ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 144, 2016-07-11 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ה' בתמוז, התשע"ו, 11 ביולי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק האזרחות (תיקון מס' 13), התשע"ו–2016; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 51) (מסלול מקוצר), התשע"ו–2016; הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 15) (מתן שירות ציבורי בלא המתנה בתור לאזרח ותיק שגילו מעל 80 שנים), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 108 – הוראת שעה) (חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי כהן ודוד ביטן.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3134/20 וכלה בהצעת חוק פ/3145/20 – הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חובת התקנת אמצעי הצללה בגני-שעשועים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יפעת שאשא ביטון, משה גפני, טלי פלוסקוב, מיקי לוי וקסניה סבטלובה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (נקודת זיכוי ליחיד ששוכר דירת מגורים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, עודד פורר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, איציק שמולי, משה גפני, אחמד טיבי, דב חנין, יעקב אשר, שלי יחימוביץ, דוד ביטן, יחיאל חיליק בר, איתן ברושי, עבדאללה אבו מערוף, זוהיר בהלול, זהבה גלאון, יואב בן צור, רועי פולקמן, מירב בן ארי, זאב בנימין בגין, יצחק וקנין וקארין אלהרר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (תיקון – התאמת תקציב הרווחה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, חיים ילין ומאיר כהן; הצעת חוק שירותי תעופה (פיצוי וסיוע בשל ביטול טיסה או שינוי בתנאיה) (הוראות שונות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אחמד טיבי ואוסאמה סעדי; הצעת חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון – סיוע בהחלפת דירה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואל חסון, ענת ברקו, נחמן שי, איציק שמולי, איתן כבל, זהבה גלאון, עמר בר-לב ויוסי יונה; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מגבלת רישיון נהיגה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, דב חנין ויוסף ג'בארין וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – מועדי החזר של הלוואה לדיור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק ההגבלים העסקיים (תיקון – הכרזה על קיום מונופולין ואיסור על מחיר מופרז וטורפני), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, איתן כבל, מיקי לוי ומיקי רוזנטל; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת לידה לגבר), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, יפעת שאשא ביטון, שרן השכל, נאוה בוקר, קסניה סבטלובה,

ירדנה מלר-הורוביץ: רועי פולקמן ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת התקנת מערכת למניעת השארת ילדים ברכב סגור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, יעקב אשר, איציק שמולי, קארין אלהרר, עליזה לביא ואיל בן ראובן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצבת מכשיר שקילה במכר טובין לפי משקל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק בחירות לגופים ציבוריים (תיקון – הגבלת כהונת יושב-ראש ועד עובדים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, יעקב אשר, ניסן סלומינסקי, יעל גרמן, עליזה לביא ואכרם חסון.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעל גרמן, איילת נחמיאס ורבין, אחמד טיבי ואילן גילאון בנושא: פקידי הבנקים שמחרימים דירות לחייבי משכנתה ולאחר מכן רוכשים אותן בעצמם.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה ואוזלת ידה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: המשק הישראלי מתמודד עם האטה בצמיחת המשק, ירידה ביצוא וחשש מכניסה למיתון, ואין שר כלכלה במשרה מלאה;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סדרת הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא מטעם המחנה הציוני: כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, קהל מכובד, לפני שאני אנמק אי-אמון, אני אנצל את זה ששר התיירות נמצא פה.

איציק שמולי: אני אגיד לך תודה רבה וכל הכבוד על המאבק המשותף שלנו להצלת העיר אילת, ועל כך ששדה התעופה בשדה-דב לא ייסגר, והכלכלה והתיירות והצרכים הבריאותיים של תושבי העיר אילת לא ייפגעו.

איציק שמולי: אז תודה רבה על כל השותפות והעזרה, ואיך אומרים?

איציק שמולי: גם תרנגול עיוור לפעמים תופס גרגיר פעם ביום.

איציק שמולי: אבל במקרה שלך זה שלוש-ארבע פעמים ביום.

יריב לוין: אני שומר על המשקפיים.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: אנחנו מבקשים היום להביע אי-אמון בממשלה, ואנחנו עושים את זה מטעמים רבים.

איציק שמולי: התחושה היא של אובדן דרך, התחושה היא של מדינה שבמקרה הטוב עומדת על מקומה, ובמקרה הרע, או הריאלי יותר, יש בה נסיגה טוטלית בכל מיני תחומים בחיים.

איציק שמולי: אבל אם מסתכלים על כל אחד מהמרכיבים, גם בתחום המדיני והביטחוני, גם בתחום החברתי והכלכלי, ובוודאי בתחום האזרחי והדמוקרטי, אז אי-אפשר שלא לתהות לאיזה כיוונים לא טובים ולעתים גם מסוכנים מידרדרת המדינה.

איציק שמולי: אני התפעלתי כשראיתי את התמונה של ראש הממשלה באפריקה, מתחכך עם שורה של מנהיגים אפריקנים, ראשי מדינות, שליטים.

איציק שמולי: אבל אני שואל את עצמי שאלה אחת פשוטה: האם הדבר הזה כשלעצמו, עם כל הדברים הברוכים שיבואו מתוך הקשר עם אפריקה – האם הדבר הזה כשלעצמו יצליח לחלץ את מדינת ישראל מהמלכודת, מהבוץ הטובעני שאליו היא נקלעה והולכת ומתחפרת במסגרת העניין הבין-לאומי?

איציק שמולי: בסופו של דבר, מדינת ישראל – וזה תהליך שקורה בשנים האחרונות, והוא מתעצם בשנה האחרונה – הולכת ומאבדת לגיטימציה בין-לאומית.

איציק שמולי: עכשיו, מילא אם היינו משלמים מחיר רק במישור הדיפלומטי, והיינו מספקים איזו חומת מגן לתושבים כאן, אז היינו אומרים ניחא.

איציק שמולי: כמו שמפלגת העבודה ידעה לספק רשת ביטחון לממשלות ברגעים מסוימים גם כשלא הייתה בתוך הממשלה, אני חושב שהיינו בסיטואציה כזאת גם היום.

איציק שמולי: ויעידו על כך שלל ההצבעות שהצבענו כאן גם במושב הזה וגם במושב הקודם, בעיקר בצעדים שאותם דרשה מערכת הביטחון, צעדים שהמשמעות שלהם היא חיזוק מרכיב ההיפרדות מהפלסטינים, חיזוק הצרכים והדרישות הביטחוניות שמגיעות ממערכת הביטחון.

איציק שמולי: בכל המקומות האלו שבהם הממשלה הגיעה לכנסת ודרשה את המעורבות של מפלגת העבודה ואת התמיכה, היא קיבלה אותה.

איציק שמולי: אבל מה?

איציק שמולי: באורח פלא חולף לו עוד חודש ועוד חודש, ועוד שבוע ועוד שבוע, ואיך לומר?

איציק שמולי: המצב הביטחוני ותחושת הביטחון של אזרחי ישראל הם לא מהמשופרים שהיו פה בשנים האחרונות, וזה בלשון המעטה, כי בסופו של דבר, כל התפיסה הזאת שאתה יכול להתמודד עם המצב המדיני רק בעצם בזה שתכניס עוד כמה בטונדות לירושלים ותכניס עוד פלוגת מג"ב לפה או לשם – אני חושב שהתפיסה הזו נידונה לכישלון מוחלט.

איציק שמולי: והדבר הכאוב ביותר הוא שמי שמשלמים את המחיר אלה תושבי ישראל שנפלו בקונספציה הזאת שפשוט לא עובדת.

איציק שמולי: ואני אומר שוב – אני אגיד שני דברים: האחד, בכל פעם שמערכת הביטחון תדרוש מאתנו גיבוי, כמובן בהנחה שהדברים עומדים במבחן הסבירות והחוק, אנחנו נמשיך לתמוך, אבל בסופו של דבר, לא יהיה פתרון למצב.

איציק שמולי: וצריך להגיד את האמת:

איציק שמולי: כל עוד לא נמצא פתרון מדיני וכל עוד לא ניפרד – כשסבא שלי התפלל מעיראק לכיוון ירושלים, הוא לא חשב על ג'בל-מוכבר, הוא חשב על הכותל; ועצם המאבק וההתעקשות להיאחז בכל מיני מקומות שאלוהים יודע מה איבדנו בהם עלולים להוביל אותנו לאסון כזה ברמה הלאומית, שאנחנו ניבלע פה מבחינה דמוגרפית.

איציק שמולי: ומבחינה יותר מעשית, מחר בבוקר, רק יחליש את מרכיב הביטחון שלנו.

איציק שמולי: הרי אתם יודעים, הבלוף הגדול – בוא נדבר על הפיגועים האחרונים – אין גדר.

איציק שמולי: בדרום הר-חברון יש גדר?

איציק שמולי: אין גדר; בעוטף-ירושלים הגדר מושלמת?

איציק שמולי: לא, היא מחוררת.

איציק שמולי: והדבר הזה מקל, פשוט מקל על כל מי שרוצה לקחת את עצמו עם נשק, עם סמים, לא משנה עם מה, ולהיכנס ולהגיע כמעט לכל מקום במדינת ישראל.

איציק שמולי: מזלנו שיש לנו כוחות ביטחון מצוינים ומעולים, אבל אי-אפשר להסתמך רק על זה.

איציק שמולי: והשיא של השיא מגיע היום, כשאני עכשיו הספקתי להתעדכן בעסקה – כלומר, העסקה לא קרתה היום, אבל האירוע קרה היום.

איציק שמולי: אחרי העסקה – שיש לנו הרבה מה להגיד עליה – עם טורקיה, וטורקיה היא כמובן מדינה חשובה, כמו שאומרת הממשלה, ואין שום ספק שהגיעה העת להפשיר אתה את היחסים; יש לזה חשיבות מהמדרגה הראשונה בכל מה שקשור למצבנו במזרח התיכון.

איציק שמולי: אבל אני לא רוצה לחשוב מה היה קורה, יריב, אם אנחנו היינו בממשלה ואנחנו היינו משלמים 21 מיליון שקל למשפחות של טרוריסטים.

איציק שמולי: הייתם אומרים לנו: אתם מתדלקים את הטרור, אתם מממנים את משפחות המחבלים, אתם מחלישים את ישראל, אתם פוגעים באינטרס הלאומי, כל האמירות האלה.

מיקי רוזנטל: הם אומרים את זה עכשיו גם כשאנחנו לא עושים את זה והם עושים את זה; הם אומרים את זה עלינו.

איציק שמולי: לחלוטין.

איציק שמולי: פשוט אתם מצליחים לבלבל אותנו כל פעם מחדש.

איציק שמולי: אם אתם נגד הטרור ואם אתם נאבקים בטרור, איך זה מסתדר שאתם נותנים 21 מיליון דולר למשפחות הטרוריסטים?

איציק שמולי: בסופו של דבר, השיא של השיאים מגיע היום, כאשר מגיעה משפחת שאול לכאן ומבקשת להיכנס לישיבת סיעת הליכוד.

איציק שמולי: אז זה מה שנקרא "הרצחת וגם ירשת?" – גם עשיתם הסכם על הראש של המשפחות, לא הבאתם בחשבון את זה שהבנים שלהן לא כלולים בהסכם, ואפילו את ההזדמנות להסתכל לכם בעיניים ולהגיד לכם מה הם חושבים על העסקה הזאת שנעשתה לא נתתם להם.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי הבנתי שהייתה איזו בריתה היום אצל חבר מרכז ליכוד.

איציק שמולי: זה מלמד משהו על סדרי העדיפויות במפלגה שלכם.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד עוד מילה גם בצד החברתי.

איציק שמולי: אנחנו מציינים חמש שנים למחאה החברתית, ולא צריך לטשטש את הדברים.

איציק שמולי: מאז המחאה החברתית מחירי הדיור המשיכו לעלות כאן בעוד 30%, ומאז 2008, נומינלית, ביותר מ-100%.

איציק שמולי: לנו, לדור שלי, יש בסך הכול שתי בקשות מהמדינה הזאת: לגדל משפחה ולהצליח להגיע לקורת-גג; וזה לא יותר מדי לבקש ממדינת ישראל.

איציק שמולי: אבל כאשר אתה שומע את שר האוצר, שה"טיקט" שלו היה הורדת מחירי הדיור – ה"טיקט" שלו בבחירות, זה מה שזה היה – מתחיל להסביר לך שבעצם אולי לא כדאי שהמחירים ירדו בצורה דרסטית מדי כי זה עלול לזעזע את השווקים; והדוברים שלו מסבירים לך – איך נאמר?

איציק שמולי: – שבעצם, אף שנמשכות עליות המחירים, זה בעצם הישג.

איציק שמולי: למה זה הישג?

איציק שמולי: כי בהשוואה לרבעון המקביל אשתקד, הקצב של העלייה ירד.

איציק שמולי: כשאני שומע טיעונים מהסוג הזה, אני יודע שהממשלה לא בדרך הנכונה והממשלה לא יודעת מה לעשות עם מחירי הדיור.

איציק שמולי: היום בבוקר שמענו, קמנו לכותרות ששר האוצר מצא כסף והוא הולך להוריד את מס ההכנסה.

איציק שמולי: אדוני שר האוצר, אם יש כסף פנוי, תעביר אותו לרווחה, תעביר אותו לבריאות, תעביר אותו לתחבורה הציבורית.

איציק שמולי: כי בסופו של דבר, אם יש מנגנון אחד שבו אנחנו מחלישים את החברה הישראלית ואת הכלכלה שלה, זה דרך זה שאנחנו כל הזמן לא נוגעים במסים העקיפים וכל הזמן חותכים במסים הישירים.

איציק שמולי: לנו היו שתי דרישות: שינוי כיוון – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

איציק שמולי: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: – – – שינוי כיוון טוטלי בתחום הדיור.

איציק שמולי: דיור בר-השגה – זו לא מילה מגונה; 2.

איציק שמולי: הרחבה משמעותית של השירותים החברתיים.

איציק שמולי: הממשלה מתנגדת לשני הדברים האלה, ולכן, מהטעם הזה ומהטעמים שפירטתי קודם, אנחנו מבקשים להביע היום אי-אמון בממשלה.

איציק שמולי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שינמק את ההצעה הוא חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: גם לרשותך, מטבע הדברים, עד עשר דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשמביעים אי-אמון בממשלה, זה תלוי אך ורק, מבחינתי, בהתנהלות שלה ובמעשים שלה, ולא כעמדה מובנת מאליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל בפעולות ובמדיניות של הממשלה ואמנה כמה סיבות למה צריך להביע אי-אמון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שיש מקום גם לכבוד השר שיתרכז בי, כי זה חשוב ואני רוצה לקבל גם תשובות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע מה תהיה תוצאת ההצבעה, אבל לפחות תשובות שנוכל לקבל, ושזה יהיה ברור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתחיל בזה – לאחרונה דיברו בהחלטת ממשלה על תוכנית אכיפה לבנייה ללא היתר או בנייה לא מוסדרת, והדגש הוא על הבנייה של האוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בבנייה הזו באו עם תוכנית כאילו מוגדרת, הריסות וקנסות, אבל בתוך התוכנית הזו עצמה הם לא באו ודיברו על תכנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה יש בנייה ללא היתר באוכלוסייה הערבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסברתי את זה כמה פעמים – כי אין תכנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי אחראי לתכנון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הממשלה שלא מתכננת כל השנים לא יכולה לבוא ולבקש: תבואו ותעשו אכיפה פתאום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה, האם התוכנית הזאת תדבר על הבתים הקיימים רטרואקטיבית, או שהיא באה כדי לפתור בעיות או להרתיע מבנייה ללא היתר בעתיד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא מבינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלא, עשרות-אלפי בתים – בואו, תטפלו, תהרסו, תשלמו קנסות – קנסות שאנשים לא יכולים לעמוד בהם, אז הם לא ישלמו את הקנסות, והם יגיעו להוצאה – הם יגיעו אולי לבתי-סוהר, אבל זה לא יפתור את הבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו תוכנית, הגשנו אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית, אני אחזור עליה בצורה פשוטה: עד היום המדינה לא תכננה, הגיע הזמן שהמדינה תתכנן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לנו בעיה לבנות לגובה, אין לנו בעיה, רק שהמדינה לא מאשרת לנו לבנות לגובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום המדינה לא מאשרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל האוכלוסייה הערבית, רק לאחרונה, לפני כשנה, קצת יותר משנה, הייתה החלטה על מתחם קטן בטייבה – הרי אתה חבר הממשלה וידוע לך – מתחם קטן בטייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בטייבה יש מעל 40,000 תושבים, 43,000 תושבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא מקבלת בנייה לגובה, ומקסימום אתה יכול לבנות שלוש קומות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב הקיים היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לבוא ולהגיד: למה אתם לא בונים לגובה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם לא מפתחים תוכניות מתאר, לא מאשרים תוכניות מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאיפה אנשים ילכו, הם יתאדו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי האוכלוסייה הערבית לא תהגר, אז תפנימו את זה, אנחנו לא נהגר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים בנייה, אנחנו רוצים לבנות עם היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה אנחנו לא מקבלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן התוכנית הזו היא מחייבת – במקום לשבת אתנו, במקום לבדוק אפילו, מי שהכין את התוכנית – במקום לשבת עם האוכלוסייה הערבית, כמו שישב "צוות 120 הימים", ולצאת עם מסקנות, בחרו שהצוות הזה שהכין את התוכנית לא ישב עם האוכלוסייה הערבית ויקבע כחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שומע רק פה בכנסת ובכלי התקשורת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על שכונת עמונה בבית-אל, ורוצים לאשר, ואסור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כמה שנים, והמדינה חייבת להרוס, יש בג"ץ שמחייב אותה להרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בניגוד להחלטות בתי-משפט בקשר לאוכלוסייה הערבית, מי שפנה בקשר לעמונה היו בעלי הקרקע, ביקשו פינוי; מי שמבקש להרוס באוכלוסייה הערבית זאת המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה מקבלת היתר מבית-המשפט; היא מקבלת אפשרות להרוס ולא חובה להרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעמונה, שמחפשים איך להסדיר אותה, ובמקומות אחרים גם בשטחים הכבושים – כן, יש אפשרות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל האוכלוסייה הערבית, שהיא על האדמה הפרטית שלה, רובה ככולה בונה על האדמה הפרטית שלה, נפגעת מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, יש לנו האזור של הנגב, שהתוכנית היא רק להרוס – באו והכירו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין מקום בעולם שיש בו כפרים או יישובים לא מוכרים חוץ מבמדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היישובים האלה, הלא-מוכרים – היו החלטות ממשלה שהכירו בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זו הכרה, זו החלטה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה משפט?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש החלטת הכרה ביישוב, התוצאה של זה צריכה להיות תוכנית מתאר ותחום שיפוט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המינימום, וזה אפילו לא נקבע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה יש?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים גם בנגב לא יתאדו, הם ימשיכו לבנות שם – והמדינה תמשיך להרוס?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי הממשלה תתפוס ראש ותחשוב – תחשוב נכון – לבוא ולהסדיר את העניין?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא לבוא ולדבר כאילו השתלטו לנו על הנגב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יותר מ-30% מתושבי הנגב הם ערבים, והדרישות שלהם הן רק על 3%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדרישות שלהם, לא איפה שהם יושבים, כל הדרישות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם – להפסיק עם הנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עניין של הגזענות, שהממשלה לא מטפלת בה אלא מלבה אותה עם הצעות חוק ועם חוקים שהם גזעניים והם אפילו לא אנושיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אדבר רק על כמה מקרים שהיו רק בשבוע האחרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולנו מכירים את האישה מהנגב שמישהי ברכבת לא רצתה שהיא תשב מולה, ואז הממשלה – לא שמענו מהממשלה משפט אחד שמדבר על הגזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שני ערבים הורדו מהאוטובוס כי הילד של האישה היהודייה פחד לראות את הערבים שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם היא לא יכולה להיות אתם באותו אוטובוס, שהיא תרד, ולא שיורידו אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא רוצה להיות אתו, אז היא שתרד, אבל הוא קנה כרטיס, ונכנס, ורוצה לנסוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החיפוש בסטודנט שחוזר מגרמניה, רצה לחזור ב"אל על", הכינור שלו כל כך מסוכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעבירים אותו בשיקוף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, המטוס האחר שהוא עולה אליו, כאילו מי שעולים שם הם לא בני-אדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל השאלות האלה, וההשפלות של ערבים במטוסים ובשדות תעופה – שדה תעופה, הבדיקה צריכה להיות אך ורק להבטיח את הטיסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מעבר לזה, מי שיש לשב"כ, מי שיש למשטרה, מי שיש לו, לא יודע למי, שאלות, שישאלו אותו אחר כך, אבל לא בזמן הטיסה, זה לא קשור לטיסה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה רק השפלה, וההשפלה היא על רקע לאומני, זה חד-משמעי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד מקרה של גזענות: בתי-מלון – אתה שר התיירות – שהוקלטו, וזה היה בתקשורת, כולם ראו את זה – אתם רוצים אולי לדחות את הזימון שלכם, כי יש הרבה ערבים בבתי-המלון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה אם לא גזענות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חוקים, דרך אגב, נגד גזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מי שצריך להפעיל אותם זה הממשלה, והיא לא מפעילה אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין הזה, של הגזענות – היה מקרה אתמול, רק אתמול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אישה זקנה תושבת טייבה, היישוב שלי, נדרסה בנתניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שנדרסה, קבוצה של תושבי המקום, של נתניה, תקפו אותה בכלים חדים והיא עכשיו בטיפול נמרץ בבית-חולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו בתקשורת לא שמענו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יודע אם התקשורת היא עדיין תקשורת של חצר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועמדת הממשלה לא שמענו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש העניין של האלימות ואיסוף הנשק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, כבר יותר משנה דיברו על תוכנית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאז הגיע, השר לביטחון פנים דיבר על התוכנית לאיסוף הנשק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם יכולים בממשלה להגיד לנו כמה כלי נשק יש באוכלוסייה הערבית וכמה הממשלה אספה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה היא עשתה בכל הרציחות וכל האלימות הקיימת הגואה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כישלון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה היא עשתה בקשר לעוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש דוחות עוני, הם רק לסטטיסטיקה, או שהממשלה בוחרת רק להיאבק בעניים ולא בעוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה הממשלה – יגידו לי: תקציבים, אבל הממשלה היא זו שעושה סדר עדיפויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים עניים צריכים לקבל חינוך וצריכים לקבל רווחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה לא מבטלים את המצ'ינג ברשויות במצב סוציו-אקונומי 1–4 או 5?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלה הם העניים, הם אלה שזקוקים יותר לרווחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש רשויות מקומיות באוכלוסייה הערבית, כבוד השר, שלא יכולים לקלוט עובדים סוציאליים שיש להם תקנים מאושרים, כי הם לא יכולים לשלם את ה-25% שהם צריכים לעשות במצ'ינג, ושאר הפעולות של הרווחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הם לא עושים את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז איך מטפלים בעוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקומות תעסוקה לאוכלוסייה הערבית – מה עושים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש תוכנית כלכלית שעדיין תלויה באישור תוכניות מתאר, שהמדינה לא מקדמת, ואז עושים צחוק גם מאתנו וגם מהעולם, שיש לנו תוכנית כלכלית שבאו עם קול גבוה והולכים לנסות ולהקטין את הפער.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא לסגור אותו, אלא להקטין אותו, כאילו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם התוכנית היא להשאיר פער.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוכנית של הממשלה היא להשאיר פער.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה – והעניין של חופש הביטוי; ממשלה שהולכת וסוגרת תחנת טלוויזיה – "מוסאוא" – למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לה מפיקים, אנשים מהשטחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, אתם לא משתפים פעולה עם השטחים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עם כל הקשרים שהמדינה עושה, הממשלה עושה – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התקציבים להכשרת מורים; משרד החינוך, במקום לקלוט מורים ערבים אפילו בבתי-ספר יהודיים שחסרים בהם, באותם מקצועות שמתמחים בהם, הולכים לקצץ חצי מהתקציב של הכשרת מורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם בונים את בתי-הספר החסרים, ועושים אותה צפיפות כמו אצל היהודים, לא יישאר מורה בוגר אחד שאין לו תעסוקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם במצב של אבטלה, רוצים גם לפגוע במורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל הנושאים האלה יחד, שמדברים עליהם – הרחקת אנשים מלהגיע למסגד אל-אקצא – למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הוא קורא לאנשים ללכת להתפלל במסגד אל-אקצא.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושאים האחרים, שלא הספקתי לדבר עליהם, אומרים שלפחות הגיע הזמן – או שהממשלה הזאת תטפל באוכלוסייה הערבית, תעשה שוויון ותבטל את האפרטהייד הקיים, תבטל אותו כליל, או שאין לה זכות קיום, לפי דעתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב פרי – הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד בנושא:

יולי יואל אדלשטיין: המשק הישראלי מתמודד עם האטה בצמיחת המשק, ירידה ביצוא וחשש מכניסה למיתון, ואין שר כלכלה במשרה מלאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות גם לרשותך.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, בחודשים האחרונים מתפרסמים נתונים מדאיגים רבים על מצב המשק הישראלי, חדשות לבקרים.

יעקב פרי: אנחנו למדים על עוד תחזית קודרת ועוד נתון עגום שפרסמו מוסדות פיננסיים מובילים, חברות אשראי בין-לאומיות, מומחי כלכלה רבים, ואפילו משרדי הממשלה עצמם.

יעקב פרי: קצב הצמיחה בשבעת הרבעונים האחרונים, מלבד שניים, היה מתחת לפוטנציאל קצב הצמיחה של מדינת ישראל.

יעקב פרי: לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בחודשים האחרונים נמשכת ביתר שאת מגמת הנפילה הדרמטית בייצוא הסחורות, פעם הקטר המוביל במשק הישראלי.

יעקב פרי: ובעוד גם הייצוא התעשייתי וגם ייצוא ההיי-טק קורסים, הממשלה מעודדת ייבוא סחורות ושירותים שהיקפם עולה בהתמדה בתקופה האחרונה.

יעקב פרי: בימים אלה, לפי הפרסומים, רוצה שר האוצר להוריד מסים.

יעקב פרי: הורדת מסים, אין ספק, היא דבר מבורך, הליך שמסייע להוריד את יוקר המחיה ולפעול למען מעמד הביניים.

יעקב פרי: אבל איך בדיוק יכסה האוצר את הבור התקציבי שכבר היום צפוי שיהיה 15 מיליארד שקלים, במצב המשק הנוכחי?

יעקב פרי: ממשלת ישראל הקודמת השאירה עודף בקופה, עודף שהיה אמור לסייע להורדת יוקר המחיה, לקידום תוכניות חינוכיות ולמערכת הבריאות, אבל במקום זאת העודף התקציבי משמש את הממשלה הנוכחית להעברות תקציביות שאינן שקופות ונעשות מטעמים פוליטיים צרים בלבד.

יעקב פרי: ממשבר קואליציוני אחד למשבר קואליציוני אחר, אנו עדים לכך שהמטרה הנעלה ביותר היא השרידות הפוליטית, ותרופת הפלא לכל משבר קואליציוני היא פיזור עוד כספים.

יעקב פרי: מה תעשה מדינתנו אם תמשיך בכיוון הנוכחי וחלילה יכו אותנו משברים אמיתיים – לא כאלה המאיימים על הצלחתם הפוליטית של שרי הממשלה, אלא משברים אשר יסכנו את כלכלת ישראל כולה, ויפגעו בכיסם של כלל אזרחי ישראל?

יעקב פרי: ההאטה המסוכנת של המשק והתחזיות הקודרות לא צריכות להפתיע אף אחד, כשהוצאות הממשלה לשנה הבאה חורגות ב-15 מיליארד שקלים מתקרת ההוצאות שנקבעה.

יעקב פרי: מדינת ישראל ממשיכה להשתרך מאחורי חברות אחרות ב-OECD בכל הקשור להוצאות על חינוך, בריאות ורווחה.

יעקב פרי: בהינתן וכתוצאה מהמדיניות הלא-אחראית וסדרי העדיפויות הפוליטיים של ממשלת ישראל ומשרד האוצר, אל לנו להתפלא אם וכאשר, חלילה, אכן תבוא ירידה בדירוג האשראי של ישראל.

יעקב פרי: ירידה כזאת עלולה להוביל להחמרת המגמות המדאיגות שאנו עדים להן ואשר בסופו של דבר משפיעות באופן ישיר גם על יוקר המחיה של אזרחי המדינה כולם.

יעקב פרי: אם המצב יישאר על כנו, הגירעון יכוסה או על-ידי הגדלת חובות המדינה והעלאת תקרת הגירעון, אשר עלולות להוביל לירידה בדירוג האשראי, או ששר האוצר הנוכחי ישאיר את ההתמודדות עם המצב שהוא בעצמו ייצור לשר האוצר הבא, שייאלץ להתמודד עם העלאת המסים בחזרה.

יעקב פרי: אני רוצה להזכיר לכם שכבר היינו שם, וכנראה השיקולים הפוליטיים הצרים והשרידות הפוליטית יכריעו.

יעקב פרי: בין הדברים שהכי מטרידים אותי בימים אלה נמצאת העובדה שאין תוכנית, אין אסטרטגיה; הממשלה הזו עובדת בכיבוי שרפות וביצירת ספינים ריקים מתוכן אמיתי, ואתן לכם דוגמה אחת: בחודשים האחרונים הוביל משרד האוצר את תוכנית ביטול המכסים על יבוא הדגים, שהוצגה לציבור בקול תרועה רמה.

