי הנושא חשוב, אין מה לעשות.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה היא שזה ייקח עוד שנה.

יואל חסון: השר הציע ועדה.

יואל חסון: אתם לא רוצים ועדה?

יחיאל חיליק בר: הוא אמר – מה שאנחנו רוצים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו הצענו ועדה – – –

יואל חסון: אתם רוצים דיון במליאה?

יחיאל חיליק בר: ועדת החוץ והביטחון הרי לא תדון בזה.

עאידה תומא סלימאן: לא, הם ימחקו את זה.

עאידה תומא סלימאן: יש לי דיון שאני מחכה – – –

יחיאל חיליק בר: בגלל זה אני אומר.

קריאות: – – –

ישראל אייכלר: – – –

יואל חסון: מה זה קשור?

יחיאל חיליק בר: מליאה.

עאידה תומא סלימאן: מליאה.

עאידה תומא סלימאן: במליאה.

יחיאל חיליק בר: מליאה.

ישראל אייכלר: נשאיר במליאה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים על המליאה.

יואל חסון: מי שבעד המליאה – יצביע בעד; מי שנגד – נגד.

יואל חסון: קדימה.

יואל חסון: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יואל חסון: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהדיון בנושא ביקורו של שר החוץ המצרי יועבר להמשך דיון במליאה.

יואל חסון: הסכם החכירה של המדינה מול הכנסייה – מה יקרה לדירות הבנויות על קרקעות הכנסייה בישראל?

יואל חסון: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 4307, 4308, 4342 ו-4391 בנושא:

יואל חסון: הסכם החכירה של המדינה מול הכנסייה – מה יקרה לדירות הבנויות על קרקעות הכנסייה בישראל?

יואל חסון: במקום סגן שר האוצר יצחק כהן ישיב השר גלנט.

יואל חסון: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אכרם חסון.

יואל חסון: אדוני השר, אתה עדיין לא משיב.

יואב גלנט: עוד לא?

יואל חסון: עוד לא.

יואל חסון: יציגו את הנושא קודם.

יואל חסון: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חבר הכנסת היחידי שנמצא כאן, אני הולך לדבר על סוגיה שעלתה בשנת 2000 גם בממשלת ישראל וגם בקרן הקיימת, כפי שידוע לך.

אכרם חסון: הסוגיה הזאת היא סוגיית אדמות הכנסייה – בעיקר בירושלים, בחיפה ובעוד מקומות – וגם אדמות ששייכות לקרן הקיימת וגם לסוכנות היהודית.

אכרם חסון: בשנת 1936 מישהו חכר את האדמות בשכונה שהפכה להיות שכונת רחביה בירושלים ל-99 שנים.

אכרם חסון: הוקמו שם אז הרבה בניינים וישנם גם הרבה דיירים, ועם הזמן היא הפכה להיות שכונה יוקרתית וגדולה מאוד בירושלים.

אכרם חסון: המצב, כמובן, קיים במרכז ירושלים.

אכרם חסון: האדמה שאנחנו יושבים עליה כאן, כנסת ישראל, שייכת – היא באותו מצב.

אכרם חסון: כנראה, כאשר הם עשו פעולת חכירה לאדמה לא ידעו שאנחנו נגיע בעוד כמה שנים ואז נצטרך לתת פתרונות לתושבים ולאזרחים.

אכרם חסון: אני זוכר שניר חסון מעיתון "הארץ" כתב ב-4 ביוני 2016 – – –

יואל חסון: אדוני, אנחנו חזקים מאוד בחסוֹן, חסוּן, חסוֹן.

יואל חסון: אז יש פה ניר חסוֹן, יש פה אכרם חסוּן – – –

אכרם חסון: ויש את היושב-ראש.

יואל חסון: עוד חסוֹן.

יואל חסון: חזקים פה בחסוֹן.

אכרם חסון: אז קודם כול זה כבוד עבורי, אחי יואל.

יואל חסון: גם עבורי.

אכרם חסון: ב-4 ביוני 2016 כתב ניר חסון בעיתון "הארץ" על הסערה הנדל"נית שעומדת לטלטל את ירושלים.

אכרם חסון: גם מיכל מרגלית כתבה ב-2 בינואר 2012 על הצרות בשכונת רחביה בירושלים.

אכרם חסון: מה שעכשיו הולך לקרות – שכמובן חוזה החכירה מסתיים, ואז אנחנו מוצאים אלפי דיירים שחיים באלפי בתים בלי שום פתרון; או שהם חייבים לפנות את הבתים בלי שום פיצוי, או שהם חייבים לרכוש בחזרה את כל הבתים מאלה שעשו פעולת חכירה חדשה עם הכנסייה.

אכרם חסון: הרי מה קרה?

אכרם חסון: הכנסייה לא רוצה להצטייר כמי שמוציאה אנשים מהבתים, ולכן היא עושה עסקאות עם כל מיני קבלנים ואנשים שמחפשים לעשוק את הציבור.

אכרם חסון: בסופו של דבר הם יבואו עכשיו ויבקשו תמורה חדשה לאותם בתים שאנשים בנו ושילמו עליהם את כל האגרות וכל המסים כחוק, אבל בסופו של דבר כל החסכונות שלהם במשך 30–40 שנה כאילו ירדו לטמיון.

אכרם חסון: אין ספק שהדבר הזה הוא בלתי נסבל, ולעניות דעתי הוא גם לא חוקי.

אכרם חסון: כנראה כשעשו את פעולת החכירה בזמנו לא חשבו שהם יגיעו ליום הזה, ולכן לא היו תקנות נכונות.

אכרם חסון: לא מזמן היה משפט בחיפה, ובית-המשפט המחוזי נתן פסק-דין בנושא הזה.

אכרם חסון: אנחנו חושבים ומשוכנעים שהכנסת צריכה לחוקק חוק חדש, שהוא גם ייקח בחזרה, רטרואקטיבית, את כל הבתים האלה והאנשים כדי לשמור עליהם, וגם מותר לחוכר החדש לקחת מה שנקרא דמי חכירה חדשים, אבל שלא יהיו מופקעים, שאנשים ישלמו מאות-אלפי שקלים או עשרות-אלפי שקלים כל חודש, וכך האנשים יצטרכו לעזוב את הבתים.

אכרם חסון: מה שקרה בשכונת רחביה, אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: נא לסיים.

אכרם חסון: – – שאנשים, כאשר ידעו שזה החוק וזה המצב, הם מכרו את הבתים במחצית המחיר האמיתי; הם הפסידו 50%.

אכרם חסון: אז משכונת יוקרה, יוקרה, היא הפכה היום להיות שכונה ענייה, שכונה לא יוקרתית, שכונה שהבתים שם לא שווים.

אכרם חסון: ומה נעשה עם האנשים הזקנים והמבוגרים שחיים שם?

אכרם חסון: לכן חשבנו שצריך להביא את זה לחקיקה מחודשת, כדי להציל את התושבים ואת האזרחים שבאמת בתום ובתמימות ישבו שם עשרות בשנים.

אכרם חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – אני לא רואה אותו פה.

יואל חסון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי.

קסניה סבטלובה: לא חסוֹן ולא חסוּן, שימו לב.

יואל חסון: אבל מאוד חסונה, מאוד חסונה.

יואל חסון: אישיות חסונה.

קסניה סבטלובה: תודה לך, כבוד היושב-ראש חסון.

קסניה סבטלובה: חברי חברי הכנסת, אני רוצה להעיר את תשומת לבכם לכך שכאשר ממשלת ישראל נמצאת במצוקה – ואנחנו הרי מדברים על מצוקה אמיתית; אנחנו מדברים על כך שגם הבניין שבו אנחנו נמצאים נמצא ונבנה על אדמות הכנסייה – אז יודעים למצוא פתרון פתאום.

קסניה סבטלובה: בשנת 2000 נמצא פתרון, וככה כנסת ישראל, הכנסת שלנו, תישאר פה, וגם כאשר יסתיימו 99 השנים של החכירה אנחנו לא נצטרך לפנות את הבניין, אנחנו לא נצטרך להתמודד פתאום עם המצוקה של מה עושים, איך עושים, מחיר הנדל"ן יורד, עולה וכו'.

קסניה סבטלובה: מה קורה עם אזרחים רגילים, כאלה שאינם חברי כנסת והם לא נמצאים במשכן או שאין להם שום קשר למשכן?

קסניה סבטלובה: הזניחו אותם.

קסניה סבטלובה: זו בעיה שאנחנו יודעים עליה לא מאתמול.

קסניה סבטלובה: הרי מי יכול להגיד שהוא לא ידע שיש פה עניין של אדמות כנסייה, שחלק נרחב משכונת רחביה וגם ניות וגם שכונות אחרות נבנו על האדמות האלה?

קסניה סבטלובה: כולם ידעו.

קסניה סבטלובה: כולם ידעו, אבל סתמו את העיניים, סתמו את האוזניים, וכמו שלושת הקופים: לא יודע, לא רואה, לא שומע, לא מתערב ולא עושה כלום.

קסניה סבטלובה: אנחנו מגיעים לנקודת השבירה בעניין הזה, ואנחנו רואים שיש מצוקה אמיתית של מאות משפחות, גם של ותיקים וגם של עולים, שנמצאות פה, שחיות בבתים שלהן, ופתאום מבינות שהן לעולם, אבל לעולם, לא יוכלו להיות הבעלים של הדירה.

קסניה סבטלובה: עכשיו הם כבר נמצאים במצוקה שהם לא יכולים למכור את הדירה הזאת, הם לא יכולים להיפטר ממנה גם אם היו רוצים, וכאלה שרוצים להמשיך להיות שם ולהוריש את הדירה לילדים שלהם – שהרי לא בחסד אלא בזכות הם נמצאים שם.

קסניה סבטלובה: הם נמצאים שם כי הם שילמו את הכסף, כי הם שילמו על הדירה, הם שילמו משכנתה, הם שילמו שכר דירה.

קסניה סבטלובה: הם עשו הכול נכון, אבל מה?

קסניה סבטלובה: המדינה לא דאגה להם.

קסניה סבטלובה: היה הסדר שהיה נוח בתקופה שלפני הקמת המדינה, ולאחר מכן כבר אף אחד לא המשיך לדאוג לזה.

קסניה סבטלובה: לכנסת דאגו, ולאזרח הרגיל שהולך ובוחר לכנסת לא דאגו.

קסניה סבטלובה: אז עכשיו צריך לפתור את המצוקה, כי יש אנשים שהיו רוצים למכור את הדירה, לקנות דירה אחרת, חלופית, לשפר דיור, להתחתן, לתת דירה לילדים, והם תקועים, הם לא יכולים לעשות כלום.

קסניה סבטלובה: רבותי, זו לא סוגיה שצריך לפתור אותה בעוד 30 שנה או 20 שנה.

קסניה סבטלובה: אין לנו הזמן הזה.

קסניה סבטלובה: אנחנו כבר היום בתוך המצוקה הזאת.

קסניה סבטלובה: אז הפתרון צריך להיות מאוד נגיש, מאוד ברור, מאוד ריאלי; פתרון כזה שדואג לאזרח הקטן והפשוט שעשה את המוטל עליו.

קסניה סבטלובה: האם אתם מדמיינים מצב שבו אזרח שהיה, נגיד, מפסיק לשלם את המשכנתה שלו – מה היה קורה לו?

קסניה סבטלובה: היה מפונה מהבית שלו תוך זמן כזה או אחר.

קסניה סבטלובה: מה היה קורה לאזרח כזה אם הוא היה, נגיד, לא משלם את דמי השכירות לאדם שממנו הוא שוכר את הדירה?

קסניה סבטלובה: היו זורקים אותו, היו מביאים לו את המשטרה, היו מפנים אותו בסופו של דבר מהדירה הזאת שלו.

קסניה סבטלובה: הוא לא אשם, האזרח הזה שנקלע למצוקה כזאת, כי אמרו לו בזמנו: זה ייפתר, יהיה בסדר – זה כמעט המשפט הראשון שלמדתי כאן בארץ.

קסניה סבטלובה: לצערי הרב, זה לא רק משפט – זו משנה, משנה לחיים.

קסניה סבטלובה: בכל דבר שאנחנו עוסקים, אומרים: יהיה בסדר.

קסניה סבטלובה: אבל לא יהיה בסדר, כי כבר עכשיו אדם שיש לו דירה ברחביה, הולך למכור אותה – אומרים לו: אתה יכול לקבל רק חצי מהשווי שלה, כי אנחנו לא הרי יודעים מה יקרה בעוד 15 שנה, בעוד עשר שנים, בעוד 30 שנה, אם יזרקו אותך מהדירה הזאת או לא, אז כדאי שעכשיו תתפשר.

קסניה סבטלובה: אז הלכו קופות הגמל, הלכו החסכונות, הלך עמל כל כך קשה של אנשים שעשרות בשנים שילמו את הכסף הזה; הלך כלא היה, התנדף ברוח.

קסניה סבטלובה: אז האחריות שלנו, חברי חברי הכנסת, האחריות של הממשלה, היא לדאוג לאזרחי ישראל שמצאו את עצמם במצוקה נוראית, ולא להוסיף על המצוקה הקיימת – מצוקת הדיור, שכולנו מזהים ומכירים אותה – גם את העניין הזה של אדמות הכנסייה.

יואל חסון: גברתי, זה אכן היה טיעון חסון.

יואל חסון: מאוד חסון הטיעון היה.

קסניה סבטלובה: אנחנו חסונים בדעתנו.

יואל חסון: מאוד חסונים בדעתנו.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: עכשיו חבר הכנסת מיקי לוי, שגם הוא איש חסון.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על ההיתר המיוחד שנתת לי.

יואל חסון: בבקשה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אנחנו מדברים על פצצה שמחובר לה שעון עצר עם זמן מדויק, ושכבר גורמת לנזק ולנפילה בשוויים של נכסים שיושבים על קרקעות חכורות של הכנסייה בירושלים.

מיקי לוי: אני מכיר את הבעיות האלה ומכיר חלק מהבניינים, כירושלמי, ומכיר חלק מהדיירים שנמצאים שם, ואף נכסי מדינה ומשרדי מדינה נמצאים בחלק מהבניינים ששייכים לכנסייה.

מיקי לוי: ממה שפורסם וממה שליקטתי, רוב הקרקעות נמצאות בחכירה של הקרן הקיימת – הן המאסה הגדולה למעשה, הקרן הקיימת – והן יגיעו לפקיעתן בעוד 40 שנה.

מיקי לוי: אדוני השר, 40 שנה זה מחר בבוקר; אי-אפשר לחכות לעוד 40 שנה שיחלפו.

מיקי לוי: יש קרקעות בשכונת רחביה שחוזי הרכישה שלהן עומדים לפוג כבר ב-34', ב-2034.

מיקי לוי: כלומר, אנחנו מדברים על בעיה שנמצאת ממש לפתחנו, ולא על איזו אגדה שתתרחש בעוד 100 שנים.

מיקי לוי: וכבר עכשיו מדובר בנושא שיוצר בהלה בציבור ומביא אנשים למכור את ביתם במחירי הפסד של 20% ואף 30% מתחת לשווי שלהם, כדי להבטיח, לפחות מבחינתם, חלק מכספם.

מיקי לוי: אני מעריך שככל שהזמן יחלוף והתקופה עד סיום החכירה תתקצר זה רק ילך ויואץ, וערך הנכסים שלהם ילך וירד.

מיקי לוי: ממה שאני מבין, אין לגורמי הממשלה אפילו מיפוי כולל של כלל קרקעות הכנסייה בישראל.

מיקי לוי: ואני לא בא כאן בטענות; זה המצב, פשוט.

מיקי לוי: אז אולי צריך והגיע הזמן לערוך מיפוי כזה, עם כל הקושי, ולהתחיל להבין בדיוק על איזה היקף מדובר, מכיוון שבסופו של דבר מדובר בפצצת זמן חברתית.

מיקי לוי: אלה אזרחי מדינת ישראל, ויום בהיר אחד זה יתפוצץ.

מיקי לוי: צריך להכין, אדוני, תוכנית עבודה ולהתחיל במשא-ומתן לחידוש חכירה ארוכת טווח, ולחשוב על איזשהו פתרון מחוץ לקופסה, למשל תוספת בנייה על חלק מהבניינים הקיימים כפיצוי לבעלים, לכנסייה עצמה, כפתרון מוסכם.

מיקי לוי: מה שבטוח זה שאסור להמתין, אסור לחכות, ובעיקר – אסור להשאיר את האזרחים בעלי הדירות בחוסר ודאות לגבי העתיד שלהם.

מיקי לוי: ככל שהמועדים יתקרבו, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, הבהלה בציבור רק תחריף, ותהפוך להיות בעיה של המדינה, והנכסים יאבדו את ערכם.

מיקי לוי: ועוד פרוז'קטור אחד קטן – אדוני השר, בבקשה: זה עלול להוביל לסכסוך בין מדינות.

מיקי לוי: ברגע שהנושא הזה יתפוצץ – לכנסייה היוונית בירושלים יש נכסים רבים, ואני לא צריך לספר לך על היחסים הבילטרליים בין מדינות כשאירוע מן הסוג הזה מביא לסכסוך וגורם לתקלה רצינית ביחסים הבילטרליים בין מדינת ישראל ואותן מדינות שיש להן בעלות על הכנסייה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, היטיבו הדוברים הקודמים להסביר את הקשר בין ההצעה הדחופה לסדר-היום לבין הבעיה שתתחיל לצוף אולי בעוד 30 שנה, אבל זה נכון, היטבתם להסביר – ובאמת תודה רבה, חבר הכנסת אכרם חסון, שהעלית את זה.

אורי מקלב: בעצם אנחנו מצלצלים בפעמון על בעיה שתהיה, אבל כבר עכשיו – הטיפול בדבר כזה צריך להתחיל עכשיו.

אורי מקלב: להגיע להסכמים בנושאים כל כך כבדים וכל כך מסובכים, במיוחד בנושא נדל"ן – זה הזמן, ואולי כבר מאוחר.

אורי מקלב: מאיפה הראיה שכבר מאוחר?

אורי מקלב: כי ההיסטוריה – היא חשובה מאוד, ההיסטוריה של הדבר הזה, אבל אין כאן זמן להאריך.

אורי מקלב: והדבר פרקטי – ההיקפים והחשיבות של הקרקעות שמחזיקות הכנסיות היווניות, או הכנסייה היוונית, הם באמת שטחים עצומים ומשמעותיים מאוד, גם במבני מדינה חשובים, במוסדות מדינה, וגם לאזרחים רבים.

אורי מקלב: מדובר על אלפי דירות שנמצאות על השטחים האלה.

אורי מקלב: וכפי שאמרו קודמי, וכפי שמובן לכל אחד, המשמעות של זה שהחוזה מסתיים בעוד 20 שנה, הערך של הדירה, הערך הנדל"ני – ההשפעה היא כבר מעכשיו.

אורי מקלב: והשאלה היא איך צריכים לעשות משא-ומתן, שיש לזה גם השלכות פוליטיות, זה גם קניין של המדינה, וגם השלכות חברתיות, זה נושא שהזמן – והחקיקה שיכול להיות שצריך בעקבות זה, צריכה להיעשות כבר עכשיו, מפני שאחרת היא תיעשה בצורה שתגרום הפסדים, ובוודאי לא בצורה המיטבית.