יעקב פרי: אבל במקום שהתוכנית תביא להוזלה משמעותית לצרכן, היא בעיקר הובילה לריפוד כיסיהם של היבואנים בכ-30 מיליון שקלים.

יעקב פרי: וכך לא רק שהצרכנים לא הרוויחו מהמהלך, התוכנית הובילה בינתיים לפגיעה במגדלים המקומיים, ולא באמת יצרה עבורם הזדמנות כלכלית להתחרות ביבוא החדש שנפתח לפתע.

יעקב פרי: כמעט אין כבר חולקים כי אם הממשלה לא תחשב מסלול מחדש, כלכלת ישראל עלולה להיכנס למשבר כלכלי משמעותי ולמיתון.

יעקב פרי: אם המדינה לא תנקוט את הצעדים הנדרשים כדי להימנע ממפולת, אזרחי ואזרחיות ישראל כולם יחוו על בשרם את אוזלת היד של הממשלה.

יעקב פרי: נוצר רושם שאין יד מכוונת שרואה לנגד עיניה את טובת המשק הישראלי ושתדאג ליציאה מההאטה הנוכחית.

יעקב פרי: בעוד נורות האזהרה מהבהבות ללא הרף, קברניטי המדינה ממשיכים בשלהם, מחלקים כספים קואליציוניים, מעלימים עין מהנתונים המדאיגים, שלא נעימים להם, תוך התעלמות מהמציאות הקודרת שהביאו עלינו והיאחזות בקרנות המזבח.

יעקב פרי: זו אותה המדיניות הכלכלית של הממשלה, אשר מונעת ממניעי שרידות פוליטית ולא מראייה כלכלית שקולה ואחראית, שמביאה אותנו לקדם תקציב דו-שנתי למרות העובדה שהעברת תקציב דו-שנתי דווקא בעת הזו, שבה הכלכלה הישראלית נמצאת על סף מיתון, נוגדת את כל העקרונות הכלכליים הבסיסיים המבקשים לאפשר לכל ממשלה גמישות יתרה.

יעקב פרי: כידוע לכולנו, מדינת ישראל היא חלק מהסביבה הכלכלית הגלובלית, וכלכלת ישראל היא "כלכלת אי", ועל כן לסחר החוץ של ישראל חלק מרכזי בכלכלה שלנו.

יעקב פרי: בנק ישראל ציין לאחרונה כי מרבית התחזיות של המוסדות הבין-לאומיים צופות המשך היחלשות ואי-ודאות בפעילות העולמית, ולכן, דווקא בעת הזאת, חוסר הוודאות בסביבה הכלכלית הגלובלית דורש יכולת תגובה בזמן אמת וגמישות ניהולית מצד קובעי המדיניות.

יעקב פרי: ההיתכנות של כניסה למיתון במשק הישראלי, בשילוב עם חוסר היציבות באירופה שלאחר יציאת בריטניה, האפשרות המרחפת תמיד לפריצת מבצע צבאי וחוסר היכולת לצפות את הכנסות המדינה לתקופה של שנתיים – כולן אפשריות, וכולן יידרשו בתקציב המדינה – דבר שניתן לעשות בקלות וביעילות יחסית בתקציב שנתי, אך מסובך עד בלתי ריאלי בתקציב דו-שנתי.

יעקב פרי: הניסיון האחרון של ישראל עם תקציב דו-שנתי, שהתגלה ככישלון בשלהי ממשלת נתניהו השנייה, גרר גירעון של כ-40 מיליארדי שקלים ועלייה באבטלה.

יעקב פרי: ההתמודדות עם הגירעון שהתקציב הדו-שנתי הותיר הורגשה אצל כולנו כשהמדינה נאלצה להעלות מסים.

יעקב פרי: התקציב הדו-שנתי שהממשלה הנוכחית מקדמת הוא תוצר של סדרי עדיפויות הפוכים, כאלו ששמים את השרידות הפוליטית כיעד ראשון, אשר ממנו נגזרת המדיניות.

יעקב פרי: שר האוצר משה כחלון אמר לא מכבר שהוא לא מאמין בתקציב הדו-שנתי, שתקציב דו-שנתי לא טוב לכלכלת ישראל, שתקציב דו-שנתי יפגע באזרחי ישראל, וכיוצא בזה.

יעקב פרי: באותה הנשימה כחלון אמר שמכיוון שחתם על הסכם קואליציוני שבו נכתב בבירור כי הממשלה תעביר תקציב דו-שנתי, ידיו כבולות.

יעקב פרי: בהגינות, ברור לכולם שמדובר בתירוץ ותו לא, הרי השר כחלון הוא פוליטיקאי נבון, הוא ידע בדיוק על מה הוא חותם, וחשב, כנראה, כי מבחינת השרידות הפוליטית עדיף לו להעביר תקציב דו-שנתי, שיגדיל את סיכויי הישרדותה של הממשלה וכהונתו כשר האוצר.

יעקב פרי: בסופו של יום, שוב השיקולים הפוליטיים גוברים על כל השיקולים האחרים, כולל השיקולים הכלכליים וטובת המשק.

יעקב פרי: לצערי הרב, נורות האזהרה המהבהבות ואזהרותיהם של כלל המומחים לא מניאות את הממשלה הזו מהמשך המדיניות הפיננסית הקלוקלת אשר גוררת את המשק כולו למטה.

יעקב פרי: על ממשלת ישראל לראות בנתונים המדאיגים הרבים קריאת השכמה בהולה.

יעקב פרי: המשק הישראלי זקוק לניעור מיידי ולצעדים מעודדי צמיחה על מנת להימנע מלהגיע אל נקודת האל-חזור.

יעקב פרי: צר לי לומר לכם, אבל אין ברפורמות השונות שהופרחו לאחרונה בחלל התקשורתי על-ידי משרד האוצר כל בשורה; אין בהן התמודדות עם הפריון הנמוך יחסית; אין בהן תוכניות ממשיות לעידוד התעשייה וליצירת מנועי צמיחה חדשים –מעבר לקטר ההיי-טק הסוחב כמעט לבדו את המשק הישראלי, וגם הוא הולך ונחלש.

יעקב פרי: לסיום דברי אני נאלץ להתייחס לממשלת הפילוג הזו, הממשלה שאיננה מאחדת את העם, מעמיקה את השסעים הקיימים בו; השיח הציבורי הוא תוקפני, אגרסיבי, אינו תואם ואינו מתאים לחברה הישראלית.

יעקב פרי: השיח הציבורי שואב את מקורותיו ממנהיגיו, מכם, חברי הקואליציה – חברי חברי הקואליציה – ואני קורא לכולכם לפעול לאחדות העם הן במילים והן במעשים.

יעקב פרי: לסיכום, הממשלה, הקואליציה – נכשלתן כי האינדיקטורים הכלכליים אינם מבשרים טובות לכלכלה, ולמרות זאת אתם בוחרים בשרידות פוליטית על-פני שיקולים ענייניים.

יעקב פרי: נכשלתם כי במעשיכם אתם מפלגים במקום לקרב.

יעקב פרי: על כן, אני מבקש, אדוני היושב-ראש, מהכנסת להביע אי-אמון בממשלת ישראל.

יעקב פרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה האחרונה, הצעת האי-אמון האחרונה, היא מטעם סיעת מרצ; תנמק אותה חברת הכנסת זהבה גלאון: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני מבקשת להביע בשם סיעת מרצ אי-אמון בממשלה.

זהבה גלאון: אתמול שמענו כולנו את האישור של היועץ המשפטי לממשלה שנפתחה בדיקה נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו.

זהבה גלאון: זה היה מייד אחרי מהדורת החדשות וממש רגע לפני תחילת משחק גמר ה"יורו".

זהבה גלאון: אבל אי-אפשר להסתפק בהודעה הזו; היועץ המשפטי לממשלה חייב לפרסם במה דברים אמורים, והוא חייב להעמיד דברים על דיוקם לגבי טיב החשדות נגד ראש הממשלה, כי אנחנו שומעים שבתקשורת מתרוצצות שמועות שונות, ואנחנו לא יודעים בדיוק למה זו בדיקה ולמה זו לא חקירה.

זהבה גלאון: וכשהדברים מוסתרים מעיני הציבור, זה פותח פתח לרינונים, ולא רק זה – זה גם שוחק את מעמדו של מוסד ראשות הממשלה בעיני הציבור.

זהבה גלאון: וכבר היה מי שאמר שאור השמש הוא חומר החיטוי הכי טוב שיש.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, כולנו היינו כבר בסרט הזה, ויכול להיות – אני אומרת, ואני מקווה בשבילו, שאולי מהחקירה הנוכחית, או מהבדיקה – אני צריכה לדייק; בכלל, אני לא מכירה את המושג הזה – אבל אולי גם מהבדיקה הנוכחית לא יצא כתב-אישום.

זהבה גלאון: אבל יש עשן, חברי חברי הכנסת, ומאחוריו יש אש.

זהבה גלאון: כי במקרה הכי טוב, ראש הממשלה נתניהו הוא לוליין, הייתי אומרת, כמעט על הגבול הפלילי.

זהבה גלאון: במקרה הטוב הוא מסתובב באזורים שהחוקיות שלהם מפוקפקת ובחבורה של אנשים שרק הורשעו או שנכלאו; במקרה הרע, והסביר, הוא פשוט עוד לא נתפס.

זהבה גלאון: בלשכת ראש הממשלה נוהגים לומר שכל הפרשות הקודמות שהוא נחקר בעניינן הן הרי עורבא פרח והן הסתיימו בלא כלום, ואני אומרת לכם שיש לנו ראש ממשלה שמוכן להשחית את כל מערכות החוק והתקשורת במדינת ישראל כדי להיחלץ מעוד פרשה ומעוד פרשה.

זהבה גלאון: ובכלל, ראש הממשלה מנסה לשכנע אותנו שבשנים האחרונות נרקמות נגדו מזימות השחרה אדירות, ועוד מזימה ועוד מזימה.

זהבה גלאון: להערכתי, הפרשיות שאנחנו שומעים עליהן רק ימשיכו להיערם, אולי בקצב מהיר יותר.

זהבה גלאון: אולי לא כולן פליליות, אבל ודאי שמרביתן משקפות נורמות ציבוריות רקובות, ואין ספק, אני אומרת לכם, שניסיונות ההשתקה שנהיה עדים להם יהפכו לבוטים יותר ולמסוכנים יותר, כי יש כאן מערכת שלמה שמחפה על האיש הזה ועל קופת השרצים שלו, וזה חייב להיפסק.

זהבה גלאון: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות שאני עומדת כאן ולשאול את ראש הממשלה כמה שאלות, ואולי, הייתי אומרת, להזכיר לו נשכחות.

זהבה גלאון: איך זה קרה – זו השאלה הראשונה – שמה שהחל בהאשמתו של הקבלן אבנר עמדי בניפוח חשבוניות על עבודות שהוא ביצע עבורך, בסוף הסתיים בהסכם פשרה שבו אתה, ראש הממשלה, פיצית את אבנר עמדי ב-70,000 שקלים?

זהבה גלאון: ואיך זה קרה שלמרות המלצת פרקליט המדינה לשעבר משה לדור להעמיד אותך לדין בפרשת בר-און–חברון ממש יצאת מזה ללא פגע?

זהבה גלאון: ובפרשת המתנות – איך זה קרה שמתנות שקיבלת בתוקף תפקידך כראש ממשלה, מתנות ששוויין נאמד במאות-אלפי שקלים, התברר שהן הושמו במחסן עם ציוד פרטי של המשפחה שלך, ואיך זה קרה שאחרי שכבר גילו את המחסן הזה, שיש בו מתנות, פתאום 100 מתנות מהן מעולם לא נמצאו?

זהבה גלאון: 100 מה-700 האלה נעלמו, לא ברור איך זה קרה.

זהבה גלאון: ואני שואלת עוד שאלה: איך זה קרה שגופים פרטיים וגופים בעלי אינטרס שילמו על הנסיעות שלך ועל הנסיעות של בני המשפחה שלך ברחבי העולם?

זהבה גלאון: אם נסעת במסגרת התפקיד שלך כראש ממשלה או בכל תפקיד אחר, מדוע המדינה לא מימנה את הנסיעות האלה?

זהבה גלאון: ובכלל, מעניין לא פחות איך זה קרה שרהיטי גן שנקנו בכספי משלם המסים פתאום נדדו למעון הפרטי שלך בקיסריה?

זהבה גלאון: ולמה משרד ראש הממשלה בכלל בחר להכחיש את זה בהתחלה?

זהבה גלאון: ויש לי גם שאלה לגבי אבי פחימה – איך זה קרה שאבי פחימה, שהועסק על-ידיך כחשמלאי, אף שההעסקה שלו נפסלה על-ידי הגורמים המוסמכים לכך, הוא הועסק אצלך, ולא רק שהוא הועסק אצלך, גם ביום כיפור הוא הועסק אצלך.

זהבה גלאון: ובכלל, למה סירבת לחשוף את ההוצאות הפרטיות שלך?

זהבה גלאון: למה אתה נאבק בכל הכלים שעומדים לרשותך נגד החלטת בית-המשפט לחשוף את ההוצאות הפרטיות שלך ושל המשפחה שלך – במידה שמי ששילם עליהן היה הציבור?

זהבה גלאון: יכול להיות שזו הסיבה?

זהבה גלאון: ובכלל, אני לא מבינה למה אתה ממשיך לכהן כשר התקשורת אף-על-פי שהיועץ המשפטי לממשלה קבע שיש ניגוד עניינים בינך לבין שאול אלוביץ, מי שמחזיק ב"בזק"; הוא קבע שיש בעיה עם סיקור אוהד ב"וואלה" כשאתה מנסה להסדיר לו עניינים ב"בזק" – איך זה קרה שאתה ממשיך לכהן כשר התקשורת?

זהבה גלאון: ובכלל, שאלה לא פחות מעניינת – כששמעתי שמימרן הורשע ונשפט לשמונה שנים, בצרפת, תהיתי, בתמורה למה העניק לך הנוכל ארנו מימרן מיליון יורו – לפי עדותו בבית-משפט בצרפת, ולמה השתנו כל כך מהר העדויות שלו לגבי גובה הסכום והתאריך שבו הוא ניתן.

זהבה גלאון: ותהיתי – נוחי דנקנר הורשע רק לאחרונה בפרשת הרצת המניות, אבל תהיתי על מה דיברת עם נוחי דנקנר בפגישה ביניכם שארכה שבע שעות במעונך, בשיא המחאה החברתית, כשהיה צריך למכור את "איי.

זהבה גלאון: די.

זהבה גלאון: בי", ובכלל, מה אמרת לתשובה באותה ארוחת ערב אינטימית שקיימת אתו ועם רעייתו ממש ערב העברת מתווה הגז בממשלה?

זהבה גלאון: ככה זה, כמה שאלות מתוך המון המון שאלות שיכולתי להמשיך ולשאול.

זהבה גלאון: איכשהו, תמיד, חברי חברי הכנסת, שימו לב מה קורה: מישהו אחר תמיד סופג את האש; רעייתך, עובדים שלך, משרד ראש הממשלה, קבלנים, חשמלאים, אבל אתה, אדוני ראש הממשלה, אתה לא שמעת, אתה לא ידעת, לא שיערת לעצמך – במקרה הטוב והמופרך, המדינה שלנו הרי מתנהלת על-ידי תם מוחלט.

זהבה גלאון: תם תמים, שאין לו מושג במתרחש מול עיניו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני ממש לא חושבת שזה המקרה.

זהבה גלאון: זה ממש לא המקרה.

זהבה גלאון: לא מדובר בתם ולא בתמים.

זהבה גלאון: ואחרי ששאלתי את השאלות האלה אני רוצה לשאול את השאלה הכי חשובה, הכי חשובה: כמה זמן מקדיש ראש הממשלה לענייני המדינה וכמה זמן הוא מקדיש לענייניו הפרטיים?

זהבה גלאון: אני חושבת שזו שאלה טובה, בהתחשב בכך שראש הממשלה מחלק את זמנו – גם כשר החוץ, גם כשר התקשורת, השר לשיתוף פעולה אזורי ושר הכלכלה – כמה זמן?

זהבה גלאון: אבל אולי השאלה החשובה באמת היא שאלה אחרת – כמה מענייני המדינה ניהל ראש הממשלה נתניהו למען ענייניו הפרטיים?

זהבה גלאון: כמה מינויים נעשו כדי לכסות עוד צל של שחיתות?

זהבה גלאון: אלה השאלות שצריכות להישאל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, לסיום – אנחנו עדים לסימנים של מערכת בתהליך עמוק של השחתה, ושל ציבור שלא מאמין עוד שהמערכת הזאת מסוגלת לעבוד עבורו.

זהבה גלאון: אבל אני אומרת לכם – אנחנו אומנם מביעים כאן בשם סיעת מרצ אי-אמון בממשלה – שמדינת ישראל גדולה מנתניהו והיא תשרוד אותו, אבל ישראל זקוקה היום נואשות לאנשים הגונים, אנשים שאינם מוכנים להסיט מבט ואינם מוכנים לסתום את הפה ולחכות שנתניהו יחליט לרדת לבד מהכיסא.

זהבה גלאון: זה לא יקרה.

זהבה גלאון: הוא לא סוג האדם הזה, וקופת השרצים הגדולה שמאחוריו גדולה מכדי שהוא ישחרר מרצונו את אחיזתו בשומרי הסף.

זהבה גלאון: ולכן אני אומרת לכם, הוא צריך ללכת הביתה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב על הצעות האי-אמון בממשלה השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אני מוכרח לפתוח ולומר, אדוני היושב-ראש, שאני לא מצליח להבין את המנהג המשונה הזה שעשו להן חלק מסיעות האופוזיציה, להגיש מין הצעות אי-אמון כלליות כאלה: אובדן הדרך בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי, ואחר כך לבוא לכאן לדוכן ובכלל לדבר על כל מיני נושאים אחרים – חלקם, אגב, באמת חשובים מאוד, ולטעמי ראויים להתייחסות רצינית, ולצפות שמישהו ידע לענות, ולצפות שמישהו באמת יוכל להתכונן ולבוא עם תשובות מסודרות על שורה שלמה של נושאים.

יריב לוין: יותר מזה אני אגיד, אדוני היושב-ראש, אפשר – מחייך ובצדק חבר הכנסת פרי, מכיוון שהוא הוכיח שאפשר אחרת.

יריב לוין: הוא דיבר בדיוק על הנושא המאוד-ממוקד שהוגש במסגרת הצעת האי-אמון של סיעתו.

יריב לוין: ואפשר לתת לו באמת תשובה מסודרת ורצינית.

יריב לוין: אבל לפני שאני אענה לחבר הכנסת פרי, אני לא יכול להתעלם מהדברים השערורייתיים והמבישים של חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון.

יריב לוין: את יודעת, חברת הכנסת גלאון, אפילו המונח "צביעות" כבר לא מספיק חזק ועוצמתי כדי לתאר את ההתנהלות שלכם.

יריב לוין: רוממות זכויות האזרח וזכויות האדם בפיכם יום-יום שעה-שעה; אבל מושכלות יסוד בחברה דמוקרטית – זכותו של אדם לשם טוב נרמסת על-ידייך כאן על הדוכן כאילו היא לא קיימת.

יריב לוין: כן, על-ידייך.

יריב לוין: זכותו של אדם להיות חף מפשע, זכאי – חזקת החפות – ההנחה שהוא חף מפשע כל עוד לא יוכח אחרת – כל הדברים הבסיסיים האלה בדמוקרטיה נעלמים פתאום, כשמדובר בראש ממשלה שנבחר בבחירות דמוקרטיות, שאתם לא מצליחים להביא להפלתו באמצעות ההליכה לקלפי כפי שעושים בחברה דמוקרטית, שלא מצליחים להביא להפלתו, גם לא באמצעות אין-ספור פניות, ובקשות, ובדיקות, והשד-יודע-מה, דברים חסרי בסיס, חסרי טעם וחסרי היגיון, שכולם נבדקים, אגב, על-ידי רשויות אכיפת החוק, שעושות את עבודתן כפי שהן צריכות לעשות.

יריב לוין: אתם מלינים על מה?

יריב לוין: שרשויות אכיפת החוק בודקות את הדברים ושומרות על חשאיות החקירה או הבדיקה כדי שהן תוכלנה להגיע לתוצאה שהן צריכות להגיע אליה?

יריב לוין: כדי שתוכלנה לברר את האמת?

יריב לוין: איפה נשמע כדבר הזה?

יריב לוין: את בנאום שלך פוגעת פגיעה קשה ביכולת של רשויות אכיפת החוק לברר את הדברים.

יריב לוין: את פוגעת בשמו הטוב של ראש הממשלה, שאגב, בניגוד להרבה מאוד אנשים, הוא נבדק – פעם אחר פעם אחר פעם אחר פעם אחר פעם, ואם אני אעמוד ואזכיר את כל הפעמים, לא אסיים, והתברר שאין כלום.

יריב לוין: ולמה אין כלום?

יריב לוין: לא משום שהוא היה על הגבול, כמו שאת מתארת את זה.

יריב לוין: אין כלום כי לא היה כלום.

יריב לוין: וחברת הכנסת גלאון, אי-אפשר לומר לאדם – וזה לא משנה אם זה ראש הממשלה או כל אזרח אחר שרואה ושומע אותנו עכשיו – אדוני, מישהו האשים אותך במשהו?

יריב לוין: מישהו חשד בך במשהו?

יריב לוין: גם אם בדקו אותך, וגם אם יצא שאין שום אבק פלילי במעשיך, אתה מין כזה – איך אמרת את זה?

יריב לוין: – על הגבול, אתה מין לוליין.

יריב לוין: אני חושב שזה נורא ואיום, חברת הכנסת גלאון.

יריב לוין: נורא ואיום.

יריב לוין: אוי לחברה שתתנהל בצורה הזאת; אוי לחברה שאינה מקבלת את ממצאי הבדיקה שמקיימות רשויות אכיפת החוק שלה; אוי לחברה שרוצה להתערב בהתערבות פוליטית, דרך הפרלמנט, דרך הכנסת, בעבודה שעושות רשויות אכיפת החוק; אוי לחברה שלא מכבדת את זכותו של אדם לשם טוב; אוי לחברה שלא מבינה את המשמעות של חזקת החפות.

יריב לוין: ולזה ייקרא – איך אמרה פעם שולמית אלוני?

יריב לוין: התנועה לזכויות האזרח.

זהבה גלאון: – – – מזילה דמעות – – –

יריב לוין: אני מהמר, חברת הכנסת גלאון – –

זהבה גלאון: אתה יודע, זו זעקת הקוזק הנגזל.

יריב לוין: – – עם כל חילוקי הדעות הרבים שיש לי עם משנתה של שולמית אלוני, היא לא הייתה נושאת נאום כזה, לא כאן ולא בשום מקום אחר.

שלי יחימוביץ': איזה געגועים.

יריב לוין: זה לא געגועים, זה אלמנטרי, מינימלי.

שלי יחימוביץ': אני רק מנסה לחשוב מה היית נואם – – – שולמית אלוני – – –

יריב לוין: חברת הכנסת יחימוביץ, אל תגני על זה.

יריב לוין: אל תגני על זה, מפני שאת יודעת שלא כך נוהגים.

שלי יחימוביץ': אני לא מגינה, אני רק מנסה לדמיין מה היית נואם כאן בימיה של שולמית אלוני.

יריב לוין: לא צריך לדמיין.

יריב לוין: אם תהיה לי הזדמנות, אני אנסה לעשות את הסימולציה.

יריב לוין: אבל זה לא שייך, אמרתי, היו לי אתה חילוקי דעות עמוקים.

יריב לוין: אני רק יודע שהיא, נאום כזה לא הייתה נושאת, ובצדק.

יריב לוין: מכאן אני רוצה להתייחס קודם כול להצעה לסדר-היום של חבר הכנסת יעקב פרי – להצעת האי-אמון של חבר הכנסת יעקב פרי.

יריב לוין: קודם כול, חבר הכנסת פרי, אני מוכרח לומר דבר אחד: אתה סיימת את דבריך – בחלק האחרון דיברת על ממשלה מפלגת.

יריב לוין: אני מוכרח לומר לך שאני לא מקבל את זה לחלוטין, אבל אני כן יכול לומר שלו היינו נוהגים כך, היה לנו בית-מדרש מצוין ללמוד בו, וזה בית-המדרש שאתם הנחלתם לנו בקדנציה הקודמת.

יריב לוין: כי אם הייתה ממשלה – ואני מודה שאני הייתי מתומכיה – בקדנציה הקודמת, שלפחות מבחינתנו נאלצה – אבל בסוף אנחנו כולנו שותפים למדיניות שהייתה אז – שפעלה באמת בדרך שפילגה את העם, הרי זו הממשלה שנאלצה ללכת בדרך שאתם הכתבתם לה בקדנציה הקודמת: של פגיעה קשה, של יצירת דיכוטומיה בין הציבור החרדי לבין הציבור הדתי-לאומי, לבין הציבור החילוני, וכולנו יודעים על מה אני מדבר.

יריב לוין: ולכן אני חושב, חבר הכנסת פרי – – –

יעקב פרי: יריב, היו לכם מורים – – –

יריב לוין: חבר הכנסת פרי, אני חושב שלא מכם אפשר ללמוד אחדות מהי, זה בטוח.

יריב לוין: ואמרתי לך שאני גם כמובן לא מקבל את זה.

יריב לוין: אני חושב שלהפך, אנחנו הצלחנו בזמן קצר ליצור חיבור, להשיב גם את הציבור החרדי.

יריב לוין: עכשיו גם פעולות רבות שאנחנו עושים לטובת ציבור העולים מחבר המדינות ושורה ארוכה של פעולות אחרות, של שבת אחים גם יחד – אגב, אני אומר לך גם עוד דבר, זה גם לא סוד, אנחנו היינו מעוניינים כל הזמן גם להרחיב את הממשלה.

יריב לוין: גם זה לא סוד.

יריב לוין: ואנחנו כן חושבים שזה נכון שאנחנו נשב בהרכב רחב, בהרכב מאחד, ואני חושב שבכל זאת רב המשותף על המפריד, אם רק רוצים למצוא אותו.

יריב לוין: ובמובן הזה אני בהחלט לא מקבל את הביקורת הזאת.

יריב לוין: לעניין הכלכלי, שהוא לב הצעת האי-אמון – קודם כול אני מוכרח כן לומר שכמו תמיד, בתחום הכלכלי, צריך תמיד להיות מודאגים ולהיות זהירים, ותמיד צריך להביא בחשבון שמה שיש היום הוא לא מובן מאליו, ויש דברים שצריך להיערך ולהתמודד אתם.

יריב לוין: ואכן, צריך לומר, יש לנו גם בעיות.

יריב לוין: אני בהחלט חושב שאנחנו נמצאים בתהליך – צריך לומר את האמת, חבר הכנסת פרי – שהתחיל בתקופה שבה ראש מפלגתך יאיר לפיד היה שר האוצר, אבל אני לא בטוח שזה דווקא באשמתו.

יריב לוין: יש תהליך של ירידה בייצור, שמחייב צעדים להגברת התחרותיות, ואלה דברים שאנחנו עושים כל הזמן.

יריב לוין: עם זאת, אני חושב שיש גם הרבה נתונים מעודדים: יש המשך עלייה בהשקעות, יש גידול בצמיחה, ובעיקר מה שחשוב בעיני, אלה שני דברים: האחד, אני חושב שאנחנו נמצאים ברמת אבטלה שהיא מהנמוכות שיש בעולם בכלל – הישג בלתי רגיל למדינה, שאתה תיארת אותה, ובצדק, כאי; שמתמודדת עם כל האתגרים האדירים שאנחנו מתמודדים אתם.

יריב לוין: אני חושב שהעובדה שמאז תחילת השנה נוספו למעגל התעסוקה כ-50,000 מועסקים ומספר המובטלים הצטמצם היא בוודאי לא דבר מובן מאליו, היא הישג גדול מאוד, שאנחנו שומרים עליו, ואנחנו שומרים עליו על-ידי זה שמנהלים כאן מדיניות מאוד אחראית.

מאיר כהן: לך תלמד איך עושים את החישוב, ואז אתה – – –

יריב לוין: אני אומר לך, גם אם אני אקבל את הטענה – – –

מאיר כהן: האמת היא שאנחנו בודקים.

מאיר כהן: החישוב הזה הוא פיקטיבי, ואתה יודע את זה.

יריב לוין: גם אם אני אקבל, נניח, לרגע את הטענה הזאת, שהייתה הזדמנות לתקן אותה גם בממשלה הקודמת אם זה המצב – אבל אם אני אקבל את הטענה – עדיין, החישוב אז והחישוב היום היו אותו דבר, כך שמצבנו משתפר ביחס למה שהיה קודם.

קריאה: לא.

יריב לוין: מה לא? כן.

יריב לוין: מה לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – ביישובים הערביים – – –

יריב לוין: אני אומר יותר מזה – קצב הצמיחה שאנחנו רוצים לראות, קודם כול, הוא קצב מכובד.

יריב לוין: הוא עוד לא כל מה שאנחנו רוצים להגיע אליו, אבל אי-אפשר גם אותו לתאר כמשהו שהוא נטול משמעות ונטול הישג.

יריב לוין: הוא בסך הכול קצב דומה מאוד למה שהיה גם בתקופה שבה אנחנו היינו שותפים באותה הקואליציה.

יריב לוין: אתה היית שר בממשלה, יאיר לפיד היה שר האוצר.