אורי מקלב: ועוד פן אחד לעניין, שהוא מאוד מאוד חשוב, תופעה שצריכה להדאיג אותנו, אדוני השר – שהכנסיות מוכרות כבר עכשיו קרקעות לחברות זרות או לאנשים, ליזמים ישראלים.

אורי מקלב: יכול להיות – ואולי מצד אחד תגידו – שמוכרים כבר עכשיו לכאלה שיש להם אופק ארוך, אורך נשימה.

אורי מקלב: איך אמר לי סוחר?

אורי מקלב: תשמע, מה אני עושה עם הכסף?

אורי מקלב: אני קונה קרקע, מנסה למכור, להרוויח עליה בכמה שנים 10% – זה כבר יפה מאוד, ועוד חמש שנים – עוד 10%, זה נקרא באמת שיש לו תשואה מאוד מאוד יפה.

אורי מקלב: הוא אומר: בשביל מה אני צריך לעבוד לקנות, לעבוד לקנות?

אורי מקלב: עכשיו אקנה קרקע, שכבר עכשיו אני מקבל אותה יותר בזול, לא אתעסק בה 25 שנה, אני עצמי בן 40, בן 50, אבל מה, אני צריך גם לילדים שלי, ובאופק, בעוד 30 שנה היא תכפיל את עצמה, מכיוון שאז השווי שלה יהיה הרבה יותר גדול.

אורי מקלב: הכנסייה אולי גם יודעת שכגוף ציבורי יהיו עליה לחצים לפנות אנשים.

אורי מקלב: אבל כשזה יהיה גוף פרטי, כבעל קרקע פרטית, שקונה את זה כבר היום – והכנסייה מרשה את זה ומכרה גם לחברות זרות – הסיפור יהיה הרבה הרבה יותר מורכב.

אורי מקלב: אף אחד לא יגיד – היסטוריה, ואיך קנו, ממי קנו ואיך קיבלו.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על אנשים שעשו עסקה שהייתה כשרה, כרגע היא כשרה כדין – ומה תגיד להם בעוד 20 שנה?

אורי מקלב: תגיד להם את ההיסטוריה של מי שהיה קודם?

אורי מקלב: עכשיו זה הזמן.

אורי מקלב: כמו שאנחנו יודעים, גם היום יש קרקעות – היום כשרוצה גורם זר לקנות קרקע במדינת ישראל, הוא צריך לקבל אישור; מעל ערך מסוים.

אורי מקלב: לא כל אחד יכול לבוא ולרשום את עצמו בטאבו, ודאי אם הוא לא אזרח מדינת ישראל.

אורי מקלב: וגם, בהחלט לגיטימי, בקרקעות שהן ממש מצוינות, שיש להן היסטוריה מאוד מאוד מסוימת ומורכבת, ודאי שאם היום אנחנו נבקש, אם רוצים לעשות עסקאות, אנחנו צריכים היום בחקיקה – –

יואל חסון: נא לסיים.

אורי מקלב: אני מסיים מייד, אדוני.

אורי מקלב: – – לעשות איזה חוק שיגביל, שיחשוב איך עושים אותה.

אורי מקלב: קודם כול, אנחנו אומרים דבר אחד:

אורי מקלב: גם אם אין לנו מסקנות ברורות עכשיו – כל אחד יכול לחשוב ככה, יכול לחשוב אחרת – אבל מישהו, הגופים המוסמכים, צריך לחשוב, צריך לתכלל, וזה מה שאנחנו רוצים לעשות היום.

אורי מקלב: לאחר מכן אפשר לעשות דיונים: מי המחליט, מי יושב על המדוכה, מי רואה את כל הצדדים, ואיך מקבלים באמת החלטות שייטיבו עם הציבור, ובאמת לא יזיקו לציבור.

יואל חסון: תודה.

אורי מקלב: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אורי מקלב.

יואל חסון: ישיב השר גלנט.

יואל חסון: רשום לי כאן, אדוני השר, שבמקור היה צריך להשיב שר האוצר.

יואב גלנט: נכון.

יואל חסון: לא, אבל למה?

יואל חסון: זה לא רלוונטי למשרד שלך?

יואב גלנט: אני מבקש להבהיר: אני מביא לכאן את תשובת שר האוצר, בתוקף היותי שר תורן במליאה.

יואב גלנט: הנושא נמצא באחריות מינהל מקרקעי ישראל – –

יואל חסון: אה, אוקיי.

יואב גלנט: – – הכפוף, כידוע, לשר האוצר.

יואל חסון: נכון.

יואב גלנט: ולפיכך, להלן תשובת שר האוצר: המדינה מודעת להסכם שנחתם בין הפטריארך לחברת "ניות", ומעיון בו עולה כי הוא כפוף לזכויות החכירה.

יואב גלנט: זכויות החכירה של קק"ל הן עד לשנת 2050 או 2052, ותקופת חכירת-המשנה לחוכרים הפרטיים היא בהלימה לתקופת החכירה של קק"ל אל מול הפטריארך.

יואב גלנט: יצוין כי בשניים מחוזי החכירה של קק"ל מול הפטריארך יש זכות לחידוש שאינה מוגבלת בתקופה, ובחוזה נוסף תקופת האופציה מוגדרת ל-49 שנים.

יואב גלנט: בחוזים אלה נקבע כי החידוש ייעשה בהתאם לתנאים שייקבעו בין קק"ל לפטריארך, ובמקרה של אי-הסכמה ימונה בורר על-ידי נשיא בית-המשפט העליון.

יואב גלנט: לאור האמור, על קק"ל לנהל משא-ומתן לחידוש החוזים.

יואב גלנט: אשר למקרקעי משכן הכנסת – המקרקעין שעליהם בנוי משכן הכנסת נמצאים בבעלות המדינה מכוח הפקעה לפי פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור), 1943.

יואב גלנט: הודעה על-פי סעיף 19 פורסמה ביום 1 במאי 1952.

יואב גלנט: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, השר גלנט.

יואל חסון: מה אתה מציע?

יואל חסון: אתה תמיד שוכח להציע.

יואל חסון: מה אתה מציע, השר גלנט?

יואב גלנט: להוריד את הנושא מסדר-היום.

יואל חסון: אוקיי, מציע להוריד את זה מסדר-היום.

יואל חסון: חברי הכנסת?

אכרם חסון: מציעים להעביר את זה לוועדת הפנים.

קסניה סבטלובה: כן, ועדת הפנים.

יואל חסון: אוקיי, ועדת הפנים.

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, מה אתה מציע?

עודד פורר: ועדת הפנים.

יואל חסון: יופי.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: יש הצעת השר להוריד מסדר-היום, ויש ועדת הפנים.

יואל חסון: מי שבעד ועדת הפנים יצביע בעד, מי שנגד – זה למעשה הסרה מסדר-היום.

יואל חסון: מצביעים.

יואל חסון: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: שבעה בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע כי ההצעה בנושא הסכם החכירה של המדינה מול הכנסייה – מה יקרה לדירות הבנויות על קרקעות הכנסייה בישראל?

יואל חסון: תועבר להמשך דיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: מסקנות ועדת ביטון והשיח המפלג בין מזרחים לאשכנזים

יואל חסון: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 4357, 4360, 4364, 4368, 4376, 4384 ו-4405 בנושא: מסקנות ועדת ביטון והשיח המפלג בין מזרחים לאשכנזים.

יואל חסון: חברת הכנסת מירב בן ארי – לא נמצאת; חבר הכנסת אורן אסף חזן – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת יגאל גואטה – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת גואטה, עד שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: אני משער שתשתמש בכולן.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לברך את שר החינוך נפתלי בנט על שהרים את הכפפה והקים ועדה ציבורית שתעמיק את הזהות ההיסטורית והחשובה של קהילות המזרח במערכת החינוך.

יגאל גואטה: באותה הזדמנות אני רוצה לברך גם את חברי הוועדה ואת העומד בראשה, מר ארז ביטון, שאני סמוך ובטוח שהודות לעבודתם המאומצת התלמידים ייחשפו לעושר התרבותי, החברתי וההיסטורי של קהילות מופלאות אלו.

יגאל גואטה: בלי לפגוע באיש, רבותי, "באין ציפור שיר, גם עורב זמיר" – הקמת הוועדה היא דבר חשוב, כפי שאמרתי, אני מברך על כך, אך יחד עם זאת הקמת הוועדה היא אליה וקוץ בה.

יגאל גואטה: עצם העובדה שהטמעת היסטוריה תרבותית כל כך חשובה מצריכה הקמת ועדה מעידה על כשל במערכת החינוך.

יגאל גואטה: אני תקווה שאכן מסקנות הוועדה יוטמעו במערכת החינוך.

יגאל גואטה: יושב-ראש ש"ס הרב אריה דרעי הקים ועדת למעקב אחר יישום מסקנות הוועדה, ואני מקווה שאכן המסקנות האלה יוטמעו.

יגאל גואטה: בנושא השיח המפלג בין מזרחים לאשכנזים, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לצטט כמה פנינים שיצאו מפיהם של אנשי ציבור מהשורה הראשונה, שלצערי הרב אינן פליטות פה – את רוצה לדבר במקומי, מירב?

מירב בן ארי: חיכיתי לנחמן שי.

יגאל גואטה: הפסידה את זמנה, אתה אומר.

יגאל גואטה: אבל לא את זמני.

יגאל גואטה: אתה מדבר אתה בינתיים, זה מבלבל אותי, חסון.

מירב בן ארי: הייתי פה.

מירב בן ארי: אני כל הזמן במליאה, אני היחידה שנמצאת במליאה כל הזמן.

יואל חסון: יש לך אפשרות לפנות אלי בשלושה העתקים, בכתב, תשכנעי אותי.

יואל חסון: אם אשתכנע, תקבלי את האפשרות.

מירב בן ארי: נאזם.

יואל חסון: נאזם לא יעזור לך פה.

יואל חסון: אל תנסי לעקוף אותי, חברת הכנסת בן ארי.

יואל חסון: זה לא ראוי ולא הגון.

מירב בן ארי: אני כותבת לך מכתב.

יואל חסון: אני מבקש.

יואל חסון: עם טיעונים צודקים ומשמעותיים.

יואל חסון: כולל עם נתוני פיינט.

מאיר פרוש: ראיתי שסגן שר האוצר לא היה – – –

יואל חסון: חברים, חברי חברי הכנסת, אין לנו שר באולם, גלנט כבר לא פה, אז אנחנו – – –

קריאות: – – –

מירב בן ארי: אז באופן חריג אתה מאשר?

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אני אמרתי לך – – –

מירב בן ארי: אה, אתה רוצה את זה בכתב?

יואל חסון: תראי, כל סגן יושב-ראש ואופי הניהול שלו.

יואל חסון: אני – רק בכתב.

יואל חסון: אצלי הכול צריך להיות מתועד.

יגאל גואטה: גברת בן ארי, אני מבקש שלא לנצל את התמימות של היושב-ראש.

יואל חסון: בדיוק.

יואל חסון: אני לא רוצה שיגידו שאני מיטיב באופן יוצא דופן עם חברת הכנסת בן ארי.

יואל חסון: השר גלנט, אתה תורן?

יואל חסון: השר?

יואב גלנט: לא.

יואב גלנט: אני מוכן – – –

יגאל גואטה: הוא מוכן להיות תורן מתנדב.

יואל חסון: אוקיי, השר הגיע.

יואל חסון: בואו נמשיך.

יואל חסון: אני נותן לך עוד שתי דקות, כי הפריעו לך.

יואל חסון: קדימה, נו, נו, נו, תתקדם.

יגאל גואטה: השיח הזה מפריע לי, אדוני היושב-ראש.

יגאל גואטה: אני לא יכול – – –

יואל חסון: בסדר, נהוג – – –

יגאל גואטה: נהוג לפטפט, כן, אני יודע שזה נהוג לפטפט, והילדים בכל מדינת ישראל רואים את הכנסת בטלוויזיה – איזה יופי, מפטפטים ולא נותנים – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה, אני אומר לך – – –

יגאל גואטה: כשילד מגיע לכיתה א', הדבר הראשון שמסבירים לו זה: צריך לשבת בשקט ולשמוע את החברים.

יגאל גואטה: אבל כנסת ישראל, שהיא סמל ודוגמה לכל עם ישראל, בטח לילדים – פה אפשר לפטפט חופשי ולהפריע.

יואל חסון: – – –

יגאל גואטה: טוב, אדוני היושב-ראש, בנושא השיח המפלג בין מזרחים לאשכנזים – אין מצב, אני לא יכול לדבר ככה, נו.

יואל חסון: רק בכתב.

יואל חסון: בכתב, כן.

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה, אתה מבזבז את זמנך – – –

יגאל גואטה: לא.

יגאל גואטה: אתה מבזבז את זמני, סליחה.

יואל חסון: זו סוגיה מאוד חשובה.

יגאל גואטה: אדוני, אתה מבזבז את זמני.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: לא לתקוף את היושב-ראש, אני לא מסכים לזה.

יגאל גואטה: בנושא השיח המפלג בין מזרחים לאשכנזים, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לצטט כמה פנינים שיצאו מפיהם של אנשי ציבור מהשורה הראשונה, שלצערי אינן פליטות פה אלא מעידות על הלך הרוח של אותם אנשים וגם על סוג של תפיסת עולם.

יגאל גואטה: צר לי שאני ככה מוציא אותם מהקברים, אבל המשורר הלאומי שעליו גדלנו בבית-הספר, ואז הטמיעו אותו בתוכנית הלימודים, חיים נחמן ביאליק, אמר: "אני שונא את הערבים כי הם דומים לספרדים".

יגאל גואטה: מזל שאין פה ערבים במליאה.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: יש פה.

יגאל גואטה: בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, אמר – תקשיב, תקשיב, חזן, תקשיב מה אמר בן-גוריון.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: – – – אנחנו ערבים גם.

יגאל גואטה: "גנב, רועה זונות או רוצח אשכנזי לא יצליח לעורר אהדה של העדה האשכנזית – – – אולם בקרב עדה פרימיטיבית דבר זה ייתכן".

יגאל גואטה: פשוט לא ייאמן מה שאנחנו שומעים.

יגאל גואטה: לוי אשכול, ראש הממשלה השלישי, אמר: "נגזר עלינו לקבל אותם" – על המזרחים – ואנחנו צריכים לדעת איזה "ג'ונגל אנחנו מכינים לעצמנו"; הנשיא יצחק בן-צבי אמר: "תחילה באו ממרוקו המקרים הסוציאליים.

יגאל גואטה: בעלי השכלה לא עלו ארצה".

יגאל גואטה: פרץ נפתלי, שהיה חבר כנסת, אמר: "למשרה זו", של שופט בית-משפט העליון, "לא תיקח איש מצפון-אפריקה".

יגאל גואטה: תיזהרו.

יגאל גואטה: הדבר היחיד המשמח הוא שהצד השווה בין כל אלה שהקראתי את ההגיגים המטופשים שלהם – שכולם עליהם השלום, ברוך השם.

יגאל גואטה: אבל הייתה גם אמירה לא מזמן, להבדיל בין המתים לחיים, שעכשיו אומרים לי פה באוזנייה שאסור לי להגיד אותה בשם אומרה, אבל אמרו: אנחנו האירופאים עדינים, אנחנו לא אוכלים כל כך הרבה כמוכם, המרוקאים.

יואל חסון: מי אמרה את זה, אדוני?

יגאל גואטה: אמרו לי באוזנייה לא להגיד את השם.

יגאל גואטה: ובכן, רבותי, האמירות הגזעניות הללו, לצערי – – –

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אתה חייב, אתה לא יכול – – –

יגאל גואטה: אני לא חייב כלום.

יואל חסון: לא, אבל אתה משאיר במתח את חברי הכנסת.

יואל חסון: אמרת פה אמירה – – –

יגאל גואטה: תיכנסו, היום זה קל, תיכנסו לגוגל.

יגאל גואטה: אתה רוצה שאני אחזור על האמירה?

אורן אסף חזן: אתה יודע מה קורה בבית עכשיו?

אורן אסף חזן: הצופים בבית כוססים ציפורניים – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, אני מבקש להקשיב למה שנאמר.

יגאל גואטה: אנחנו, האירופאים, עדינים, לא אוכלים כל כך הרבה כמוכם, המרוקאים.

יגאל גואטה: ואתה לא מוריד לי את זה עכשיו מהזמן, כי אתה ביקשת שאני אעשה את זה.

קריאה: – – –

יואל חסון: אבל מי אמר את זה?

יגאל גואטה: אמרו לי באוזנייה שלא להגיד את השם.

יואל חסון: אני לא יודע מי אמר את זה.

יגאל גואטה: ובכן, רבותי, האמירות הגזעניות הללו, לצערי לא פוסקות מאז קום המדינה ועד היום.

יואל חסון: אפשר לשלוח לי ווטסאפ, להגיד לי מי אמר את זה?

יגאל גואטה: מילא החברים מפריעים, מילא.

יגאל גואטה: אבל אתה מפריע?

אורן אסף חזן: כמה חברות כנסת אירופיות יש לנו פה כבר?

אורן אסף חזן: כמה חברות כנסת?

יגאל גואטה: ובכן, רבותי, האמירות הגזעניות הללו, לצערי לא פוסקות מאז קום המדינה ועד היום.

יגאל גואטה: לפני כמה ימים הצדיק פרסומאי בדימוס את דבריו הגזעניים של מבקר תרבות ללא תרבות, שאמר: "אל תיקחו את זה קשה – – – המזרחים נחותים מהמערביים, כי המזרח נחות מהמערב".

יגאל גואטה: אורן, אתה מפריע לי.

אורן אסף חזן: חבר הכנסת.

יגאל גואטה: "היהודים היקים" – תקשיב – "היהודים היקים הם קפדניים, רציניים, מדויקים, משכילים כמו הגרמנים, ומירי סיבוני רגב היא השתקפות התרבות במרוקו כולה" – תרבות מזרחית מפגרת.

יגאל גואטה: לאותם ריקים ופוחזים, כמו האיש הזה שדיבר בשבוע שעבר, אני רוצה לומר שהם המפגרים הגדולים, ואני רוצה רק להזכיר לו – אני לא יודע איך שוכחים דבר כזה – שהגרמנים הרוצחים, הפושעים הללו, גם אמרו שהגזע הארי הוא גזע עליון ויהודי מזרח-אירופה הם תת-אדם; שיבין את זה.

יגאל גואטה: איך הוא שכח את זה?

יגאל גואטה: חשוב שידע אותו אחד, ואלה החושבים כמותו, שאני מעדיף את המזרחים הפרימיטיביים אבל טובי הלב, שאף-על-פי שהיו אנשים שהפרוטה לא הייתה מצויה בכיסם, כל עיסוקם היה בנתינה לזולת, באהבת הזולת, בהכנסת אורחים, מאשר גרמנים קפדנים, מדויקים, שהשתמשו בזה כדי להביא רוע על העולם.

יגאל גואטה: הייתי מעדיף שהעולם לא היה "מתפתח", אם זה כך, אבל היה מקום יותר טוב, בלי כל הרוע שהביאו אותם אנשים דייקנים.