יריב לוין: ויותר מזה, אני רוצה להזכיר לך שיאיר לפיד עצמו, כאשר פוטר מן הממשלה הקודמת, אמר שהוא משאיר כלכלה שנמצאת בתהליך של צמיחה, כלכלה ששר האוצר הבא אחריו ייהנה מפירותיה.

יריב לוין: אז אם אנחנו נמצאים היום במצב שבו יש קשיים, כנראה מה שהשאירו לנו לא היה כל כך טוב כמו שתיארו אז.

מאיר כהן: לא, כנראה בתוך שנתיים הרסתם את מה שהוא בנה.

יריב לוין: עוד לא עברו שנתיים, עברה בקושי שנה, חבר הכנסת כהן.

יריב לוין: אני מוכרח לומר עוד דבר: הממשלה הזאת עושה עוד דבר אחד – ובזה אני גם עונה לחבר הכנסת שמולי; היא עושה עוד דבר מאוד מאוד חשוב בעיני – היא עושה שורה של פעולות בתחום החברתי שלא היו כמוהן מעולם.

יריב לוין: אני לא מתכוון למנות את כולן, אבל אני רק אזכיר: הורדה של מחירי התחבורה הציבורית; הורדת מחירי החשמל; הורדת מחירי המים; העלאת שכר חיילי החובה, שאני ניסיתי לקדם כאשר הייתי יושב-ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון, ויאיר לפיד כשר אוצר התנגד – גם את האמת הזאת צריך לומר; העלאת קצבאות לקשישים נזקקים; העלאת שכר המינימום.

יריב לוין: הרשימה כאן היא ארוכה מאוד מאוד, של דברים מאוד חשובים שאנחנו עושים, ועושים אותם באחריות.

יריב לוין: אני אומר שוב, אנחנו גם נמשיך לפעול כדי לחזק ולעודד את הצמיחה.

יריב לוין: לא הכול מושלם, יש גם דברים לשפר, אבל אני חושב שבסך הכול הממשלה הזאת הולכת בכיוון שהוא כיוון נכון, הוא כיוון שמשיג תוצאות, הוא כיוון אחראי.

יריב לוין: ואני חושב שכלכלת ישראל – בוא נאמר בלשון עדינה – אין כמעט מדינה בעולם שלא הייתה שמחה להתברך בכלכלה כפי שיש לנו.

יריב לוין: אני אסיים בהתייחסות קצרה לדברים של חבר הכנסת חאג' יחיא.

יריב לוין: חבר הכנסת חאג' יחיא, אני אומר לך בכנות, אני חושב שהעלית פה הרבה נושאים חשובים, שאני הייתי שמח לתת להם תשובות יותר מפורטות.

יריב לוין: ראוי היה, למשל – אם העלית נושא שנוגע לביטחון פנים, לו זה היה נושא הצעת האי-אמון, היה מגיע לכאן השר לביטחון פנים והיה משיב לך עניינית לגופן של הטענות.

יריב לוין: אני חושב שזה לא – לבוא עם בליל שלם כזה של נושאים, שאף אחד מהם לא הוצג בכלל קודם במסגרת הצעת האי-אמון, ולצפות שנשלוף עכשיו תשובות מהמותן – אני לא חושב שזה דבר נכון.

יריב לוין: אבל אני לפחות אתייחס לדבר אחד שהזכרת, שבו אני מתמצא ועסקתי בו לא מעט, ולכן אני חושב שאני גם יכול להתייחס אליו עניינית.

יריב לוין: אני מוכרח לומר לך, אנחנו נמצאים היום במהפכה גדולה של תכנון ביישובי המיעוטים כולם, ביישובים המוסלמיים, הדרוזיים, הנוצריים, המעורבים והצ'רקסיים.

יריב לוין: ואני מסכים שהנושא הזה לא טופל כמו שצריך, ואנחנו בהחלט מטפלים בו ועוסקים בו.

יריב לוין: ואתה יודע היטב שיש התקדמות עצומה בתחום התכנון.

יריב לוין: יש תהליך של תכנון ושל הסדרה.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך בצורה ברורה מאוד: את מה שאפשר להסדיר צריך להסדיר.

יריב לוין: אנחנו אומרים את זה כל הזמן.

יריב לוין: אבל את מה שאי-אפשר להסדיר, צריך להרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תשבו אתם על תוכנית – – –

יריב לוין: צריך להרוס.

יריב לוין: מה שאי-אפשר להסדיר צריך להרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תשבו אתם על התוכנית.

יריב לוין: יותר מזה, חבר הכנסת חאג' יחיא, אני גם חושב שהריסה במקרים האלה היא אינטרס ישיר ועליון של הציבור שגר ביישובים האלה, כי אף אחד לא רוצה לגור ביישוב שאין בו תשתיות כפי שצריך, שאנשים בונים בו במקומות שאסור לבנות בהם.

יריב לוין: אני לא רוצה את זה בעיר שלי, במודיעין, ואני בטוח שאף אחד לא רוצה את זה גם ביישוב שלו.

יריב לוין: ולכן לשם אנחנו הולכים.

יריב לוין: ובתהליך הזה, אתם צריכים להחליט – האם אתם רוצים להצטרף לתהליך הזה ולעודד אותו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשנו – – –

יריב לוין: – – או שאתם רוצים, כרגיל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשנו ישיבה ולא נענינו.

יריב לוין: – – – כרגיל, חבר הכנסת חאג' יחיא, להפוך כל דבר למאבק כביכול לאומני, ולהפוך אותו מושא להפגנות, מושא למהומות ומושא לדברים כאלה.

יריב לוין: ואני אומר לך – – –

אוסאמה סעדי: – – –

יריב לוין: ואני אומר לך, שאם תבחרו – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת חאג' יחיא, אם – – –

אוסאמה סעדי: אדוני השר – – –

יריב לוין: אם המנהיגות – – –

אוסאמה סעדי: – – – נפגשנו, דיברנו, אבל כשמביאים תזכיר – – –

יריב לוין: קודם כול, אם המנהיגות ברשויות המקומיות – ואחר כך גם אתם – תבחר בדרך של שיתוף פעולה ועבודה משותפת, אני חושב שאפשר יהיה להגיע יחד להישגים יפים מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשנו ולא נענינו.

יריב לוין: אם אתם תמשיכו לנהוג – –

באסל גטאס: אתם הקמתם את הצוות – – –

יריב לוין: – – כמנהגו של חבר הכנסת באסל גטאס, כנראה שנצטרך לבצע את המהלך הזה אל מול ההתנגדות שאתם תקימו – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשנו לשבת ולא נענינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קרה?

יריב לוין: – – אל מול התלכדות שהיא לא מוצדקת, על פניה.

יריב לוין: אני אומר לך, חבר הכנסת חאג' יחיא, בניגוד לא רק לממשלות קודמות, אלא – אני מוכרח לומר לך – בניגוד, לצערי, לחלק מחברי הכנסת ששותפים ברשימה אתך, אנחנו כממשלה רואים מחויבות לעשות סדר, לדאוג שהדברים ייעשו בצורה מתוכננת, כפי שצריך, לדאוג שמה שאפשר להכשיר יוכשר ויוסדר עם תשתיות מתאימות, ומה שאי-אפשר להכשיר ייהרס, ולדאוג לכך שיהיה סדר ותהיה אכיפת חוק בכל מקום.

יריב לוין: ואני אומר לך שוב: אנחנו עושים את זה מתוך ראיית טובת כולם, כלל אזרחי ישראל, כולל הציבור שגר ביישובי המיעוטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן החלטתם לא לשבת אתנו?

יריב לוין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לדיון סיעתי.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים תהיה חברת הכנסת סתיו שפיר, מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות כל דובר.

סתיו שפיר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, התבקשתי לדבר פה, לייצג את האי-אמון של סיעתי, של סיעת המחנה הציוני, בהקשר של חמש השנים שעברו מאז המחאה החברתית, שאליה יצאנו עם כמיליון אזרחים ישראלים שדרשו צדק חברתי והוגנות בחלוקת המשאבים, וכמה הממשלה נכשלה ביישום הדרישות האלה, של המחאה, דרישות שגם כתובות, חקוקות, במגילת העצמאות של מדינת ישראל.

סתיו שפיר: אבל אני חייבת, אדוני היושב-ראש, להתייחס דווקא לדיון שאני ראיתי עכשיו בוועדת הכספים, שמתאים באופן מופתי לאותן דרישות, של המחאה, שנתבקשו ושהתמסמסו – מוסמסו בידי הממשלה הזאת, שאמרה לנו במשך חודשים – כל החודשים שבהם ישנו באוהלים בשדרה, אמרה לנו: אתם חבורה של מפונקים; אין כסף לממש את הדברים שאתם רוצים; שינוי בסדרי עדיפויות זה לא, זה דורש תוספות תקציביות; אין לנו מאיפה להעביר; אין מה לעשות, כסף לא גדל על העצים, וכו' וכו' וכו'.

סתיו שפיר: בבקשה, חברים, הנה הכסף, ערימה של כספים, מיליארדי שקלים, פה, ביד שלי, בחבילה הזאת, שאנחנו נדרשנו להצביע עליה לפני שעתיים בוועדת הכספים.

סתיו שפיר: מיליארדי שקלים שלחברי הכנסת שישבו בוועדה אין שמץ של מושג לאן הם הועברו.

סתיו שפיר: ואני רק אתן לכם דוגמה אחת קטנה, סיפור אחד קטן שמשקף את כל השחיתות שנעשית כאן בכספי ציבור.

סתיו שפיר: במסגרת התקציבים האלה התבקשנו להעביר גם חצי מיליארד שקלים לחטיבה להתיישבות, אותו גוף עלום וערמומי שגונב מכספי ציבור כבר שנים ארוכות ומעביר את זה למקורבים ולעסקנים של מפלגות הקואליציה.

סתיו שפיר: ובאותה רשימה של כספים שהוצגו לחברי הוועדה כעודפים מחויבים הסתתרה לה עמותה, עמותה ששייכת לדורפמן – הרב דורפמן, מקורב לשר אורי אריאל, את זה כולם יודעים, כל חברי תקומה כאן מכירים אותו היטב – הוא הסתובב במשרד השיכון כשאורי אריאל היה שר השיכון וכשהחטיבה להתיישבות הייתה תחת אחריותו – היא תחת אחריותו גם היום, במשרד החקלאות, היא נודדת יחד אתו – הסתובב במשרד וטען שהוא ראש מינהלת הגרעינים, בשעה שלא הייתה מינהלת כזאת והוא לא נשא בתפקיד ולא היה עובד המשרד.

סתיו שפיר: ומאיפה אני יודעת את זה?

סתיו שפיר: כי פקידת משרד השיכון שהגיעה לוועדת השקיפות בראשותי לפני כמה חודשים סיפרה לנו את זה.

סתיו שפיר: הוא הסתובב במשרד, הם לא ידעו מה התפקיד שלו, והפלא ופלא, אותו דורפמן מקבל חצי מיליארד שקל לעמותה שלו דרך החטיבה להתיישבות, כשהוא זה שהיה אחראי לאותה מינהלת לא קיימת מטעם משרד השיכון, כמקורב לשר.

סתיו שפיר: ועל הדבר הזה מצביעה ועדת הכספים, בלי שיש לאף אחד מושג מה באמת קורה שם.

סתיו שפיר: חברים, אנחנו מנהלים בוועדה כבר שלוש שנים דיון על מהו המידע המינימלי שצריכים לקבל חברי הוועדה כדי להיות מסוגלים לבצע את תפקידם – מידע מינימלי על מה – לאן עובר הכסף, מאיפה הוא נגרע, מה ההשלכות על התקציב, מה קורה עם אותם כספים של אזרחי ישראל.

סתיו שפיר: פשוט מידע מינימלי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

סתיו שפיר: אני מייד אסיים, אף-על-פי שיש לי הרבה מה להגיד בנושא.

סתיו שפיר: המידע המינימלי הזה, שאנחנו נאבקים כל כך קשה להשיג אותו כבר שלוש שנים, בוועדה, יש עליו ויכוח נורא; הממשלה לא חושבת שהכנסת ראויה לדעת, כלומר הממשלה לא חושבת שהציבור ראוי לדעת.

סתיו שפיר: כשאנחנו יצאנו, אדוני, למחאה החברתית, התחלנו בהפגנה על מחירי הדיור, אבל מהר מאוד התחלנו להפגין על הבית; על מה אומר הבית הזה, מה קרה לבית שלנו, על האמון שאנחנו, בעיקר הדור הצעיר במדינת ישראל, לא מצליחים להשיג אפילו את האמון המינימלי במערכת שמקבלת פה החלטות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

סתיו שפיר: הדוגמה הקטנה הזאת מוועדת הכספים היא רק דוגמה פצפונת מדוע הציבור הישראלי כל כך לא מאמין למערכת הפוליטית, ודוגמה פצפונת איזה שינוי קטן, ברור, מובן מאליו, הכנסת חייבת לעשות כדי להתחיל בכלל להסתכל בעיניים של מאות-אלפי הישראלים שיצאו באותו קיץ לרחובות.

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם הרשימה המשותפת – חברת הכנסת חנין זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברות וחברי הכנסת, הפולחן הזה, של האי-אמון, נראה קצת קטן, קצת, לפעמים, אפילו עלוב, מול המציאות הקשה, המאוד-מאוד-קשה שאנחנו חיים בה.

חנין זועבי: אך למרות כל זאת, האגרסיביות, העוינות, ההסתה, הדה-לגיטימציה, הדמוניזציה, לא צריכות להנמיך את הציפיות שלנו מהחיים שלנו.

חנין זועבי: היא לא צריכה להנמיך את הציפיות שלנו מעצמנו.

חנין זועבי: כל הלוחמנות, התוקפנות, אינן צריכות לערער את תפיסת הצדק שלנו.

חנין זועבי: זו המחויבות שלנו.

חנין זועבי: זו השליחות שלנו.

חנין זועבי: זה מה שאנחנו חייבים לעשות, חייבים לעצמנו, חייבים לערכים שאנחנו מאמינים בהם, חייבים לאלה שבחרו בנו, חייבים לדורות שאנחנו סוללים להם את הכביש – או שנסלול להם כביש לחיים טובים יותר, או שנתרפס ונשתוק ונגמגם ונגיד: זה מה שמותר, זה מה שאפשר.

חנין זועבי: אנחנו צריכים נחישות לא מתלהמת, למרות האווירה הקשה, ואני יודעת על מה אני מדברת.

חנין זועבי: אנחנו צריכים נחישות לא מתנשאת, למרות כל הכבוד העצמי שיש לנו, ויש לנו; יש לנו כבוד עצמי שמקל את הקושי הזה.

חנין זועבי: יש לנו כבוד לערכים שלנו, שמקל את המשימה הקשה שעומדת לפנינו.

חנין זועבי: ההסתה מסביבנו אינה הסתה נגד טרור, אינה הסתה נגד סכנה פיזית – היא הסתה נגד צדק; היא הסתה נגד קיום שצריך לבטא את עצמו בכל הכבוד העצמי שמגיע לו; היא הסתה נגד בעלי זהות עצמית ברורה, בעלי זהות של אנשים שאין להם רגש שהם מהגרים במולדת שלהם, ויש להם חזון דמוקרטי של צדק, של שוויון.

חנין זועבי: ולפעמים כן, השוויון מאיים; לפעמים כן, הצדק מאיים; לפעמים כן, החירות מאיימת.

חנין זועבי: אבל זו נטייתו הטבעית של האדם – נטייתו הטבעית של האדם לחיות, לחיות בחירות ולחיות בכבוד, ואי-אפשר להעניש ואי-אפשר לדכא נטייה טבעית.

חנין זועבי: המאבק נגד עוול ונגד עושק הוא מאבקם של בני-אדם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

חנין זועבי: מאבקם של בני-אדם.

חנין זועבי: גם לפני שאנחנו פלסטינים, לפני שאנחנו עם יליד פה, לפני החזון הדמוקרטי שלנו, יש נטייה טבעית של בני-אדם להילחם נגד העושק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: ואפשר לחיות ביחד – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חנין זועבי: תודה, משפט סיום.

חנין זועבי: אפשר לחיות ביחד, למשל, בלי לגרש ערבים פלסטינים בנגב.

חנין זועבי: אפשר לבנות ליהודים ליד הערבים, וזה המאבק שלנו עכשיו למשל בנגב.

חנין זועבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זועבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, מטעם סיעת יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת רחל עזריה, מטעם סיעת כולנו.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, חברת הכנסת חנין זועבי לא הייתה צריכה להיות בכנסת.

אלעזר שטרן: מי שנמצאת על ה"מרמרה", מי שמסיתה נגד הציבור שלה – – –

איימן עודה: – – –

אלעזר שטרן: אתם יודעים שזה קשה לי, עמיתי חברי הכנסת הערבים, להגיד את זה, אבל אני אומר את זה ככה.

ג'מאל זחאלקה: לא, לא קשה לך.

אלעזר שטרן: מי שקוראת לחיילי צה"ל רוצחים – –

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: – – מי שמסיתה אנשים לצאת לרחוב, מי שאומרת שמי שרצחו שלושה נערים הם לא טרוריסטים, לא צריכה להיות בכנסת.

אחמד טיבי: אלעזר, שאלה.

אלעזר שטרן: אבל שנייה אחת.

אחמד טיבי: שאלה, שאלה.

אחמד טיבי: למה לא התפרצת אל הדוכן כמו מיקי לוי?

ג'מאל זחאלקה: למשל.

אלעזר שטרן: תודה.

אחמד טיבי: שאלה.

אלעזר שטרן: תודה.

יריב לוין: אבל, חבר הכנסת שטרן, בזכות מי – – –

טלב אבו עראר: לא, תענה, תענה.

אלעזר שטרן: אבל עכשיו, השר לוין, אני אגיד לך בגלל מה היא יושבת כאן.

אלעזר שטרן: היא יושבת מפני שאתם מעסיקים אותנו בחוקים פוגעניים – –

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: – – מפלים ערבים, מתעסקים איך להרחיק אנשים, מעוררים שנאה, במקום לדון באמת במי שפוגע בנו, במי שפוגע בציבור הערבי, ואתם מביאים לנו השכם והערב חוקים שמבזבזים לנו – –

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: – – את הזמן.

אלעזר שטרן: תן לי, אני אגיד לך.

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: אתם ניסיתם היום להביא חוק, ואנחנו בזבזנו שעות בוועדת חוקה על איך אנחנו לא עותרים לבג"ץ.

אלעזר שטרן: אתם תביאו לנו יותר מאוחר את חוק העמותות, שעושה אפליה בין שמאל לימין, ואנחנו מבזבזים על זה שעות וימים במקום להתעסק בדברים המרכזיים.

אלעזר שטרן: אתם תביאו לנו מחר את חוק ההשעיה, של איך אנחנו נרחיק חברי כנסת, במקום לעשות חוקים שיכול להיות שהם יגדירו וישאירו גם לשופטים שהם יחליטו – לא אנחנו נחליט – מי צריך להיות חבר כנסת ומי לא.

יריב לוין: אבל יש חוק, ואתה יודע – – –

אלעזר שטרן: לא, אין חוק.

אלעזר שטרן: אין חוק – –

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: – – וזה מפני שאתם מבזבזים את זמננו על כלום.

יריב לוין: למה אתה אומר שאין חוק?

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: למה אני אומר?

אלעזר שטרן: מפני שאפשר להגדיר את החוק של מי שעומד פה וקורא לחיילי צה"ל רוצחים – –

יריב לוין: החוק מוגדר.

אלעזר שטרן: – – ומי שהולך ל"מרמרה", ומי שאומר שמי שרוצח שלושה נערים הוא לא טרוריסט, שהוא לא יהיה בבית הזה.

אלעזר שטרן: דרך אגב, גם הציבור הערבי לא רוצה אותה פה.

יריב לוין: החוק קובע – – –

אלעזר שטרן: גם הציבור הערבי לא רוצה אותה פה.

יריב לוין: – – –

מאיר כהן: אדוני השר.

אלעזר שטרן: אבל שהממשלה הזאת – – –

מאיר כהן: אדוני השר, תאפשר לו לדבר.

מאיר כהן: תודה.

אלעזר שטרן: אבל שהממשלה הזאת באמת מבזה – הרי אין דיונים, הרי בוועדות, אתה יודע, היית יושב-ראש הקואליציה, רק אנחנו, חברי האופוזיציה, מדברים.

אלעזר שטרן: אתם בכלל לא מדברים שם, אתם בכלל לא נמצאים, מכונות אוטומטיות לגחמות של כל חבר כנסת.

יריב לוין: אתה היית בקואליציה כשאני הייתי – – –

אלעזר שטרן: בסדר, גם אני הייתי וגם אני – – –

יריב לוין: – – – מה אתה מדבר – – –

אלעזר שטרן: השר לוין, השר לוין, אתה מזמן לא היית, בסדר?

אלעזר שטרן: מזמן לא היית.

יריב לוין: כשהייתי חבר כנסת – – –

אלעזר שטרן: תאמין לי שכשאתה היית – – –

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: תן לי, אני אגיד לך.

אלעזר שטרן: גם אני הייתי כשאתה היית.

אלעזר שטרן: זה לא נראה ככה אז.

יריב לוין: – – –

אלעזר שטרן: לא היו כל בוקר חוקים שבוחנים את תעודת הלאומיות והנאמנות של כל אחד – –

יריב לוין: אז השתפרנו.

אלעזר שטרן: – – במקום להתעסק באתגרים האמיתיים.

אלעזר שטרן: וכאן אני חושב שאתם מוליכים אותנו, ובהקשר הזה אתם גם באמת משסים מגזר במגזר.

אלעזר שטרן: ואני אומר, בתוך המגזרים האלה גם יהודים בערבים, שמאלנים, ימניים, דתיים וחילונים, וכאילו, הכיסא ריק לא רק עכשיו.

מאיר כהן: נא לסיים.

אלעזר שטרן: ואני באמת, מה שאני קורא – אתה כנציג הממשלה, אולי קצת תתעשתו ובואו באמת – יצאנו עכשיו, הכנסת, במקום האחרון בהערכה של הציבור.

אלעזר שטרן: למה זה?

אלעזר שטרן: תסתכל כמה חוקים אנחנו מעבירים או כמה שעות אנחנו מבזבזים על חוקים שאין להם שום תכלית – –

מאיר כהן: תודה.

אלעזר שטרן: – – חוץ ממי שרוצה להירשם בספר חוקים.

מאיר כהן: תודה רבה.

אלעזר שטרן: תודה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת רחל עזריה – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: חברת הכנסת רחל עזריה.

מאיר כהן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אדוני.

מאיר כהן: נא להקפיד על מסגרת הזמן, שלוש דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אשתדל מאוד, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אתמול שוב נפתח לו פרויקט "הדסטארט" במדינת ישראל, והפעם כדי לסייע לאלאור אזריה, אותו חייל שמועמד לדין – –

אחמד טיבי: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – בהתחלה אפילו באשמת רצח, ושוב בתוך פחות מ-12 שעות נאסף מלוא הסכום, ויש אפילו יתרה לחיילים הבאים – שאף אחד לא יגיד שאנחנו מעודדים מישהו חלילה.

בצלאל סמוטריץ': זה מלמד דבר אחד: עם ישראל בריא, עם ישראל חושב נכון, עם ישראל חושב ישר, עם ישראל מחבק את החיילים ואת הלוחמים שלו – –

זוהיר בהלול: אפשר בניגוד לפרוטוקול למחוא כף?

בצלאל סמוטריץ': – – עם ישראל אוהב את הארץ שלו – –

מיכל רוזין: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ומתעב את מי שנלחם בו ובזכותו לשבת בה, רואה בו אויב ויודע שאויב צריך לנצח, ולנצח זה גם לחסל.

בצלאל סמוטריץ': והעם הזה, אדוני השר – – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': אגב, שמעתי – יש מי שרוצים להחליף את העם.

בצלאל סמוטריץ': אז א.

בצלאל סמוטריץ': זה יתרון, הם מבינים לפחות שהעם בסדר, אז הם רוצים להחליף את העם.

בצלאל סמוטריץ': וקראתי איזה ציוץ של בוז'י על חוק העמותות שנביא כאן הלילה, שזה משקף את חדירת – לא יודע, משהו – לציבוריות הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': אז לפחות בוז'י מבין שאנחנו משקפים את הציבוריות הישראלית, והוא כנראה יישאר עוד הרבה מאוד שנים באופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': אבל מי שלא מחליף את העם, ורואה עם גיבור וחזק ונחוש, צריך לדעת שהעם הזה גם ראוי להנהגה חזקה.

בצלאל סמוטריץ': והנהגה חזקה זאת לא הנהגה, אדוני השר, שכאשר שר החוץ המצרי נמצא כאן אתמול אז היא חוזרת לדבר על זה שהיא נורא הייתה רוצה להפוך את חזון שתי המדינות למציאות – אדוני הרי בוודאי מסכים אתי – לחלום הנורא, לסיוט הקשה הזה, להגדיר אותו כחזון ועוד לרצות להפוך אותו למציאות.

בצלאל סמוטריץ': הנהגה חזקה זאת לא הנהגה שמדברת על העתקה בעמונה.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לחשוב שיישוב זה איזה קובץ "וורד" כזה, שעושים לו העתק-הדבק, copy-paste, ניקח אותו מפה, נשים אותו שם.

בצלאל סמוטריץ': באופן הזה אפשר להסתכל גם על הגירוש מגוש-קטיף, אדוני היושב-ראש:

בצלאל סמוטריץ': בסך הכול העתקנו יישובים, לא עשינו שום דבר.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני אומר כאן בצורה ברורה: אמרנו, העם הזה חזק והעם הזה מצפה מאתנו, מהמנהיגות שלו, להיות חזקים, לא להיכנע.

בצלאל סמוטריץ': להיות חזקים, אגב, נגד – שוב, להבדיל אלף אלפי הבדלות – נגד אויבים, וגם להיות חזקים נגד אנשים שעושים לנו צרות מבפנים – שוב, בלי חלילה שאני משווה – והעם הזה מצפה מאתנו להסדיר את עמונה במקומה, מכיוון שיש פתרון משפטי, ואם ירצה מישהו לתקוע מקלות בגלגלי ההסדרה המשפטית אז יש כאן כנסת, והיא יכולה לחוקק גם חוק הסדרה שיסדיר את עמונה.

בצלאל סמוטריץ': אני הולך בדרכו של אדוני השר יריב לוין, שנמצא כאן אתנו עכשיו, ואני אומר בצורה חד-משמעית: את הצבעות האי-אמון היום הקואליציה תצלח, ואפילו בקלות רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ישיב על ההצעות, ואני בטוח שכולנו נשתכנע.

בצלאל סמוטריץ': כבר השבת, אז השתכנענו; הקואליציה כולה תרים את היד, ואנחנו נצלח את הצבעות האי-אמון הללו.

בצלאל סמוטריץ': אם חלילה חלילה חלילה – –

מאיר כהן: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – עמונה תפונה – ולא חשוב כרגע אם יכבסו את זה באיזה מילים יפות – חוששני שאת האירוע הזה הקואליציה הזו לא תשרוד.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, היום מוגשות שתי הצעות אי-אמון: האחת של הרשימה המשותפת, המדברת על אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי; והשנייה של המחנה הציוני, שהרחיקה לכת ומדברת על כישלונה של הממשלה – לא אוזלת ידה – כישלונה, לא פחות.

יואב בן צור: אני רוצה להזכיר לחברי מהמחנה הציוני, שרק לפני שבועות ספורים יושב-ראש המפלגה של המחנה הציוני ניהל משא-ומתן להצטרפות לקואליציה, ואני מניח שזה נעשה על דעתם של רוב ככל חברי המפלגה, שרצו להצטרף לקואליציה.

יואב בן צור: אם הממשלה הזאת כל כך כושלת, כמעט בכל תחום – מדיני, כלכלי, חברתי, כמעט בכול – אז למה רציתם להצטרף?

יואב בן צור: מה ההיגיון להצטרף לאקזיט כושל?

יואב בן צור: אני לא שמעתי על מישהו שהיה מוכן להצטרף למיזם כושל, גם לא בתחום המִחזור, בטח לא בהנהגה של מדינה.

יואב בן צור: ואם אתם סבורים שההצטרפות שלכם עשויה להציל את המדינה, אז מי מונע בעדכם?

יואב בן צור: תצטרפו, הדלת פתוחה.

יואב בן צור: אם באמת המדינה, האזרחים, התחום החברתי והכלכלי, חשובים לכם, אני בטוח שראש הממשלה ישמח לכוח עזר של מפלגה חשובה בכנסת.

יואב בן צור: קל מאוד לבקר את הקואליציה מבחוץ, יותר קל להגיש הצעות אי-אמון שתוצאתן ידועה מראש, והרבה יותר קל לספר מה הייתם עושים אילו – אילו אתם הייתם בממשלה.

יואב בן צור: קצת פחות קל, אבל בהחלט – – –

שלי יחימוביץ': זה לא נכון, חבר הכנסת.

שלי יחימוביץ': הרבה יותר קל להיות בממשלה, תאמין לי.

יואב בן צור: יותר קל?

יואב בן צור: אז תנסי פעם ותראי, בואי נעשה לך את החיים קלים.

יואב בן צור: אני בטוח שתהיי שרת כלכלה מצוינת.

שלי יחימוביץ': זה שלא מוותרים כאן על הדבר הקשה, הסיזיפי והלא-מתגמל והולכים לעשות את הדבר הקל והכייפי – זה פשוט לא נכון, מה לעשות.

יואב בן צור: כן, אבל לבקר זה הרבה יותר קל.

יואב בן צור: להיות באופוזיציה זה אולי קשה, אבל לבקר זה קל מאוד.

יואב בן צור: היינו רוצים שתצטרפו לקואליציה, לעשייה הברוכה של הממשלה הנוכחית, ויש במפלגת העבודה אנשים טובים שיכולים לכהן כשרים מצוינים וכשרות מצוינות, אין ספק.

יואב בן צור: הייתם מוסיפים לעשייה הברוכה של הממשלה בכל התחומים כולם – ממשלה שדאגה להעלאת שכר המינימום, שדאגה להורדת מחירי התחבורה הציבורית ב-14%, ממשלה שמממנת את הקייטנות לתושבי הפריפריה, וממשלה שלראשונה נוגעת כמעט בכל אזרח ואזרח בישראל בשורה של הוזלות, הקלות והטבות, והיד עוד נטויה.

יואב בן צור: לסיום, אני לא יכול להתעלם מהשיח הציבורי הגזעני שיש לאחרונה.

יואב בן צור: לצערי, אנחנו עדים לתופעה חוזרת ונשנית של גזענים קטנים, ששופטים אדם לפי מוצאו או מוצא סבו וסבתו.

יואב בן צור: אני לא רוצה לכוון את דברי לאותם גזענים, כי מבחינתי ההתנצלות שלהם אינה שווה כקליפת השום, כי הם מתנצלים על מה שהם אומרים, ולא על מה שהם חושבים.

יואב בן צור: אבל אני כן רוצה לדבר אלינו, כחברה הישראלית: הגיע הזמן כבר שאנחנו, כחברה, נתנער מאותם אנשים, נוקיע אותם ונפגין כלפיהם שאט-נפש.

יואב בן צור: אנשים כאלה, אסור שתהיה להם אמירה, ולו הקטנה ביותר, בשיח הישראלי.

מאיר כהן: נא לסיים.

יואב בן צור: ברוך השם, לאחרונה – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – אנחנו רואים ניצנים של שינוי בחברה הישראלית, שבא לידי ביטוי, בין היתר, בהתנערות ברורה וחד-משמעית מאותם אנשים.

יואב בן צור: אנחנו בהחלט עדים לשינוי מגמה חיובי, וכולי תקווה שהגזענים הללו יהפכו ממש בקרוב לפרי ההיסטוריה, כשהקדמה, קבלת האחר והשונה, יתפסו את מקומן.

יואב בן צור: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, האמת היא שרציתי להצטרף בדיון על האי-אמון, בהצעות האי-אמון, אם הן היו על נושא הדיור.

אורי מקלב: אבל לצערי, חברת הכנסת סתיו שפיר, גם עם ארבע הצעות האי-אמון שהציעו היום ארבע מפלגות, אף אחד לא דיבר על נושא הדיור.

אורי מקלב: משהו באופן כללי – חברתי, ביטחוני, אזרחי, דמוקרטי.

אורי מקלב: נושא הדיור – ביקשתי מעוזרי: אולי תנסו, אולי בתקופה האחרונה דיברו על כך ולכן לא מדברים עכשיו, והתברר לי – מושב שלם – מושב קיץ – ארבע פעמים אי-אמון, אולי פעם אחת בקושי דיברו על הדיור.

אורי מקלב: הדיור צריך באמת להדאיג אותנו ולהעסיק אותנו.

אורי מקלב: אני לא נמצא היום באופוזיציה, אני נמצא בקואליציה, אז יש ודאי מחויבות ודרישות הרבה יותר גבוהות, ולכן יש לנו דרישות מהממשלה בנושא הדיור, יש גם תחילתו של תהליך, גם לפתרון, בצורות הדיור בציבור החרדי והערבי, בהצעת החלטה שעכשיו הופצה.

אורי מקלב: אנחנו מקווים שתהיה בעניין הזה איזו פריצת דרך, אבל עדיין הנושא הזה לא יורד מסדר-היום.

אורי מקלב: אני חושב שגם האופוזיציה וגם הקואליציה צריכות להעלות את זה לסדר-היום.

אורי מקלב: אני רוצה לעבור לנושא שאני כן מבקש להתמקד בו בדיון, עכשיו, בהצעת האי-אמון, ולספר לכם, אדוני היושב-ראש, שבשבוע האחרון היה איזה רחש-בחש, הייתה איזו פליאה על כך שבעיתונות החרדית הופיעו פרסום וגם כתבות של משרד התחבורה על עבודות ברכבת בצפון, עבודות בכבישים של חברת "נתיבי ישראל" בכביש 22.

אורי מקלב: המודעה פורסמה והידיעה פורסמה בעיתונות החרדית, ומי שהתעמק ראה שיום 15 בחודש, שאמור להגיע, ו-23 בחודש, כולל שבתות – והנה, בעיתונות החרדית מפרסמים על הפסקת הרכבות, על סגירת כבישים, כשמדובר בסופו של דבר – מדוע?

אורי מקלב: בגלל עבודות.

אורי מקלב: מדוע – וכאן אנחנו שואלים – אף אחד לא חשב שרשות ממשלתית, גוף ממשלתי, יפעל שבת אחר שבת בעבודות בכביש, סגירת כבישים, גשרים, מנהרות, רכבות ישראל – מה קרה?

אורי מקלב: מה קרה פתאום, על שבת?

אורי מקלב: אנחנו היום מדברים בנושא פלורליסטי – צריך להיות משהו חברתי, משפחתי, לחזק את הקן, לא לעבוד, והנה, גוף ממשלתי, לא רק זה שהוא לא עושה את זה, אלא – כרסום במעמד השבת.

אורי מקלב: אני קורא לך, שר התחבורה שלא נמצא פה: לא עוד.

אורי מקלב: לא יכול להיות שמשרד ממשלתי, גוף ממשלתי, אנחנו כממשלה בכלל בישראל, בנושא שבת – ירמוס ויכרסם בו, באבן יסוד, נכס יסוד, הדגל שלנו.

אורי מקלב: ממשלה, אדוני היושב-ראש, ממשלה לא תיפול – ככה לדעתי – עם עומק החקירה של ראש הממשלה, גם לא בגלל דחייתו של משא-ומתן עם הפלסטינים, ואפילו לא בגלל חוק כזה או לא חוק כזה.

אורי מקלב: אבל כן, על נושא השבת ממשלה תיפול.

אורי מקלב: לא נוכל לעבור לסדר-היום, לא הציבורי ולא הממשלתי, על כרסום בנושא השבת.

מאיר כהן: נא לסיים.

אורי מקלב: בבקשה.

אורי מקלב: במילה אחת, אדוני היושב-ראש.

איתן ברושי: פעם אחת היא כבר נפלה.

אורי מקלב: לא פעם אחת.

אורי מקלב: לא פעם אחת היא נפלה על שבת, וגם אם היא תיפול – היא תיפול על שבת.

אורי מקלב: על-ידי גוף ממשלתי מובהק, ושבת אחרי שבת.

אורי מקלב: אני, האמת היא, רציתי לקרוא פרשת – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אורי מקלב: אוקיי.

אורי מקלב: תודה רבה, לא ארחיב יותר מזה כי גם הדברים האלה מספקים.

אורי מקלב: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כל סיבה היא טובה להפיל את הממשלה; גם השבת, ודאי.

אילן גילאון: אבל הממשלה, אני רוצה להגיד לה: תתחדשי, תתחדשו, שמעתי, אדוני – –

מאיר כהן: חברים.

אילן גילאון: – – שהממשלה נגד גזענות, וכך זה צריך להיות, כך נכון, כך חינכו אותי ההורים שלי – להיות עיוור לגמרי לצבעים, לעדות, לשפוט אנשים רק על-פי הדברים שהם אומרים, המעשים שלהם וההישגים שלהם.

אילן גילאון: הממשלה היא, אדוני, נגד גזענות – באמצעות אוטובוסים שנוהרים, וסרטן בגוף האומה, ועוד כהנה וכהנה דברים.

מאיר כהן: בצד שמאל אני מבקש שקט.

אילן גילאון: ואז עליתי, אדוני, על הפטנט.

אילן גילאון: הממשלה, יש לה שני כלים כדי למשול ולשלוט: האחד הוא הפחדה – שם משתמשים בערבים; והשני הוא הפרדה – שם משתמשים כביכול בדיבור הגזעני, הגזענות.

אילן גילאון: אדוני, הרב-תרבותיות, משמעותה היפה היא היכולת שלנו לקחת מכל הטעמים, מכל הגוונים, מכל הצבעים, מכל התבלינים, ולייצר תרבות ישראלית מקורית אחת.

אילן גילאון: הרב-תרבותיות איננה שיסוי מתמיד והעלאת השד העדתי כל פעם שאנחנו יכולים לעשות אותה קרדום נגד המעמדיות.

אילן גילאון: מי שרוצה להרוג את השד העדתי, אדוני, מחלק חלוקה אחרת את העושר הלאומי במדינת ישראל.

אילן גילאון: אלא אם כן הוא משתמש באופן ציני בשד הזה, בתור הסחה, אדוני, בתור כיסוי, בתור שיסוי, בתור יצירת מצב שבו אנשים נמצאים במצב שהם צריכים לשלוח יד – בגרון אחיו.

אילן גילאון: זאת המציאות.

אילן גילאון: היום, אני יודע, שמעתי גם שלראש הממשלה בכלל מצאו גנים ספרדיים, וזה בכלל יכול להיות – הנושא הזה הוא בידה של ממשלת ישראל, שמושלת כבר עשר שנים, יותר מבידי כל אחד אחר, להרוג את השד העדתי ולצמצם ולסגור את הפערים, שבסופו של דבר, באופן סטטיסטי, הם נופלים באותו מקום.

אילן גילאון: איש איננו מעלה – אם השיח הפוליטי איננו מעלה את הבעיה, איש איננו מעלה אותה.

אילן גילאון: ואז אני מגיע למסקנה שהפוליטיקאים זקוקים לשד העדתי כדי לרכב עליו – לרכוב עליו, סליחה – והם זקוקים למצוקה, משום שבעיני אנשים מסוימים פה – המצוקה היא רווחה רבה מאוד עבורם, כי הם יכולים לנפנף בה.

אילן גילאון: אז לכן, אדוני, אני אומר: טלו קורה מבין עיניכם.

אילן גילאון: ולדבר הזה היה קורא קוונטין טרנטינו, שהוא מאוד באופנה עכשיו, כפי ששמעתי – "ממזרים חסרי כבוד".

אילן גילאון: הלוואי שהייתם לפחות "כלבי אשמורת".

אילן גילאון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני שומע שאתם מבקשים היום בהצעת האי-אמון לדבר על כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה במגוון תחומים – המדיני, הכלכלי, החברתי.

מכלוף מיקי זוהר: תראו, אני רוצה להזכיר למי ששכח, שרק עכשיו ראש הממשלה חזר מביקור מכובד מאוד באפריקה, יצר שם מערכות יחסים אדירות למען עתידה של מדינת ישראל, יצר שם מערכות יחסים עם כמעט כל ראשי המדינות המובילות באפריקה, התקבל שם בחום רב.

מכלוף מיקי זוהר: הוכח מעל כל צל של ספק שמדינת ישראל היא מוצר נחשב בזירה הבין-לאומית, שכולם רוצים לחבק אותו, ואתם מדברים על בידוד בין-לאומי.

מכלוף מיקי זוהר: ואני באמת תוהה על מה אתם מדברים.

מכלוף מיקי זוהר: יחסים הולכים ומתהדקים עם הודו, עם סין, עם רוסיה – בידוד בין-לאומי אתם קוראים לזה?

מכלוף מיקי זוהר: ראש הממשלה שיקם את היחסים עם טורקיה, הוא אתמול נועד עם שר החוץ המצרי, וממשיך לעבוד קשה כדי לחזק את כוחנו בעולם.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר בכנות: זה פשוט מביך אותי לשמוע את ההתבטאויות נגד ראש הממשלה והממשלה שהוא מוביל, שבאים ואומרים "בידוד בין-לאומי".

מכלוף מיקי זוהר: פשוט, מוכח פעם אחר פעם שהטענות הן טענות שאין להן שום בסיס.

מכלוף מיקי זוהר: אתם מדברים על התחום הכלכלי, אז אני רוצה לעדכן אתכם: לפי דוח ה-OECD, הודות למדיניות כלכלית זהירה מאוד של מדינת ישראל, הכלכלה שלנו צומחת בשיעורים הגבוהים ביותר מרובן המכריע של מדינות ה-OECD; כבר למעלה מעשור, אגב.

מכלוף מיקי זוהר: ושיעור התעסוקה עולה, האינפלציה נמוכה, המשק בפריחה מתמדת.

מכלוף מיקי זוהר: רק בחודש האחרון – נתון נוסף, חברים – אחוז האבטלה ירד ל-4.9%, כאשר הממוצע ב-OECD הוא %6.7.

מכלוף מיקי זוהר: ומה תגידו על כך?

מכלוף מיקי זוהר: כישלון כלכלי?

מכלוף מיקי זוהר: נו, באמת.

מכלוף מיקי זוהר: ולא הזכרתי את העברת מתווה הגז, שיניב לנו מאות מיליארדים לקופת המדינה.

מכלוף מיקי זוהר: אז שוב אתם מתגלים במערומיכם; בזמן שאתם טוענים טענות כלכליות, שוב הדברים אינם קשורים בכלל למציאות ומנותקים לגמרי מהמציאות.

מכלוף מיקי זוהר: בתחום החברתי – מה עשינו בתחום החברתי?

מכלוף מיקי זוהר: רפורמה בענף המזון, הורדת מחירי הנסיעה בתחבורה הציבורית, הורדת מחירי המים והחשמל, העלאת שכר המינימום, העלאת שכר החיילים, עשרות-אלפי יחידות דיור שהביאו לעלייה במספר הדירות שנבנו ויובילו למחירים טובים יותר בשוק הנדל"ן.

מכלוף מיקי זוהר: ומעבר לזה, נתנו פתרון שבשנים הקרובות יראה אור: 50,000 זוגות צעירים יקנו דירה במדינת ישראל, בזכות הרעיון של מחיר למשתכן.

מכלוף מיקי זוהר: ואז אתם שוב אומרים: כישלון גם בנושאים החברתיים.

מכלוף מיקי זוהר: שוב, הדברים מנותקים לגמרי מהמציאות שלנו פה במדינת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, הגיע הזמן, פשוט תודו: יש פה ממשלה חזקה, יש פה ממשלה חכמה, יש פה ממשלה שמקדמת מיום ליום את מדינת ישראל לעבר עתיד מבטיח בכל הפרמטרים, יחד עם הווה מצוין, שכל יום תושבי ישראל חשים אותו בצורה מאוד מאוד מאוד טובה.

מכלוף מיקי זוהר: אני מציע לכם הצעה, חברי: רדו מהרעיון של הצעות אי-אמון, מסיבה אחת פשוטה – כי פשוט אין לכם case.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בשם הממשלה יסכם השר צחי הנגבי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש – חבר הכנסת זוהר, אני פה 24 שנים, ותמיד כשאני עולה לדוכן אני לוחץ על הכפתור שמעלה קצת את הדוכן.

צחי הנגבי: זאת פעם ראשונה – אני לא מתבדח – פעם ראשונה ב-24 שנים שהייתי צריך ללחוץ על הכפתור שמוריד.

צחי הנגבי: זה אומר שקבעת תקדים מסוכן בעניין הגובה הממוצע של חברי הכנסת.

אורי מקלב: אני אמרתי קודם – – –

אחמד טיבי: זה שיעור קומה, צחי, זה שיעור קומה.

צחי הנגבי: חבר כנסת עם שיעור קומה, אומר אחמד טיבי.

חיים ילין: צחי, זה – – –

זוהיר בהלול: צחי, שלא יגידו שירדת מנכסיך.

מאיר כהן: אני מבקש לאפשר לשר – למרות האווירה הנחמדה, תאפשרו לו לדבר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: אחמד טיבי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, היו כמה וכמה נושאים שנסקרו על-ידי חברי האופוזיציה, וגם ניתנו תשובות, חלקיות, על-ידי דוברי הקואליציה, ואני, עד שעליזה תסמן לי, אני רוצה להעמיק בכל אחד ואחד מהנושאים.

צחי הנגבי: ברגע שהיא תסמן לי, אדוני היושב-ראש, אני אעבור לתשובות שטחיות ופשטניות.

צחי הנגבי: התחום המדיני מתחלק – – –

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: להזכירכם, לפני ההצבעה תהיה אזכרה לחבר הכנסת דוד טל, זיכרונו לברכה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: סליחה.

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: התחום המדיני מתחלק לשני תחומים עיקריים, האחד קשור לסכסוך הישראלי–פלסטיני, והשני – לקשרים של מדינת ישראל עם שאר העולם.

צחי הנגבי: לטענה החוזרת ונשנית על קיומו של בידוד מדיני, לשני התחומים כאחד, אין, לשמחתי, כל בסיס, בממשלה הנוכחית.

צחי הנגבי: לגבי הנושא הראשון, הנושא הישראלי–פלסטיני, ראש הממשלה בנימין נתניהו קרא וממשיך לקרוא להידברות עם הפלסטינים בכל הזדמנות אפשרית.

צחי הנגבי: כזכור, נוהל משא-ומתן אינטנסיבי, שהתמשך על פני תשעה חודשים רצופים והסתיים באורח חד-צדדי על ידי הפלסטינים באפריל 2014.

צחי הנגבי: נעשו מאמצים בלתי נלאים על-ידי מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי – – –

מאיר כהן: חברי, אני מבקש שקט מכולם.

מאיר כהן: רבותי, אי-אפשר לשמוע כאן.

מאיר כהן: אנא מכם, כל מי שמדבר, שילך הצדה, לצדי האולם, או יצא החוצה.

מאיר כהן: בבקשה.

צחי הנגבי: – – – נעשו מאמצים – – –

מאיר כהן: אחמד טיבי, זה לא פוטר אותך, בבקשה.

מאיר כהן: גם דוד ביטן, אדוני.

צחי הנגבי: נעשו מאמצים עילאיים על-ידי מזכיר המדינה האמריקני ג'ון קרי לחדש את המשא-ומתן, לקבוע מועד נוסף של כעשרה חודשים.

צחי הנגבי: הוצבו על-ידי האמריקנים עקרונות מסוימים, מה שנקרא מתווה מדיני לחידוש המשא-ומתן.

צחי הנגבי: לישראל היו סייגים, היו הסתייגויות והייתה ספקנות לגבי צדקת חלק מן הסעיפים, אבל למרות הכול היינו מוכנים לקבל החלטת ממשלה שמאפשרת את חידוש המשא-ומתן.

צחי הנגבי: הפלסטינים סירבו, לא הגיבו, כדרכם, עד היום, על ההצעה האמריקנית, ובזאת למעשה נקלענו, כבר למעלה משנתיים, לאותו קיפאון מדיני.

צחי הנגבי: הקיפאון אכן קיים, האשמה בו מוטלת כל-כולה על הצד הפלסטיני.

צחי הנגבי: ראש הממשלה קרא וממשיך לקרוא להידברות עם הפלסטינים.

צחי הנגבי: הוא מאמין במשא-ומתן ללא תנאים מוקדמים.

צחי הנגבי: הוא הזמין פומבית, כמה פעמים, את אבו מאזן להתחיל בשיחות.

צחי הנגבי: הרצון לקיים משא-ומתן מדיני ללא תנאים מוקדמים באמצעות הידברות ישירה, אדוני היושב-ראש, הוא לא גחמה ישראלית, הוא מתבסס על המציאות שכולנו חיים אותה זה עשרות בשנים.

צחי הנגבי: גם ההסכם בין ישראל לבין מצרים, גם ההסכם בין ישראל לבין ירדן, היו תוצר ישיר של אמון שנוצר בין מנהיגים בהקשרו של משא-ומתן ישיר.

צחי הנגבי: כמו שב"יורו", שהסתיים – – –

מאיר כהן: חברים, אפשר לבקש שקט?

מאיר כהן: מדבר שר על הדוכן, אנא מכם.

צחי הנגבי: – – – כמו שבמשחקי ה"יורו" אתמול, שהסתיימו אמש בתוצאה מפתיעה – – –

אחמד טיבי: מאוד מאכזב.

צחי הנגבי: דווקא לא.

צחי הנגבי: – – – כמו שבליגת-העל שבה "מכבי תל-אביב" תסיים השנה במקום הראשון, יש ביטוי: הרכב מנצח לא מחליפים – שיטה מנצחת של משא-ומתן מדיני אני לא מציע להחליף.

צחי הנגבי: משא-ומתן ישיר בין ישראל לבין מצרים, בין מנחם בגין לבין אנואר סאדאת, עמד ביסוד ההצלחה שהובילה להסכם.

יוסי יונה: אבל, צחי, זה היה גם בגיבוי אמריקני.

צחי הנגבי: היה גיבוי אמריקני, ואנחנו לא שוללים גיבוי אמריקני.

צחי הנגבי: ואני נתתי דוגמה, שהיה גיבוי אמריקני לשיחות שנערכו בינינו לבין אבו מאזן רק לפני שנתיים.

צחי הנגבי: אין בעיה בתיווך, אין בעיה בגיבוי, אין בעיה בסולם שמאפשר לצדדים לרדת לפעמים מהעץ.

צחי הנגבי: יש תרומה אפשרית רבה מאוד למתווכים.

צחי הנגבי: אבל המהות הייתה ונותרה, שכאשר אתה רוצה באמת לשים קץ לסכסוך דמים של 100 שנה, ללא שאתה מוצא מסילות ללבו של הצד השני, באופן אמיתי וישיר וכן ופתוח, וכל צד שם על השולחן את הכאבים שלו ואת המצוקות שלו ואת הטראומות שלו ואת הפרנויות שלו ואת התקוות שלו ואת החזון שלו – את זה אתה יכול לעשות רק בהידברות ישירה.

צחי הנגבי: אני חושב שזה היה המתכון בין ישראל לבין מצרים, זה היה המתכון בין ישראל לבין ירדן, וחשוב שהמתכון הזה יישמר כמות שהוא גם בינינו לבין הפלסטינים.

צחי הנגבי: רק אמש ראש הממשלה נפגש עם שר החוץ המצרי ואמר לו את הדברים האלה: המדינות שלנו נמצאות במצב של שלום מאז כוננו את הסכם השלום ההיסטורי לפי 37 שנה.

צחי הנגבי: הסכמי השלום בין ישראל למצרים, בין ישראל לירדן, הם אבני פינה ליציבות באזור והם נכסים חיוניים עבור המדינות שלנו.

צחי הנגבי: הם גם אבני הפינה של שלום אזורי רחב יותר ויציבות רחבה יותר שאנחנו מקווים להשיג.

צחי הנגבי: למטרה זו אני מברך על ההצעה האחרונה של הנשיא א-סיסי, להנהגה המצרית, למאמצים לקדם את השלום עם הפלסטינים ושלום רחב יותר באזורנו.

צחי הנגבי: והוסיף ראש הממשלה: היום אני קורא שוב לפלסטינים ללכת בעקבות הדוגמה האמיצה של מצרים ושל ירדן ולהצטרף אלינו למשא-ומתן ישיר.

צחי הנגבי: זו הדרך היחידה שאנחנו יכולים לטפל בה בכל הסוגיות העומדות בפנינו ולהפוך למציאות את חזון השלום שמבוסס על שתי מדינות לשני עמים.

צחי הנגבי: לא די בכך, לפני כשבועיים וחצי נשיא המדינה ראובן ריבלין ביקר בבריסל, והוא ניסה להיפגש עם אבו מאזן ונתקל בסירוב.

צחי הנגבי: לא רק שאבו מאזן סירב להיפגש עם הנשיא ריבלין ולנסות לקרב את השלום, הוא גם, כזכור לכולנו, הפיץ אסופה של שקרים על ישראל.

צחי הנגבי: מי שמסרב לפגוש את ראש הממשלה, מי שמסרב לפגוש את נשיא המדינה, מי ששולל את העיקרון הבסיסי המהותי של משא-ומתן ישיר, מי שמפיץ עלילת דם מול הפרלמנט האירופי, לא מעוניין בשלום וטוען בשקר שידו מושטת לשלום.

צחי הנגבי: אבל ישראל לא תירתע מלהושיט את ידה שלה לשלום, וראש הממשלה ימשיך לקרוא לאבו מאזן מעל כל במה, גם על הדוכן הזה, אדוני היושב-ראש, וגם בכל הזדמנות פומבית וגם בשיחות עם מנהיגים ערבים, גלויות יותר וגלויות פחות, לשכנע את הפלסטינים לשוב אל שולחן המשא-ומתן.

צחי הנגבי: אנחנו מחכים ליום שבו אבו מאזן יחדל מלהפיץ שקרים ולעסוק בהסתה ויחזור להידבר ולקיים דיאלוג של ממש.

צחי הנגבי: לגבי הנושא השני, אדוני היושב-ראש, קשריה של ישראל עם מדינות העולם – למדינת ישראל לא הייתה תקופה פעילה ומשגשגת יותר בתחום הזה מהתקופה הנוכחית.

צחי הנגבי: בתגובה על ההאשמות של האופוזיציה על כך שישראל נקלעה לבידוד מדיני, אנחנו חוזרים ואומרים: בידוד, תנו לנו קצת בידוד.

צחי הנגבי: אנחנו מייחלים סוף-סוף לקצת בידוד, כי התופעה הזאת של המשך הביקורים, המשך המגעים, הדיאלוג המתמשך, הבלתי-פוסק, בינינו לבין מדינות העולם – אין לומר, התופעה הזאת קצת מתישה.

צחי הנגבי: רק עכשיו ראש הממשלה שב מביקור בארבע מדינות, נפגש עם שבעה מנהיגים באפריקה.

צחי הנגבי: כבר עשרות שנים לא היה ביקור של ראש ממשלת ישראל באפריקה.

צחי הנגבי: אני אינני זוכר מה היה בעשרות השנים האחרונות, אבל הביקור האחרון שאני זוכר, זכיתי ליטול בו חלק כמנהל לשכת ראש הממשלה, התלוויתי ליצחק שמיר במסעו לליבריה, טוגו, קמרון וחוף-השנהב.

צחי הנגבי: זה היה ב-1986, 30 שנה חלפו מאז.

צחי הנגבי: ייתכן שהיה גם ביקור לפני כן, אבל אפשר לומר, אדוני היושב-ראש, שהביקור המוצלח הזה רק מסמל קורטוב של בדל של קומץ של הפעילות של ראש הממשלה והממשלה לחיזוק מעמדה המדיני של ישראל, ומעבר לכך אין עוד צורך להוסיף.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

צחי הנגבי: אני מבקש, בשם הממשלה, לדחות את הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש כעת להזכיר ולכבד את חבר הכנסת לשעבר חברנו דוד טל, זיכרונו לברכה, שהלך לא מכבר לעולמו, והוא בן 66 בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרו בדקת דומייה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרו של המנוח.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: דוד טל טויטו, יליד 1950, היה חבר בארבע כנסות: מהכנסת הארבע-עשרה עד הכנסת השבע-עשרה, והיה אפוא בן בית במשכן הכנסת במשך יותר מעשור.

יולי יואל אדלשטיין: בשנים הראשונות פעל מטעם סיעת ש"ס, ולאחר מכן כסיעת יחיד בשם נוי ובסיעת קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: דוד זכור לנו היטב במזג הנעים והנוח שבו ניחן ובידע הרב שהפגין בתחומים המגוונים שבהם עסק.

יולי יואל אדלשטיין: בכנסת הארבע-עשרה ובכנסת החמש-עשרה שימש סגן יושב-ראש הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הוא היה חבר בשורה של ועדות, בהן חוץ וביטחון וחוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: דוד טל כיהן כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת החמש-עשרה, ובכנסת השבע-עשרה, שהייתה האחרונה לכהונתו, היה יושב-ראש ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לשעבר דוד טל היה שליח ציבור ברמ"ח אבריו, שהקדיש את רוב ככל חייו הבוגרים לפעילות ציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: בתחילת דרכו שימש חבר מועצת העיר ראשון-לציון וחבר מועצת המנהלים של החברה הכלכלית בה, ובהמשך מילא תפקידים בהנהגת ההסתדרות.

יולי יואל אדלשטיין: במרוצת כהונתו בכנסת השכיל להעביר שורה של תיקוני חקיקה בתחומי העבודה והצרכנות.

יולי יואל אדלשטיין: דוד הותיר אחריו אישה ושישה ילדים.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת ובשם חבריה, אני שולח מכאן תנחומים כנים לבני משפחתו, לקרוביו ולמוקיריו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של חבר הכנסת לשעבר דוד טל ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר אריה דרעי לומר כמה מילים לזכרו של דוד טל.

אריה מכלוף דרעי: אדוני יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, חברי השרים, חברי כנסת נכבדים ובני המשפחה של ידידנו ואהובנו דוד, שקשה כבר כל כך מהר להוסיף את ה"זכרו לברכה".

אריה מכלוף דרעי: חלק גדול מחברי הכנסת הכירו את דוד.

אריה מכלוף דרעי: דוד היה מעבר לכל מסגרת; דוד היה חבר של כולם, מוערך על-ידי כולם, איש ציבור אמיתי.

אריה מכלוף דרעי: יותר מ-30 שנה הכרנו, עוד כחבר המועצה בראשון-לציון.

אריה מכלוף דרעי: איש ציבור אמיתי, שהפרט, האזרח, היה קודם אצלו לכול.

אריה מכלוף דרעי: החביבות שלו, הנכונות לעזור לכל אחד, ומצד שני, כישרון אשר מוסכם על כולם.