יגאל גואטה: לסיום, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים להבין בצורה מוחלטת וברורה, לא משתמעת לשתי פנים: אין מקום לאנשים אלו ולדעותיהם בחברה הישראלית.

יגאל גואטה: ולסיום, אדוני היושב-ראש, אני מאוד מקווה שאחרי שהתרבות של המזרח תוטמע במערכת החינוך, לא ירחק היום שאני אעמוד פה על הדוכן ויהיו לי הכבוד והעונג לדבר בפני ראש ממשלה מזרחי.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך על דבריך החשובים.

יואל חסון: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – – הוא דיבר?

יגאל גואטה: אורן, אי-אפשר לדבר ככה אתך.

יגאל גואטה: אי-אפשר.

יגאל גואטה: אתה עושה לי חור בראש.

אורן אסף חזן: הטרבלסי הזה, מה – – –

יגאל גואטה: אבל אני לא יכול – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה, אל תפריע.

אורן אסף חזן: אל תנצל את זה שאני חצי גואטה.

קריאה: הבאתם לנו פה כוכב.

אורן אסף חזן: יגאל, אל תנצל את זה שאני חצי גואטה.

יואל חסון: חבר הכנסת אשר, בוא, תגיד לנו את אשר על לבך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, שאני אמלא את מקום המזכיר?

עודד פורר: – – – כותב שירה.

יואל חסון: ממש.

יואל חסון: אני משתדל.

יואל חסון: משתדל לעשות את זה מעניין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אני לא חושב שהחליפו את הכוס הזאת הרבה זמן, אבל בבקשה.

יגאל גואטה: לא לא, אני שתיתי ממנה – – –

יואל חסון: זה מה שמטריד אותו.

אח שלי.

יואל חסון: הוא אשכנזי.

אח שלי.

יואל חסון: אתה שותה מכוסות שספרדים שתו מהן?

יגאל גואטה: אני מוחה על זה שאתה אומר – – –

אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: לא, תענה על השאלה הזאת.

אתה שם לב שאתה שותה לי את הזמן עכשיו – – –?

יואל חסון: לא, אין לך.

יואל חסון: עדיין אין זמן.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: שאלתי שאלה, תענה – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – האם אתה שותה מכוס ששתה ממנה ספרדי?

אורן אסף חזן: – – –

למה אתה לא שואל אותי אם אני שותה מכוס ששתה ממנה אשכנזי?

אורן אסף חזן: תענה על השאלה.

יואל חסון: – – – יותר בעייתי.

אורן אסף חזן: אל תתחמק, תענה.

איסטניס זה איסטניס – אם.

יואל חסון: איסטניס זה איסטניס.

יואל חסון: בסדר.

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהיה חבל אולי להקים את הוועדה ואת אותן מסקנות של המשורר הלאומי ארז ביטון.

ואולי אני אתחיל דווקא בזה – חבר הכנסת גואטה, ידידי, אני אתחיל בזה שמה שראיתי, וזה עורר לי את המחשבה שאני הולך להגיד, אדוני, זה שארז ביטון עצמו נבהל, וכשהתחיל לקבל קצת ביקורת על זה שהוא גם המליץ ללכת לקברי צדיקים, הוא אמר: לא, זה היה משהו שולי בדוח, זה בכלל לא היה חלק מהדוח.

יעקב מרגי: הוא אמר: זה חלק מינורי.

חלק מינורי, שולי – זה אותו דבר.

קריאה: – – –

ענת ברקו: נו, אז מה?

ענת ברקו: אז מה רע במה שהוא אמר?

יעקב מרגי: אני מסכים אתו.

ואני התעוררתי מזה – – –

ענת ברקו: – – – שהמזרחים – – – לקברי צדיקים?

ענת ברקו: יש עוד כמה – – –

אתה תיתן לי את הזמן – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חברי – – –

ענת ברקו: – – –

יואל חסון: אני מבין שרק יד קשה מובנת בדיון הזה – – –

יגאל גואטה: ברקו – – –

אורן אסף חזן: – – – כפיים – – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, אני – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני עומד לכבודך.

אורן אסף חזן: שנייה אחת.

אורן אסף חזן: אני עומד ומצדיע.

ענת ברקו: אני לא – – –

יואל חסון: אני מצדיע לך בחזרה.

יואל חסון: תודה רבה.

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: אני מצדיע.

אורן אסף חזן: אל תעשה בכאילו.

יואל חסון: אתם מפריעים לחבר הכנסת אשר, וחבל.

קריאה: – – –

טוב.

אז זה עורר אותי לחשוב את המחשבה הבאה, חברי הכנסת הנכבדים – אני חושש, אני מצטער לאכזב אותך, חברי וחברי: אני לא בטוח שיש כאן גזענות על רקע של מזרחי ואשכנזי.

לדעתי, יש פה משהו יותר עמוק במה שקורה, כי אם אנחנו מנסים לחשוב יחד – איך יכול להיות שאשכנזים מראשי האליטות, שהדמוקרטיה בגרונם, אלה שמתייחסים בבוז כמו שראינו כלפי אחיהם היהודים המזרחים, בבוז ובפטרונות, ואיך זה מסתדר עם כך שאותם אלה – שאותם אלה הם הראשונים שנלחמים, כאן בכנסת ובמקומות אחרים, נגד גזענות כלפי ערבים, עובדים זרים, גם אם הם מחבלים או גם אם הם מסתננים שגורמים נזק למדינה?

איך זה מסתדר יחד שלוחמי החופש האלה, לוחמי הדמוקרטיה והאנטי-גזענות האלה, הם אותם אלה שמתבטאים בהתבטאויות הכי גזעניות?

גם בדוגמאות שראינו קודם.

מה עומד כאן, מאחורי הדברים האלה?

איך אותם אנשים, האליטות האלה, חטפו ילדים מהוריהם, גזזו את פאותיהם כשהגיעו לארץ, שלחו אותם בכפייה למקומות ופיזרו אותם בקיבוצים?

איך יכול להיות?

איך מסתדרים שני הדברים האלה יחד?

אותם אנשים שהדמוקרטיה היא בגרונם; שלא עושים דברים שהם בניגוד, בכפייה; הם הרי רוצים דמוקרטיה.

התשובה היא – התשובה היא אחת, רבותי: הבעיה שיש לאליטות האלה היא הבעיה שהם יודעים שהציבור המזרחי הוא ציבור שבא עם המסורת שלו לארץ, שמכבד את ההלכה, שכן הולך לקברי צדיקים, שראה את הסבא והסבתא שלו – – –

יואל חסון: אבל לא מספיק טוב כדי ללמוד – –

אתה מפריע לי, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: – – כדי ללמוד בבתי-הספר אצלכם יחד.

אדוני היושב-ראש, אתה מפריע לי מאוד.

יואל חסון: תתייחס לזה, בבקשה.

בסדר.

אני אתייחס, אם תיתן לי עוד כמה דקות.

יואל חסון: מותר לי כיושב-ראש לאתגר אותך – – –

מאה אחוז, אבל תאתגר אותי – ומתן שכרה בצדה.

הגזענות הזאת היא לא הגזענות הסטנדרטית, שאולי גם אתה רומז עליה.

אני מדבר פה עכשיו על משהו יותר עמוק – –

יואל חסון: על קברי הצדיקים.

– – משהו שמגיע מכיוון אחר לגמרי.

אורן אסף חזן: – – – הם עושים קריירה – – –

חזן, תקשיב – –

אורן אסף חזן: אתה תשמע את דברי.

אורן אסף חזן: אתה תשמע את דברי.

– – תקשיב טוב.

תקשיב טוב.

ענת ברקו: אני כבר לא יכולה לחכות לשמוע את דבריך, אורן.

אורן אסף חזן: – – –

הבעיה שיש להם אתם, יש להם גם עם החרדים האשכנזים, כי יש להם בעיה עם הדתיות ועם הדת, אבל הם – –

אורן אסף חזן: – – –

דקה.

דקה.

– – רק הם יודעים – – –

יואל חסון: טוב, אני נותן לך עוד דקה – –

יופי.

יואל חסון: – – וזהו.

יואל חסון: קדימה.

לא ביקשתי יותר, אדוני.

יואל חסון: יופי.

אורן אסף חזן: איזה לארג' אתה היום.

קריאות: – – –

הם פחדו ומפחדים מכך עד היום.

הם רואים שיש ציבור ענק במדינת ישראל שגם אם הוא לא דתי היום, הוא שומר מסורת; הוא יודע איפה ניתנה התורה.

אורן אסף חזן: – – –

זה מה שמפחיד אותם.

זה ההתנשאות שלהם, זה הזלזול שלהם, כדי לגרום ולחנך את בני-הנוער לא להאמין בקברים, לא להאמין בתפילות, לא בתהילים; לא יודעים מי זה דוד המלך.

זאת הייתה המטרה שלהם.

זאת לא גזענות שבאה מגזענות סטנדרטית.

אם היו גזענים, היו נגד כהי עור – אז גם העובדים הזרים הם כהי עור, ועליהם הם מגינים יותר מאשר על אחיהם.

זה מגיע מרצונם להפוך את עם ישראל להיות ככל הגויים.

והקורבנות הגדולים של זה הם אותם אלה שבאו עם המסורת, שלא עברו שואה ולא נכחדו בכמויות כאלה, והגיעו פתאום כמויות של אנשים מאמינים ודתיים לארץ – הם לא ידעו מה לעשות אתם; משפחת גואטה, ומשפחת שרעבי, ומשפחות כאלה – הם פחדו מה יקרה פה, שהולכים להיות פה כולם שומרי תורה ומצוות, ומכאן הגיע הכול.

יואל חסון: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

זאת הנקודה – –

יואל חסון: תודה רבה.

– – אדוני היושב-ראש.

תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת אשר.

יואל חסון: חבר הכנסת – נעניתי לבקשתו של חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: אני עדיין שוקל את בקשתה של חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: – – – לא, אני גם – – – לפניו – – –

יגאל גואטה: – – –

קריאה: – – –

מאיר פרוש: – – –

מירב בן ארי: – – – לפניו.

יואל חסון: אני עדיין שוקל.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש – – –

מירב בן ארי: אני גם ברשימה לפניו.

יואל חסון: אני השתכנעתי מהטיעונים של אסף חזן יותר.

קריאה: הוא גם הגיש – – –

יואל חסון: אני עדיין מתייעץ עם גורמים.

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: אני מתייעץ בנושא.

מירב בן ארי: אנחנו לא נפתח – – – את גודל – – – של אורן אסף חזן.

מאיר פרוש: חברת הכנסת בן ארי, אני יכול להעיד שזו אפליה ממש.

מירב בן ארי: אפליה נגד נשים.

מאיר פרוש: אפליה – – –

מירב בן ארי: אתה עשית כאן אפליה נגד אישה מזרחית – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, נא – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי – –

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – נא לא ללמוד מחברת הכנסת ברקו ולשמור על הסדר.

יואל חסון: בבקשה.

מירב בן ארי: אפרופו.

יואל חסון: כן, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

יואל חסון: בבקשה.

אורן אסף חזן: ברקו, הוא בונה אותך, ברקו.

ענת ברקו: הוא נטפל אלי.

ענת ברקו: הוא פשוט מציק לי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, סגן השר, חברותי, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני חושב שהסיפור של ועדת ביטון זה לא הסיפור.

אורן אסף חזן: זה גם לא הסיפור של גידי אורשר ולא של סדן.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנפסיק להתעסק בפרסונות, כי כל פעם שאנחנו לוקחים אדם ומנסים לתלות אותו בחוצות העיר, כי הוא אמר בסך הכול מה שהוא מרגיש, אנחנו מתעלמים לחלוטין מהתופעה.

אורן אסף חזן: חברים, גזענות היא חלק בלתי נפרד מימינו כאן, בישראל של 2016.

אורן אסף חזן: יש מפלגות בבית הזה שעושות קריירה והון פוליטי מטורף רק מתוך גזענות.

אורן אסף חזן: אני לא חושב שצריך להדיח את גידי אורשר, לא חושב שצריך להשעות אותו.

יואל חסון: גם במפלגה שלך, אדוני.

אורן אסף חזן: אני אומר את זה בצורה ברורה.

אורן אסף חזן: אני אזכיר למי ששכח: אני אורן אסף חזן, הבן של אביבה גואטה.

אורן אסף חזן: אני חצי טריפוליטאי, מלוב, וחצי מרוקאי-תוניסאי; לא יודע איך חצי וחצי נהיה יותר משלם, אבל בסדר.

יגאל גואטה: – – –

יעקב מרגי: – – –

אורן אסף חזן: ובסוף – –

יואל חסון: עכשיו – – –

אורן אסף חזן: – – ב-2016 – – –

יואל חסון: עכשיו אני מבין את האיכות.

יואל חסון: מתוך כל הערבוב הזה יצאה כזאת איכות.

אורן אסף חזן: תראה, תראה איזה – – –

יואל חסון: מתוך הערבוב הזה.

אורן אסף חזן: הצליח, הצליח.

אורן אסף חזן: הצליח להם, אין ספק.

יואל חסון: אין ספק.

אורן אסף חזן: הצליח להם.

אורן אסף חזן: אם יש מישהו שחושב – תראה איך אני עכשיו משתמש בזה.

אורן אסף חזן: אם יש מישהו שחושב שיש מבני עדות המזרח – אגב, אני לא יודע למה אומרים "בני עדות המזרח".

אורן אסף חזן: אנחנו יחסית במערב, ביחס לכל האשכנזים.

יואל חסון: מהצפון.

יואל חסון: לא באנו מהמזרח בכלל.

אורן אסף חזן: אנחנו הספרדים, המרוקאים, הטריפוליטאים – מישהו שחושב שאנחנו לא, מספיק להסתכל בכנסת הזאת ולראות כמה חברי כנסת טובים ומוצלחים יש כאן.

יגאל גואטה: – – –

אורן אסף חזן: אדון גואטה, הגיע הזמן שנפסיק לבכות.

אורן אסף חזן: כשהגיעו הרוסים, כשהגיעה העלייה הרוסית לארץ-ישראל, כלפיהם לא הייתה גזענות?

אורן אסף חזן: הייתה, אבל הם הרימו את הראש.

אורן אסף חזן: אני לא בא בתלונות לאף אחד, רק אל עצמנו.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן – – –

יגאל גואטה: אתה מדבר שטויות.

אורן אסף חזן: אני לא מדבר שטויות.

אורן אסף חזן: אני רוצה לקחת לך – – –

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה, אני מבקש ממך, א.

יואל חסון: אתה לא תגיד לחבר כנסת אחר שהוא מדבר שטויות, עם כל הכבוד, אז אני מבקש שתחזור בך.

יואל חסון: אני מבקש שתחזור בך.

יואל חסון: אתה חוזר?

יגאל גואטה: זה לא שטויות, זה חוסר ידע.

יואל חסון: מאה אחוז, זו הערה שאתה יכול להגיד.

יואל חסון: זה בסדר.

יגאל גואטה: קיבלו את המרוקאים כמו שקיבלו את הרוסים?

אורן אסף חזן: לא, זה לא מה שאמרתי.

אורן אסף חזן: אל תהפוך לי את הדברים.

אורן אסף חזן: עכשיו אתה מראה חוסר בקיאות בדברים שיצאו.

אורן אסף חזן: אתה אולי שומע – – –

יגאל גואטה: – – –

אורן אסף חזן: חבר הכנסת גואטה, אתה אולי שומע את דברי אבל לא מקשיב.

אורן אסף חזן: ואם אתה צריך – אמרתי לך, אני אתן לך ממחטה לנגב את הדמעות.

יגאל גואטה: אני לא בוכה.

אורן אסף חזן: אבל הגיע הזמן שנפסיק לבכות.

עודד פורר: אורן, זה נהיה גואטה נגד גואטה.

אורן אסף חזן: לא, אל תכעס עלי.

אורן אסף חזן: טוב, גם אני גואטה, הסתבכתי עכשיו.

יואל חסון: נא לסיים.

אורן אסף חזן: אדוני, תן לי רגע אחד, דקה.

יואל חסון: רגע אחד לסיום.

אורן אסף חזן: אני רוצה רגע, במשפט אחד, לנסות לתמצת את דברי, כדי שיהיה קל גם לחבר הכנסת גואטה להבין.

אורן אסף חזן: תקשיבו, חברים, אם אנחנו נמשיך להתעסק פעם אחרי פעם באדם פרסונלי ולא נתמודד מול התופעה, אם אנחנו לא נאחד כוחות כולנו – בכנסת הזו קודם כול – מכל קצוות הקשת הפוליטית, מכל גוון שהוא, מכל עדה שהיא, אנחנו נמשיך למצוא את עצמנו תחת מתקפה שאנחנו עושים כפרות, תחת מתקפה שאנחנו מרימים ספרי תורה, תחת מתקפה שאנחנו גאים להיות יהודים בארצנו.

אורן אסף חזן: חלאס, הגיע הזמן שאנחנו נזרוק את הממחטות, נפסיק עם הדמעות, נרים ראש בגאווה, כי רק ככה, רק ככה אנחנו נמשיך לבנות ולהיבנות.

יואל חסון: תודה.

אורן אסף חזן: אנחנו נילחם בגזענות הזאת.

אורן אסף חזן: ובמשפט אחד אחרון לגמרי – – –

יואל חסון: ודי.

אורן אסף חזן: אתה מלחיץ אותי, אתה לא יכול כל פעם לעשות לי את זה.

יואל חסון: אני מלחיץ אותך?

יואל חסון: עוד לא קם האדם שמלחיץ אותך.

אורן אסף חזן: משפט אחד אחרון, בהתייחס לוועדת ביטון: עם כל הכבוד לזמר ולפיוטים, שהם מאוד חשובים ויקרים ללבי – למרות ששירה זה ממני ואילך, זה לא קורה – אני חושב שיש פספוס ענק בכך שהוועדה לא התייחסה בכלל לכל נושא השבת הרכוש הגזול, לכל נושא ההיסטוריה, הפרעות שעברו, הגירוש; והנכבה היהודית היא הנכבה היחידה שהייתה.

אורן אסף חזן: פה הפספוס שלנו, ואנחנו נעשה את התיקון.

אורן אסף חזן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על הזכות.

אורן אסף חזן: אני רוצה לתת לך חיבוק – – –

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: לחיצת יד.

אורן אסף חזן: אני חייב, אני חייב.

יואל חסון: אהבה בין העדות השונות.

יואל חסון: באמת יפה מאוד.

יגאל גואטה: – – –

אורן אסף חזן: אני מצטרף גם לחצי מדבריו.

יואל חסון: אז אני מבקש לחבק כל אחד מחברי הכנסת כרגע.

יואל חסון: אני נענה לבקשתה של חברת הכנסת בן ארי, באופן יוצא דופן ובניגוד לכללים.

מאיר פרוש: נחמן שי – – –

יואל חסון: נחמן שי, כוותיק, יסכם את הדיון.

יואל חסון: לפניך.

יואל חסון: בבקשה, חברת הכנסת בן ארי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, רק הערה – – –

יואל חסון: אפשר.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: תודה כפולה – גם על שהסכמת ואישרת לי לדבר במליאה, מה שנקרא לפנים משורת הדין.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, אני כן רוצה להתייחס לדוח ועדת ביטון ברצינות הראויה לו.