אריה מכלוף דרעי: כישרון של עשייה.

אריה מכלוף דרעי: כל מי שראה איך ניהל את הישיבות בוועדת העבודה והרווחה, בוועדת הכנסת, איך ניהל את כל מה שהוא התעסק בו, ביד רמה, בתקיפות, במקצועיות, ומצד שני, האיש היה 24 שעות כתובת לכל אזרח לכל אזרחית, לכל פנייה שהייתה.

אריה מכלוף דרעי: הרגישות שלו לעובד הפשוט – הוא היה יחד עם חבר הכנסת עמיר פרץ ואחרים, שייבדלו לחיים טובים, ראש הסיעה שלנו בהסתדרות.

אריה מכלוף דרעי: יחד הקמנו את הסיעה "חיים חדשים".

אריה מכלוף דרעי: אצלו זו הייתה באמת אידיאולוגיה, זה לא היה עוד תפקיד, עוד ג'וב, אלא הוא לקח את זה ברצינות, לעזור לעובד הפשוט, לא לאותם העובדים ברמות הבכירות, אלא לעובד הפשוט, הוא היה כתובת כל הזמן.

אריה מכלוף דרעי: דוד היה איש נאמן, חבר ולויאלי ברמות שאי-אפשר לתאר.

אריה מכלוף דרעי: הוא היה באמת כאח.

אריה מכלוף דרעי: כל כך אני, באופן אישי, חיכיתי שכשאני אחזור בפעם השנייה, הוא יהיה אתי.

אריה מכלוף דרעי: היו לנו כל כך הרבה תוכניות שנעצרו בדרך, וכשלפני חמש שנים – לאט-לאט, עד שהבנו מה שיש לו, הוא סבל למעלה מחמש שנים בצניעות, בשקט, לא הטריח אף אחד, לא היה במעמסה על אף אחד, אלא בכבוד.

אריה מכלוף דרעי: אני חייב לציין כאן את אשתו, שתיבדל לחיים, הצדקת גאולה, באיזו מסירות היא טיפלה בו, באיזה כבוד היא והילדים שלה – להוציא אותו מהבית – נתנו לו את כל הטיפול שיכול להיות.

אריה מכלוף דרעי: האימא המסורה, שדוד כל כך העריך והעריץ, ושדוד היה בשבילה הכול, והאחים שלו, כל המשפחה והחברים, לנו זו באמת אבדה גדולה.

אריה מכלוף דרעי: דוד היה אבן יסוד בתנועה, אצל החברים, והוא יחסר לנו מאוד, אין הרבה כמוהו.

אריה מכלוף דרעי: אני מנחם את המשפחה, שהמקום ינחם אתכם ולא תדעו עוד צער, ולנו, אדוני היושב-ראש, לכנסת, לציבוריות הישראלית, לאישי הציבור, לחבורה הזאת, אבד חבר ושותף אמיתי.

אריה מכלוף דרעי: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אריה מכלוף דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יואל חסון, לומר כמה מילים לזכרו של חבר הכנסת לשעבר דוד טל.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, דוד טל היה קולגה, אבל הוא גם היה בן משפחה, בן משפחה קרוב.

יואל חסון: ודוד זכה לגדול במשפחה גדולה וחמה, שאותה הנהיגו עמוס, האב, זיכרונו לברכה, ואמו, רוזה, שתזכה לחיים ארוכים.

יואל חסון: רוזה יושבת אתנו כאן, אישה חזקה, שגידלה משפחה לתפארת בזמן שבעלה עמל בפרנסת הבית.

יואל חסון: משפחתו של דוד היא דוגמה ומופת למשפחה שבנתה את עצמה שלב אחרי שלב, לא בבכי ולא בנהי, אלא בגאווה ובאמונה שזה הבית וזה המקום, וכאן נצליח.

יואל חסון: דוד הקדיש שנים, שנים רבות, לתרומה ולעשייה ציבורית.

יואל חסון: בעיר ראשון-לציון הוא היה הכתובת לכל האזרחים, התושבים והאנשים שזקוקים לעזרה.

יואל חסון: הוא היה פעיל בחברה הכלכלית של ראשון-לציון וגם היה יושב-ראש אגף הרווחה וחבר הנהגה בהסתדרות.

יואל חסון: מהכנסת הארבע-עשרה דוד טל הקדיש 13 שנים מחייו לעבודה פרלמנטרית ולהיותו מחוקק.

יואל חסון: הוא היה אדם שפעל במסירות, לפי הערכים והאמונות שלו; אדם שחייו היו מוקדשים לעשייה ציבורית ולתרומה לקהילות שבהן חי.

יואל חסון: דוד נגע בנושאים החברתיים, שאז לא היו אופנתיים כל כך, ונלחם עליהם בכל לבו.

יואל חסון: כחבר כנסת הוא דאג לקדם חקיקה לטובת צרכנים, זכויות עובדים וזכויות נשים.

יואל חסון: הייתה לו חקיקה ענפה בתחום זכויות נשים, שגם זה עוד לא היה אז חזק ומקובל.

יואל חסון: בכך הוא זכה למוניטין של חבר כנסת חברתי, חרוץ, שהיה חלק בלתי נפרד מהבית הזה.

יואל חסון: דוד שייך לזן כמעט נכחד של חברי כנסת, שאנחנו כבר לא כל כך מכירים היום, שפעלו באמת בחריצות, בשקט, בלי הרבה כותרות, אלא רק בעשייה וכמשרת ציבור, ולכך הוא הקדיש את כל זמנו לטובת אנשים, בעיקר אנשים במצוקה ואוכלוסיות חלשות.

יואל חסון: בכנסת השבע-עשרה, שזו הייתה עבורי הכנסת הראשונה, דוד, כחבר כנסת ותיק, היה לי מורה ומאמן.

יואל חסון: הוא סייע לי ולימד אותי את רזי הבית הזה, וחשף בפני את האפשרויות הקיימות כאן ליצירת שינוי.

יואל חסון: השנים האחרונות לא היטיבו עם דוד.

יואל חסון: הוא נאלץ להתמודד עם מחלה קשה, שלבסוף הכריעה אותו.

יואל חסון: זו עת קשה למשפחה, למשפחתי, אך יש נחמה גדולה, שזכיתם באח, באב ובן למופת, מנהיג מלידה, אדם שהחברה הייתה חשובה לו וראה במשימתו שליחות לאומית.

יואל חסון: היה לי העונג להכיר את דוד ומשפחתו, היה לי העונג לעבוד לצדו, כחבר, כמאמן.

יואל חסון: אני שולח את תנחומי הכנים לאמו רוזה, לרעייתו גאולה ולילדיו עמוס, נעמה, עומר, משה ומירי, לאחיו ולאחיותיו.

יואל חסון: יהי זכרו ברוך.

יואל חסון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש הקואליציה הנוכחי, חבר הכנסת דוד ביטן, פעל יחד עם דוד במישור המוניציפלי בעיר ראשון-לציון, וכבר הוזכרה הפעילות הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחבר הכנסת דוד ביטן להיות אחרון הדוברים לזכרו של דוד טל.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נעבור להצבעות.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, שרים, חברי הכנסת, המשפחה שנמצאת פה, ואני מכיר אותם שנים; האחים היו חברים שלי, הכרתי את האימא, הכרתי את הרעיה.

דוד ביטן: אני רוצה להגיד לכם שמבחינתנו בראשון זאת אבדה גדולה.

דוד ביטן: אנחנו היינו יחד במועצת עיריית ראשון.

דוד ביטן: הוא חוזר בתשובה, ועד שהוא הגיע היו לנו יחסים מתוחים – תזכרו שזאת התקופה של לפני 20 שנה – עם חברי המועצה החרדים.

דוד ביטן: והגיע אדם למועצת העיר, יושב-ראש ש"ס, ובעצם ראינו משהו אחר: אדם שמסוגל לקרב חילונים ודתיים, אדם שמסוגל לעשות הכול בדרך של פשרה ולהגיע להישגים גם מבחינתו, ועדיין להשאיר אותנו זקופי קומה שלא ויתרנו לחרדים.

דוד ביטן: הגענו להסכמים כאלה ואחרים, ובעצם ראינו אדם חרדי אחר, שיכולנו לעבוד אתו, ואנחנו מאוד מאוד הערכנו אותו.

דוד ביטן: נוסף על כך, הוא היה איש חברתי, הלך אתנו למאבקים חברתיים, מאבקים עירוניים, כחלק מהצוות כולו, והערכנו ואהבנו אותו.

דוד ביטן: גם כשהוא נבחר לכנסת הוא היה מבחינתנו גאווה, מכיוון שנדמה לי שהוא היה חבר הכנסת הראשון שנבחר מראשון-לציון, אדם שהיה אתנו, גדל אתנו, וראינו בזה דבר מאוד מבורך וטוב.

דוד ביטן: גם בכנסת, הוא חוקק חוקים, חוץ מהעבודה הרגילה שלו כיושב-ראש ועדות, והוא דווקא חוקק בתחום החברתי, ואני אתן לכם כמה דוגמאות: הוא תיקן את חוק עבודת נשים שמתיר לאם לילד מאומץ עד גיל עשר להיעדר מהעבודה לשעה ביום במשך ארבעת החודשים הראשונים לאחר האימוץ; תיקון נוסף לחוק עבודת נשים שהוא עשה קובע כי אין לחייב עובדת לעבוד בלילה בארבעת החודשים לאחר שובה לעבודה; תיקון לחוק הגנת הצרכן שקובע הוראות בדבר משך ההמתנה לטכנאי שירות – חוק הטכנאים – הוא עשה את זה יחד עם גלעד ארדן; חוק המחייב רוקחים ליידע צרכנים בדבר חלופות זהות לתרופות במקום שבו הרופא לא נקב בשם מסחרי מפורש במרשם התרופה.

דוד ביטן: היו לו עוד חוקים.

דוד ביטן: איבדנו חבר, איבדנו אדם, איבדנו איש ציבור שיכול היה להמשיך ולתרום, אבל אלה החיים.

דוד ביטן: חבל מאוד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי למשפחה בניחום אבלים: לא זכור לי בתפקידי כיושב-ראש הכנסת זרם כזה של פונים מקרב חברי הכנסת ושרים שביקשו לדבר לזכרו של דוד.

יולי יואל אדלשטיין: זה כנראה אומר הרבה מאוד על האישיות.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה ואוזלת ידה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: המשק הישראלי מתמודד עם האטה בצמיחת המשק, ירידה ביצוא וחשש מכניסה למיתון, ואין שר כלכלה במשרה מלאה;

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור להצבעה על הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: כישלונה ואוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, הכלכלי, החברתי, האזרחי והדמוקרטי, מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 48 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 48, נגד – 60, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת המחנה הציוני לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: אוזלת ידה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 48 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד ההצעה – 48, נגד – 60, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההצעה לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: המשק הישראלי מתמודד עם האטה בצמיחת המשק, ירידה ביצוא וחשש מכניסה למיתון, ואין שר כלכלה במשרה מלאה, מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההצעה של יש עתיד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 49 נגד – 60 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 49, נגד – 60, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצביע על הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ: אובדן הדרך של הממשלה בתחום המדיני, החברתי, הכלכלי והאזרחי.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 49 נגד – 59 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 49, נגד – 59, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי מליאת הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1005; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 10021; מס' פ/1761/20, "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 10146; מס' פ/1730/20, "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 10501; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קצת שקט באולם.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת – כמו שוק.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט מנסה להציג לנו הצעת חוק.

קריאה: – – – בעייתית – – –

יולי יואל אדלשטיין: לכן צריך לשמוע.

ניסן סלומינסקי: הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון), התשע"ו–2016.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזו מורכבת משלושה גורמים: הצעת חוק ממשלתית, הצעת חוק של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ והצעת חוק של חבר הכנסת רוברט אילטוב, הן אוחדו ביחד והתקבלו כהצעה אחת.

ניסן סלומינסקי: אני אומר קודם – אוה, טוב, אני אדבר וזהו.

מאיר כהן: לא, אנחנו נוכל לבקש שקט בשבילך.

מאיר כהן: חברים, כל מי שלא מתכוון – חבר הכנסת ביטן, שוב, כל השאר, אנא, תלכו הצדה.

מאיר כהן: השר שטייניץ, מי שרוצה לדבר – אנא, בצדי האולם.

מאיר כהן: תאפשרו ליושב-ראש הוועדה להציג את החוק, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: ההצעה באה ואומרת שעמותה או גוף שמקבל את עיקר תקציבו – עיקר תקציבו, הכוונה יותר מ-50% – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ורבין, חבר הכנסת הרצוג, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: – – ממדינה, מדינות זרות שעליהן מדובר, תחול עליו חובת שקיפות.

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, למה לא – – – זרים?

ניסן סלומינסקי: לא שמעתי, אבל בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: למה לא – – – זרים?

איילת נחמיאס ורבין: או נותני – – – זרים?

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר שאם ישנה עמותה שמקבלת כסף, שעיקר תקציבה זה ממדינות זרות, אנחנו רוצים לדעת את זה, ומדובר כאן בהיבט של שקיפות.

ניסן סלומינסקי: ישנם כאלה שחושבים ודעתם היא שבכלל התערבות של מדינה זרה בענייניה הפנימיים של מדינת ישראל על-ידי מתן כסף לעמותות שפועלות, זה דבר שהוא פסול מעיקרו.

ניסן סלומינסקי: יש דעות כאלו.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזו לא הולכת בכיוון הזה, אלא אומרת:

ניסן סלומינסקי: אם מדינה זרה או מדינות זרות נותנות מספיק כסף לעמותה – מספיק כסף, הכוונה שעיקר הכסף מגיע ממדינות זרות – – –

מאיר כהן: אדוני, שנייה, סליחה שאני מפריע לך.

מאיר כהן: חברים, אנחנו לא נוכל לנהל דיון ולא נוכל לשמוע את הצעת החוק.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם להפסיק.

מאיר כהן: מי שרוצה לדבר, שיצא החוצה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני אעשה את זה קצר, אז רק מי שירצה ישמע, מי שירצה – – –

מאיר כהן: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: ולכן, מאחר שאותו גוף, אותה עמותה מקבלת את עיקר תקציבה ממדינות זרות, לא באים לאסור את זה; למרות שישנם, כפי שאמרתי קודם, כאלה שחושבים שהיה צריך אולי לאסור.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק הזאת באה ואומרת דבר אחד: רוצים שקיפות.

ניסן סלומינסקי: הכוונה שאם הם מגיעים נניח לכנסת ונכנסים לוועדה, ונציג העמותה רוצה לדבר – בכבוד.

ניסן סלומינסקי: אבל שאני אדע, או שחברי הוועדה האחרים ידעו, שהוא מייצג עמותה שמקבלת את עיקר תקציבה ממדינות זרות.

ניסן סלומינסקי: שתהיה שקיפות.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שהשקיפות הזאת חשובה גם למדינות הנותנות, שהרבה פעמים הן נותנות כסף, והן רוצות לתת, נניח, לעמותות שעוסקות בזכויות אדם וכו', והן לא יודעות שהן נותנות כסף גם לעמותות שרחוקות מאוד מאוד מלעסוק – – –

ג'מאל זחאלקה: – – – ראש הממשלה מקבל כסף?

ג'מאל זחאלקה: האם הוא צריך כאן – – –

מאיר כהן: יש לנו ערב שלם של דיונים, חבר הכנסת זחאלקה.

מאיר כהן: אל תפריע לו.

ג'מאל זחאלקה: – – – אני מקבל כסף ממומן על-ידי פלוני אלמוני?

ג'מאל זחאלקה: הוא ראש ממשלה, למה הוא מקבל כסף?

מאיר כהן: שמענו – – –

ניסן סלומינסקי: והרבה פעמים אותה מדינה שנותנת לא יודעת בדיוק אילו עמותות מקבלות; ולו הייתה יודעת, יכול להיות שלחלק מהעמותות שהיא נותנת היא לא הייתה נותנת, כי היא לא הייתה רוצה להיכנס לאותם נושאים שעמותות מסוימות מטפלות בהם.

ניסן סלומינסקי: אבל היא לא יודעת.

ניסן סלומינסקי: אומרים לה: זכויות אדם.

ניסן סלומינסקי: ברגע שיהיה גילוי נאות, תהיה שקיפות, אז לא רק כלפינו תהיה שקיפות, אלא גם לגבי המדינות התורמות תהיה שקיפות, והן יוכלו לדעת אם הן רוצות לתת או לא.

ניסן סלומינסקי: וכבר היה דיבור עם אחת מהמדינות האלו – הראו להן לאילו עמותות התגלגל הכסף שלהן, והן אמרו: זה לא מה שהתכוונו; וכפי שגם נמסר לי, הן הפסיקו את התרומה.

ניסן סלומינסקי: אבל אני אומר שוב, אנחנו מדברים בהיבט של שקיפות.

ניסן סלומינסקי: ומאחר שאני מדבר בהיבט של שקיפות, אני יודע שהיו כאלה שניסו להעמיס את החוק הזה לא על הנושא של שקיפות, אלא שרוצים לבזות את אותן עמותות, ולכן אומרים את זה.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב: החוק הזה, מטרתו היא שקיפות, ולכן בכל אותם נושאים שהייתה אפשרות אפילו להבין שהמטרה היא – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת יונה, תדברו בצד בבקשה.

ניסן סלומינסקי: – – – שהמטרה היא אולי לא שקיפות, אלא, לא יודע, לבזות, או משהו אחר, הורדתי את הדברים האלה מהחוק עצמו.

ניסן סלומינסקי: ולכן כשהייתה בקשה שגם הם יצטרכו לדווח כשהם פונים לבג"ץ, לבית-המשפט העליון, אמרתי: שם אין עניין של שקיפות, בית-המשפט העליון זה לא עניין של שקיפות, לא יהיה הדבר הזה, כי כאן יכול להיות שיפרשו שזו לא בעיה של שקיפות, אלא רוצים אולי קצת לפגוע בהם; הורדנו את זה.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר כשחברי הטוב, באמת, שדיבר על תגים, שכל אחד יענוד על דש בגדו, למרות שזה קיים לגבי הלוביסטים וכו', אבל מאחר שהייתה לי תחושה שיכול להיות שפה יש משהו מעבר לשקיפות, הורדנו את זה גם כן.

ניסן סלומינסקי: ואותו דבר גם – – –

רויטל סויד: אז בשביל מה?

רויטל סויד: הורדנו, הורדנו, הורדנו, אז בשביל מה?

רויטל סויד: בשביל מה?

ניסן סלומינסקי: אבל עדיין אנחנו הולכים – דווקא האגף הזה, שכל יום – – –

רויטל סויד: בשביל מה?

ניסן סלומינסקי: חברתי, האגף הזה, שכל יום היה מדבר אתנו שקיפות, שקיפות, שקיפות, שקיפות – –

רויטל סויד: תעשה שקיפות על הכול, תעשה שקיפות על הכול.

רויטל סויד: תרומות פרטיות, תרומות בכלל.

רויטל סויד: אל תעשה שקיפות חד-צדדית סלקטיבית.

ניסן סלומינסקי: – – כשמגיע חוק שמדבר על שקיפות, רק נדמה לך שאולי זה מדבר על עמותות שקשורות אלייך – אולי, אני לא יודע, כי אני בכוונה לא רציתי להסתכל על אילו עמותות – פתאום שקיפות זה דבר נורא – –

איילת נחמיאס ורבין: למה אתה לא יודע?

איילת נחמיאס ורבין: אתה כן יודע.

ניסן סלומינסקי: – – שקיפות זה דבר גרוע.

ניסן סלומינסקי: ואללה, חברה, עד כדי כך לשנות?

איילת נחמיאס ורבין: לא, סליחה, אפשר גם לומר ההפך, ידידי ניסן.

איילת נחמיאס ורבין: שקיפות זה הכי טוב כשזה נוח לכם.

ניסן סלומינסקי: אם אתם הולכים על שקיפות, תהיו הוגנים, תהיו עקביים.

ניסן סלומינסקי: תגידו: כל הכבוד לך – לא לי – כל הכבוד לחוק שמדבר על שקיפות, וגם אם יכול להיות שזה חל על עמותות שקשורות אלינו, אנחנו רוצים שקיפות.

אראל מרגלית: אני רוצה שקיפות על כסף שמועבר מגנגסטרים בצרפת לראש הממשלה.

ניסן סלומינסקי: תעלה הצעה.

אראל מרגלית: אני רוצה שקיפות על כסף שמועבר מאלה שמימנו את הטיסות לראש הממשלה.

אראל מרגלית: אני רוצה להבין איך כסף זר של הגנגסטר הגדול ביותר באירופה נכנס לחשבון הבנק של ראש הממשלה.

אראל מרגלית: אני רוצה להבין מאיפה הכספים האלה באים ולאן הם הולכים.

מאיר כהן: חבר הכנסת מרגלית – – –

אראל מרגלית: על עמותות אתה מדבר?

אראל מרגלית: אתה מדבר על עמותות?

אראל מרגלית: חרפה המדינה הזאת.

אראל מרגלית: חרפה.

מאיר כהן: אל תפריע.

ניסן סלומינסקי: למה חרפה?

אראל מרגלית: חרפה, בגלל שברמה הנורמטיבית יש פה ראש ממשלה שמודה שהיה לו קשר עם גנגסטר, שגם גמר חיים של אנשים, גם הלבין כספים וגם עשה השד-יודע-מה, אחד אחרי השני.

ניסן סלומינסקי: נו, אז מה אתה רוצה?

ניסן סלומינסקי: – – –

אראל מרגלית: אני לא בן-אדם שחוקר פלילי, אני בן-אדם שמסתכל ברמה הנורמטיבית.

אראל מרגלית: ברמה הנורמטיבית.

מאיר כהן: אראל מרגלית, אני מבקש ממך, אדוני.

מאיר כהן: הבהרת את דבריך.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאתה מוציא – טוב, זה לא ענייני, אבל אתה כאן מוציא דיבה – – –

אראל מרגלית: זה לא עניינך?

אראל מרגלית: זה עניינה של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: ראש ממשלה בישראל – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אראל מרגלית, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מאיר כהן: גם את, חברת הכנסת ורבין.

ניסן סלומינסקי: אתה מוציא דיבה על אנשים ומשתמש בפופוליזם כדי לזכות מחר בכותרת.

ניסן סלומינסקי: אתה מוציא דיבה על אנשים.

ניסן סלומינסקי: אתה יודע, אתה מדבר.

איילת נחמיאס ורבין: ניסן, הוא הודה שהוא קיבל ממנו כסף.

אראל מרגלית: דיבה?

אראל מרגלית: זה על-פי הודאתו.

אראל מרגלית: זה על-פי הודאתו.

אראל מרגלית: זה על-פי הודאתו, זה דיבה?

אראל מרגלית: זה על-פי הודאתו, בין אם זה 40,000 או מיליון.

ניסן סלומינסקי: רגע, אז אם הוא הודה אז כבר הייתה שקיפות, אז מה הבעיה שלך?

אראל מרגלית: זה על-פי הודאתו, זה לא – – –

ניסן סלומינסקי: אז אם הוא הודה, אז הייתה שקיפות, אז מה הבעיה שלך?

אראל מרגלית: כי אנחנו חוקרים ואנחנו לא מקבלים את כל המידע.

ניסן סלומינסקי: אתה חוקר?

אראל מרגלית: כי היו שם עוד עשרה אנשים, ואנחנו לא יודעים איפה הכספים האלה עוברים.

ניסן סלומינסקי: אתה חוקר?

ניסן סלומינסקי: אתה חוקר?

ניסן סלומינסקי: אתה חוקר?

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לשמוע מה קורה פה.

ניסן סלומינסקי: אבל בינתיים אתה כבר מוציא דיבה על משהו.

ניסן סלומינסקי: אני מתפלא עליך.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים לשמוע מה קורה פה.

מאיר כהן: אדוני יושב-ראש הוועדה, אנא הצג את הצעת החוק.

מאיר כהן: זה מיותר שמתנהלות שיחות שכאלה.

מאיר כהן: אנא ממך, תמשיך.

מאיר כהן: קיבלנו את ההערות ודי.

ניסן סלומינסקי: צודק.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, אז לכן אני אומר, שכל אותם דברים שהייתה תחושה שאולי זה לא רק שקיפות, אלא זה מעבר, הורדנו אותם והשארנו את הדברים שקשורים לשקיפות.

ניסן סלומינסקי: הם מופיעים בחוק.

ניסן סלומינסקי: רק מפני קוצר הזמן לא אפרט את הדברים.

ניסן סלומינסקי: הם מופיעים פה, ואני חושב שהחוק הזה הוא חוק נדרש, הוא חוק מכובד.

ניסן סלומינסקי: הוא גם עונה על הנושא של השקיפות.

יואל חסון: באמת, 68 שנים המדינה לא חוקקה את החוק הזה.

יואל חסון: הוא כל כך נדרש.

יואל חסון: מה אני אגיד לך, איך בנינו מדינה בלי החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אוה, ראית פעם – א.

ניסן סלומינסקי: אולי אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: השאלה הייתה למה קודמינו המייסדים לא עשו את זה.

יואל חסון: כי הם היו חכמים ממך, אדוני.

יואל חסון: חכמים ממך.

ניסן סלומינסקי: אבל למה אתה פתאום עכשיו?

ניסן סלומינסקי: הרי על כל חוק אתה יכול לשאול את השאלה הזאת – איפה היית עד היום, למה החוק הזה בא רק עכשיו.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז קיבלו את השכל, אז מה?

ניסן סלומינסקי: טוב, אני בכל אופן פונה לחברי, ואני מבקש שוב – –

זהבה גלאון: – – –

ניסן סלומינסקי: – – החוק הזה הוא חוק ראוי, הוא חוק שניתנו בו איזונים.

ניסן סלומינסקי: הוא שונה מכפי שהיה בהתחלה, שונה ממה שהתכוונו.

ניסן סלומינסקי: יש בו איזונים.

ניסן סלומינסקי: ולכן, יכול להיות שיש הסתייגויות, אבל אני אומר, לאחר שיורדו ההסתייגויות – –

רויטל סויד: מה התווסף שהיה צריך את החוק?

רויטל סויד: למה היה צריך את החוק?

רויטל סויד: תסביר.

ניסן סלומינסקי: – – אני מצפה מחברי, לאחר שיורדו ההסתייגויות, להצטרף לתמיכה בחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אנחנו פונים לרשימת הדוברים.

זהבה גלאון: בושה שאתה עומד על הדוכן ואתה מציג את החוק המחפיר הזה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, עצוב מאוד שהכנסת ריקה בצד הזה של האולם, מכיוון שזה אחד מהכתמים הגדולים ביותר על פניה של כנסת ישראל.

יצחק הרצוג: החוק הזה שמגיע היום הוא חוק שמסמל את ניצני הפאשיזם שעולים ופורחים בחברה הישראלית.

יצחק הרצוג: ואני רוצה להסביר.

יצחק הרצוג: זו לא פעם ראשונה שעולה חוק שדורש שקיפות בכל מה שקשור למימון על-ידי מדינות זרות.

יצחק הרצוג: יש כבר חוק, הוא נחקק לפני כמה שנים בהסכמה, הוא מפורט.

יצחק הרצוג: מה שנעשה פה, אדוני היושב-ראש, זה פגיעה ברורה, מיידית ומסוכנת בחירות ההתאגדות, המחשבה, הבעת הדעה, ההתארגנות בחברה דמוקרטית, איש-איש לפי מצפונו.

יצחק הרצוג: מדובר בשיח חברתי פורה של ארגונים שמקדמים מטרות כאלה ואחרות, כל אחד לפי ראות עיניו, מרביתם מקדמים מטרות נעלות במיוחד, מטרות חברתיות חשובות.

יצחק הרצוג: מר סלומינסקי, אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה.

ניסן סלומינסקי: אתה צודק – – –

יצחק הרצוג: אתה יודע, בחטיבה להתיישבות – אתה העברת חוק שפוטר את החטיבה מחוק חופש המידע – –

ניסן סלומינסקי: לא, סליחה, העברנו – – –

יצחק הרצוג: – – ופוטר את החטיבה מחוק חובת המכרזים.

ניסן סלומינסקי: לא, סליחה.

ניסן סלומינסקי: קודם כול, השקיפות קיימת שם.

יצחק הרצוג: אתם יושבים על בורות של שומן, מתכמנים כל הזמן, ומצאתם לכם קורבן:

יצחק הרצוג: ממשלות ידידותיות שמקדמות ערכים נעלים – –

ניסן סלומינסקי: – – –

יצחק הרצוג: – – של חברה שוויונית צודקת, שמקדמות ערכי צדק ושוויון של נשים, של מיעוטים, של קבוצות מודרות בחברה הישראלית.

יצחק הרצוג: ואתם מצאתם לכם את הקורבן, ושוב ושוב אתם חופרים וחופרים וחופרים, כשאת ערוותכם אתם מסתירים.

יצחק הרצוג: זאת האמת בוויכוח הזה.

יצחק הרצוג: אתם לוקחים את חירות ההתאגדות, שהיא עקרון-על מקודש בחברה דמוקרטית, ואתם שמים אותה ללעג ולקלס, כי אתם מדירים, מסמנים, מתייגים, מסמלים.