מירב בן ארי: דוח ועדת ביטון בעיני זה אחד המסמכים החשובים ביותר בתולדות המדינה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת גואטה, אני רוצה שתקשיב, כי אתם דיברתם הרבה על דוח ביטון – –

אורן אסף חזן: מה המוצא שלך?

מירב בן ארי: – – אבל אם אנחנו שמים רגע את חוסר הרצינות בצד ומתייחסים בצורה רצינית למסמך הזה, לא סתם, מבחינתי, זה אחד הדברים החשובים ביותר שנעשו כאן במדינה.

מירב בן ארי: אני, כשפתחתי את העיתונים ביום שישי, ממש התרגשתי.

מירב בן ארי: התרגשתי, כי, נגיד, בתוך המסמך, מי שקרא, מופיע – – –

יגאל גואטה: זאת הבושה הגדולה.

יגאל גואטה: מה קרה?

יגאל גואטה: מה מתרגשים מזה?

יגאל גואטה: מה יש להתרגש?

יגאל גואטה: – – –

מירב בן ארי: קודם כול, אל תצעק, אל תצעק, כי אנחנו מסכימים על אותו דבר.

מירב בן ארי: אין לנו ויכוח, וחבל, הזמן שלי עובר.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שבדוח ועדת ביטון, אם נשים רגע את קברי הצדיקים בצד – תקשיב, אין לכם מה להתווכח אתי.

מירב בן ארי: אני רוצה רק להגיד לכם משהו.

מירב בן ארי: תקשיבו.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: בתוך הדוח של ועדת ביטון, לדוגמה, מי שקרא אותו – 300 עמודים, דרך אגב, גדושים – יש שם, נגיד, המלצה – אם תשימו רגע את כל קברי הצדיקים וכל הוויכוח הפופוליסטי – נגיד, יש שם המלצה לביקור של תלמידים במרכז מורשת יהדות צפון-אפריקה–לוב, שנמצא באור-יהודה; מרכז מקסים, שאני, שסבי וסבתי הגיעו כציונים גאים מלוב – – –

קריאה: – – –

מירב בן ארי: – – – הלכתי לביקור במרכז הזה של יהדות לוב, ואני ממליצה בכלל – לא לכל אחד, אבל בטח לחברי כנסת שיצאו מלוב – ללכת ולראות את המרכז המקסים, כי א.

מירב בן ארי: זו היסטוריה, וב.

מירב בן ארי: זה מאוד מאוד ריגש אותי.

מירב בן ארי: כי אתה רואה ששנים התייחסו לעולים שהגיעו מצפון-אפריקה כאיזשהו – – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת בן ארי, את מבינה כמה זה עצוב שצריך את הוועדה כדי לעשות את זה?

אורן אסף חזן: את מבינה כמה זה עצוב?

מירב בן ארי: אז בעיני, בעיני – – –

ענת ברקו: אגב, במרכז יהדות בבל מבקרים.

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו, זו קריאה ראשונה.

יואל חסון: חבל שתהיי בשנייה.

יואל חסון: זה לא ייתכן שהרעש מספסלי הליכוד תמיד יגיע מצדך.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: תשמע, כשהגיעו לפה העולים מצפון-אפריקה – – –

יגאל גואטה: – – – הרקע בא מאחוריה – – –

מירב בן ארי: לא, לא, הרקע בא בדיוק מהמקומות שהוא אומר עליהם, תאמין לי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך, כשהגיעו העולים מצפון-אפריקה, כולם – ואני מתייחסת ללוב – ניסו להמס אותם בתוך כור היתוך שבאמת, הוא לא היה אמיתי, כי הרי גם בעיני, כששר החינוך החדש בא ואמר – שר החינוך הקודם בא ואמר: השונה הוא אני, אתה זוכר?

מירב בן ארי: "האחר הוא אני".

מירב בן ארי: ובא שר החינוך הזה, בפתיחת שנת הלימודים הזאת, והוא אמר: "האחר הוא אחר ואני הוא אני".

מירב בן ארי: ולא צריך לקחת את כל הילדים, להכניס אותם לאיזה מערבל ולעשות מילקשייק ורוד.

מירב בן ארי: אני מאוד מאוד מאמינה בזה.

מירב בן ארי: וועדת ביטון, מה שהיא עשתה – היא באה – דרך אגב, ב-360 עמודים מרתקים, לא קל אבל בהחלט מרתק – באו ובנו את המורשת שהרבה פעמים נשכחה.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד משהו, מילה אחת על העניין הזה עם אורשר – – –

אורן אסף חזן: משפט: תביני את העצבות שבדבר, שאנחנו ב-2016, והיו פה ממשלות והיו פה פקידים, וכאילו במשך השנים הממסד והאליטות דחקו את כל הדבר הזה לצד, כאילו הוא לא קיים.

מירב בן ארי: נכון.

אורן אסף חזן: זו הבעיה, ועל זה ההצעה לסדר-היום – – – ואני לא חושב שאני צריך – – – בשביל לבוא להגיד – – –

יואל חסון: חבר הכנסת חזן, תודה.

יואל חסון: שים נקודה על ההערות.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, אני רוצה להגיד לך משהו: א.

מירב בן ארי: אני ממליצה לך לקרוא לפחות חלק מהדוח של הוועדה.

מירב בן ארי: הוא מאוד מאוד מעניין.

אורן אסף חזן: התחלתי.

מירב בן ארי: דבר שני, אני מציעה לך גם ללכת לסיורים שנכתבו בעקבות – איפה שמומלץ, לפחות חלק מהם.

מירב בן ארי: ודבר אחרון שאני רוצה, לגבי אורשר וגרבוז, וכל אלה שמזלזלים בכל אותם אנשים שיש להם – אם זה להשתטח על קברי צדיקים, או מנשקי המזוזות, או כל הדברים האלה: לבוא ולראות בהם אנשים נאורים, אנשים מתקדמים – בעיני זו פשוט התחזות.

מירב בן ארי: הרי בסופו של דבר הם אלה שעושים את הנזק הכי גדול לאותם כביכול אנשים נאורים, כי נאורים הם בטוח לא.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת בן ארי.

יואל חסון: באמת הדברים שנאמרו כאן הם מאוד חשובים ורציניים, ואני אשמח לשמוע גם את חבר הכנסת נחמן שי, מהראשונים שהציעו את הנושא לסדר-היום; הראשון, האמת, שהציע את הנושא.

יואל חסון: השר אקוניס, כיסאות אחוריים לא הולמים אותך.

אופיר אקוניס: מה?

יואל חסון: כיסאות אחוריים לא הולמים אותך.

יואל חסון: אני מבקש שתחזור קדימה.

אופיר אקוניס: אגב, נאזם, פעם הכיסאות של חברי הכנסת והשרים היו אותם כיסאות, ואז אני לא יודע מה קרה – החליפו את הכיסאות של השרים.

אופיר אקוניס: הם פחות נוחים לי.

יואל חסון: קשה לך כשר?

יואל חסון: אתה תמיד יכול לצאת משם, אדוני.

יואל חסון: אין לך שלשלאות וכבלים בידיך, אתה יודע.

אופיר אקוניס: זה נכון.

אופיר אקוניס: תן להיות פה קצת, יואל, זה פשוט לראות את הדברים מזווית שונה.

נחמן שי: כשיסתיימו חילופי המחמאות – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: השר אקוניס ביקש לומר משהו.

אופיר אקוניס: אמרתי: זה לראות את הדברים מזווית שונה.

נחמן שי: הוא רואה את הדברים – מה שרואים מכאן לא רואים מכאן, זה כל ההבדל.

נחמן שי: מה שרואים בשורה האחרונה אתם בכלל לא יודעים.

נחמן שי: תנסו פעם.

יואל חסון: השעון התחיל לרוץ, אדוני.

נחמן שי: תנסו פעם.

יואל חסון: בבקשה.

נחמן שי: יש לי ותק שם.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני ביקשתי לדון בנושא הזה כי הרגשתי שהדיון הציבורי בנושא כל כך פופולרי, של מזרחים, ספרדים מול אשכנזים, יוצא מכל קנה מידה והופך להיות במקום גורם שמאחד ומחבר ויוצר איזושהי תשתית משותפת, גורם מפלג שמסכן בעיני את יכולתה של החברה הישראלית לתפקד.

נחמן שי: כך, פשוט.

נחמן שי: אני רוצה להפריד בין הדוח של ועדת ביטון לבין השיח שהתחולל פה בחמשת הימים האחרונים – שיח מביש, אני צריך לומר.

נחמן שי: דוח ביטון הוא התחלה טובה.

נחמן שי: הוא התחלה טובה למערכת של פעולות, רובן ככולן בתחום החינוך, שתבאנה לידיעתם ולהשכלתם של מאות-אלפי אנשים צעירים במדינת ישראל את ההיבט המזרחי-ספרדי של העם היהודי, שחלקו הגדול נמצא היום במדינת ישראל.

נחמן שי: זה נכון, צריך את זה, זה ראוי וזה חשוב, והמהלך שנקט השר בנט היה דרך המלך – בואו נלמד את הנושא – ונתן את זה בידיה של ועדה.

נחמן שי: ואני מאמץ את ההצעות האלה.

נחמן שי: לעומת זאת, מכלול פעילויותיה של השרה רגב, למשל, חברתו של השר בנט לשולחן דמוי הפרסה, יוצרות בדיוק את האפקט ההפוך: הן מזמינות את ההתבטאויות הקיצוניות, הייתי אומר המטורפות, האלה שקראנו ביומיים-שלושה האחרונים, שאני מסתייג מהן בכל דרך.

נחמן שי: אף שהן נאמרו כהצהרותיהם של אנשים פרטיים, בחשבונות האישיים שלהם, בפוסטים, עדיין אני חושב שאלו דברים שלא יכולים להישמע ולהיקרא במדינת ישראל, בחברה הישראלית.

נחמן שי: ממש.

נחמן שי: ואחרי גידי אורשר בא אריה רוטנברג, והיו גם קודמים, וחס וחלילה עוד, אבל זו תוצאה של שיח שהוא לא שיח פורה, מלמד, משכיל, אלא שיח של התלהמות, שיח של הסתה; שיח שנועד ששני חלקי החברה הישראלית – לא יודע בגודל של מה, כי שמעתי את עמיתי יואל חסון, חבר הכנסת, שואל מה הבן שלו, האם הבן שלו הוא ספרדי או אשכנזי.

נחמן שי: ואני רוצה לשאול את השאלה הזאת לגבי הנכדות שלי: האם הן אשכנזיות או ספרדיות – ואני לא יודע מה הן; אני יודע שבעיקר הן הנכדות שלי.

נחמן שי: זה מה שאני יודע.

יואל חסון: וזה הכי חשוב.

נחמן שי: כן, מעל הכול.

נחמן שי: וגם יש מאות-אלפי, אם לא יותר, ישראלים שנולדים פה בארץ וכבר לא שואלים את עצמם את השאלה הזאת.

נחמן שי: אבל מי שמציף את הנושא הזה – ואני חושב שהשרה רגב, יהיו כוונותיה אשר יהיו – התוצאות הן שליליות; התוצאות האלה יוצרות בדיוק את האפקט ההפוך.

נחמן שי: אני לא יודע, אולי זה האפקט שהיא חותרת אליו, אבל האפקט הזה, שבו – – –

מירב בן ארי: חבר הכנסת נחמן שי, אתה קצת נאיבי.

מירב בן ארי: באמת, אתה קצת נאיבי.

נחמן שי: נכון, אני גם נאיבי, זה ידוע.

מירב בן ארי: זה יפה.

מירב בן ארי: אבל אתה יודע, בסופו של דבר, אנחנו מדברים על זה הרבה, ולפעמים יש הרבה חבר'ה שלא מתחילים מאותה נקודת פתיחה רק בגלל המוצא שלהם, גם במדינת ישראל 2016, המתקדמת והנאורה והתרבותית.

נחמן שי: וזה קורה על רקע עדתי, לדעתך?

מירב בן ארי: לצערי, כן.

מירב בן ארי: לצערי, כן.

נחמן שי: אני חושב שזה קורה על רקע פריפריאלי, גיאוגרפי – –

יואל חסון: נכון.

נחמן שי: – – וגיאוגרפי לא רק, תמיד, כי יש גם קבוצות מודרות בערים הגדולות, וכן הלאה.

נחמן שי: יכול להיות שזה יותר מעדה אחת ופחות מעדה אחרת, וגם בזה צריך לטפל.

נחמן שי: הלוא אני משוכנע שמדינת ישראל יכולה להשקיע בזה.

נחמן שי: אני גם רואה מאיפה הכסף הזה יבוא סוף-סוף כדי לתת לאנשים הזדמנות שווה.

נחמן שי: על זה את מוחה, בעצם – שאנשים לא מקבלים הזדמנות שווה במדינת ישראל.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: ושאנשים – – –

נחמן שי: ואם אדם מתחיל נמוך – – –

מירב בן ארי: – – – לפריפריה החברתית והגיאוגרפית – תסתכל על אנשים שהולכים לשם.

נחמן שי: אני מסכים אתך.

נחמן שי: אני מסכים, אני מסכים, ואני רוצה לראות את ממשלת ישראל מחלקת את המשאבים בדרך – יכול להיות שיש כאלה שצריכים פחות ויש כאלה שצריכים יותר כדי להגיע לאותה נקודה שווה.

נחמן שי: כי אני מאמין שבסופו של דבר האנשים בארץ מוכשרים – תני להם את ההזדמנות והם יגיעו.

יואל חסון: תודה.

נחמן שי: אז אני בעד להשקיע.

יואל חסון: תודה רבה.

נחמן שי: אני רוצה לסכם.

נחמן שי: אני חושב שאם הממשלה תאמץ את מסקנות ועדת ביטון ותשקיע את הכסף, זה צעד ראשון וגדול קדימה.

נחמן שי: ואני מזהיר מפני התלהמות יתר במישור הציבורי, כי כל מה שתעשה ועדת ביטון לא יעזור כדי לתקן את הנזק שההתלהמות הזאת יוצרת בציבור הישראלי.

נחמן שי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: ישיב סגן השר פרוש.

יואל חסון: ועד שהוא יגיע אני אוכל לומר בהקשר הזה שאין ספק שיש בעיות ואין ספק שנדרש תיקון.

יואל חסון: הבעיה הגדולה היא אלה שרק רוצים לחלק, לפלג, ולא רוצים לתקן, ומנסים לתפוס על זה סוג של – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: – – אג'נדה כדי לקדם מטרות פוליטיות וכדי לקדם מטרות אישיות.

יואל חסון: כי בסוף, כור ההיתוך הזה – ואני מסכים שניסו להתיך אנשים בלי לבדוק למה ולאיך – אבל כור ההיתוך הזה בסוף הוא נדרש, כי אין לאף אחד מאתנו אופציה ומקום אחר לחיות בו, לאף אחד מאתנו.

יואל חסון: ואין מה לעשות, לטוב ולרע חייבים לחיות יחד, זה המצב.

יואל חסון: נכון, חברת הכנסת בוקר?

נאוה בוקר: ברור.

יואל חסון: אין ברירה.

יואל חסון: סגן השר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החברים המציעים, קודם כול, אני חושב שצריך לברך את השר, שר החינוך, על היוזמה שלו, שבהנחייתו הוקמה אותה ועדת ביטון – שתכף אתייחס אליה.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר עוד משפט – חבל שחבר הכנסת גואטה לא נמצא.

מאיר פרוש: אני בטוח – – –

אורן אסף חזן: הוא רואה אותך מבעד למסך.

מירב בן ארי: הוא צופה, הוא צופה.

אורן אסף חזן: הוא צופה פה בחוץ בעד המסך.

אורן אסף חזן: הוא היה צריך להתאוורר קצת.

מאיר פרוש: אני בטוח שאם חבר הכנסת יואב בן צור מש"ס היה מגיש את ההצעה הוא היה פותח במילים על מה שהתרחש.

מאיר פרוש: זה כבר לא קיים כרגע, הוא לא אחראי יותר, אבל הזכרתי את זה לפני שבועיים-שלושה כאן מעל הדוכן: יש תלמוד-תורה תימני אחד בכל הארץ.

מאיר פרוש: עכשיו, אני לא צריך לספר כאן בכנסת איזו טראומה יהדות תימן עברה מאז קום המדינה, וכל מה שהתרחש, ומספרים ובודקים ופותחים תיקים ורוצים לדעת.

מאיר פרוש: תלמוד-תורה אחד תימני בארץ, ומי שהיה אחראי בשעתו במשרד החינוך לנושא הזה – היום הוא כבר לא אחראי – לא השכיל למצוא את הדרך שאותו תלמוד-תורה יקבל את הרישיון, גם כשהיו בעיות, והסבירו שהבעיות האלה יכולות להיפתר, ולו רק כדי לשמר את המורשת הזאת, את המסורת התימנית.

מאיר פרוש: אז כשאנחנו מדברים על יוזמה ברוכה של השר, שהקים את הוועדה, חבל רק שלפעמים אנחנו בתוך הבית לא מרגישים עד כמה אנחנו יכולים לקרב קהלים בדרך, בפעולה פעוטה.

מאיר פרוש: אז אני רוצה לומר כך: ביום חמישי האחרון הוגש דוח המלצות ועדת ביטון לשר החינוך.

מאיר פרוש: בחודשים הקרובים יילמדו המלצות אלה במשרד החינוך ותיבנה תוכנית עבודה ליישום.

מאיר פרוש: כמו שאמרתי קודם, ועדת ביטון הוקמה לפני כארבעה חודשים בהנחיית שר החינוך במטרה לבחון את העמקת שילובם של תכנים על אודות יהדות ספרד והמזרח בתוכניות הלימודים של מערכת החינוך בישראל.

מאיר פרוש: המוטיבציה הייתה ונותרה ללמד את הסיפור הישראלי השלם, ולא חלילה לעורר מחלוקת.

מאיר פרוש: בוודאי שאין בהמלצות אלה כדי לגרוע אלא להוסיף, ולהבטיח שילדי ישראל יכירו את ההיסטוריה על רבדיה וגווניה; אני לא יכול לומר שעל כל רבדיה, כי יש עוד כמה דברים בהיסטוריה שלא כלולים בדוח הזה.

מאיר פרוש: על כל פנים, משרד החינוך חרת על דגלו אחדות, סובלנות ומניעת גזענות באשר היא, ולשם מכוונים תכניו.

יואל חסון: אדוני סגן השר, פשוט מדברים על נושא מאוד חשוב של גזענות.

יואל חסון: תוכל לדבר – האם במגזר שלך, לדוגמה, יש כבר בתי-ספר מעורבים לספרדים ואשכנזים?

מאיר פרוש: אני חושב שאתה לא תמצא בית-ספר אחד במגזר החרדי שאין בו אשכנזים וספרדים.

יואל חסון: והיחס שווה לכולם?

מאיר פרוש: כאשר שאלת שאלה כזאת, אז כיושב-ראש אני מבקש לומר שתסתפק בתשובה הזאת.

מאיר פרוש: כי אני אומר לך, לא תמצא בית-ספר אחד ביהדות החרדית שאין שם אשכנזים וספרדים.

מאיר פרוש: ואם שאלת, כנראה אתה לא מכיר את המציאות, אז חבל שאתה שואל עליה.

מאיר פרוש: אבל כיושב-ראש, אני מצאתי לנכון לכבד אותך ולענות לך.

יואל חסון: שמענו הרבה סיפורים, אז רציתי באמת לשמוע את דעתך.

מאיר פרוש: ממתי חבר כנסת חי על סיפורים?

יואל חסון: אז הנה, אתה פה כדי להבהיר – – –

מאיר פרוש: חבר כנסת צריך לחיות עם עובדות.

יואל חסון: חבר כנסת חי עם סימני שאלה רבים, והוא שואל בדרך כלל, והוא שמח לקבל תשובה.

מאיר פרוש: לכן אני רוצה להקריא כך: עיקר המלצות הדוח בנושאים השונים: 1.

מאיר פרוש: תוכניות הלימודים וספרי הלימוד: תחומים כגון היסטוריה, ספרות, אזרחות וארץ-ישראל יעודכנו בפרקים מתולדות יהדות ספרד והמזרח ובשילוב יצירות שלהם; 2.

מאיר פרוש: הטלוויזיה החינוכית, "עמוד האש המזרחי" – במסגרת הטלוויזיה החינוכית תופק סדרה מרובת פרקים שתעסוק בתרומתה התרבותית של יהדות ספרד והמזרח לציונות ולפיתוח הארץ; 3.

מאיר פרוש: ציון יום יציאת היהודים מארצות ערב ומארצות האסלאם במערכת החינוך, לרבות סיורים במוזיאונים ופעולות העשרה.

מאיר פרוש: אני רק אבקש ממי שהיה עד לפני רגע יושב-ראש, אם תסכים להישאר עוד כמה דקות במליאה, אני רוצה להתייחס למה שאתה אמרת, בתוספת פרטים.

מאיר פרוש: 4.

מאיר פרוש: ארגון – –

אופיר אקוניס: – – –

מאיר פרוש: לא על חשבונך?

אופיר אקוניס: אתה לא חייב, פשוט.

אופיר אקוניס: זה לא נהוג – – –

מאיר פרוש: – – טיולים של בני-נוער בארצות הבלקן, ספרד ומרוקו במסגרת סיורי שורשים והכרת המורשת היהודית בארצות האלה.

מאיר פרוש: ההמלצות למערכת ההשכלה הגבוהה: 1.

מאיר פרוש: הרכב המל"ג – הרכב המל"ג יהיה מאוזן, וחשוב שיכלול גם נציגים מזרחים מתחום מדעי הרוח, המחויבים לנושא העצמת יהדות ספרד והמזרח; 2.

מאיר פרוש: מרכזים באוניברסיטאות ומחקר – הקמת פקולטות חדשות למדעי הרוח בתחום לימודי יהדות המזרח כדי לאפשר צמיחה מחודשת של חקר יהדות ספרד והמזרח.

מאיר פרוש: המלצות כלליות: הקמת מוזיאונים ייחודיים לקהילות השונות, דוגמת בית מורשת יהדות בבל ומרכז מורשת יהדות לוב; הנצחת דמויות משמעותיות מתרבות יהודי ספרד והמזרח על-ידי קריאת רחובות ומוסדות שונים, כגון בתי-ספר, על שמן.

מירב בן ארי: ליהדות לוב כבר קיים, רק צריך להוציא לשם תלמידים.

מירב בן ארי: המוזיאון כבר קיים.

מאיר פרוש: עידוד וחיזוק הקשרים עם ארגונים של יהודי התפוצות בהסברת מצבם של יהודי המזרח, שנאלצו לעזוב את בתיהם בארצות האסלאם, בארץ.

מאיר פרוש: לסיכום הדברים – כפי שנאמר בפתיח לתשובתי, המשרד יבחן את המלצות הדוח באמצעות צוות מקצועי שיוקם לטובת העניין ויאמץ מתוכו את הדברים שאכן מתאימים וניתנים ליישום במסגרת מערכת החינוך.

מאיר פרוש: שוב, המוטיבציה הייתה ונותרה לספר את הסיפור השלם ממקום של אחדות ושוויון, וודאי לא ממקום של פילוג.

מאיר פרוש: חבר הכנסת חסון, האם אתה רוצה לשמוע?

מאיר פרוש: חבר הכנסת חסון, אתה רוצה לשמוע?

יואל חסון: כן, אני רוצה, אדוני.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לך כך: בתקנות פיקוח חינוך ממלכתי יש דברים מאוד מאוד מעניינים, ואני חושב שאנחנו יכולים ללמוד מזה משהו.

מאיר פרוש: תפקידו של מנהל מחוז במשרד החינוך, ודאי שידוע לך.

מאיר פרוש: בין השאר, הוא גם עושה גיבושים עם מפקחים.

מאיר פרוש: אבל מעניין מאוד שבתקנות חינוך ממלכתי, באופן רשמי, כתוב שאם מנהל המחוז רוצה לכנס מפקחים ולדבר על הנושאים הפדגוגיים, הוא חייב אישור של המפקח הארצי של הממלכתי-דתי.

מאיר פרוש: אתה יכול להסביר לי למה?

מאיר פרוש: מנהל מחוז, אין לו סמכות לכנס את כל המפקחים, גם אם הוא דתי, או לא דתי?

מאיר פרוש: למה הוא צריך לקבל אישור, הסכמה, ממפקח דתי?

מאיר פרוש: לא יכול גם להגיד דעה – מנהל מחוז – לבית-ספר ממלכתי.

מאיר פרוש: מי שאומר את הנושאים הפדגוגיים, מי שאומר מה לעשות זה המפקח הדתי – ולמה?

מאיר פרוש: כדי לומר לך שגם בתשי"ז, כשעשו את תקנות חינוך ממלכתי, ב-1957, כשעשו את תקנות חינוך ממלכתי, הבינו שיכול שיהיה מפקח, אם הוא לא דתי – מנהל מחוז, אם הוא לא דתי, הוא לא יכול להתערב בנושאים פדגוגיים בממלכתי-דתי.

מאיר פרוש: אז נכון שהיהדות החרדית הייתה מאוד מאוד קטנה ומצומצמת בשנים ההן, ולא לקחה על עצמה את העצמאות הזאת, אבל גם בציבור החרדי מותר למחנכים לחלוק על דעה של אדם שלא גדל יחד אתם על אותה דרגה של אורח חיים חרדי, ומכאן הוויכוחים.

מאיר פרוש: אין שאלה של, חלילה, גזענות – חרדים, אשכנזים, ספרדים – ממש לא, כי לא תמצא מוסד, לא תמצא מוסד ביהדות החרדית שאין שם גם מאלה וגם מאלה.

מאיר פרוש: אם יש ויכוח – ומותר שיהיה ויכוח, וגם בתקנות חינוך ממלכתי אנחנו רואים שחילוני לא יכול לומר לדתי; כנ"ל, גם החרדי חושב שהחילוני לא יכול לומר לו מה לעשות, או החרדי חושב שהדתי לא יכול לומר לו מה לעשות.

מאיר פרוש: זה אומנם עוד לא מעוגן, אבל יגיע יום וגם זה יהיה מעוגן.

מאיר פרוש: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

נאוה בוקר: מה אתה מציע, אדוני סגן השר?

מירב בן ארי: דיון בוועדת החינוך.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר, שכאשר חברי כנסת מבקשים דיון פה, במליאה, בהצעה לסדר-יום, הכוונה היא שהדיון יתקיים במליאה.

מאיר פרוש: לא יכול להיות מצב שמבקשים – – –

מירב בן ארי: כן, אבל אנחנו כבר קבענו דיון – – –

מאיר פרוש: אבל התהליך הזה של לבקש דיון במליאה, בהצעה לסדר-היום, המשמעות היא שפה זה יתקיים.

מאיר פרוש: מה זה לומר פה וללכת לשם?

מירב בן ארי: אבל כאן – – –

מאיר פרוש: אבל אני מסכים שהנושא יועבר לוועדת החינוך והתרבות בראשותו של חבר הכנסת הרב יעקב מרגי.

מאיר פרוש: רק שתדעו את הפרוצדורה.

מאיר פרוש: תודה.

מירב בן ארי: שנוכל לקבל את המידע ואת ההמלצות.

נאוה בוקר: תודה רבה, סגן שר החינוך מאיר פרוש.

נאוה בוקר: שר המדע חבר הכנסת אופיר אקוניס, בבקשה.

מירב בן ארי: לא מצביעים על זה?

נאוה בוקר: לאחר הבעת דעה נוספת תהיה הצבעה.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני פשוט חשבתי שיהיה לא ראוי שלא להתייחס לנושא הדיון החשוב הזה שעלה בהצעות לסדר-היום, ולכן ביקשתי להוסיף כמה דברים.

אופיר אקוניס: האמת, גברתי, שאני מתלבט מאיזה צד עדתי שלי אני צריך להשיב כאן:

אופיר אקוניס: מהצד הספרדי או מהצד האשכנזי?

יעקב מרגי: מהצד היהודי.

יעקב מרגי: אתה לא נקרא יהודי?

אופיר אקוניס: ואני אומר לכם בדיוק מאיזה צד אני אשיב: אני אשיב מהצד הישראלי – – –

יעקב מרגי: היהודי, היהודי.

אופיר אקוניס: מן הצד הישראלי.

אופיר אקוניס: פשוט מן הצד הזה.

אופיר אקוניס: ראשית, הוועדה של שר החינוך היא ועדה חשובה וחיונית, שתסייע להעמיד את האמת ואת העובדות על דיוקן – וזה בעיני דבר חשוב, חברת הכנסת בן ארי, בכל שיח ציבורי, פוליטי, כלכלי, חברתי, מדיני, וגם בשיח הזה, שהוא סופר-חברתי.

אופיר אקוניס: וגם, גברתי היושבת-ראש, לנצל את ההזדמנות לגנות בהזדמנות הזאת גינוי, גינוי יסודי – לפוסטים, לציוצים, לרעיונות גזעניים, מבחילים לפעמים, ברמת השנאה שהם יכולים לייצר לאחר, דווקא על-ידי אלה שחושבים את עצמם החכמים יותר, הטובים יותר, המתורבתים יותר.

אופיר אקוניס: מי קובע שתרבותו של מר אורשר גבוהה יותר מתרבותה של מסעודה משדרות?

אופיר אקוניס: הוא קובע את זה?

אופיר אקוניס: התשובה היא: לא.

אופיר אקוניס: התשובה היא: ממש לא.

אופיר אקוניס: ואני חושב שהדברים הללו, גם שלו וגם של חברים אחרים שלו, ראויים לכל גינוי, והם מגונים.

אופיר אקוניס: רציתי להתייחס לדברים החשובים של חברת הכנסת בן ארי.

אופיר אקוניס: כל הילדים בישראל נולדים שווים.

אופיר אקוניס: נולדים שווים.

אופיר אקוניס: כשהם יוצאים לאוויר העולם הם שווים בין שווים – מעדות מסוימות, מדתות מסוימות, מכל המגזרים של החברה הישראלית.

אופיר אקוניס: השוני הוא באמצעים השונים שיש להורים שלהם לספק להם את הכלים להיות שווים, ואולי אפילו מושכים למעלה עוד יותר את החברה הישראלית.

אופיר אקוניס: אני חייב לספר לך שאני, גם עכשיו, כשר המדע, כאשר אני רואה את הגאונות המתפרצת של בני-נוער, גאונות מתפרצת של בני-נוער בכל רחבי הארץ – באור-עקיבא, או בירוחם, או בבנימינה, או בקריית-שמונה, או ביאנוח-ג'ת, או בג'וליס, או ברהט, או באילת – אם ניתן להם את האמצעים להיות שווים בני שווים הם גם יהיו יותר מזה אפילו.

אופיר אקוניס: ואני ראיתי את זה בעיקר כששימשתי יושב-ראש "מחשב לכל ילד".

אופיר אקוניס: אני חשבתי שצריך לתת לילדים מהמשפחות העניות ביותר, שלהוריהם אין אמצעים – להורים שלהם אין אמצעים לעשות אותם מובילי דעה ומובילים בחברה – את האמצעי הזה.

אופיר אקוניס: וכבר יש מקרים של ילדים כאלה שלא היו להם אמצעים, אבל בהמשך השתלבו היטב, ואפילו יותר מזה, בחברה הישראלית, הפכו לקצינים ולקצינות בכירים, והם היום עוסקים בתחומים רבים ומגוונים בחברה הישראלית.

אופיר אקוניס: זוהי השליחות שלנו – – –

מירב בן ארי: מה שקורה – זה גם ההורים, אבל גם המדינה – – –

אופיר אקוניס: הנה, זה בדיוק המשפט הבא שלי.

אופיר אקוניס: זוהי השליחות שלנו.

אופיר אקוניס: השליחות שלנו, גברתי היושבת-ראש, היא לא להשתתף בחגיגת ההסתות הזאת.

אופיר אקוניס: כל אחד – גידי אורשר אמר משהו, אמר דבר איוולת, הוא אמר דבר מגונה.

אופיר אקוניס: אני חשבתי, וגם פרסמתי פוסט בפייסבוק – לא עשיתי פוסט שמסית שוב אוכלוסייה באוכלוסייה, ככה זה לא ייגמר, הדבר הזה.

אופיר אקוניס: נזכרתי בנאום מרטיט לבבות, חכם ונוגע ללב של מנהיג שכדאי לכולם ללמוד ממנו.

אופיר אקוניס: ליהודי הפולני הזה, שחשבו שהוא מרוקאי, קראו מנחם בגין, והוא עלה לבמה לאחר שאוכלוסייה גדולה בישראל הואשמה על-ידי בדרן מסוים, שכבר איננו אתנו, שקרא לה בשם גנאי, ואני לא אחזור כאן על השם הזה; ואז הוא עלה וסיפר את הסיפור המופלא של שני לוחמים, פיינשטיין, שהוא ממוצא אירופאי, והוא מספר שקראו לו אשכנזי, כך אמר, וברזני, שהיה יהודי מעיראק, ואמר – הוא לא הבין בעדות ובהסתות נגד אוכלוסיות של אוכלוסיות – הוא אמר:

אופיר אקוניס: העיראקי והאשכנזי היו יהודים, היו אחים, היו לוחמים.

אופיר אקוניס: וכדאי שכולנו נתחיל להתנהג ברוח הזאת.

אופיר אקוניס: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה לשר המדע חבר הכנסת אופיר אקוניס.

נאוה בוקר: הבעת דעה נוספת – חבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: בבקשה.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אני מברך על כל מהלך שיש בו כדי לצמצם את ממדי הגזענות וההתנשאות שקיימות בחברה שלנו.

דב חנין: לצערי הגדול, יש כל מיני סוגים של גזענויות והתנשאויות, ואנחנו מפעם לפעם מופתעים, מזדעזעים וכועסים כשאנחנו רואים בזירה הציבורית אנשים ואישים שלפעמים אפילו לא מבינים כמה חמורה האמירה המתנשאת והמקוממת שהם אומרים או שהם כותבים.

דב חנין: ועדת ביטון, מעבר לתיקון שאני מקווה שיקרה ביחס להתייחסות ליוצאי המזרח, יכולה להיות הזדמנות גם לתיקון היחס שבינינו לבין המרחב הערבי שבתוכו אנחנו נמצאים; כי היהודים, יהודי המזרח, הגיעו מארצות ערביות, תרמו לתרבות שם, היו חלק משמעותי מהיצירה ומהעשייה שם, ויש משהו ביחס של החברה הישראלית למרחב הערבי, לאזור הזה שבו אנחנו חיים ובו אנחנו רוצים לחיות, שהוא מאוד מאוד מתנשא, וגם אותו צריך לתקן בהזדמנות הזאת.

דב חנין: התיקון של היחס ליהודי המזרח עובר ומחובר בתיקון של היחס שלנו למזרח.

דב חנין: הגיע הזמן.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, מכובדי סגן השר, מסקנות ועדת ביטון יובאו לדיון בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: עם הדיון הזה או בלי, קבענו כבר מועד, וזה טוב; רק לשבח שהצטרף גם הדיון הזה.

יעקב מרגי: ועתה לאותו מבקר סרטים, שאת שמו לא אומר, כי אני בז לו – לא על האמירה שלו; אני בז לו על ההתנצלות שלו, ששמה אותנו, המזרחים, ללעג וקלס יותר מהאמירות החמורות שלו.

יעקב מרגי: הוא לועג לאינטליגנציה.

יעקב מרגי: ולאותו מבקר סרטים שחי בסרט, שכל עולמו הוא משאות שווא ותעתועים, חי בסרט, ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להקריא לך סמ"ס שקיבלתי היום מסגן-אלוף נסים פרץ, ותראו מה הוא אומר לי – ונסים פרץ, מה לעשות, הוא מרוקאי, והוא גר בדימונה: מכתב למערכת.

יעקב מרגי: מר אורשר, לכבוד המבקר המהולל אורשר, השואף לפלג במקום לגשר, עטרת-אשכנז לראשו קושר.

יעקב מרגי: מי מילל, מי פילל, לשסע אומה במדינת ישראל?

יעקב מרגי: אני סא"ל בצה"ל, מזרחי מיילל.

יעקב מרגי: יש לי תואר ראשון גם שני, להלל.

יעקב מרגי: בתי מהנדסת ובני ביחידה מובחרת, מזרחים נרגשים.

יעקב מרגי: את כולנו בבכיינות ויללות תאשים.

יעקב מרגי: תביע שאט נפש מקברות הקדושים, על אמונות תמימות של יהודים נואשים, ולא נותר אלא להשיבך בדברים קשים.

יעקב מרגי: ואלה הדברים הקשים שהוא כותב: בבתי-העלמין של צה"ל, בלי רחמים, טמונים גם מזרחים משלמי מס הדמים.

יעקב מרגי: ומשפחות שכולות, בלבבות הומים, מייללות מסויטות לילות כימים.

יעקב מרגי: זהו מחיר המדינה, זהו מס הדמים.

יעקב מרגי: לאורשר נוטף הרעל: בצבא של מעלה מאזינים לתחנת "גלי צה"ל", לתפארת מדינת ישראל.

יעקב מרגי: ממני, מזרחי מתבכיין ומיילל, נסים פרץ, דימונאי גאה במוצאי, בעירי ובמדינתי.

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

נאוה בוקר: ההצעה הייתה להעביר לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מירב בן ארי, את מסכימה?

מירב בן ארי: כן.

נאוה בוקר: אוקיי, חבר הכנסת נחמן שי?

נאוה בוקר: מקובל עליך.

נאוה בוקר: איפה חבר הכנסת גואטה?

נאוה בוקר: לא נמצא כאן.

מאיר פרוש: צופה מרחוק.

נאוה בוקר: אתה מייצג אותו.

נאוה בוקר: ויעקב אשר – חבר הכנסת יעקב אשר?

מאיר פרוש: – – –

נאוה בוקר: אוקיי, אנחנו נעבור להצבעה – להעביר לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

נאוה בוקר: ההצעות לסדר-היום בנושא מסקנות ועדת ביטון והשיח המפלג בין מזרחים לאשכנזים: בעד – 9, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעות עוברות לדיון בוועדת החינוך.