יצחק הרצוג: מה אתה חושב, שאם כתוב בנייר המכתבים: ממומן על-ידי ממשלה פלונית – לכאורה זה נראה סביר, אבל אתה פה לוקח משהו שלראשונה אתה שם אותו, ואומר, אני כבר מסמן אותו, מסמן את הארגון, שאולי מקדם מטרה חברתית נעלה – למען שוויון נשים, למען הקהילה הגאה, למען ציבור המיעוטים, למען החלש, הנזקק, הדווי, העני והרש; והיות שאתם לא מסוגלים אף פעם באמת להודות שנכשלתם בטיפול בעני, באביון ובדל, והיות שכתוב בספר ישעיהו: "כי תראה ערם וכסיתו" – ומה לעשות, המדינה נכשלת – נכנסים ארגונים.

יצחק הרצוג: והארגונים האלה מחפשים סיוע, ומוצאים גם במדינות שיש להן קרנות וזרועות בין-לאומיות שמסייעות בנושא הזה.

יצחק הרצוג: אבל אתם מצאתם איזה אנקול להיתלות בו כדי בעצם להתחמק מהוויכוח האמיתי על אופייה של מדינת ישראל ועל הכישלון שלכם ואולי על התרגילים שלכם לכסות באמת לאן הולך הכסף של הציבור.

יצחק הרצוג: אבל אני בטוח שחברי וחברותי לסיעה עוד יפרטו כהנה וכהנה.

יצחק הרצוג: כל מה שאני טוען הוא שזה, יחד עם חוק ההדחה שאתה מקדם – אתה תירשם לדיראון עם החוק הזה – והחוק שאתה מקדם כדי להגביל יכולת של חברי כנסת לעתור – תאמין לי, יש יותר עתירות של חברי כנסת מהימין מאשר של חברי כנסת מהשמאל.

יצחק הרצוג: אבל מה שאתם עושים בפועל, אתם הורגים והורסים את הדמוקרטיה הישראלית; אתם פוגעים בה יום-יום שעה-שעה בלי להבין שחירות הביטוי והמשחק הפוליטי חובקת את כל הזרועות של השלטון, גם את בית-המשפט; ואם נצטרך למצות את היכולת לעתור, נעתור.

יצחק הרצוג: אני אספר לך שחוק השילוב נכנס לתוקף בעקבות עתירה שלי עם הורים ב-2003, כשבג"ץ כפה על המדינה לממן את חוק השילוב, והיום יש לך תלמידים – – –

ניסן סלומינסקי: מה זה קשור?

יצחק הרצוג: כי אתה מקדם כל הזמן סדר-יום שתכליתו לסתום את הפה לכל מי שקצת משמיע קול שונה; סדר-יום שמקדמים אותו שרת המשפטים, ראש הממשלה וכל השותפים לקואליציה, וגם אתה.

יצחק הרצוג: זה הכול.

יצחק הרצוג: לכן החוק הזה היום הוא חוק שיירשם ככתם על פרצופה של הכנסת.

יצחק הרצוג: זאת המציאות שבתוכה אנחנו חיים.

יצחק הרצוג: אבל אנחנו לא ניתן למקוששי מנדטים ולכל מיני פרובוקטורים להרוס את הדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: אנחנו נעשה הכול כדי לשמור עליה מכל משמר; כדי לאפשר לאדם להביע את דעתו – כמו שהוא רוצה להתפלל, וכמו שהוא רוצה לחיות באמונתו, כך הוא גם יוכל להביע את דעתו עד המרחק האמיתי שאליו מגיעה הדמוקרטיה – –

דב חנין: – – –

יצחק הרצוג: – – שכל מה שבא לפגוע בביטחון ישראל, או בא בעצם לפגוע באדם אחר, בצורה כזאת או אחרת, כפי שנקבע בפסיקה של בית-המשפט העליון, יהיה אסור.

יצחק הרצוג: זה הסיפור.

יצחק הרצוג: לכן, שלטון – רבותי, שלטון שנשען על דיכוי התקשורת, דיכוי חופש הביטוי, דיכוי עצמאות מערכת המשפט, הוא שלטון שאיבד עשתונות, הוא שלטון שמוכן לעשות הכול כדי לעורר עוד שנאה, שיסוי ופחד ומשתמש בהם לצרכים פוליטיים.

יצחק הרצוג: אבל זה שלטון שאיבד לגיטימציה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת רויטל סויד; בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

רויטל סויד: רבע שעה.

מאיר כהן: לא, כתוב לי עשר דקות.

מאיר כהן: תכף נברר, תוך כדי.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – איפה השר?

רויטל סויד: מי השר?

רויטל סויד: או – השר לוין, שלום לך – אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אתה יודע, חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, כששמעתי אותך מציג את החוק, הסתכלתי עליך, ואמרתי שאם נניח לרגע היה מגיע לפה אורח – נניח כמו החברים שיושבים פה בקהל – והיו מקשיבים לך, היו אומרים: איזה יופי, כנסת ישראל, ועדת חוקה רוצה לקדם שקיפות.

רויטל סויד: איזה יופי.

רויטל סויד: כנסת ישראל, ועדת חוקה רוצה לקדם חשיפה, ומשהו שכולם ידעו, ואיזון, ושוויון.

רויטל סויד: וחשבתי לעצמי לרגע, מה הם לא יודעים?

רויטל סויד: מה לא יודע כל מי ששמע את חבר הכנסת סלומינסקי במתק שפתיים ונאיביות עומד פה על הדוכן קודם?

רויטל סויד: לא יודע איך התנהלו חמישה דיונים ארוכים בוועדה; לא יודע איך נראתה הצעת החוק הזאת מלכתחילה; לא יודע מה עומד בבסיסה, ולא יודע שהמילה שקיפות פה היא זריית חול – היא זריית חול בעיני הציבור; היא זריית חול בעיני הציבור ככלל, וציבור חברי הכנסת.

רויטל סויד: אלה שיגיעו לכאן בעוד שש שעות, מהקואליציה, וירימו את האצבע בעד החוק, לא מבינים על מה הם מצביעים.

רויטל סויד: מה זה שקיפות?

רויטל סויד: שקיפות זה שהכול פתוח.

רויטל סויד: אז בואו ניקח רגע את העמותות האלה שהחוק חל עליהן עכשיו.

רויטל סויד: הייתם חושבים לתומכם שאין שקיפות, נכון?

רויטל סויד: כי צריך את החוק.

רויטל סויד: מן הסתם בשום מקום לא רשום שהן מקבלות מימון מישויות זרות; מן הסתם בשום מקום הן לא מדווחות שהן מקבלות מימון מישויות זרות.

רויטל סויד: בשביל זה צריך את החוק.

רויטל סויד: אבל לא, פשוט מאוד – רשם העמותות, על-פי החוק, כשפותחים רואים בדיוק את רשימת העמותות.

רויטל סויד: כן, אלה שהחוק הזה אמור לחול עליהן.

רויטל סויד: ורואים בדיוק את השמות שלהן, כי כבר יש חוק, כי הן כבר צריכות לדווח, כי הן כבר מדווחות שהן ממומנות על-ידי ישויות זרות.

רויטל סויד: אז מה, למען השם, חבר הכנסת סלומינסקי, הוסיף החוק הזה?

רויטל סויד: ואם אנחנו מדברים על שקיפות, אז מה עם שקיפות של תרומות זרות?

רויטל סויד: למה שלא תהיה לנו שקיפות מלאה על כל כסף זר שנכנס למדינה?

רויטל סויד: הייתם צריכים לראות את הדיונים בוועדת חוקה, מה קרה כשאנחנו דיברנו על שקיפות של תרומות פרטיות, איך נזעקו חברי הכנסת; בין היתר מציע הצעת החוק, חבר הכנסת סמוטריץ.

רויטל סויד: אתם יודעים שמתוך 455 מיליון שקלים שמגיעים לתשע עמותות ימין שנבדקו, ב-93.

רויטל סויד: 7% לא ידוע מה מקור המימון?

רויטל סויד: 455 מיליון שקלים לתשע עמותות שנבחנו – לא יודעים – כמעט, כמעט את כל הסכום – מנין הוא מגיע; מה האג'נדה של התורם הפרטי, מה מקדם התורם הפרטי, מה הוא מרוויח מהעמותות האלה, מה הקשר שלו לחברי הכנסת, מה הקשר שלו לשרים, מה הוא מממן פה בארץ.

רויטל סויד: שקיפות?

רויטל סויד: חס וחלילה.

רויטל סויד: שקיפות היא רק חד-צדדית; היא רק לעמותות השמאל.

רויטל סויד: אתם יודעים שבמהלך הדיון רצינו שקיפות.

רויטל סויד: מה הייתה השקיפות שרצינו?

רויטל סויד: רצינו לדעת על איזה עמותות החוק יחול.

רויטל סויד: שאלתי את נציגת משרד המשפטים שהייתה שם, את יודעת על מי?

רויטל סויד: היא אמרה, כן.

רויטל סויד: כי, לבקשת חבר הכנסת מיקי רוזנטל, היא הכינה את המסמך.

רויטל סויד: אנחנו מדברים על שקיפות, כן?

רויטל סויד: אתם יודעים מה קרה בוועדת חוקה באותה שנייה?

רויטל סויד: חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, מנע ממנה לחשוף את המסמך בפנינו.

רויטל סויד: על מה אנחנו מדברים פה, על שקיפות?

ניסן סלומינסקי: זה בדיוק הפוך – – –

רויטל סויד: אם לא הייתה הדלפה של משרד המשפטים – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

רויטל סויד: רק הדלפה של משרד המשפטים לעיתון "הארץ" גרמה לכך שידענו על איזה עמותות.

ניסן סלומינסקי: – – –

רויטל סויד: ביקשנו ממך: תגיד לנו מה כתוב במסמך של משרד המשפטים, שראית אותו.

רויטל סויד: לא הסכמת.

רויטל סויד: למה?

ניסן סלומינסקי: בדיוק הפוך – – –

רויטל סויד: כדי לזרות חול בעיני הציבור.

ניסן סלומינסקי: – – –

רויטל סויד: לדבר על שקיפות בלי שקיפות.

רויטל סויד: עכשיו, היה עוד חלק בחוק – חלק שאם הוא לא היה עצוב הוא היה מאוד מצחיק.

רויטל סויד: זה היה חלק שחבר הכנסת סמוטריץ היה אחראי לו.

רויטל סויד: זה היה החלק שבו היה צריך לענוד תג, ובכל דיון ודיון, גם דיון שהתחיל ב-09:00, או דיון שהתחיל ב-11:00, או דיון שנמשך ב-13:00, יום אחרי יום, נציג אותה עמותה שעיקר מימונה על-ידי ישות זרה, היה צריך לומר את זה.

רויטל סויד: אתם מדמים לעצמכם איך זה היה נראה?

רויטל סויד: אתם מדמים לעצמכם את הדיונים בוועדות השונות, עם הנציגים שאנחנו רואים אותם כל יום כל היום?

רויטל סויד: כל דיון, בפתח הדיון, אמורים להציג את עצמם.

רויטל סויד: אתם מבינים במה מדובר?

רויטל סויד: אז, למזלנו זה ירד.

רויטל סויד: אז ירד התג, אותו סימון אות קין; ירד הצורך להזדהות לפני כל תחילת דיון, אותו אקט משפיל, מבזה, ממדר, מדיר, מסית – ירד.

רויטל סויד: מה נשאר?

רויטל סויד: מה שיש היום בחוק: ברשם העמותות, להירשם אצל יושב-ראש הוועדה.

רויטל סויד: אם חבר הכנסת ירצה לדעת מה עיקר המימון, ישאל – מה שגם היום אפשר.

ניסן סלומינסקי: אז תצביעי בעד החוק.

רויטל סויד: אבל לא.

רויטל סויד: אנחנו עכשיו דווקא נחוקק את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אז תצביעי בעד החוק, את אומרת שאת בעד.

רויטל סויד: למה נחוקק את החוק הזה?

רויטל סויד: כי אנחנו רוצים חוק שנוכל להראות לאלקטורט שלנו שקידמנו, שתייגנו אותם, אפילו שזה לא מקדם.

רויטל סויד: אני רוצה לומר לכם מה הנזק, כי בואו נניח שהיינו באים ואומרים: תיקחו חוק, תחוקקו אותו; הנזק הוא נזק בלתי הפיך ברמה הבין-לאומית.

רויטל סויד: ברמה שבאים ואומרים עלינו: אתם מדינה שמחוקקת חוקים חשוכים.

רויטל סויד: תחשבו שנייה, החוק הזה לא עומד לבד; הוא מצטרף לחוק ההדחה, הוא מצטרף לחוק שרוצה למנוע מחברי כנסת לעתור לבג"ץ.

רויטל סויד: חוק שבעצם רוצה למנוע מאתנו, כשמחוקקים פה חוק אנטי-דמוקרטי או בלתי חוקתי, לעתור לבג"ץ עליו.

רויטל סויד: מה קורה פה בכנסת ישראל?

רויטל סויד: מה זו סדרת החוקים האלה?

רויטל סויד: חוקים מסוכנים.

רויטל סויד: ואחר כך פונים אלינו במכתב מהבונדסטג, חבר הכנסת נחמן שי, שהוא יושב-ראש ארגון הידידות, פונים אליו וכותבים לו: אנחנו מודאגים מאוד ממצב הדמוקרטיה פה בארץ.

רויטל סויד: אתם מבינים מה קורה?

רויטל סויד: אנחנו מבודדים את עצמנו.

רויטל סויד: אנחנו גורמים לכך שמסתכלים עלינו כעל מדינה חשוכה.

רויטל סויד: אנחנו גורמים לכך שבעולם מסתכלים עלינו כמדינה שמחוקקת חוקים אנטי-דמוקרטיים.

רויטל סויד: זה שווה, כשממילא יש היום עיגון ברשם העמותות?

רויטל סויד: מישהו בכלל יושב כאן ושוקל את השיקול של הנזק ברמה הבין-לאומית שנגרם לנו?

רויטל סויד: מישהו בכלל, חוץ מאשר לנופף בחוק הזה למצביעי הימין, מישהו בכלל חושב מה ייגרם כתוצאה מכך פה בארץ?

רויטל סויד: בראי ההיסטוריה, התקופה הזו תיבחן בזכוכית – במשקפיים שנצבעו בצבע שחור.

רויטל סויד: בראי ההיסטוריה, הכנסת הזו, עם סדרת החוקים שהיא מחוקקת פה, תיבחן כנקודת שפל של הדמוקרטיה.

רויטל סויד: בראי ההיסטוריה, תיבחן נקודת הזמן הזו, כשאנחנו לכאורה מדברים פה – לא אנחנו, חבר הכנסת סלומינסקי והימין, מדבר פה על חוק שקיפות – חוק רע וחשוך.

רויטל סויד: אני רוצה לומר משהו לסיום: יש 27 עמותות שנכון להיום החוק הזה חל עליהן.

רויטל סויד: עם כמעט מרביתן אני אינני מסכימה; אינני מסכימה עם הדרך, אינני מסכימה עם המטרה.

רויטל סויד: אז מה?

רויטל סויד: אז מה אם אנחנו לא מסכימים עם העמותות האלה, אז מה אם אנחנו לא מסכימים עם הדרך שלהן?

רויטל סויד: זה אומר שאפשר לפגוע בדמוקרטיה, בחופש הביטוי, בזכות ההתאגדות ולסמן סימון של אות קין – בשם מה?

רויטל סויד: אני מציעה לחברי, בוודאי מהאופוזיציה וגם מהקואליציה, אלה שלא נכחו בדיונים: אל תצביעו בעד החוק הזה.

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות, אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אם הייתי צריך לדבר רק חצי דקה ולא עשר דקות, הייתי אומר שאני מצטרף לכל הדברים שאמרה חברתי המלומדת חברת הכנסת רויטל סויד, והייתי אומר, כל המוסיף גורע.

אוסאמה סעדי: באמת היטבת לבטא את השיקולים נגד חקיקת החוק הזה וסדרת החוקים שאנחנו מתמודדים אתם מאז שנבחרה הכנסת הזו.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי כבר, גם כשהעליתי הצעת אי-אמון לפני כמה חודשים בשם הרשימה המשותפת, והכותרת הייתה: חקיקה גזענית ואנטי-דמוקרטית – ואז לא הייתה, אדוני היושב-ראש, הסדרה הנוכחית של החוקים: עכשיו חוק ההשעיה וההדחה, חוק העמותות, והיום בבוקר גם התבשרנו על עוד הצעת חוק מבית-מדרשו של יושב-ראש ועדת הכנסת, שאוסר ורוצה לאסור זכות לגיטימית של חבר כנסת לפנות בעתירה.

אוסאמה סעדי: אני אתמול הייתי בטקס סיום שנת המשפט במחוז ירושלים של לשכת עורכי-הדין, והאורחת הייתה לא אחרת משרת המשפטים בכבודה ובעצמה.

אוסאמה סעדי: היא נתנה נאום שהכותרת שלו היא המשילות.

אוסאמה סעדי: היא אמרה שהשרים הם לא קבלני ביצוע והם לא הנהג של הקטר, אלא הם צריכים להיות המנהיגים שיקבעו את המסילות החדשות של הרכבת, ובעצם החוק הזה – והיא הזכירה את החוק הזה, חוק העמותות, כאחת מהמסילות החדשות, אדוני היושב-ראש, שהיא כמנהיגה וכשרת משפטים רוצה לשים ולהעביר את זה היום.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי לה שאני אענה לה היום, פה במליאת הכנסת, מעל דוכן הכנסת, שאם כל שר וכל קברניט רוצה לשים מסילות חדשות לרכבת, אז מרוב המסילות של כל שר, שיחליף את השר הקודם וישים מסילות חדשות, בסוף הרכבת – וגם הנהג הכי מיומן יאבד את הדרך ואז הרכבת תרד לתהום.

אוסאמה סעדי: זה מה שקורה עם החקיקה הגזענית והאנטי-דמוקרטית.

אוסאמה סעדי: אפילו יושב-ראש האופוזיציה אמר שיש כבר ניצני פאשיזם בהצעות האלה.

אוסאמה סעדי: שמענו גם ראש ממשלה קודם שאומר, מדבר על תופעות פאשיסטיות בחברה הישראלית, וגם סגן הרמטכ"ל הזכיר תופעות שהיו בשנות ה-40.

אוסאמה סעדי: ואנחנו לא לומדים מלקחי ההיסטוריה.

אוסאמה סעדי: נכון, חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה הנכבד, יכולנו אני וגם חברתי רויטל סויד וגם יעל גרמן וגם מיכל רוזין להצביע בעד החוק הזה.

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: אני אתגרתי וכולנו אתגרו את יושב-ראש הוועדה, וגם את שרת המשפטים, אדוני היושב-ראש, ואמרנו: נכון שהלכתם והורדתם דברים חמורים מהצעת החוק המקורית.

אוסאמה סעדי: הסכמתם להוריד באמת את הטלאי ואת התג לפי הצעת החוק הפרטית של חבר הכנסת סמוטריץ.

אוסאמה סעדי: גם העניין של החקיקה הרטרואקטיבית – הרי רצו להחיל את זה כבר מ-1 ביוני – בסוף קיבלתם את העמדה שלנו שמדובר בחקיקה רטרואקטיבית, וזה יחול מ-1 בינואר 2017; הורדתם גם את העניין המבזה שכל נציג של עמותה צריך להזדהות בתחילת הדיון, שהוא נציג של עמותה שעיקר מימונה מישות של מדינה זרה.

אוסאמה סעדי: אבל אז אמרנו: אם ככה, אנחנו מוכנים, אם תבואו ותגידו שהחוק הזה יחול על כולם, כולם, על כל תרומה מכל גורם שהוא – לא משנה אם זה פרטי, אם זאת ישות מדינית זרה – בהחלט אפשר להביא את החוק הזה פה-אחד.

אוסאמה סעדי: אבל לא.

אוסאמה סעדי: הם לא רוצים ולא מסכימים להצעה שלנו, ורוצים ועומדים על כך שהחוק הזה יחול אך ורק על תרומות מישות מדינית זרה.

אוסאמה סעדי: וכבר הזכירו כאן אלה שדיברו לפני, לא מדובר על מדינות אויבות, לא מדובר על מדינות שאין להן יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל, אלא מדובר על המדינות שהן הכי ידידות של מדינת ישראל, ובראשן ארצות-הברית, מדינות אירופה, שהכול שם שקוף.

אוסאמה סעדי: אם מדברים על עקרון השקיפות, אדוני היושב-ראש, זה לא החוק.

אוסאמה סעדי: מדובר בתיקון של החוק משנת 2012, שכבר החיל את חובת השקיפות על העמותות האלה, והיום כל עמותה כזאת חייבת בדיווח רבעוני, ואפילו דיווח שנתי, ואפשר להיכנס לאתר של רשם העמותות ולראות את כל התקציבים של כל עמותה ועמותה.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר מדובר בעמותה שהיא "אמנה"; וכאשר היא מקבלת תקציב של עשרות-מיליוני שקלים שמקורם בנדבן ארגנטינאי מסתורי; וכאשר רשם העמותות צריך שנה וחצי, והוא מתקשה להתחקות אחר הכסף – איך הוא נכנס בעסקות סיבוביות, ורשם העמותות אפילו לא מצליח להתחקות אחר מקור הכסף, אז ראה איזה פלא, משרד המשפטים ורשם העמותות – הממשלה הזאת לא מזדעקת ואומרת: רגע, את זה אני רוצה לדעת, ולזהות את מקור הכסף, פה אני רוצה להחיל את עקרון השקיפות.

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: אז על עמותות שמתוך 27, רויטל – ששמענו על העמותות האלה שכמעט כולן, 25, שייכות לצד פוליטי אחד, שזה – אני לא קורא לזה אפילו שמאל, כי יש עמותות כאלה שהן באמת עמותות שהן במרכז המפה הפוליטית, שאפילו לא מתעסקות בפוליטיקה – אבל כאשר העמותות האלה דואגות לחשוף את הפרות זכויות האדם בשטחים הכבושים, אז הממשלה הזאת רוצה לסתום את הפיות שלהן ולהגביל את חופש הפעילות שלהן.

אוסאמה סעדי: לכן, חבר הכנסת סלומינסקי ושרת המשפטים, אם אתם רוצים באמת שקיפות, ועקרון השקיפות הוא שמנחה אתכם בהצעת החוק הזאת, אז בבקשה, אנחנו מוכנים היום להצביע בעד החוק הזה, אבל שיחול על כולם – גם על ישות מדינית זרה, גם על גורם פרטי, כל תרומה מכל מקור שהוא; בבקשה.

אוסאמה סעדי: אבל אם לא, אז זה חוק פוליטי, זה חוק אנטי-דמוקרטי, זה חוק לא חוקתי, וזה ייפסל על-ידי בג"ץ.

מאיר כהן: תודה רבה לך, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

מאיר כהן: שבע דקות לרשותך, אדוני.

חיים ילין: מה שבע?

חיים ילין: מה כמה?

מאיר כהן: מה כמה?

מאיר כהן: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, צר לי, צר לי שאנחנו עוד פעם, שוב נופלים למלכודת האנטי-דמוקרטית של מדינה דמוקרטית עם חוקים אנטי-דמוקרטיים, או אולי מה שאנחנו קוראים לו "דמוקרטיה מתגוננת".

חיים ילין: מי שלא יודע, יש הרבה סוגי דמוקרטיות, אבל הדרגה לפני שאנחנו מגיעים למצב דיקטטורי נקראת "דמוקרטיה מתגוננת", זאת אומרת, אנחנו כל הזמן צריכים להמציא את עצמנו מחדש, להמציא חוקים בעצם בשביל להצדיק את הדמוקרטיה.

חיים ילין: חוק העמותות, כמו חוק המישוש או חוק הפאבים, חוק ההדחה, כל חוק שהגיע בתקופה האחרונה, כבוד היושב-ראש, מקרב אותנו בדיוק לנקודה הזאת.

חיים ילין: מה, אני אספר לכם איך חייתי במדינה דיקטטורית?

חיים ילין: מה המשמעות של לחיות בדיקטטורה?

חיים ילין: חלק מהחוסן והביטחון הלאומי שלנו מושתת על זה שאנחנו קשובים לדעות אחרות, שיש מיעוטים בתוכנו, ואנחנו מנסים לקיים שוויון, או מה שאנחנו קוראים לו בצורה הכי פשוטה "להיות אור לגויים".

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, מישהו כיבה את השלטר בכנסת ישראל.

חיים ילין: אין אור.

חיים ילין: יש רק חושך.

חיים ילין: זה מה שאני רואה.

חיים ילין: אם אנחנו נדע לתחזק את הדמוקרטיה, ואנחנו מספיק חזקים, מה לנו לפחד?

חיים ילין: מצאתי במקורות משפט, אהבתי אותו, אקריא לכם: אין צורך להציג את הדמוקרטיה והיהדות כאילו הן מתנגדות; אדרבה, יסודות הדמוקרטיה נטועים ביהדות, ולכן אין שום סיבה שלא תהיה דמוקרטיה שבסיסה הוא יהודי.

חיים ילין: חבר הכנסת בצלאל, אתה שמעת מה שאני אמרתי?

חיים ילין: כי אתה הבאת את החוק.

בצלאל סמוטריץ': – – –

חיים ילין: הבסיס היהודי של המקורות שלנו הוא הדמוקרטיה – בבסיסה, בשוויון.

בצלאל סמוטריץ': – – – הכי דמוקרטי שיש.

חיים ילין: בשוויון.

חיים ילין: ואם אתה מסכים לזה, אז תסביר לי, בשם השקיפות – למה אתה מוכן שתהיה שקיפות רק בצד אחד של המפה, הצד שהעמותות נמצאות בו?

חיים ילין: ובצד של האנשים הפרטיים שתורמים את כל הכסף – ואתה יודע יפה מאוד כי אתה חלק מזה; גם יזמת, גם תרמת, גם בנית, גם ריכזת – למה לא?

חיים ילין: הרי החוק הזה, אני מתנגד לו, אבל אם כבר לעשות אותו, בוא נעשה אותו כמו שצריך: שגם גורמים פרטיים יהיו שם, או מה שנקרא – אני מקריא מהחוק – מדוע לא להוסיף אחרי "ישות מדינית זרה" גם "גורם פרטי זר"?

חיים ילין: לא ברור לי.

חיים ילין: למה התנגדתם, אתם בקואליציה?

חיים ילין: אתם מפחדים?

חיים ילין: הרי אמרנו בהתחלה – דמוקרטיה שמאמינה בעצמה והיא מספיק חזקה לא צריכה להתגונן.

חיים ילין: היא מספיק חזקה בשביל להצדיק את עצמה וגם לראות את השקיפות בצד הפרטי שתורם, רובו מחוץ-לארץ.

חיים ילין: ושלא נדבר על "ישראל היום", העיתון שהוא הכי בעד ממשלת ישראל ובנימין נתניהו כולו תרומה, ובו אנחנו לא נוגעים.

חיים ילין: שם לא.

חיים ילין: אסור בשום פנים ואופן.

חיים ילין: חברים יקרים, אני בא מהחקלאות.

חיים ילין: המחטא מספר אחת של הקרקע זה השמש.

חיים ילין: אין משהו אחר יותר נכון מאשר אותה שקיפות, אותו חיטוי קרקע שהשמש עושה.

חיים ילין: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אני רוצה להגיד לך משהו: אין פה חיטוי.

חיים ילין: אין חיטוי על-ידי החוק הזה.

חיים ילין: יש פה כתם אדי, כמו כתם שמן על הים, שאי-אפשר להוריד אותו.

חיים ילין: זה כתם עלינו.

חיים ילין: מה שאתה עושה הוא לא נכון.

חיים ילין: אני אתך בהרבה מאוד מלחמות, ואתה יודע את זה יפה מאוד – בלשמור על מדינת ישראל, על ביטחונה; אבל אנחנו חייבים לשמור על הדמוקרטיה.

חיים ילין: אתה לא יכול להתנפל על צד אחד אם אתה לא מאזן.

חיים ילין: ולכן, כשאתה מדבר על שקיפות – צריך שקיפות על כולם.

חיים ילין: ואני אומר לך, עכשיו אי-אפשר לשנות, אבל אני נותן לך את שיקול הדעת להגיד שגם אנחנו, שמתנגדים לחוק, צודקים.

חיים ילין: איך הוא יביא תועלת?

חיים ילין: בואו תסבירו לי עכשיו, כבוד השר.

חיים ילין: ממשלת גרמניה – ראש הממשלה עמד פה והתגאה בתרומה של ממשלת גרמניה לבניית צי הצוללות המתקדם ביותר בעולם, אבל עכשיו אותה מדינה, שגם תורמת לעמותות במדינת ישראל, היא ישות זרה, ישות עוינת זרה.

חיים ילין: איך זה יכול להיות?

חיים ילין: תסבירו לי את ההיגיון בנושא הזה.

חיים ילין: אני, תסלחו לי, לא מצליח להבין מה המדינות הנאורות באירופה יחשבו על החוק הזה, מה התועלת שתצמח לנו מעבר לזה שכנראה מישהו סימן את אותן עמותות.

חיים ילין: הייתי שותף לכל הפגישות, לכל הוועדות ולכל הישיבות.

חיים ילין: אני מודיע לכם חגיגית: החוק הזה הוא רע.

חיים ילין: התועלת שהוא יביא לחלק מהמפלגות ולקואליציה היא במחיר כבד למדינת ישראל.

חיים ילין: שוב הקואליציה מקריבה את המדינה.

חיים ילין: שוב הקואליציה מקריבה את העם.

חיים ילין: שוב הקואליציה לא תוכל להסביר את החוק הזה, האנטי-דמוקרטי, בעולם.

חיים ילין: אבל העיקר לשרוד, העיקר להיות שם.