נאוה בוקר: תוכני הלימודים בבתי-הספר במזרח-ירושלים

נאוה בוקר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: תוכני הלימודים בבתי-הספר במזרח-ירושלים – הצעות מס' 4382, 4383, 4385 ו-4387.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, גברתי.

עודד פורר: רק בהתייחס לדיון הקודם, ובהמשך לדבריו של השר אקוניס, גם במותו ביקש ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין שלא להיקבר בחלקת גדולי האומה, אלא ליד אותם פיינשטיין וברזני.

עודד פורר: אני חושב שאולי – אפשר להגיד שהוא ציווה במותו איך אנחנו צריכים לחיות פה, בהקשר של עם ישראל, אז בוודאי צריך לקחת את הדוגמה הזאת.

עודד פורר: אם אני מסתכל על השנה האחרונה, הציבור הישראלי חווה גל טרור שמופעל על-ידי בחורים צעירים מוסתים, מלאים בארס ובשקרים, שמנפחים אותם בסיפורי מעשיות ובבדיות; ואת זה, לצערי, אנחנו מגלים שהם סופגים לא רק ברשתות החברתיות וברחוב, אלא בבית-הספר, בתוך תוכני מערכת הלימוד, עקב איזשהו סיכום בלתי ברור – ואני אשמח אם תהיה תשובה אולי למשרד החינוך, למה הסיכום הזה עדיין נמשך – שבכל מה שקשור לחינוך הרשמי במזרח-ירושלים, נלמדת תוכנית הלימודים של הרשות הפלסטינית, עם ספרים של הרשות הפלסטינית, עם איזושהי אמירה רפה שעל התכנים יפקח המינהל לחינוך ירושלים, מנח"י.

עודד פורר: הוא אמור לבחון, יש לו באמת כלים כל הזמן לבדוק את הספרים שמוכנסים לבתי-הספר ולראות אם יש שם תכנים מסיתים או אין שם תכנים מסיתים.

עודד פורר: ובסופו של דבר, לצערי, כבר אנחנו מעלים את זה פעם אחר פעם, פעם אחר פעם; אנחנו מוצאים – וגופים פרטיים שעוברים על הספרים האלה מוצאים – עוד ועוד תכנים מסיתים, כמו שמתארים את החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, ואת הקמת מדינת ישראל ב-1948 כנכבה, וככיבוש, שמתייחסים כמובן לכל ישראל – אין שם הבדל: קווי 48', קווי 67'.

ענת ברקו: בעזה כיסו את המפה.

עודד פורר: לא רק בעזה, גם שם.

עודד פורר: אין מפה.

עודד פורר: הם מוצגים במפה בספרי הלימוד כמדינת פלסטין.

ענת ברקו: אבל כשהגיע מזכ"ל האו"ם לעזה, הם כיסו את המפה כדי שלא יראו שזה הרעיון.

עודד פורר: ההתייחסות למדינת ישראל היא כאל מדינת פלסטין, על כל שטחי ארץ-ישראל; הם מלמדים אותם שזה חלק מהאומה הערבית.

עודד פורר: זה החינוך, ספר חינוך לכיתה ב' – אני מדבר על דברים מהשנה האחרונה, אדוני סגן השר, לא על דברים מלפני שנים רבות.

עודד פורר: או שמספרים להם בספרי הלימוד – שתדעי, חברת הכנסת ברקו – שב-1948 קמה מדינה פלסטינית.

עודד פורר: היא הוכרזה באלג'יר.

עודד פורר: זה מה שהם לומדים בספרי הלימוד, זאת אומרת, הם חלק מהנרטיב השקרי שמנסים לפתח פה, וכל זה – – –

מאיר פרוש: בבתי-הספר הממלכתיים או הפרטיים?

עודד פורר: בבתי-הספר הממלכתיים.

עודד פורר: זה מתוך ספר לימוד לכיתה ג' בבית-ספר במזרח-ירושלים.

מאיר פרוש: באיזו כיתה?

עודד פורר: ספר לכיתה ג'.

עודד פורר: אם תרצה, אני אעביר לך, אדוני, בדיוק את הצילומים של הדפים.

עודד פורר: זה גם יפה שהתיאור הזה מגיע מתוך ספר ללימודי מתמטיקה לכיתה ג', בחלק א', בעמוד 80.

ענת ברקו: ככה בונים את השאלות.

עודד פורר: או שמתארים בספרים שם את היהודים כנחשים פולשים – זה כבר ספר מדעי הלשון לכיתה י"ב, בעמוד 63; או כמובן שירי השהידים, ושירי ההלל לשהידים, שלומדים בספרים לכיתות ז', כיתה י"ב, כיתות ה' ועוד.

עודד פורר: אפשר לבוא כל הזמן בטענות למנח"י, מינהל החינוך ירושלים, איך הם לא מפקחים ואיך הם לא בודקים ואיך הם כן בודקים, אבל האמת – אין לי טענות אליהם.

עודד פורר: אני לא חושב יש להם כלים, ואני גם לא חושב שאנחנו צריכים להשקיע עוד משאבים בלבדוק את זה.

נאוה בוקר: נא לסיים.

עודד פורר: אני חושב שפשוט, מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות על מערכת החינוך שהיא מממנת ושהיא נותנת.

עודד פורר: הרי אנחנו, יש לנו בתי-ספר במגזר הערבי שלומדים בהם את התכנים של משרד החינוך בפיקוח משרד החינוך.

עודד פורר: מה הסיבה שבמזרח-ירושלים לומדים תכנים אחרים, לפי הרשות הפלסטינית?

עודד פורר: בטח כשאנחנו מדברים על ירושלים מאוחדת, על ירושלים שלנו, אני לא רואה שום סיבה שבמקומות האלה ייהנו מאיזשהם תכנים שקריים של הרשות הפלסטינית.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת עודד פורר.

נאוה בוקר: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, סגן השר, כנסת נכבדה, זה זמן רב אני מתריעה על הנושא הזה, שמערכת החינוך במזרח-ירושלים, בעצם מתנהלת שם הסתה פרועה נגד מדינת ישראל ונגד יהודים בכלל.

ענת ברקו: זה שמערכת החינוך, שנמצאת תחת פיקוחה של הרשות הפלסטינית, מהווה כר פורה להפצת דברי שטנה מסיתים, בזה אין כל חדש, חבר הכנסת פורר, ולמען האמת, היכולת שלנו להשפיע ולשלוט בה היא מלכתחילה די מוגבלת.

ענת ברקו: אכל כשזה קורה במערכת החינוך במזרח-ירושלים, שנמצאת תחת הפיקוח הישיר של משרד החינוך וממומנת על-ידיו, על-ידי משלם המסים הישראלי, זה לא רק אבסורד; זה מקומם, זה בגדר איוולת, וצריך למגר את העניין הזה.

ענת ברקו: הגשתי שאילתות בנושא הזה; הצגתי בפני שר החינוך ובפני התקשורת והציבור מידע מוצק, כולל דפי פייסבוק, כולל חומרים על הצגות, על פעילויות בתוך בתי-הספר, המראים כיצד מנהלים ומורים בבתי-הספר במזרח-ירושלים – חלקם בכלל אסירים ביטחוניים לשעבר – מחנכים את תלמידיהם לשנאה טהורה, ומדי פעם אנחנו אף רואים את הדברים, הפעילויות, שהם משתפים עם הילדים מה שהם מביאים מהעולם הקודם שלהם.

ענת ברקו: זה חינוך שלא מותיר בידי אותם ילדים ברירה אלא לעבור תהליך של סוציאליזציה, של טפטוף רעל למוחם – אני מכנה את זה "דודא" – שאחר כך אנחנו רואים אותה גם בקרב אותם טרוריסטים צעירים, שהדרך שלהם לפתור בעיות הפכה להיות דרך הטרור.

ענת ברקו: הבאתי אפילו מידע קונקרטי על בית-ספר מסוים, בשם בית-הספר לבנות הרב-נתיבי העל-יסודי של רשת סח'נין בשועפאט.

ענת ברקו: הראיתי כיצד מתחוללת שם הסתה בלתי נתפסת, וכל זאת תחת ניצוחה של לא פחות מאשר הנהלת בית-הספר, מנהלת בית-הספר, שגם נשואה לאסיר ביטחוני לשעבר.

ענת ברקו: ולהדגיש – מדובר בבית-ספר שמלמד לתוכנית הבגרות הישראלית.

ענת ברקו: הצגתי בעיה ודרשתי לה מענה.

ענת ברקו: ואכן, צריך לזקוף זאת לזכותה של הנהלת רשת סח'נין, שנכנסה בעובי הקורה.

ענת ברקו: קודם כול, היא החתימה את מנהלי בתי-הספר שלה על מסמך שבו הם מתחייבים שלא יעסקו בפוליטיקה במסגרת בית-הספר.

ענת ברקו: כמו כן, הם חויבו למחוק תכנים פוליטיים הן בדפי הפייסבוק של בתי-הספר והן בדפי הפייסבוק הפרטיים שלהם, ותכנים אכן נמחקו.

ענת ברקו: גם בטקסי הסיום של כיתות י"ב שונו תכנים ולא הוצגו תכנים שנהוג היה להציג בשנים קודמות.

ענת ברקו: בעקבות חשיפת הפרשה מורים פוטרו, והיו השעיות, ובסופו של דבר גם אותה מנהלת הושעתה, אך היא הוחזרה לתפקידה, וכעת היא צועדת בסך במפגני דו-קיום, ויפה שכך.

ענת ברקו: אך שימו לב מה קרה פה: מדובר ברשת חינוך פרטית שהבינה שהיא ניצבת מול בעיה, שהיא חייבת להתמודד עמה, ולא משנה מה הסיבה – היא הבינה ועשתה.

ענת ברקו: ייתכן שהיא לא עשתה מספיק, אולי יצאה מנקודת הנחה שהלחץ עליה לא יהיה חריף עד כדי כך.

ענת ברקו: יכול להיות.

ענת ברקו: אבל אנו מגיעים כרגע למשרד החינוך, אדוני השר.

ענת ברקו: מסתבר שלמפקח הראשי על המגזר הערבי במשרד החינוך, מר מוחמד כנעאני, הוספו שישה מפקחים שכל תפקידם הוא לסייע בפיקוח ספציפי על מערכת החינוך במזרח-ירושלים.

נאוה בוקר: נא לסיים.

ענת ברקו: ברשותך, גברתי, אני כבר מסיימת.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: עם זאת, אני טוענת שמשרד החינוך נמנע מלעשות את מלאכתו כנדרש בנושא הזה, והימנעות זו היא שמאפשרת את המשך ההסתה הפרועה, ובעצם מבערת כל חלקה טובה במערכת החינוך.

ענת ברקו: רק הודות לחשיפות תקשורתיות וחשש בעצם מאותן חשיפות אפשר אולי להתקדם.

ענת ברקו: אבל אם תימשך פעולת ההימנעות של משרד החינוך ולא יהיה טיפול מסיבי, אדוני סגן השר, אנחנו נראה שבעצם מה שקורה היום – אנו מממנים את התליינים שלנו.

ענת ברקו: התקציבים של משרד החינוך, הכספים של אזרחי מדינת ישראל, עוברים כעת לאלו שמסיתים נגדנו, להרג ולרצח יהודים.

ענת ברקו: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת ענת ברקו.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מי עונה לי, סגן השר?

נאוה בוקר: סגן השר מאיר פרוש.

מנחם אליעזר מוזס: הרב פרוש.

נאוה בוקר: כן.

מנחם אליעזר מוזס: אני עמדתי על במה זו לפני שש-שבע שנים, וכבר נאמתי אז על הנושא הזה, הכאוב, שמאז הסכמי אוסלו החינוך במזרח-ירושלים עבר לידי הרשות הפלסטינית, ולומדים שם את תוכנית הלימוד הפלסטינית, שכוללת במרכזה את הנכבה, וכמובן את הכחשת השואה.

מנחם אליעזר מוזס: ואני גם ראיתי בספר, בדיאלוג בין ילדים גילאי חמש, כאשר ילד שואל מאין אתה, הוא אומר: מוורשה, מוורשה; ומאיפה אתה?

מנחם אליעזר מוזס: אני מעכו; מאיפה אתה?

מנחם אליעזר מוזס: ממוסקבה; מאיפה אתה?

מנחם אליעזר מוזס: מחיפה; מאיפה אתה?

מנחם אליעזר מוזס: הוא אומר: אני מבודפשט; ומאיפה אתה?

מנחם אליעזר מוזס: אומר הילד הערבי: אני משיח'-מוניס בתל-אביב.

מנחם אליעזר מוזס: וככה, דיאלוג שלם.

מנחם אליעזר מוזס: זה בספר שממומן על-ידי משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: 175 בתי-ספר במזרח-ירושלים ממומנים 100% על-ידי משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: 175 בתי-ספר.

מנחם אליעזר מוזס: כמו כן, נבנות בתוכנית חומש כ-600 כיתות חדשות, וכאשר הייתה בעיה למשרד החינוך לבנות את 600 הכיתות – כי הרי אין מגרשים ציבוריים, כי הם בונים שם בתים גם על מגרשים ציבוריים – בא בית-המשפט העליון וחייב לרכוש מגרשים פרטיים כדי לבנות שם את 600 הכיתות, ובונים עכשיו בקצב גדל והולך כדי לסיים מה יותר מהר לאותם תלמידים, אשר בזמנם הפנוי, עקב כל ההסתה שמלמדים, יודעים לחדד אבנים ולזרוק אותן על התחבורה הציבורית או על הר-הזיתים.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו יודעים שהגורם מספר אחת לטרור הצעירים הזה זה הסתה, אבל לא תיארנו לעצמנו שזו הסתה במערכת החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: ואני, כשהייתי בשעתו סגן שר החינוך, שר החינוך אז גדעון סער הקציב 2 מיליון שקל לצנזורה על הספרים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: אז התברר שיש פתרון.

מנחם אליעזר מוזס: יש דפי קשר – ואני זוכר שהביאו דפי קשר לדוגמה – מזוויעים, מזוויעים ממש, איך שעומדים ילדים עם חרבות, ומה שכתוב שם, הכיתוב של זה: אטבח אל-יהוד, אללהו אכבר.

מנחם אליעזר מוזס: ולמי יש פיקוח על דפי הקשר שהילד מביא הביתה?

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לומר לכם, אם למערכת החינוך החרדית, להבדיל, יש כזה פיקוח, וכל סטייה קטנה מהמערכת או מהלימודים, אז מייד – שלילת רישיון, או שלילת המבנה, או שלילת תקציב, מה שרק לא בא, אני לא מתאר לי ולא מבין מדוע במערכת החינוך אי-אפשר לשים פיקוח צמוד ונוקב על מנת שהילדים האלה לא יספגו את מנת הרעל הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

נאוה בוקר: סגן השר, סליחה – נאזם אומר: סגן השר.

מאיר פרוש: נאזם חשב שהיושבת-ראש לא – – –

נאוה בוקר: לא, ישיב סגן השר מנחם פרוש.

נאוה בוקר: אני אמרתי תודה רבה לחבר הכנסת – – –

מנחם אליעזר מוזס: הייתי סגן השר.

נאוה בוקר: היית סגן השר.

נאוה בוקר: בעזרת השם גם תחזור.

מאיר פרוש: – – –

קריאה: האבא מנחם.

מאיר פרוש: – – – בן מנחם.

קריאה: מאיר, מאיר.

נאוה בוקר: סגן השר מאיר פרוש, הרב מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת המציעים, כולל הנוכחים פה, כבוד השר, ממה שאנחנו שמענו פה מהמציעים עולה תמונה עגומה מאוד.

מאיר פרוש: האמת היא שאני התוודעתי לעניין הזה משאילתה שהגישה חברת הכנסת ענת ברקו לפני כחצי שנה בנושא הזה.

מאיר פרוש: היא גם ציידה אותי במסמכים שהייתי אומר שהם מרשיעים.

ענת ברקו: קיבלת מודיעין.

מאיר פרוש: אני לא מדבר על מודיעין, אני מדבר על חברת הכנסת ברקו, שציידה אותי במסמכים בנושא הזה.

מאיר פרוש: אני את החומרים האלה העברתי בשעתו למנכ"לית המשרד.

מאיר פרוש: כמשרד – המשרד מטפל.

מאיר פרוש: אז קודם כול, אני רוצה לומר כך: העמדה הרשמית של המשרד היא – אף-על-פי שפה נאמרו דברים אחרים, ואני ודאי שאצטרך לבדוק את זה, העמדה הרשמית של המשרד היא שכל ספרי הלימוד במערכת החינוך הרשמית והמוכש"ר במזרח-ירושלים עוברים ביקורת ואף צנזורה תוכנית וביטחונית על-ידי מנח"י.

מאיר פרוש: לנושא זה מוקדשים משאבים כספיים רבים, המושקעים בבקרה והדפסה מחודשת.

מאיר פרוש: הבדיקה המדוקדקת כוללת מחיקה של סמלי הרשות וביטויים הפוגעים במדינת ישראל או בעם היהודי, או תכנים המסיתים בכללם, במידה שקיימים כאלה.

מאיר פרוש: פעולת הבקרה נעשית על-ידי איש מוסמך, ואף עוברת בקרה ואישור של יועץ ראש העיר לענייני מזרח-ירושלים.

מאיר פרוש: בסוף התהליך מוצאים כל ספרי הלימוד מחדש, לאחר השמטת החלקים שלא עמדו בביקורת.

מאיר פרוש: במקרים שבהם יש חשד להסתה בספרי הלימוד, ולאחר ביצוע הבירור הנדרש, פועל משרד החינוך מכוח סמכויותיו הקבועות בדין, ובתוך כך מכוח חוק פיקוח על בתי-ספר וחוק חינוך ממלכתי.

מאיר פרוש: שנדע, מכוח הדין נתונות למשרד סמכויות שונות, לרבות ביטול אישור העסקה של מנהל מוסד החינוך או התלייתו, ובמוסד חינוך רשמי – נקיטת הליכים משמעתיים נגד מנהל המוסד, ביטול רישיונו של מוסד החינוך, הפסקת העברת התקציב או הפחתתו.

מאיר פרוש: אפשר להוסיף על האמור ולציין כי בחודשים האחרונים קלט מחוז ירושלים במשרד החינוך שמונה ממונים מטעם הפיקוח אשר אחראים להתנהלות מוסדות החינוך במזרח העיר.

מאיר פרוש: ממונים אלו, מתוקף תפקידם, מבצעים, בין היתר, בקרה על תוכני הלימוד בבתי-הספר.

מאיר פרוש: יתרה מזאת, בשנתיים האחרונות הקים משרד החינוך מינהל בקרה ואכיפה, והוא מטפל גם בנושא זה.

מאיר פרוש: המינהל תגבר את מערך הפיקוח והבקרה על בתי-הספר הרשמיים והמוכש"רים בכל הנושאים, לרבות בנושא התכנים המוצגים בספרי הלימוד.