חיים ילין: העיקר להראות לימין שאנחנו יודעים להילחם באותן עמותות שתורמים להן כספים.

חיים ילין: אני רוצה לסכם, כבוד היושב-ראש, ולומר, שבדמוקרטיה, כשבאים לחוקק יש תנאי בסיסי, והוא השוויון.

חיים ילין: השוויון, כשאתה שם אותו רק על צד אחד, הוא לא מידתי ולא חוקתי – אתה מכיר את המילים האלה – ולכן אני מציע לכולם להתנגד לחוק ולהסתייג ממנו.

חיים ילין: אבל אם כבר רוצים להעביר אותו – אז לשים באותו משפט מפתח גם ישות פרטית, ליד ישות מדינית זרה.

חיים ילין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': מה היא אמרה, שזה משהו שוויוני:

בצלאל סמוטריץ': כל מי שמקבל מישות מדינית זרה, בין מימין ובין משמאל, צריך להצהיר על זה.

חיים ילין: לא, אבל לא פרטי.

בצלאל סמוטריץ': פרטי – – –

חיים ילין: בצלאל, זה הוויכוח לכל אורך הדרך.

בצלאל סמוטריץ': דיברנו על זה בוועדה.

חיים ילין: אבל שניים שהם מיליארדרים יכולים לעשות מה שהם רוצים, מה לעשות.

מאיר כהן: חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: אבל הוא מסכים אתי.

מאיר כהן: הוא יכול להסכים אתך עד מחר, הכול בסדר.

מאיר כהן: תאפשרו לחברת הכנסת רוזין.

מאיר כהן: חברת הכנסת רוזין, עשר דקות לרשותך, גברתי.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, אתם יודעים, נזכרתי בשירו של נתן זך שאומר: "איך זה שכוכב אחד מעז" – אז איך זה שח"כ אחד מעז?

מיכל רוזין: כי מאחוריו עומדת ממשלה אחת שלמה, וקואליציה – ועכשיו כל הספסלים האלה ריקים – ממשלה מתקרנפת, מוסתת, שכל מה שמעניין אותה זה הישרדות פוליטית.

מיכל רוזין: לכן חבר הכנסת סמוטריץ מעביר כל חקיקה, דרקונית ככל שהוא רוצה, וכל העברת כספים והחלטות ממשלה – רק הבוקר בוועדת כספים 170 מיליון שקלים להתנחלויות, לגרעינים תורניים, מועצות מקומיות, עמותות הבית היהודי; מה שנקרא, אוהבים את ישראל, אבל את המקורבים – יותר.

מיכל רוזין: כן, אז העברת חוק ב-2015, שדיבר – אני מזכירה לך, אם אתה לא זוכר, על החטיבה להתיישבות, כן?

מיכל רוזין: אבל דרשת שלא תהיה חובת שקיפות על ניהול הקרקעות שבידיה.

מיכל רוזין: עוד הגדלת ואמרת, מה יקרה אם החטיבה להתיישבות תהיה שקופה, תפרסם מידע על קרקע, ואז יבואו מ"שלום עכשיו" ויעשו בזה שימוש?

מיכל רוזין: אז נראה לכם שחבר הכנסת סמוטריץ, מעניינת אותו שקיפות?

מיכל רוזין: הצחקתם אותו, פשוט הצחקתם אותו.

מיכל רוזין: הוא בכלל רצה שכל הצעת החוק הזאת תגיד דבר אחד, חד-משמעית, לא שקיפות ולא בטיח – הוא רצה שייאסר על עמותות לקבל כספים מקרנות של מדינות זרות.

מיכל רוזין: זה מה שהוא רוצה.

מיכל רוזין: בואו נגיד את האמת.

מיכל רוזין: חבל שחבר הכנסת סלומינסקי לא אמר את זה חד וחלק – לא מעניין אותו כספים שמגיעים לארץ מתורמים פרטיים, כל מיני כמרים אוונגליסטים, כספים לעיתון שמשנה פה את המהות של מדינת ישראל ומשפיע על הדמוקרטיה, תרומות גדולות לשרים, העברות כספים למיניהן; על זה הוא לא דורש שקיפות.

מיכל רוזין: הדבר היחיד שהוא דורש עליו שקיפות זה על עמותות שמאל.

מיכל רוזין: כן, איך אני יודעת שזה רק על עמותות שמאל?

מיכל רוזין: כי הרי יש חוק, והחוק הזה ברור, והחוק הזה שקוף לחלוטין.

מיכל רוזין: יש רשם עמותות, וכל אחד מדווח בצורה ברורה.

מיכל רוזין: דווקא אלה שמקבלות מהקרנות של מדינות זרות הן שקופות לחלוטין.

מיכל רוזין: תיכנס לכל אחת מהעמותות האלה – כל התרומות שהגיעו אליה מפורסמות; לעומת אותן עמותות שאתה מייצג, שבהחלט הכספים האלה סודיים ואינם שקופים לציבור.

מיכל רוזין: הרי אנחנו כבר יודעים שמדובר ב-27 עמותות ש-25 מהן הן עמותות שמאל שפועלות לסיום הכיבוש, וזה מה שמפריע לך.

מיכל רוזין: זה אך ורק רדיפה פוליטית, ולא יותר מזה.

מיכל רוזין: ארגון "עמק שווה", למשל, ארגון של ארכיאולוגים ירושלמים שמקדמים שיתופי פעולה ישראליים–פלסטיניים, שמפרסם בצורה ברורה ומדויקת מי הגופים התורמים לו – אותם אתה רוצה לחשוף.

מיכל רוזין: אבל עמותת אלע"ד, שמנהלת את הגן הלאומי עיר-דוד, ועוסקת בהשתלטות על נכסים במזרח-ירושלים, מקבלת כספים, ואותם אתה לא רוצה לשקף, כולל, כמובן, תמיכה תקציבית מהממשלה.

מיכל רוזין: אז מי הם רוב התורמים של עמותת אלע"ד?

מיכל רוזין: אנחנו לא יודעים, כי לא רק שהם לא שקופים, אלא היא גם לא מדווחת לרשם העמותות באופן תקין, כמתחייב, ובכל זאת היא מקבלת אישור מינהל תקין – מעניין מאוד איך זה קורה – ואת הדוחות הכספיים שלהם אתם לא תגלו.

מיכל רוזין: מובן שהעמותות – לצערי הרב, החוק הזה ממשיך את הקמפיין הנורא של עמותת "אם תרצו", קמפיין "השתולים" שבא לסמן ארגונים ואנשים ולסמן אותם כאויבים מבית.

מיכל רוזין: להגיד: האנשים האלה מקבלים תרומות ממדינות זרות, כדי לפגוע – לא כדי להתערב – כדי לפגוע במדיניות ממשלת ישראל, כדי לפגוע במדינת ישראל, כדי לפגוע בכל אזרחי ואזרחיות המדינה.

מיכל רוזין: זאת הסתה.

מיכל רוזין: זה המשך ההסתה של קמפיין ה"שתולים", וזה בדיוק מה שזה עושה – השתקה ורדיפה של עמותות השמאל ושל כל החברה האזרחית, ובעיקר של השמאל כולו.

בצלאל סמוטריץ': אתם מתביישים בתרומות שאתם מקבלים?

מיכל רוזין: אנחנו ממש לא מתביישים.

מיכל רוזין: הם מפורטים, הם מופיעים אצל רשם העמותות.

מיכל רוזין: הם שקופים לחלוטין.

מיכל רוזין: לכן כל החוק הזה הוא בדיחה, הוא רדיפה פוליטית.

מיכל רוזין: מה שאתה תעשה, ברגע שהם יגיעו לוועדות, כאשר הם ישבו בוועדות, אתם תתחילו להגיד לכל עמותה עכשיו: תדווחו – ממי אתם מקבלים?

מיכל רוזין: איך אתם מקבלים?

מיכל רוזין: חצי ישיבה תעבור על הדיונים האלה, כי מה שאתם רוצים לעשות זה לבייש, מה שאתם רוצים זה לעשות שיימינג.

מיכל רוזין: זה בדיוק מה שאתם רוצים.

מיכל רוזין: אתם לא רוצים שקיפות.

מיכל רוזין: אין פה משמעות לשקיפות, כי השקיפות כבר קיימת.

מיכל רוזין: מה שלא קיים זה השקיפות של התרומות הפרטיות.

מיכל רוזין: מה שלא קיים זה השקיפות של המיליונים שעוברים לעמותות הימין.

מיכל רוזין: מה שלא קיים זה השקיפות של המיליונים שעוברים למתנחלים שקונים בתים במזרח-ירושלים ובהתנחלויות, בעיר-דוד, בסילואן ובשאר מקומות.

מיכל רוזין: מה שאתם לא רוצים לחשוף זה מי משלם ומי מממן את חברי הכנסת והשרים שרצים בפריימריז, מי מממן את ראש הממשלה.

מיכל רוזין: לדברים האלה אתם לא דורשים שקיפות.

מיכל רוזין: קל לכם להיטפל לעמותות שעובדות כחוק, שהן ישרות, שהן מקבלות מקרנות שגם עליהן יש פיקוח.

מיכל רוזין: נורא נוח לקבל צוללות וטילים ונשק וסיוע כספי ומטוסים ממדינות זרות, אבל כשזה מגיע לתרומות לחברה האזרחית, אז פתאום אוי ואבוי, הם ממש מתערבים בתוך מדינת ישראל.

מיכל רוזין: החוק המביך, המיותר והמבזה הזה הוא בעצם המשך של קמפיין "השתולים".

מיכל רוזין: מדובר פה בהבל והבלים.

מיכל רוזין: הוא בא בעצם להראות היעדר חזון ומנהיגות.

מיכל רוזין: מה שהוא עושה זה המשך של השיסוי והפילוג בחברה בישראל.

מיכל רוזין: אתה צריך להתבייש לך.

מיכל רוזין: אתה צריך להתבייש.

מיכל רוזין: דרך ארץ קדמה לתורה.

מיכל רוזין: אתה צריך להתבייש במה שאתה ממשיך לעשות בכל אחת מהחקיקות שלך, בכך שאתה דואג למגזר מאוד מאוד מצומצם, שאתה ממשיך להשריש את הפילוג והשסע בחברה הישראלית.

מיכל רוזין: ההתקפות שלך הן התקפות מיותרות, הן התקפות שבאות לייצר את "מי שאתנו ומי שנגדנו", "אנחנו והם"; זה מה שאתה בא לייצר.

מיכל רוזין: אתה בא לייצר מצב שבו יסומנו ארגונים ויסומנו אנשים כבוגדים.

מיכל רוזין: זאת בדיוק הייתה המטרה של קמפיין "השתולים", ואתה ממשיך את הדבר הזה.

מיכל רוזין: בהיעדר חזון, קואליציה של ימין, שלצערי הרב מובלת על-ידי חבר הכנסת סמוטריץ, שהוא אולי הסמן הימני ביותר – הרי רובם לא מסכימים עם העמדות שלך, בין אם הן עמדות ימין קיצוני בין אם הן העמדות המשיחיות הדתיות שלך, אבל הממשלה הולכת אחריך, הקואליציה הולכת אחריך.

מיכל רוזין: אתה יכול, כמו שאמרתי, להתגאות שאולי אתה כוכב אחד יחיד שמעז, אבל זה לא באמת כבוד למדינת ישראל, והמטרות, שהן הצהרתיות, של סימון אויבים ממשיכות את מסע הדה-לגיטימציה: לדחוק ולהדוף את האופוזיציה בישראל, ובעצם את מחצית מהעם.

מיכל רוזין: צעד מביך, באמת, של פוליטיקאים קטנים חסרי כל חזון, שמבזים גם את עצמם וגם את הכנסת בפני עצמה, וכמובן את אזרחי ואזרחיות ישראל בפני העולם – מה שחושבים עלינו בעולם בגלל הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: החוק הפרובוקטיבי הזה, שבאמת המטרה שלו היא לייצר כותרות, ואולי אתה תקבל מזה קצת קולות לבית הפוליטי שלך, תרוויח נקודות בימין הקיצוני, אבל באמת, בסופו של דבר אתה מחרחר ריב, מחרחר מלחמה בתוך אזרחי ואזרחיות ישראל ומייצר באמת שנאה ועוול.

מיכל רוזין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ציפי לבני – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, גברתי.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כשנכנסתי הנה שמעתי את הצעקה: בעצם מה זה משנה?

ציפי לבני: אז מה אם מסמנים, או אם רק צריכים לדווח, הכול שקיפות.

ציפי לבני: אז תפסיקו לשאת את שם השקיפות לשווא, ובוא נדבר – למה החוק הזה נועד.

ציפי לבני: החוק הזה זה לא עניין אינפורמטיבי.

ציפי לבני: הוא נועד לגרום לנו לחשוד במניעיהם, לומר עליהם "בוגדים" בלי להשתמש במילה, מה שנקרא – מודעות בלתי נעזרת.

ציפי לבני: הרי למה שנחשוב שהם בוגדים?

ציפי לבני: כי זה מה שאתם אמרתם.

ציפי לבני: זה מה שנתניהו אמר בבחירות.

ציפי לבני: אלה עמותות השמאל שהסיעו את הערבים, שעליהם גם הכרזתם כבוגדים, ואותן צריך להעיף מהכנסת, כדבריכם, כי ממשלות זרות מממנות אותם כי הם כולם אנטישמיים והם נגד מדינת ישראל.

ציפי לבני: ובפעם הבאה שיקבל מישהו מכתב שיהיה כתוב עליו "ממומן על-ידי ממשלה זרה", האיש בראש יזכור משהו, אבל ידע: אלה בוגדים.

ציפי לבני: אז אל תבלבלו את המוח עם שקיפות.

ציפי לבני: אם הייתם רוצים שקיפות הייתם מאמצים את החוק שלי, שמדבר על זה שכל אחד, כולם ידווחו על מימון שהם מקבלים.

ציפי לבני: הדבר הזה הוא כל-כולו רק חלק ממסע של שיסוי בחברה הישראלית, שהתקיים כאן לפני, אבל במיוחד הגיע לשיא בבחירות האחרונות.

ציפי לבני: עכשיו, אנחנו שומעים בימים האחרונים הרבה נבחרי ציבור, מראש הממשלה דרך שרת התרבות ועוד, שמדברים בשם האחדות; אותם אנשים שבבוקר פועלים כדי להסית נגד חלקים שלמים בחברה הישראלית, מחוקקים נגדם, מסיתים נגדם, ומבחינתם כל משחק פוליטי שנועד לגרוף כמה קולות הוא לגיטימי.

ציפי לבני: אתם יודעים, הגיע הזמן שפוליטיקאים ילמדו שיש מחיר למילים שלהם.

ציפי לבני: בבריטניה למדו את זה עכשיו בדרך הקשה, אנחנו לומדים את זה יום-יום בדרך הקשה.

ציפי לבני: הרי חוק העמותות הוא רק סימפטום של מה שקורה לחברה הישראלית בחודשים האחרונים: הפיצול העמוק והאלים לשבטים-שבטים.

ציפי לבני: השבועות האחרונים גם הציפו מחדש את הנושא העדתי ואפליית מזרחים; במובן השלילי – כמובן, הפוסט המכוער, באמת, בכל קנה מידה, של גידי אורשר, ובמובן החיובי, בעיני – דוח ועדת ביטון, שמבקשת לעשות תיקון מערכתי שאני באמת מברכת עליו.

ציפי לבני: כל כך הרבה שנים לוקח לנו לאחות קרעים בחברה הישראלית – ללמוד לתת כבוד לאחר, לכבד תרבויות שונות.

ציפי לבני: וזה כל כך עצוב שבשעה שאנחנו מנסים לאחות חלק מהקרעים שנוצרו במשך עשרות שנים בחברה הישראלית, תוך כדי, באבחת סכין קורעים קרעים אחרים, בשיטתיות, לצרכים פוליטיים – קרעים שייקח לנו עוד עשרות שנים לתקן אותם, אם נגיע למצב שבו נשתחרר מהממשלה הזאת כבר ונוכל באמת לאחד את החברה הישראלית.

ציפי לבני: כי יש את אלה שמבקשים לתקן, ויש את אלה שמבקשים לשבור שבר, לנצל את השבר לצרכים שלהם.

ציפי לבני: הרי מי רכב על האפליה במערכת הבחירות הזאת?

ציפי לבני: לא רק שזה לא מנומס, לדעתי אסור לדבר בטלפון במליאה.

מאיר כהן: אדוני השר, אדוני השר, אני מבקש לא לדבר בטלפון במליאה.

ציפי לבני: מי שרכב על האפליה – מירי רגב בסמ"סים על בוז'י וציפי היהירים והמתנשאים, שאנחנו נעשה את הכול כדי להשפיל את עדות המזרח.

ציפי לבני: מי שאמור היה להילחם בסטיגמות משתמש בהן כדי לדקור, כדי לנקר, כדי לנצל תחושות אותנטיות ואמיתיות של קיפוח – וקיפוח גם קיים – וכל זה בשביל כמה מנדטים.

ציפי לבני: ונתניהו, הערבים שנוהרים לקלפיות באוטובוסים של עמותות שמאל במימון ממשלות זרות, זה הכול בא ביחד להגדיר מי הם האויבים.

ציפי לבני: הוא זה שקורא לאחדות בעם?

ציפי לבני: איפה בגין שקרא "לא למלחמת אחים" ואיפה רגב ונתניהו שמייצרים אותה?

ציפי לבני: הרי חוק העמותות שעולה היום זה אחד הסכינים שבהם משתמשים ליצור את הקרע הזה, יחד עם חוקי ההדחה למיניהם; אלה שיוצאים, בצדק, נגד הערות גזעניות ונגד אפליה, ממשיכים מייד במילת הקסם "אחדות" תוך כדי יצירת שסע אחר.

ציפי לבני: נתניהו רק לאחרונה, בהתייחסו לדברים המכוערים, באמת, מכוערים, של מבקר הסרטים אורשר, אומר: "כנגד הקולות המנסים לזרוע פירוד בינינו, עלינו לפעול יחד לאחדות בעם ישראל" – ותוך כדי נגיש את הצעות החוק האלה, שמבקשות להוציא, כנראה, מקרב עם ישראל שהוא רוצה לאחד את אלה שלא חושבים כמוהו.

ציפי לבני: מזכיר לי את העניין הזה של השמאלנים ששכחו להיות יהודים, רק בדרך אחרת; או יאיר לפיד, שבעודו משסה את הציבור נגד "שוברים שתיקה" ועיתון "הארץ" הוא מוסיף: "הדרך להיאבק בהם היא לא להיות כמוהם, אלא ללכת למקום המאחד, המחבר, הלא-פוגעני" – וטאח, פוגע.

ציפי לבני: הרי אי-אפשר להסית בבוקר ובערב לקרוא לאחדות.

ציפי לבני: עכשיו, תראו, זה קל לקרוא לאחדות נגד אויב משותף.

ציפי לבני: אבל אחדות נגד אויב משותף זה תנאי בסיסי לחברה, אבל זה לא מספיק, וצריך להתגבר פה על הפיתוי הפוליטי לסמן אויבים מבית.

ציפי לבני: הרי האחדות, שהיא הכמיהה האמיתית של אזרחי מדינת ישראל, לא יכולה להיות רק כי יש לנו אויבים מבחוץ, ואסור שהיא תהיה כי המצאנו, או יש מי שממציא, אויבים מבית.

ציפי לבני: ואם כבר מדברים על עוינות לישראל, הרי החוק הזה פוגע בישראל בעולם, הוא זה שמוציא את דיבתנו רעה יותר מכל עמותה שצריכה לומר ממחר בבוקר שהיא מקבלת כסף מממשלות זרות.

ציפי לבני: זה הנזק שעושה ממשלת ישראל בכספה, בחוקיה, בדיבוריה ובמדיניות שלה.

ציפי לבני: אבל אני לא רוצה לדבר רק על הפגיעה בדימוי של ישראל בעולם, כי זה בעיני מפלטם של הפחדנים – לדבר רק על הסברה, ועל דימויים, ולא להילחם על המציאות כאן.

ציפי לבני: הרי המקום הכי חם בגיהינום שמור למי שבימים של משבר מוסרי שומר על נייטרליות.

ציפי לבני: והחוק הזה הוא חלק משבר מוסרי, ובעיני נייטרליות זה גם ללכת למקום הנוח של רק "מה יגידו בעולם".

ציפי לבני: החוק הזה כאמור נועד לסמן אנשים, לא במובן הטכני אלא לסמן אותם כבוגדים, כדי שכל העם המאוחד הזה יוציא ויקיא אותם מקרבו וישנא אותם ביחד.

ציפי לבני: רבותי, מי שצריך להילחם על תיקון עדתי לא חייב להיות מזרחי, להפך; ומי שנלחם על שוויון מגדרי לא צריך להיות אישה; ומי שנלחם על שוויון למיעוטים לא צריך להיות ערבי.

ציפי לבני: ומי שנלחם על זכותם של חברי הקהילה הלהט"בית לחיות בשוויון ובכבוד לא צריך להיות הומו או לסבית.

ציפי לבני: אתם יודעים, הייתה נערה כזאת שיצאה למצעד הגאווה בירושלים רק כדי להזדהות, להילחם, לעזור לשוויון, ונרצחה.

ציפי לבני: ועכשיו אני קוראת שמסרבים לבוא לטקס – – – לציין את הירצחה, ואני מקווה שגם היא תוכל לקבל באמת את הכבוד שכל כך מגיע לה.

ציפי לבני: אבל מי שנלחם – שירה בנקי נרצחה במצעד הגאווה, ואני קוראת היום שרוצים לציין את הירצחה במצעד הגאווה הנוכחי, ויש כאלה שמסרבים לבוא, אז אני חושבת שזה דבר שראוי לתיקון.

ציפי לבני: מי שנלחם כמונו על זכויות של העמותות – שאיננו מסכימים תמיד עם עמדותיהן, ואני מודה שאני לא מסכימה עם חלק מהעמותות, או שאני מוצאת לעצמי דרכים אחרות לתת ביטוי לעמדות אחרות.

ציפי לבני: אבל גם אם אני לא מסכימה אתם, אני אלחם על זכותם לדבר ולהיות קיימים בציבוריות הישראלית בלי שיסמנו אותם.

ציפי לבני: זאת המהות של חופש ביטוי ודמוקרטיה.

ציפי לבני: והדמוקרטיה בישראל היום זקוקה להגנה לא פחות, ולא צריך לצטט את וולטר בשביל זה.

ציפי לבני: ואני אומרת היום גם לחברי באופוזיציה – אנחנו צריכים להיות נכונים לשלם מחיר פוליטי.

ציפי לבני: לא לוותר על זכותם של אלה שאנחנו חולקים על מה שהם עושים, ולאפשר להם לומר את הדברים האלה.

ציפי לבני: אנחנו מייצגים לא רק את עצמנו פה, אלא את כל מי שחושב אחרת מהממשלה; כל מיעוט שעלול להידרס על-ידיה.

ציפי לבני: והמאבק הזה הוא המאבק האמיתי של מי שאכפת לו באמת מהחברה הישראלית ולא רק מכמה מנדטים הוא יקבל בבחירות הבאות.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שבע דקות לרשותך, אדוני.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לחשוף בפני חברי הכנסת את צבא האמת של הדה-לגיטימציה.

יואל חסון: המון גזענים יש לנו כאן במדינה.

יואל חסון: קראנו גם היום בפייסבוק את המילים המגעילות והדוחות של אריה רוטנברג, שפרס משנה גזענית בדף שלו.

יואל חסון: באמת, כמות טינופת שיצאה ממקלדת של אדם בזוי, שלא ראוי כלל לתת לו במה.

יואל חסון: אבל אני מבקש, חברי חברי הכנסת, לשאול שאלת תם את חברי בליכוד: איפה אתם?

יואל חסון: איפה אתם?

יואל חסון: איך לא שמעתי את הזעקות של מירי רגב ושל חברי הליכוד, אחרי שצברתם כזאת מיומנות מיוחדת באיתור של פוסטים כאלה כמו טיל יירוט?

יואל חסון: למה חבורת הצדקנים מספסלי הליכוד לא זועקים לשמים?

יואל חסון: התשובה, חברי חברי הכנסת, התגלתה היום בריאיון של רוטנברג ב"גלי צה"ל".

יואל חסון: מתברר, חברי, שאריה רוטנברג היה האיש מאחורי קמפיין ה"מהפך" של מנחם בגין; הוא היה הקמפיינר של מפלגת הליכוד; הוא זה שהניע את הסחף העדתי שהביא לניצחון הליכוד בבחירות, חבר הכנסת ביטן.

יואל חסון: וכך אמר רוטנברג בריאיון: אני מכיר מצוין את הליכוד – הוא אומר – הייתי שם עם בגין כשהוא אמר:

יואל חסון: קחו את הצ'חצ'חים ותהפכו את זה עכשיו לנושא המרכזי של מערכת הבחירות.

יואל חסון: השתיקה שלכם, חברי בליכוד, כאשר מדובר ברוטנברג, מנהל הקמפיין שלכם, מוכיחה שאתם מכונת דה-לגיטימציה משומנת לגזענים; מכונה שפועלת, כך מתברר, רק כשמדובר באנשים שאפשר לתייג אותם כאחרים, כשמאל, לא מהמחנה שלנו.

יואל חסון: זאת, חברי חברי הכנסת, מכונה מכוערת של דה-לגיטימציה שמופעלת ישירות מלשכת ראש הממשלה ומלשכות שרי הליכוד.

יואל חסון: וכך כולכם השתתקתם כשמדובר בפרסומאי שלכם, בשר מבשרה של מפלגת הליכוד, או אולי סוג של סייען.

יואל חסון: הרי בלעדיו חברי הכנסת של הליכוד לא היו עושים מהפך, ואתם חבים לו תודה גדולה על הכול, אז ברור שלא תגנו אותו.

יואל חסון: הצביעות הזאת של חברי הליכוד מחדדת שוב ושוב עד כמה אין לכם כלום מאחורי הדיבורים.

יואל חסון: תשע שנים הליכוד בשלטון; תשע שנים, ורק לאחרונה, בעידן המודרני, גיליתם מחדש את הטריק של הקיפוח העדתי, הקיפוח המזרחי.

יואל חסון: אם יש כל כך הרבה קיפוח, אם יש כל כך הרבה אפליה, מדוע הליכוד לא עשה דבר בקרוב לעשר שנות השלטון הרצופות שלו בראשות נתניהו?

יואל חסון: שבע שנים הליכוד החזיק בתיק התרבות – עדיין מחזיק; ועדיין: אחרים, השמאל – כולם אשמים בהדרת התרבות המזרחית.

יואל חסון: שבע שנים התרבות פה מנוהלת על-ידי שרי הליכוד, ועדיין הדרת התרבות המזרחית – אשם בשמאל, אשמים במפלגות אחרות, רק לא הליכוד.

יואל חסון: והחינוך?

יואל חסון: מה קרה פתאום עם החינוך?

יואל חסון: מהפכת החינוך לא הייתה בראש מעייניה של ממשלת הליכוד מזה תשע שנים, אז למה התעוררתם עכשיו?

יואל חסון: האיזון העדתי בתרבות, באקדמיה ובמשק נמצא ממש בראש מעייניו של ראש הממשלה מטעם הליכוד.

יואל חסון: זה כל כך בוער בעצמותיו, חברי חברי הכנסת, עד כדי כך שהוא מינה – שימו לב, חברים – הוא מינה לא פחות משני שרים מזרחיים מתוך 12 שרים של הליכוד.

יואל חסון: שני שרים מזרחיים, זה בהחלט יפה.

יואל חסון: בקדנציה הקודמת של נתניהו התמנה רק מזרחי אחד לשר, ובקדנציה שלפניה שני שרים בלבד.

יואל חסון: אין טובים מכם – – –

מאיר כהן: אדוני השר, תיגשו הצדה ותדברו, בבקשה.

מאיר כהן: אתם מדברים מתחת לדוכן, זה מפריע לנואם.

יואל חסון: אין טובים מכם, חברי הכנסת של הליכוד, בשיסוי, בפילוג, ביצירת קרעים בעם ישראל.

יואל חסון: וככה מכונת הדה-לגיטימציה של הליכוד פועלת: כשיוצאת אמירה של מישהו שהוא לא מבשרכם, באופן טבעי אתם מגנים אותה בכל מאודכם; אבל כשמתבטא בגזענות אחד משלכם, ליכודניק או כל סייען, השתיקה רועמת.

יואל חסון: חברי הכנסת, נוצרת נוסחה מטורפת: ככל שאנחנו מגנים יותר את הגזענים, אתם משייכים אותה אלינו.

יואל חסון: אתם רק קורעים את העם הזה לגזרים יותר ויותר.

יואל חסון: פעם אחרי פעם נחשף השקר של הליכוד.

יואל חסון: השיח על הקיפוח הוא כלי פוליטי, שנועד לתת להם עוד כוח, כוח שאתו אתם בליכוד תנסו להיבחר פעם אחרי פעם כדי לא לעשות כלום ולא לשנות דבר.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, בקריירה הפוליטית שלי מעולם, מעולם, לא עשיתי שימוש במוצאי כדי להרוויח נקודות, וכואב לי, כואב לי באמת, שגורמים פוליטיים כמו השרה רגב ואחרים משסים ציבורים אחד בשני כדי לגרוף הון פוליטי.

יואל חסון: אורשר, רוטנברג – הם לא מעניינים.

יואל חסון: הם באמת לא מעניינים.

יואל חסון: הם במיוחד מפריעים, כי הם הופכים להיות עוד כלי בארגז הכלים של מסיתים כמו השרה רגב, שעושים בו שימוש כדי לחלק ולפלג את הארץ הזאת ואת המדינה הזאת ואת החברה הזאת.