מאיר פרוש: משרד החינוך רואה בחומרה רבה קיום פעילות כלשהי שהיא תעמולה פוליטית אסורה, הסתה לאלימות, ופעילות שיש בה כדי להשפיע השפעה מזיקה על התלמידים, ופועל מייד עם קבלת מידע על הסתה, יחד עם כלל גורמי האכיפה, לרבות משטרת ישראל, ללא פשרות ובאפס סובלנות.

מאיר פרוש: במקביל לאמור, חשוב לציין כי כחלק מתפיסה כוללת על מזרח העיר פועלים משרד החינוך ומנח"י להעברת בתי-הספר לתוכנית הלימודים הישראלית.

מאיר פרוש: מהלך זה של מעבר לתוכנית הלימוד הישראלית הוא תהליך מורכב, שאנו חותרים ליישומו בשנים האחרונות, במטרה להיטיב עם תלמידי מזרח העיר ולייצר עבורם שוויון הזדמנויות בכניסה להשכלה הגבוהה ולשוק העבודה.

מאיר פרוש: במסגרת מהלך זה מחוזקים בתי-הספר המלמדים לפי תוכנית הלימודים הישראלית, וניתנת להם מעטפת חינוכית ופדגוגית המספקת לכל תלמיד את התנאים למימוש הפוטנציאל הגלום בו.

מאיר פרוש: מטרת התוכנית היא למנף את בתי-הספר הללו ולהפוך אותם למודל מוצלח לחיקוי, ובכך להביא בתי-ספר נוספים להצטרף למהלך.

מאיר פרוש: כפי שנטען, יש גרף המצביע על כך שמספר המוסדות הממשלתיים בתוכנית הוא במגמת עלייה, והצפי לשנת הלימודים תשע"ז הוא 16 בתי-ספר רשמיים המשתתפים בתוכנית.

מאיר פרוש: מספר התלמידים הלומדים כיום בתוכנית הישראלית הוא 4,800, ומספר התלמידים המושפעים מהתוכנית ונמצאים בבתי-ספר שבהם מלמדים אותה הוא 10,982.

מאיר פרוש: גם אלו נמצאים במגמת עלייה.

עודד פורר: כמה תלמידים לומדים בבתי-הספר הלא-רשמיים?

מאיר פרוש: תראה, אני לא רוצה לומר נתונים שהם לא ידועים, אבל לצערנו יש הרבה מאוד שלא לומדים בבתי-הספר הרשמיים.

מאיר פרוש: אבל כשאתה שואל, אני חייב לומר את מה שציינתי לי לומר, ולא מה שנתנו לי במשרד לענות.

מאיר פרוש: אני לא שמעתי – – –

מנחם אליעזר מוזס: 55% משרד החינוך ו-45% ארגונים פרטיים.

מאיר פרוש: יכול להיות שהנתון שאתה אומר הוא נכון.

מאיר פרוש: אני לא בדקתי קודם, אז אני לא עונה.

מאיר פרוש: אבל המציעים לא הוציאו, בפה שלהם, ואמרו שמדובר פה בבתי-ספר ממלכתיים.

מנחם אליעזר מוזס: כן כן, אני מדבר על 175 בתי-ספר ממלכתיים בלבד.

מאיר פרוש: אפשר לתת לי לענות?

נאוה בוקר: חברים, תנו לו לסיים בבקשה.

מאיר פרוש: אני לא הולך לסיים.

מאיר פרוש: אני לא הולך לסיים.

נאוה בוקר: התכוונתי לסיים את דבריך.

מאיר פרוש: לא, גם לא.

מאיר פרוש: המציעים לא אמרו שמדובר בבתי-ספר ממלכתיים, ויכול להיות שהם פרטיים, או מוכר שאינו רשמי, אבל אני חייב כן לומר, והזכיר זאת חבר כנסת הרב מוזס: אותו אגף שהזכרתי בדברי – – –

עודד פורר: מנח"י.

מאיר פרוש: לא, מנח"י זה בעיריית בירושלים.

מאיר פרוש: בשנתיים האחרונות הקים משרד החינוך מינהל בקרה ואכיפה המטפל גם בנושא זה.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר – והרב מוזס הזכיר זאת: במשרד עובד מינהל אכיפה ובקרה.

מאיר פרוש: יכול להיות שאותו מינהל במשרד עסוק במה שקרוי מוכש"ר, או מוסדות פטור במגזר היהודי, אז פשוט אין לו זמן להגיע למזרח-ירושלים.

מאיר פרוש: זה הלימוד-זכות שיש לי, כי זה אותו מינהל בקרה, אותם אנשים – האנשים האלה מעורבים.

מאיר פרוש: אם התמונה היא כמו שאתם אומרים, וכמו החומר שאתה נתת לי, חבר הכנסת עודד פורר, על הדברים, אז התמונה היא עגומה מאוד.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר לך מה שאני כתבתי למנכ"לית המשרד.

מאיר פרוש: אני כתבתי למנכ"לית המשרד לפני חמישה חודשים ואמרתי לה שבחוק הפיקוח – שעליו אנחנו מסתמכים, ונכנסים גם לבתי-ספר מוכרים שאינם רשמים מכוח הסעיף הזה – כתוב:

מאיר פרוש: המנהל הכללי רשאי לצוות בכתב על סגירת בית-ספר אם נוכח שהתקיים אחד מאלה.

מאיר פרוש: מה זה אחד מאלה?

מאיר פרוש: סעיף 32א(4): "בבית-הספר מתנהלת או נסבלת הסתה נגד המדינה".

מאיר פרוש: הדברים הם מאוד מאוד פשוטים.

מאיר פרוש: המשרד עושה פעולות בעניין הזה.

ענת ברקו: לא מספיק.

מאיר פרוש: האם הפעולות שהוא עושה יכולות למנוע את ההסתה?

מאיר פרוש: לא יודע.

מאיר פרוש: האם הפעולות האלה הן דברים שיכולים למנוע, שלא תהיה הסתה נגד מדינת ישראל בתוך בתי-הספר?

מאיר פרוש: אני לא יודע.

מאיר פרוש: יכול להיות שצריך לחזור ולומר שמזרח-ירושלים זה לא חלק ממדינת ישראל וחוק הפיקוח לא חל שם – כי זאת בעצם המציאות, כמו שאתם תיארתם את זה, כמו שאתה, חבר הכנסת פורר, וכמו שאת, חברת הכנסת ברקו, תיארתם את זה – סליחה, הרב מוזס, אתה התייחסת באופן כללי ולמגזר החרדי – אבל כמו שאתם תיארתם, עם הנתונים, פשוט חוק הפיקוח לא חל על מזרח-ירושלים, וחבל לנו להכריז שמזרח-ירושלים היא חלק ממדינת ישראל.

מאיר פרוש: ואני בטוח – ואני אומר את זה עכשיו על דעת שר החינוך – שמזרח-ירושלים זה חלק ממדינת ישראל.

מאיר פרוש: אם זה חלק ממדינת ישראל, חל חוק הפיקוח.

מאיר פרוש: ואם חל חוק הפיקוח, אז אם יש בתי-ספר כמו שאתם תיארתם, צריך להפעיל מהר מאוד את אותו מינהל בקרה ואכיפה שייסדו לפני שנתיים במשרד, והאנשים שם – כמו שהם מטפלים במגזר החרדי, שיטפלו גם במגזר הערבי.

נאוה בוקר: ברשותך, סגן השר, חבר הכנסת עודד פורר מבקש לשאול.

מאיר פרוש: אני לא רוצה שיסגרו את בתי-הספר במגזר הערבי כמו שרוצים לסגור במגזר החרדי, כי אני לא רוצה שיסגרו לא אצל החרדים ולא אצל הערבים.

מאיר פרוש: אבל סדר – צריך שיהיה.

עודד פורר: אני חושב שהיה טוב לו מנכ"לית המשרד הייתה אומרת לך לפחות מה נעשה שם.

עודד פורר: סגרו בית-ספר?

עודד פורר: שללו – – –

מאיר פרוש: אני אומר לך, ממה שאני דיברתי בימים האחרונים אני יכול לומר לך כך: היה מקרה קשה של מנהלת וסגן מנהלת – יודעת על כך חברת הכנסת ברקו – שבינתיים השעו אותם מתפקידם.

מאיר פרוש: המשרד לא רגוע בעניין הזה, ומבקש לבדוק אם הדברים שנמסרו, כאילו השעו את המנהלת ואת הסגן, אכן נכונים.

מאיר פרוש: מחכים לבדוק, אבל המשרד פועל בעניין הזה.

מאיר פרוש: אני רק אומר שחוק הפיקוח, או שהוא חל על מזרח-ירושלים – ואם הוא לא חל, אז צריכים להכריז שמזרח-ירושלים זה לא חלק ממדינת ישראל.

מאיר פרוש: מה אני מציע?

נאוה בוקר: כן, בהחלט.

מאיר פרוש: הרב מרגי, מה אתה מציע – שזה יהיה במליאה או בוועדת החינוך?

מנחם אליעזר מוזס: ועדת החינוך.

עודד פורר: ועדת החינוך.

מאיר פרוש: תזמין גם אותי, חבר הכנסת הרב מרגי.

מאיר פרוש: תודה רבה לכם.

נאוה בוקר: סגן השר מציע להעביר את הדיון לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: מה אומרים המציעים?

נאוה בוקר: חברת הכנסת ענת ברקו?

ענת ברקו: מקובל עלי.

נאוה בוקר: עודד פורר מאשר, חבר הכנסת מנחם מוזס מאשר.

נאוה בוקר: ההצעה תועבר לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: הצעות לסדר-היום בנושא תוכני הלימודים בבתי-הספר במזרח-ירושלים – מי בעד להעביר לוועדת החינוך?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

נאוה בוקר: שבעה בעד, אחד נגד, אין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעות תועברנה לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: פגיעה מתמשכת ורצופה בטיפול הרפואי בתושבי הצפון ומחסור במכשור רפואי

נאוה בוקר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: פגיעה מתמשכת ורצופה בטיפול הרפואי בתושבי הצפון ומחסור במכשור רפואי, מס' 4305, 4311 ו-4377.

נאוה בוקר: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, שר הבריאות מר ליצמן, חברי הכנסת, אני מגיש כאן הצעה דחופה, יחד עם חברים נוספים, בעקבות פרסום ידיעה ב"ידיעות אחרונות" שסיפרה על חברה בשם ללי גרציה מקיבוץ דפנה בגליל העליון.

איתן ברושי: מהעיתון, ואחר כך משיחה שקיימתי אתה, מסתבר שהיא חולה בסרטן שמחייב טיפולים.

איתן ברושי: על-פי מה שנאמר לה, אדוני השר, ייקח לה שנה להגיע לאולטרה-סאונד ולטיפולים שמתחייבים מהמחלה הארורה הזאת.

איתן ברושי: היא צריכה לנסוע שעות, כי אין בצפון המתקנים שנדרשים.

איתן ברושי: אני יודע שהרב ליצמן – ואני מוקיר אותו – פועל ומתקן גם עיוותים מהעבר, אבל צילום המצב כפי שהוא קיים היום בצפון ובדרום הוא הוכחה נוספת לאפליה מצטברת, בוודאי בתחום הבריאות – תוחלת החיים, מיטות לאוכלוסייה, רופאים, מכשור, מבנים וציוד.

איתן ברושי: אני חושב שאם רוצים לדבר על שוויון, אם רוצים לדבר על חיזוק הפריפריה, הנגב והגליל, אם רוצים לומר גם מילה חשובה למגזר הלא-יהודי, זה קודם כול פיתוח הצפון והדרום, בוודאי בתחום הבריאות, שזה מרכיב חשוב בשיקול של כל אחד ואחת וכל משפחה היכן לקבוע את מקום מגוריהם.

איתן ברושי: צריך לומר שהמאמץ שנעשה לא יכול להיות מושלם אם לא תהיה מפת עדיפויות לאומית לנושא בריאות, אם לא תהיה תוכנית רב-שנתית, כי זה לא ייפתר בדרך של תקציב רגיל ובאמצעים שגרתיים.

איתן ברושי: היכולת לתת מענה בריאותי – שהולך ומתפתח, וטוב שכך – בצפון מחייבת משאבים ולוח זמנים ברור.

איתן ברושי: אתן דוגמה – אגיד מילה על בתי-החולים.

איתן ברושי: תראו, בכל רמת-הגולן – ויודעים כולם מה יש בגולן ולאיזה גבול הוא קרוב ומה קורה שם – אין שום מרפאה ושום בסיס רפואי או מרכז רפואי משעות אחרי-הצהריים עד הבוקר שלמחרת.

איתן ברושי: אם יש בעיה לקשיש או לילד, הפתרון זה פינוי לצפת, וגם צפת צריכה חיזוק.

איתן ברושי: ביקרתי לאחרונה עם הרב ליצמן בבית-חולים עפולה; הייתי בפוריה, גם בנהריה; אני מכיר את בתי-החולים בנצרת – שלושה – ובקרוב נהיה בצפת.

איתן ברושי: הסך הכול הוא תמונה שאני חושב שהיא ידועה וברורה, אבל נדרשות תוכנית והיערכות מיוחדת, ודגש של ראש הממשלה ושל שר האוצר בתקציב 2017–2018, כדי להביא את הצפון לרמה הנדרשת, בוודאי בתחום הבריאות.

איתן ברושי: זה הרי לא סביר שאנשים יצטרכו לנסוע שעות לטיפולים, כשהטיפול עצמו הוא קשה, הנסיעה היא מתישה והנסיעה חזרה אחרי הטיפול ועוד יום למחרת היא בלתי אפשרית.

איתן ברושי: דיברתי על כך עם מנכ"ל משרד הבריאות בפגישה שקיימנו, ודיברנו על מפת העדיפויות, ודיברנו על הפער – גם בהבטחות של הממשלה, אדוני השר, לעידוד רופאים בעלי יכולות לעבור מהמרכז לפריפריה.

איתן ברושי: כי בין היתר, כשהחברים והתושבים והאזרחים שוקלים איפה לגור, הם שואלים מהו בית-החולים הקרוב, מהי רמת השירותים ומיהם הרופאים.

איתן ברושי: אני חושב שהנתונים מראים שבתי-החולים זיו בצפת, פוריה בטבריה, "העמק" בעפולה, המרכז הרפואי לגליל בנהריה ובתי-החולים הצרפתי, האיטלקי והאנגלי בנצרת, חייבים שדרוג.

איתן ברושי: אני יכול לומר פה בכבוד ובגאווה שבתי-החולים בצפת ובנהריה נותנים גם פתרון לנפגעים במלחמת האחים בסוריה.

נאוה בוקר: נא לסיים.

איתן ברושי: הנקודה שאני רוצה להדגיש היא הנתונים של מיטות מול אוכלוסייה, של רופאים ואחיות מול תושבים ושל תוחלת החיים.

איתן ברושי: ולכן, המקרה של החברה מדפנה, שנחשפה והסכימה לשימוש בשמה, המקרה הזה הוא נקודת מוצא לתוכנית עבודה אחרת ב-2017–2018, כי צריך לתקן את הטעון תיקון, צריך לתת את העדיפות הנכונה, צריך לתת יותר בריאות בצפון ובדרום, כדי לחזק את מדינת ישראל כולה.

איתן ברושי: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת איתן ברושי.

נאוה בוקר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, לפני שלושה חודשים התקיים בשפרעם כנס השוויון בבריאות של הפורום האזרחי לקידום הבריאות בגליל.

דב חנין: הייתה לי הזכות להשתתף בכנס הזה, ואתה, מכובדי השר, שלחת ברכה חמה למשתתפים, באמת עם מחויבות לתמוך במאבק החשוב הזה, למען שוויון בבריאות ולמען זכותם של תושבי הגליל והצפון לקבל את הפתרונות הנאותים בתחום הבריאות.

דב חנין: אנחנו נמצאים במצב מאוד מורכב, והדוגמה שחבר הכנסת ברושי הביא, למרבה הצער, היא דוגמה – היא מדגימה מציאות שבה יישובים, קיבוצים, מושבים, כפרים קטנים, אין בהם רופא, אין מרפאה קבועה, או שאם יש צורך רפואי משמעותי, אנשים נדרשים למסלול ייסורים מאוד גדול כדי להגיע ולקבל את מה שהם צריכים.

דב חנין: הנתונים הם נתונים קשים, והם תוצאה של הזנחה ואפליה רבות שנים.

דב חנין: תוחלת החיים בצפון נמוכה בשנתיים מתוחלת החיים במרכז.

דב חנין: תוחלת החיים של האוכלוסייה הערבית בכלל נמוכה בשלוש שנים בממוצע משל האוכלוסייה היהודית.

דב חנין: בשנת 2014 חלה ירידה בתוחלת החיים של גברים ערבים מ-78 שנים ל-76.9, בזמן שאצל גברים יהודים, לשמחתנו, יש עלייה בתוחלת החיים.

דב חנין: משנת 2010 יש עלייה בשיעור תמותת התינוקות במחוז הצפון לעומת מחוזות אחרים, שבהם יש מגמות חיוביות.

דב חנין: שיעור הרופאים במחוז הצפון הוא הנמוך ביותר בארץ – 2.3 רופאים ל-1,000 נפש, לעומת 4.7 באזור תל-אביב.

דב חנין: שיעור האחיות והמועסקים בכוחות עזר רפואיים בצפון יותר נמוך; שיעור המיטות בצפון יותר נמוך באופן משמעותי מאשר במחוזות אחרים.

דב חנין: שוב, אנחנו מדברים על היעדר מרפאות שיקום לילדים בצפון, היעדר מרפאות כאב בצפון, מחסור מאוד גדול במיטות לשיקום כללי.

דב חנין: במחוז תל-אביב יש פי-24 מיטות לשיקום כללי ל-100,000 תושבים לעומת מחוז הצפון.

דב חנין: אז אנחנו מברכים על המיטות במחוז תל-אביב, ואנחנו חושבים שכמובן לא צריך להפחית שם, אבל אנחנו רוצים לראות הרבה יותר מיטות במחוז הצפון.

דב חנין: ויש, כמובן, גם השאלה של נגישות מערכת הבריאות מבחינת היום-יום של האזרחים.

דב חנין: מה צריך לעשות?

דב חנין: קודם כול, קיימת במשרדך, אדוני, ועדת גרוטו, הוועדה לבחינת הרחבת שירותי הרפואה בצפון, שאני מבין שעתידה לתת מסקנות והמלצות בקרוב.

דב חנין: אני מקווה שההמלצות האלה ייושמו במהירות רבה ויקבלו תקצוב כבר בתקציב של השנתיים הקרובות, התקציב הדו-שנתי הקרוב.

דב חנין: אני יודע, אדוני השר, שאתה עושה מאמצים עצומים להוסיף מתקנים ותשתיות, ואני מברך על כך.

דב חנין: במקביל צריך גם לקדם מערכות של מניעה וקידום בריאות האוכלוסייה – ערבית, יהודית, עירונית, כפרית; וכאן יש לנו בעלי ברית רבים – אני ראיתי את זה בכנס – בציבור, בחברה האזרחית, בקרב הפעילים במחוז הצפון.

דב חנין: אדוני שר הבריאות, אני שמח שאתה הוא שעונה לנו, כי אני יודע עד כמה אתה מחויב לקידום מערכת הבריאות ולקידום מערכת הבריאות בפריפריה.

נאוה בוקר: נא לסיים.

דב חנין: משפטי הסיום.

דב חנין: בסופו של דבר, בכל השאלות האלה אנחנו מדברים על כסף.

דב חנין: ומול התקציב הדו-שנתי, אדוני השר, אני רוצה לומר לך שאנחנו נהיה מחויבים לעמוד מאחוריך במאבקים התקציביים שבוודאי יהיו בנושאים האלה ובנושאים אחרים שקשורים למערכת הבריאות.

דב חנין: כי – איך אומרים אצלנו?

דב חנין: העיקר הבריאות, וזה כל כך נכון, ומי שנצרך לזה יודע כמה זה נכון.

דב חנין: ולכן אנחנו כולנו בבית הזה נצטרך להתגייס ולעמוד מאחוריך ולימינך כדי להבטיח שמערכת הבריאות בישראל, בכל ההיבטים, תקבל באמת את מה שצריך בתקציב הקרוב.

דב חנין: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

נאוה בוקר: ישיב שר הבריאות הרב יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ברור שצריך להיות שוויון.

יעקב ליצמן: ללא ספק.

יעקב ליצמן: אי-אפשר לתקן את כל העוולות שעשו במשך השנים בבת אחת.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה לציין כמה דברים שבתקופתי וגם בתקופה הקודמת שלי תיקנתי.

יעקב ליצמן: קודם כול, היום יש ברוך השם MRI בכל הצפון, בכל בתי-החולים.

יעקב ליצמן: זיו – אישרנו לו מרכז הקרנות.

יעקב ליצמן: זיו הולך לקבל PET-CT.

יעקב ליצמן: אני הרחבתי לבד לפוריה שלושה חדרי ניתוח לאחרונה, שקיבלו אישור.

יעקב ליצמן: אנחנו עושים את כל המאמצים לשפר ולקדם את הצפון, וחוץ מכל הדברים אנחנו נצטרך לשקול לבנות בית-חולים נוסף בצפון.

יעקב ליצמן: זה יהיה; ייקח זמן, כמובן, אבל זה בתוכנית.

יעקב ליצמן: עכשיו, עשינו את כל הדברים.

יעקב ליצמן: פתחתי חדרי מיון קדמיים, שכללתי, עשיתי את הציוד ושדרגתי, אבל זה לא יהיה מחר.

יעקב ליצמן: אגב, אני חייב להגיד לכם שיש שיתוף פעולה בין הרופאים הבכירים של המרכז לבתי-חולים בצפון.

יעקב ליצמן: אתם יודעים, פרופסור רענני, שהוא אחד מבכירי הכירורגים, הקרדיולוגים, בא פעם בשבוע לפוריה ומנתח יום שלם.

יעקב ליצמן: זה מדהים.

יעקב ליצמן: יש עוד כאלה – שיתוף פעולה עם שיבא, וגם עם איכילוב, רמב"ם – יש.

יעקב ליצמן: לכן, אני חושב שאנחנו עשינו את המקסימום, עושים את המקסימום; לא גמרנו, אנחנו באמצע העשייה.

יעקב ליצמן: יש הרבה השקעות כרגע, גם בקיצור תורים וגם בשיפוץ ובבנייה של חדרי מיון.

יעקב ליצמן: עושים כרגע בהשקעה עצומה כדי לשפר את המצב.

יעקב ליצמן: אני מוכן, חברי הכנסת, למי שרוצה, לקיים דיון יותר מפורט בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יעקב ליצמן: אני אשמח גם, אם אני אוכל, לפי סדר-היום, להופיע אישית.

יעקב ליצמן: אתם יודעים שאני אוהב לבוא לוועדה, ואני שומע.

איתן ברושי: אם אתה לא בא, אנחנו לא רוצים.

איתן ברושי: רק אתך.

יעקב ליצמן: אני אשתדל.

יעקב ליצמן: אם יתאמו אתי, אני אשתדל, בהחלט.

יעקב ליצמן: אני חושב שהנושא חשוב, וראוי לדון בו בוועדה.

יעקב ליצמן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, השר ליצמן.

נאוה בוקר: חברי הכנסת ברושי ודב חנין, האם אתם מסכימים?

נאוה בוקר: טוב.

נאוה בוקר: אנחנו נעבור להצבעה.

נאוה בוקר: ההצעות לסדר-היום בנושא: פגיעה מתמשכת ורצופה בטיפול הרפואי בתושבי הצפון ומחסור במכשור רפואי, תועברנה לוועדת העבודה והרווחה – –

איתן ברושי: והבריאות.

נאוה בוקר: – – והבריאות, כמובן.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

יעקב מרגי: סוף-סוף לא ועדת החינוך.

מירב בן ארי: מה אתה אומר?

מירב בן ארי: אתה כל הזמן רוצה דיונים.

יעקב מרגי: כל הדיונים חינוך, חינוך, חינוך.

יעקב מרגי: סוף-סוף.

איתן ברושי: אנחנו תמיד בעד החינוך, אבל העיקר שתהיה בריאות.

יעקב מרגי: זה נכון.

יעקב מרגי: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 8, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעות תועברנה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאוה בוקר: התעלמות מערכת הקליטה מהיות העולים מצרפת שומרי מסורת ורישום ילדיהם במוסדות חינוך חילוניים

נאוה בוקר: נעבור להצעה לסדר-היום מס' 4378:

נאוה בוקר: התעלמות מערכת הקליטה מהיות העולים מצרפת שומרי מסורת ורישום ילדיהם במוסדות חינוך חילוניים, של חבר הכנסת יעקב מרגי.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יעקב מרגי, בבקשה.

מיקי לוי: בלי תשובה, מרגי?

יעקב מרגי: כן, בלי.

נאוה בוקר: אין תשובה.

יעקב מרגי: אבל תהיה הצבעה.

מיקי לוי: – – –

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, אף-על-פי שאת לא רגילה, וזה עשר דקות, אנחנו יכולים לחסוך.

נאוה בוקר: עשר דקות.

יעקב מרגי: אנחנו נחסוך.

יעקב מרגי: אני אחסוך.

יעקב מרגי: כמנהגי בקודש, אני תורם את זה לטובת אלה שחרגו כל היום.

נאוה בוקר: חן-חן לך.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, כפי שידוע, העלייה מצרפת נמצאת בגרף עלייה מתמיד.

יעקב מרגי: ב-2013–2014 הגיעו 5,000–7,000 עולים.

יעקב מרגי: בשנת 2015 עלו 10,000 איש, והצפי לשנת 2016 דומה.

יעקב מרגי: לעלייה במספר העולים כמה סיבות, ובהן האנטישמיות, שהרימה ראש באירופה, הפחד מפני ארגונים קיצוניים וכיוצא בזה, וגם המצב הכלכלי תורם לעניין.

יעקב מרגי: יש להבין כי בשל נתוני ההתבוללות בצרפת יש מערך בידול אדיר בין הקהילה היהודית לבין הקהילה הלא-יהודית, כדי למנוע ערבוב, נישואי תערובת וכיוצא בהם.

יעקב מרגי: יהודי צרפת בעשורים האחרונים התחזקו מבחינה דתית; רובם הגדול מסורתיים ומאמינים, וחלקם הגדול שומרי תורה ומצוות ברמה של הידור.

יעקב מרגי: 90% מיהודי צרפת שולחים את ילדיהם ללמוד בבתי-ספר יהודיים, כדי להקנות להם ערכים ומסורת.

יעקב מרגי: בדרך כלל בתי-הספר מנוהלים על-ידי יהודים שומרי תורה ומצוות, אף-על-פי שבאוכלוסיית ההורים לא מקפידים על קלה כחמורה, ולפעמים גם בחזות שלהם – בגלל המציאות הקשה שהם נמצאים בה, בחזות שלהם הם לא נראים שומרי תורה ומצוות.

יעקב מרגי: כ-50% מיהודי צרפת שומרים מצוות ומקפידים לשמור שבת ולהניח תפילין בכל יום, ומשתדלים להגיע לפחות לתפילה אחת ביום בבית-הכנסת ולהשתתף בשיעורי תורה; אני לא מדבר על כולם, אבל על חלקם.

יעקב מרגי: רובם הגדול של יהודים אלו מסתובבים בגילוי ראש ובלי שום סממן דתי, ובשל כך אינם בעלי חזות דתית, אך יותר מכך – הפחד מגילויי האנטישמיות גורם להם לעשות זאת, בניגוד לצו מצפונם.

יעקב מרגי: אפשר להסיק מכך כי הרוב הגדול של יהודי צרפת הוא מסורתי, רובו שומר תורה ומצוות, וחפץ להעניק לילדיו חינוך יהודי.

יעקב מרגי: כמו כן, חייבים לציין כי יהודי צרפת מעודדים את ילדיהם ומקנים לילדיהם לימודים ותארים אקדמיים, כדי להתפרנס בכבוד באורח חיים יהודי.

יעקב מרגי: לצערי, כאשר הם עולים לארץ, מה שנקרא עושים עלייה, משרדי הממשלה מקטלגים אותם על-פי חזותם כשייכים למגזר כזה או אחר, ממלכתי, או במקרה מסוים דתי-לאומי, ולפעמים גם חרדי, ומפנים את ילדיהם לחינוך ממלכתי, ובמקרים מועטים – לממלכתי-דתי, ואם בכלל – לחרדי.

יעקב מרגי: להורים מסבירים כי בארץ-ישראל אין הבדל בין בתי-הספר, באשר כולם ממלכתיים ושייכים למדינת ישראל, שהיא ארץ הקודש, ולא מבינים את ההבדלים בין מערכות החינוך.

יעקב מרגי: כמו כן, מבהירים להם כי לימודים אקדמיים ייתכנו רק במערכת הממלכתית.

יעקב מרגי: חשוב להבין, מעבר להקראת הטקסט כפי שכתבתי אותו: יכול להיות ששליחי העלייה ופעילי הסוכנות עושים זאת מכוונות טובות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוד בשום כוונה.

יעקב מרגי: אבל מה קורה?

יעקב מרגי: אנחנו לא הפקנו לקח משום עלייה.

יעקב מרגי: הם מגיעים לארץ, נכנסים למשברים, למשברי זהות, לקונפליקטים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שחלק גדול מעולי צרפת שירדו בחזרה או שוקלים ירידה, רובם – לא בגלל התעסוקה אלא בגלל משברי קליטה במערכות החינוך.

יעקב מרגי: מסגרות החינוך – הבעיה הזאת לא הייתה להם בצרפת.

יעקב מרגי: אין שום הפניה למוסדות במערכת החינוך הממלכתי החרדי.

יעקב מרגי: בודדים שהצליחו להשתלב בחינוך הממלכתי החרדי, כאשר כבר במהלך העלייה דרשו זאת, מתקשים מאוד, עד כדי כך ששעות האולפן המגיעות לכל תלמיד מעוכבות, ולעתים עד אמצע חודש מרס או אפריל עדיין לא מאושרות שעות אלו לתלמידים.

יעקב מרגי: רבותי, אני אומר לכם: היה דיון גם בוועדת העלייה והקליטה וגם בוועדת החינוך; עולי צרפת, הדרך היחידה והטובה בשנותיהם הראשונות – היה צריך, כדי שייקלטו בצורה טובה במערכות החינוך, להקים להם מסגרות ייעודיות וייחודיות.

יעקב מרגי: כשאני אומר: לא למדנו כלום מהעלייה – לפני שמעודדים עלייה צריכים לדעת את המנטליות, התרבות, האופי וחיי הקהילה.

יעקב מרגי: לא היה קורה כלום אם לעולי צרפת החילונים היו מייעדים – לדוגמה: הייתה דרישה לייעד להם את בית-הספר "מקווה ישראל", ליד אזור שם.

יעקב מרגי: אז בשנים הראשונות, לתת לזה – וזה גם קטלי

יעקב מרגי: זטור לאחרים לעלייה: ברגע שידעו שיש מסגרות חינוך טובות ותקינות – היו עולים.

יעקב מרגי: ההכוונה הזאת של הסוכנות, ההסללה הזאת של הסוכנות, של עולי צרפת למוסדות ממלכתיים, בלי להתייחס לאופי שלהם ולחיי הקהילה שלהם, למסורתיות שלהם ולדתיות שלהם, ברמות שלהם, אני חושב, פוגעת קודם כול בקליטה שלהם בארץ-ישראל.

יעקב מרגי: אנחנו מסתובבים בתוכם, הם באים אלינו, והם ממורמרים, והם פגועים – ועוד לא דיברנו על התעסוקה, שהאקדמאים שבהם, מבקשים מהם – אם זה הרופאים שבהם, רופאי השיניים והרוקחים שבהם – נאלצים לעבור פה מסלול חתחתים, אם בכלל, והם מובטלים כמעט, ברובם.

יעקב מרגי: אני חושב שהמדינה טוב תעשה – והרגע הדיון הוא על החינוך – אם תייעד להם מסגרות ייעודיות.

יעקב מרגי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

נאוה בוקר: מה אתה מציע, חבר הכנסת?

יעקב מרגי: מאחר שאין תגובת שר, אני מציע שאחד מחברי הכנסת – – –

ענת ברקו: להעביר לוועדת החינוך.

יעקב מרגי: ונקיים דיון נוסף בנושא הזה.

נאוה בוקר: אתה מסכים, נכון?

יעקב מרגי: אני ודאי שמסכים.

נאוה בוקר: בסדר גמור.

נאוה בוקר: אנחנו נעבור להצבעה.

יעקב ליצמן: מה אתה מציע להצביע?

קריאה: בעד.

נאוה בוקר: הצעה לסדר-היום בנושא: התעלמות מערכת הקליטה מהיות העולים מצרפת שומרי מסורת ורישום ילדיהם במוסדות חינוך חילוניים – תועבר לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: הצבעה.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

קריאה: מרגי – – –

יעקב מרגי: על חודו של קול, תרתי משמע.

נאוה בוקר: בעד – 5, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נאוה בוקר: ההצעה תועבר לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: נעבור לסעיף האחרון בסדר-היום.

נאוה בוקר: אני מזמינה את שר הבריאות יעקב ליצמן להשיב לחבר הכנסת מיקי לוי על שאילתה מס' 340:

נאוה בוקר: גידול קנאביס בערבה לשם ייצוא.

נאוה בוקר: תודה.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מיקי לוי: אדוני השר, האמת היא שהשאילתה מעט ישנה, היא מלפני כחודש וחצי, ובינתיים לזכותך ייאמר שהדברים השתנו.

מיקי לוי: הייתה החלטת ממשלה משנת 2014 להעביר את הדיון לישיבת הממשלה, שלא נעשה בה דבר, ובעקבות זה אני פניתי אליך, אבל ראה זה פלא – בישיבה שקיימנו לפני כשבוע, חבר הכנסת ברושי, חברת הכנסת זנדברג, יחד אתך, הודעת לנו שהממשלה אישרה הקמה של ועדה בין-משרדית שחברים בה חמישה.

מיקי לוי: אני מתנצל שאני – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי – –

מיקי לוי: נכון, אבל – – –

נאוה בוקר: – – אתה מתבקש לקרוא את השאילתה כפי שכתוב.

מיקי לוי: אני מבקש מכם, לפנים משורת הדין.

מיקי לוי: השאילתה ישנה.

יעקב ליצמן: לא לא, אבל הוא צודק.

יעקב ליצמן: אני אגיד לכם את האמת, אני חייב להגן עליו.

יעקב ליצמן: השאילתה, מאז שהייתי צריך לתת תשובה, התיישנה קצת.

נאוה בוקר: הדברים השתנו.

יעקב ליצמן: אז הוא מסביר למה זה קרה.

יעקב ליצמן: אני אענה על זה.

יעקב ליצמן: לכן, אני חושב שמן היושר, מן ההגינות, לתת לו אפשרות להגיד את זה.

מיקי לוי: אני חושב שצריך, אדוני סגן מזכירת הכנסת וגברתי, לאפשר את בקשתו של השר.

נאוה בוקר: לצערי, בלתי אפשרי.

נאוה בוקר: לקרוא את הנוסח.

מיקי לוי: אוקיי.

מיקי לוי: אני אנסה בצורה אחרת.

מיקי לוי: בסדר גמור.

מיקי לוי: אדוני השר – – –

יעקב ליצמן: תקריא, ואני – – –

מיקי לוי: שנינו מבינים על מה מדובר.

מיקי לוי: השאילתה – ועדה בין-משרדית בהובלת המשרד שדנה בנושא ייצוא קנאביס, החליטה במרס 2014 להעביר את הדיון למליאת הממשלה.

מיקי לוי: כתוב כאן שאומנם עד כה היא לא דנה בנושא, אבל אני יודע שהיא דנה בנושא, והוקם צוות בין-משרדי, והודעת לנו שהוא ל-90 יום.

מיקי לוי: תתחיל, אני אמשיך עם שאלות המשך, ונסתדר בעניין הזה.

מיקי לוי: תודה לך, אני מודה לך.

נאוה בוקר: שר הבריאות, בבקשה.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, כפי שאמרתי בקריאות ביניים קודם, הממשלה בינתיים סידרה את זה.

יעקב ליצמן: הבאתי לאישור את התקנות, את השינויים.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה פחות עונה על הבעיות, אף שכל דבר שעושים בו רפורמה, בודקים בהמשך לראות איפה צריך תיקונים, וגם אנחנו בודקים, נבדוק ונעשה תיקונים.

יעקב ליצמן: זה פשוט מאוד.

נאוה בוקר: שאלה נוספת?

נאוה בוקר: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני השר, אני מבין שעדיין אין רפורמה.

מיקי לוי: אם אפשר לבקש ממך להתערב ולהורות לאותה ועדה לאפשר לאזרחים, או לאלה שיש להם עניין בנושא, להופיע בפני הוועדה – אני מבקש את התערבותך, כי לא יצאה עדיין שום רפורמה, עד שהוועדה לא תגמור את תפקידה.

מיקי לוי: אם יוכלו אותם אנשים להופיע בפניה, אני אודה לך.

יעקב ליצמן: תודה.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד, ברשותך, גברתי היושבת-ראש – –

נאוה בוקר: בהחלט.

יעקב ליצמן: – – שאנחנו מסיימים.

יעקב ליצמן: אני דוחף, אני חושב שזה לקראת סיום, ואם יש עיכוב פה ושם, אני בהחלט אתערב.

מיקי לוי: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה – – –

יעקב ליצמן: יש לי עוד שאילתה שלא הופיעה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל גרמן – –

יעקב ליצמן: לא גרמן.

נאוה בוקר: – – איננה.

יעקב ליצמן: יעל כהן-פארן, לא?

נאוה בוקר: לא, הם לא נמצאים.

נאוה בוקר: לצערי, השאילתות שלהם לא תעלינה.

יעקב ליצמן: אבל את צריכה להקריא, לא?

נאוה בוקר: נאמר לי כאן שאין צורך.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אין בעיה.

נאוה בוקר: תודה רבה, שר הבריאות יעקב ליצמן.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני השר.

נאוה בוקר: תודה רבה גם לך, חבר הכנסת מיקי לוי.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"ב בתמוז התשע"ו, 18 ביולי 2016, בשעה 16:00.

נאוה בוקר: ישיבה זו נעולה.