יואל חסון: לסיום, אדוני היושב-ראש, דבר אחד השתנה, והוא השתנה בצורה חדה וברורה: אנחנו סיימנו לעבוד אצלכם.

יואל חסון: פיכם ולבכם אינם שווים.

יואל חסון: כל מה שמעניין אתכם הוא הקרע בעם.

יואל חסון: אנחנו נפסיק להיות מכונת הגינויים, ואנחנו נצליח ונוכיח שכל האמירות האלה הן לא יותר מתוכנית פוליטית סדורה שנועדה לשמר שלטון כושל.

יואל חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת איימן עודה, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שבע דקות לרשותך.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת וחברות הכנסת, אני שואל את עצמי, איך אפשר להסביר את חוסר הביטחון הנורא הזה שלכם?

איימן עודה: אתם בשלטון כבר כל כך הרבה שנים; שש שנים ברצף אותו ראש ממשלה; יש לכם קואליציה רחבה עם רוב ברור; מנהיגים את המדינה לפי ראות עיניכם; מחוקקים חוקים גזעניים, ואפילו הקומבינה על הגז מתקדמת.

איימן עודה: ועדיין, עדיין אתם מתנהגים כעכברים מפוחדים: מחוקקים עוד ועוד חוקים להגן על הזכויות של הרוב ולהשתיק את המיעוט; עסוקים מבוקר עד ערב ברדיפה מתמדת ואובססיבית של כל מי שלא מסכים אתכם; לא מסוגלים להתמודד עם שום אמירה ביקורתית.

איימן עודה: אולי אני צריך למצוא נחמה בכך שסימנתם לכם עוד כמה אויבים למעט הערבים הנוהרים וחברי הכנסת הערבים, שלפי התגובות שלכם ניתן להבין שאמירה אחת של אחד מאתנו ממש מסוגלת למוטט פה את השלטון.

איימן עודה: רשימת העמותות שביקשתם לסמן באות קין היא רשימה של כבוד; שורה של עמותות וארגונים אמיצים שנראה שרק הולכים ומתעצמים למול קמפיין הדה-לגיטימציה שלכם: "סיכוי", "בצלם", "שוברים שתיקה", מרכז הייעוץ הערבי לחינוך, האגודה לזכויות האזרח, "עיר עמים", "יש דין", האגודה לתרבות ערבית, "קואליציית נשים לשלום", "גישה", הטלוויזיה החברתית.

איימן עודה: שני סוגים של ארגונים בחרתם לרדוף: אלה שעובדים למען השוויון ואלה שנאבקים נגד הכיבוש.

איימן עודה: ובכך סימנתם בצורה ברורה מי הם אויביכם – השלום והשוויון.

איימן עודה: אני גם יודע ומבין שאתם מנסים להפחיד ולהעלים את הארגונים הבודדים שפועלים ונאבקים בזירה הציבורית עבור שוויון לציבור הערבי.

איימן עודה: כי המטרה שלכם היא לבודד אותנו, ואני יודע איזה עבודה נפלאה הארגונים האלה עושים וכמה הם מפריעים לכם.

איימן עודה: הרי העמותות האלה, שאתם עסוקים יומם וליל ברדיפתן תחת הכותרת השקרית והצבועה של שקיפות, סך תקציבן, של כולן ביחד, הוא בערך בגודל התקציב של עמותת מתנחלים אחת בשם אלע"ד.

איימן עודה: ובניגוד לארגונים האלה, שתורמיהם מפורסמים ככה, פשוט, באתר האינטרנט שלהם, באלע"ד הכסף מגיע ממקורות עלומי-שם באיי-סיישל, כמיטב מסורת השקיפות.

איימן עודה: והשקר הבא הוא, כמובן, מימון החוץ, שכל כך מדאיג את ראש הממשלה ואת שורת מממניו – שורה של מיליארדרים מפוקפקים מחו"ל שאפילו קנו לו עיתון.

איימן עודה: אבל היום, היום אתם בוחרים להוריד עוד חלק ממסכת הצביעות.

איימן עודה: לא כאן ולא בחו"ל אין אדם שמאמין בכנות שהחוק הזה עוסק בשקיפות.

איימן עודה: החוק הזה הוא עוד חלק מקמפיין של רדיפה פוליטית, אבל לפחות הפעם זה ברור.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני גם שואל את עצמי כיצד זה ייתכן שאם חייל יורה בראש של אדם פצוע ששוכב על הרצפה, ללא יכולת לנוע או להגיב, אז הוא הבן של כולכם, בן שצריך לאהוב ולשמור; כל כך מסכן וחסר ישע שראש הממשלה מתקשר לחזק את הוריו.

איימן עודה: אבל אם החייל, הבן הזה, ילך בתום השירות ויספר את חוויותיו ככובש ויספר על המשמעות היומיומית של קיום משטר צבאי על אוכלוסייה אזרחית, אז הוא הופך לבוגד, שתול, גיס חמישי או בעצם יתום, כי הרי אז הוא כבר לא הבן של אף אחד.

איימן עודה: אתם לא סתם עוסקים באובססיביות בהסתה נגד ארגון "שוברים שתיקה", ולפי הטרנד האחרון – גם נגד בנות-זוגם.

איימן עודה: אני מבין ויודע ממה אתם מפחדים.

איימן עודה: אתם יודעים כמה עדין מסך הזכוכית שמונע מהציבור שלכם להבין את המחיר הנורא שגם הם משלמים בשביל להיות כובשים.

איימן עודה: אתם בונים חומות ומחוקקים חוקים שיקלו עליכם לעצום את העיניים.

איימן עודה: אבל כמו בכל מאבק, לאורכו ולרוחבו של העולם, של מיעוט ילידי שנאבק לצדק ולשוויון, אתם יודעים שיום אחד העיניים, שנפקחו כבר בכל העולם, ייפקחו גם כאן.

איימן עודה: אז אתם תצביעו היום ותעבירו עוד חוק אנטי-דמוקרטי; חוק שאין לו כמעט שום משמעות מעשית, מעבר לרצון לתייג ולייצר דה-לגיטימציה לאותם ארגוני זכויות אדם שכל כך מפחידים אתכם.

איימן עודה: אבל הפחד הזה שלכם יש בו גם תקווה – מחול הטירוף שלכם, שהולך ומקצין מיום ליום, יש בו כבר הניצוץ של היום שאחרי: היום שאחרי הכיבוש, היום שבו נחיה בחברה דמוקרטית ושוויונית, היום שבו נזכה לחיות בשלום.

איימן עודה: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איימן עודה.

יואל חסון: עכשיו חברת הכנסת יעל גרמן.

יואל חסון: בבקשה, גברתי, הגעת בזמן.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר – –

יואל חסון: יש לך עד 20 דקות.

יעל גרמן: יפה מאוד.

יעל גרמן: אשתדל למלא אותן.

יואל חסון: את לא חייבת.

יעל גרמן: לא חייבת.

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: – – חברותי חברות הכנסת וחברי חברי הכנסת, בעיני היום הוא יום מאוד מאוד עצוב.

יעל גרמן: הוא יום מאוד מאוד עצוב מפני שחוק העמותות – הוא עומד בניגוד לכל ערכי היסוד שלנו, שעליהם אנחנו גדלנו מאז קום המדינה; הוא פוגע בעקרונות שאבותינו הניחו לפנינו עם הקמת מדינת ישראל.

יעל גרמן: ועד כמה שכולנו מכירים, אולי זה המקום שוב להזכיר לכולנו מה נכתב ומה עדיין כתוב במגילת העצמאות: "מדינת ישראל תהא מושתתת על יסודות החירות, הצדק והשלום לאור חזונם של נביאי ישראל".

יעל גרמן: היא "תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין".

יעל גרמן: היא "תבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך ותרבות" וכו' וכו'.

יעל גרמן: והנה, בא כאן חוק העמותות וברגל גסה רומס את אותם עקרונות שאבותינו חקקו וכתבו וחתמו כאשר הם חתמו וניסחו את מגילת העצמאות.

יעל גרמן: חוק העמותות גם פוגע בעקרונות הדמוקרטיה כפי שהעולם רואה זאת.

יעל גרמן: אבל אני לא רוצה לצטט.

יעל גרמן: אני לא רוצה לצטט, לא את ראשי האיחוד האירופי, שמתנגדים לו; לא את שגריר ארצות-הברית, שפנה לראש הממשלה וביקש ממנו שלא להעביר את החוק הזה; אני לא רוצה לצטט את ה"וושינגטון פוסט", לא את נציגי הליגה נגד ההשמצה, לא את התנועה הרפורמית ולא את הארגונים היהודיים הרבים בעולם.

יעל גרמן: אני דווקא רוצה כאן היום להסתמך על אילנות גבוהים, משלנו, על אנשים מכאן, שבאו ואמרו עד כמה חשוב לקיים את חופש הביטוי.

יעל גרמן: ואני אתחיל דווקא בפסק-הדין המאוד-מאוד ידוע, על "קול העם", שבו כתב השופט אגרנט כי "מערכת החוקים לפיהם הוקמו – – – המוסדות הפוליטיים בישראל, מעידים כי אנחנו אכן מדינה שיסודותיה דמוקרטיים".

יעל גרמן: ולכן, בא השופט אגרנט ואומר: "מחובתנו לשים את לבנו לדברים שהוצהרו" במגילת העצמאות, הן מבחינת הפרשנות המשפטית לחוקי המדינה.

יעל גרמן: "הדמוקרטיה", מוסיף ואומר השופט אגרנט, "מהווה בראש וראשונה משטר של הסכמה.

יעל גרמן: היפוכו של משטר המתקיים בכוח האגרוף.

יעל גרמן: התהליך הדמוקרטי הוא אפוא תהליך של בחירת המטרות המשותפות של העם ודרכי הגשמתן בדרך הבירור – – – המילולית – – – כל התהליך הנזכר אינו אלא תהליך של בירור האמת – – – והנה, לשם בירור אמת זו משמש העיקרון של הזכות לחופש הביטוי" גם אמצעי וגם מכשיר, "הואיל ורק בדרך של ליבון 'כל' ההשקפות והחלפה חופשית של 'כל' הדעות עשויה – – – 'אמת' להתבהר, הרי שיש לשמור על חופש הביטוי ויש לשמור על חופש הבעת הדעה".

יעל גרמן: אבל קדם לשופט אגרנט זאב ז'בוטינסקי, אשר כתב: "דמוקרטיה פירושה חופש.

יעל גרמן: גם שלטון הנתמך על-ידי רוב יכול לשלול את החופש.

יעל גרמן: ובמקום שאין ערובות לחופש הפרט – שם אין דמוקרטיה".

יעל גרמן: ז'בוטינסקי היה מורו ורבו של מנחם בגין, שחזר ואמר דברים דומים, ובשנת 1956 כאן, בכנסת ישראל, הפציר בפני הבית ואמר: "היינו מציעים שהבית – – – יגביל מרצונו החופשי את סמכויותיו ויאמר שהכנסת לא תחוקק – – – חוק שיש בו הגבלת חופש הביטוי".

יעל גרמן: חוק העמותות מתיימר, לכאורה, לבוא ולהוסיף שקיפות.

יעל גרמן: הוא אפילו נקרא כך – חוק השקיפות.

יעל גרמן: האומנם?

יעל גרמן: האומנם החוק הזה מדבר על שקיפות?

יעל גרמן: האומנם אין שקיפות היום, בחוק העמותות הקיים?

יעל גרמן: אבל אפשר פשוט לפתוח את חוק העמותות הקיים, והבאתי אותו; סעיף 36א(ב), וכך נאמר פה: עמותה שמחזורה עולה על 300,000 שקלים חדשים תציין בדוח הכספי, לפי סעיף 36, אם קיבלה או לא קיבלה בשנה שאליה מתייחס הדוח הכספי תרומות מישויות מדיניות זרות, ששוויין המצטבר עולה על 20,000 שקלים.

יעל גרמן: בפסקה זו, "מחזור" – כהגדרתו בתוספת השנייה.

יעל גרמן: קיבלה העמותה תרומות, יצוינו בדוח הכספי כל אלה: זהות נותן התרומה, סכום התרומה, מטרת התרומה, ייעודה, התנאים לתרומה, לרבות ההתחייבויות שנתנה העמותה בנוגע לתרומה בעל-פה או בכתב, במישרין או בעקיפין, אם יש כאלה.

יעל גרמן: על העמותה לעשות כל שביכולתה כדי לדעת אם התרומה הגיעה מישות מדינית זרה, וחובת הדיווח כאמור בסעיף זה תחול אם ידעה או היה עליה לדעת שהתרומה היא מישות מדינית זרה כאמור.

יעל גרמן: ואני שואלת אתכם, האם אין כאן שקיפות מספיקה?

יעל גרמן: מה עוד צריך לדעת על עמותה שמקבלת תרומות מישות מדינית זרה?

יעל גרמן: הכול קיים וכתוב בחוק העמותות הנוכחי.

יעל גרמן: שקיפות מבקשים?

יעל גרמן: איזה שקיפות?

יעל גרמן: הרי היא ישנה.

יעל גרמן: ונניח שבאמת החוק הזה מתיימר להיות חוק השקיפות, אז מדוע הוא עוצר בעמותות שמקבלות את מרבית התרומות שלהן ממדינה זרה?

יעל גרמן: מדוע הוא לא ממשיך, כפי שזה מתבקש, ומבקש להחיל את השקיפות גם על אותן עמותות שמקבלות תרומות מגופים פרטיים?

יעל גרמן: ולא די, אנחנו אפילו ביקשנו להחיל את זה, אומנם, לעשות את החוק שוויוני בכך שהוא יחול גם על עמותות שמקבלות תרומות מגורמים פרטיים, ואמרנו, אפילו נצמצם – לא אותם חוקים ולא אותם כללים החלים על עמותות שמקבלות את התרומות ממדינה זרה יחולו על עמותות שמקבלות מישות פרטית.

יעל גרמן: אבל גם לזה לא הסכימו, מפני שהחוק הזה לא בא להוסיף שקיפות.

יעל גרמן: מטרתו לא הייתה – ואינה – להוסיף שקיפות.

יעל גרמן: באים ואומרים לי: אוקיי, מתחת לשולחן: נכון, אנחנו לא מדברים על שקיפות, אבל אנחנו מדברים על דבר אחר.

יעל גרמן: אנחנו חושבים שעמותות שמקבלות תרומות ממדינות זרות הן סוכן זר.

יעל גרמן: ואני רוצה לשאול את מי שחשב על חוק העמותות, האם ארצות-הברית, שווייץ, גרמניה, צרפת ואנגליה הן אויבות שלנו?

יעל גרמן: הן סוכנים זרים?

יעל גרמן: האם מדינת ישראל לא מקבלת כסף – ונשק – מאותם גורמים ומאותן מדינות שנותנות תרומות לעמותות שהיום באים לחוקק חוק נגדן?

יעל גרמן: הרי ברור שכן.

יעל גרמן: זאת אומרת שגם כאן לא אומרים אמת.

יעל גרמן: גם מה שמתחת לשולחן הוא לא נכון.

יעל גרמן: אז מה גרם לממשלה לחוקק את חוק העמותות?

יעל גרמן: מה כואב לממשלה בעמותות שמקבלות כספים ממדינות זרות, שצריך היה לחוקק חוק שכל העולם יתנגד לו?

יעל גרמן: שמנוגד לעקרונות של הדמוקרטיה?

יעל גרמן: שמסלף את רוח מגילת העצמאות שלנו?

יעל גרמן: אולי הממשלה מפחדת מביקורת?

יעל גרמן: אולי אותן עמותות שהגדירו אותן בחוק העמותות – ואנחנו יודעים מי הן, כי יצאה רשימה – עמותות שכולן עוסקות בזכויות האזרח, אבל גם, רחמנא ליצלן, מדי פעם הן גם מעבירות ביקורת על הממשלה.

יעל גרמן: אז אולי הממשלה מבקשת כאן להשתיק ביקורת?

יעל גרמן: אולי הממשלה מפחדת מאותן עמותות, שאומרות דברים שאינם נעימים לאוזניה?

יעל גרמן: אולי העמותות באמת מתנגדות למדיניות של הממשלה?

יעל גרמן: אולי מישהו בממשלה פשוט התבלבל בין הריבון, שהוא העם, לבין ממשלה?

יעל גרמן: ממשלה צריכה לייצג את הריבון, ולא להפך.

יעל גרמן: יש הבדל בין שלטון, ממשלה, ראש ממשלה ושרים, לבין רצון העם.

יעל גרמן: ולפעמים רצון העם, חלק ממנו, שונה מהמדיניות של הממשלה, וזה לגיטימי, ונכון, ורצוי, ובריא, שיהיה אפשר להביא ולהביע דעות שונות מאלו המובעות ומובאות על-ידי הממשלה.

יעל גרמן: זוהי דמוקרטיה – חופש הבעת דעה, מגוון הדעות.

יעל גרמן: על כך דיבר אגרנט.

יעל גרמן: על כך דיבר ז'בוטינסקי.

יעל גרמן: על כך דיבר בגין.

יעל גרמן: על כך מדברים כולם.

יעל גרמן: ואני רוצה להזכיר לחברי בליכוד, שהאות הראשונה המתנוססת בגאון במילה ליכוד היא למ"ד, ואני בטוחה שכולם יודעים מה הלמ"ד הזאת מייצגת.

יעל גרמן: הלמ"ד הזאת מייצגת את הליברלים, שהיו חלק מהליכוד.

יעל גרמן: אותם ליברלים – – –

יעקב מרגי: הם לא יודעים.

יואל חסון: אלה שיושבים פה היום לא יודעים את זה.

יעקב מרגי: הם שכחו.

יואל חסון: אני לא יודע אם הם ידעו.

אילן גילאון: לא, זה מייצג את הלקקנים.

יעל גרמן: אותם ליברלים – –

יואל חסון: כשאתה מתעורר, אתה מתעורר שנון.

יעל גרמן: – – שלא חשבו שיש הבדל בין שמירה על זכויות האזרח, בין שמירה על חופש הפרט, על כבוד האדם ועל חופש הבעת הדעה, לבין אהבת העם והארץ.

יעל גרמן: כן, חברי, אני רוצה לומר לכם חדשה אדירה – אפשר לאהוב את המדינה הזאת אהבה עזה; אפשר להיות פטריוטים, לשרת בצבא ולשלוח ילדים לשרת בצבא, ולא לרצות לעזוב את המדינה הזאת, ולרצות לעשות את כל מה שאפשר רק כדי שיהיה בה טוב, ועם זאת לחשוב שצריך לשמור על זכויות אדם ועל זכויות הפרט.

יעל גרמן: אין סתירה בין השניים.

יעל גרמן: פעם בליכוד ידעו את זה, היום שכחו את זה.

יעל גרמן: היום חושבים שמי שמעביר ביקורת הוא לא פטריוט.

יעל גרמן: היום יודעים לחלק את העם לשניים: לרעים – השמאל, אלה שמעבירים ביקורת, עמותות ששומרות, רחמנא ליצלן, על זכויות האזרח וזכויות הפרט – ולטובים, אלה שבימין, שמהנהנים.

יעל גרמן: מי אמר, מה זה למ"ד?

יעל גרמן: לא אחזור על מה שאמרו לי כאן.

יעל גרמן: אלה שרק יודעים לומר כן.

יעל גרמן: אלה שלא יודעים להעביר ביקורת.

יעל גרמן: אלה שמעוורים את עיני הממשלה ואת עיני הציבור.

יעל גרמן: אין סתירה בין זכויות אדם וזכויות פרט, אין סתירה בין חופש הבעת דעה, אין סתירה בין שמירה על כבוד האדם – לבין אהבת המדינה הזאת, מדינת ישראל, ואהבת עם ישראל.

יעל גרמן: חוק העמותות אומר אחרת.

יעל גרמן: חוק העמותות בא להדיר, בא לסווג, בא לסמל, בא להפריד, בא להקצות מחמת מיאוס את אותן עמותות שאוהבות את המדינה בדיוק כמו אלה שיושבים בימין אבל חושבות אולי אחרת מן הממשלה.

יעל גרמן: ואני רוצה לסיים ולומר משהו שאמר תומס ג'פרסון, ואני נורא אוהבת לצטט אותו.

יואל חסון: לכי על זה.

יעל גרמן: כאשר הממשלה חוששת מהציבור – אורי, אני אתן לך את הציטוט המדויק, אתה לא האמנת לי שהוא אמר את זה.

יעל גרמן: אתה תקבל את זה.

אורי אריאל: ג'פרסון – – –

יעל גרמן: תומס ג'פרסון.

אורי אריאל: – – – מהכנסת, או רב חשוב?

יעל גרמן: אנחנו אחר כך נדבר עליו, מי הוא היה.

יעל גרמן: כאשר הממשלה – – –

יואל חסון: הוא חייב להיות רב?

יואל חסון: אם הוא לא רב, לא צריך לשמוע?

יעל גרמן: אורי לא האמין שהוא אמר זאת – כאשר הממשלה חוששת מהציבור, זוהי חירות; כאשר העם מפחד מהממשלה, זוהי דיקטטורה.

יעל גרמן: היום אנחנו צריכים להחליט אם אנחנו רוצים לתת יד לחוק מפלה, בלתי שוויוני, הבא להטיל מורא ולהגביל את חופש הביטוי, או שאנחנו רוצים להיות נאמנים לעקרונות של מנהיגינו מימין ומשמאל, תוך שמירה על הדמוקרטיה שלנו.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: תיקון היסטורי שהוא חשוב: הלמ"ד נולדה מגח"ל – גוש חירות ליברלים – שאחר כך יצר את הליכוד.

יעל גרמן: הלמ"ד היא של הליברלים.

יואל חסון: כן, סגן המזכירה גם ציין את הדבר הזה, והיה חשוב להגיד את העדכון הזה, אבל הלמ"ד – כבר מי זוכר מה היא הייתה.

יואל חסון: עכשיו חברת הכנסת סתיו שפיר.

זהבה גלאון: – – –

יואל חסון: סליחה, סליחה.

יואל חסון: זהבה גלאון.

יואל חסון: בשמחה.

זהבה גלאון: הכול בסדר.

יואל חסון: מה שנקרא "זה לא אישי, זה פרלמנטרי".

יואל חסון: שבע דקות.

זהבה גלאון: לא, אני עשר.

זהבה גלאון: לא סגרנו על שבע.

יואל חסון: עשר דקות.

יואל חסון: כן, כן.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האחרונים, בכל פעם שאני עולה על הדוכן אני רוצה להגיד: איזה חוק מחפיר, וזה החוק הכי נורא שהכנסת חוקקה, ואין בושה ואתם כבר עושים את זה מהמקפצה, ואני מודה שכבר נגמר לי מילון המושגים כדי לתאר את עוצמת החרפה, את עוצמת הבושה.

זהבה גלאון: אני כבר לא יודעת איך לתאר.

זהבה גלאון: כל יום חוק אחר: פעם זה חוק ההדחה, ופעם זה חוק V15, והיום הזה חוק השקיפות, או איך שלא קוראים לו.

זהבה גלאון: זו לא שקיפות, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: זה חוק שהמטרה שלו היא מטרה פוליטית.

זהבה גלאון: זה חוק שנחקק כאחד החוקים במסגרת כל החוקים האנטי-דמוקרטיים בעונת הציד, בקדנציה הזאת של אחרי הבחירות, עונת הציד של ארגוני זכויות האדם, יוזמה שבאה לסתום את הפה לכל מי שמבקש לבקר את מדיניות הממשלה הזאת, את מדיניות השלטון, לכל מי שמבקר את העובדה שישראל שולטת חמישה עשורים על מיליוני בני-אדם, שישראל ממשיכה בכיבוש קרוב לחמישה עשורים.

זהבה גלאון: זה החוק, זו לא שקיפות, זו רדיפה פוליטית.

זהבה גלאון: במקומות אחרים היו קוראים לזה מקארתיזם, ויש כאן ממשלה או קואליציה שמשתמשת בכוח הקואליציוני שלה.

זהבה גלאון: אמרנו את זה היום בהקשר הזה לחבר הכנסת קיש, על היוזמה ההזויה שלו להגביל את זכותם של חברי כנסת לעתור לבג"ץ.

זהבה גלאון: זו לא זכותם של חברי הכנסת – זו שוב הצעה שבאה להלך אימים על בג"ץ.

זהבה גלאון: יש לכם כאן סריה של חוקים שכל אחד מתחרה בשני.

זהבה גלאון: עולה על כולם חבר הכנסת סמוטריץ, שלא נמצא עכשיו במליאה, באמת, בהצעה המחפירה והמשפילה שלו – שאומנם הוצאה בסופו של דבר מהגרסה הסופית בעקבות הפעילות החשובה של חברי אופוזיציה בוועדת החוקה – לתייג, לסמן את הארגונים.

זהבה גלאון: זה מה שרצית, לסמן את ארגוני השמאל שמקבלים מימון ממה שנקרא ישות מדינית זרה.

זהבה גלאון: ישות מדינית זרה – מדינות ידידותיות, כך קוראים להן; ישות מדינית זרה.

זהבה גלאון: לא ראיתי שאתם מבקשים להחיל את החוק הזה על תורמים מהימין, תורמים מפוקפקים, שתורמים לראש הממשלה, שתורמים לחיזוק כל מיני גושים בהתנחלויות שלכם, במאחזים הבלתי-חוקיים שאתם מקימים, באלע"ד, בעמותת אלע"ד במזרח-ירושלים.

זהבה גלאון: פניתי לרשם העמותות כדי לדעת מי התורמים של אותם גופים וארגונים של הימין, ויש חיסיון על התורמים האלה.

זהבה גלאון: איך אתם מסבירים את זה שכשמדובר בתורמים של הימין מגורמים פרטיים, שהכוח שלהם והאינטרסים שלהם לא פחות משמעותיים וחזקים לעתים משל מדינות – איך אתם מסבירים שעל זה יש חיסיון, וכשמדובר על עמותות שרובן הגדול זה עמותות שמאל, אתם מבקשים להטיל עליהן מגבלות, בעצם למנוע את הפעילות שלהן, לחסל אותן.

זהבה גלאון: זה מה שאתם רוצים.

זהבה גלאון: אתם רוצים לחסל אותן – ואתם לא רוצים להראות מהו המימון הפרטי המפוקפק והמוסתר של אותם תורמים שלכם בימין; זה לא מתאים לכם.

זהבה גלאון: ואתם מביאים לכאן חוקים – אומנם עכשיו שיניתם אותם טיפה בממד של ההשפלה שבהם, אבל אתם מביאים חוקים שתפורים באופן אקסקלוסיבי למידותיהם של ארגוני השמאל.

זהבה גלאון: אתם אומרים, אני שמעתי: ברגע שיהיו חוקים כאלה – שמעתי את אחד השרים, אולי הייתה זו איילת שקד, אני לא זוכרת מי מהם – אמרו:

זהבה גלאון: ההצעה הזאת בעצם נועדה למנוע את ביזוי שם ישראל בעולם.

זהבה גלאון: ואני אומרת לכם: את ביזוי שם ישראל בעולם?

זהבה גלאון: הרי ההצעה הזאת תשיג בדיוק את ההפך.

זהבה גלאון: ההצעה הזאת מוציאה שם רע לישראל בעולם.

זהבה גלאון: האם העולם מבקר את מדינת ישראל בגלל הארגונים?

זהבה גלאון: העולם מבקר את מדינת ישראל בגלל המדיניות שלה, בגלל סמוטריץ, בגלל השר אורי אריאל שיושב פה, בגלל המתנחלים, באופן שהם פוגעים – – –

אורי אריאל: את רוצה בכוח שאני אגיב?

זהבה גלאון: כן.

זהבה גלאון: אתה יודע מה?

זהבה גלאון: זה יכול להיות מעניין לשם שינוי.

אורי אריאל: אני מבקש תגובה אישית.

זהבה גלאון: העולם מבקר את ישראל בגללך, השר אורי אריאל, בגלל החברים שלך.

זהבה גלאון: העולם לא שונא את ישראל, העולם לא רודף את ישראל, תוציאו לכם את זה מהראש; העולם שונא את הכיבוש, את ההזיה הזאת שאפשר כל כך הרבה שנים לשלוט על מיליוני בני-אדם.

זהבה גלאון: הוא לא שונא את ישראל; העולם שונא את המדיניות של הממשלה שלכם, את האופן שבו אתם מתנהלים.

זהבה גלאון: ואז אתם באים למליאה ומסבירים לנו באותות ובמופתים – שמעתי את יושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי עומד כאן על הדוכן ולא פחות ולא יותר מסביר לנו כמה ההצעה הזאת היא הדמוקרטיה במיטבה, בשיאה, התגלמות הדמוקרטיה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זו הדמוקרטיה במירָעָה.

זהבה גלאון: אבל, היו כבר חוקים רעים, היה חוק האזרחות והיו חוקים אחרים.

זהבה גלאון: אתם יודעים מה ההבדל בין החוק הזה לחוקים אחרים?

זהבה גלאון: שיו"ר ועדת החוקה והממשלה הזאת מרשים לעצמה לעשות את זה מהמקפצה.

זהבה גלאון: זה ההבדל.

זהבה גלאון: עד עכשיו לא הרשיתם לעצמכם לעשות את זה מהמקפצה, ואתם עושים את זה, מצפצפים על כולם; מצפצפים על העולם, מצפצפים על השגרירויות, מצפצפים על כולם.

זהבה גלאון: אתם חשים שבכוח הקואליציוני שלכם, בעריצות הרוב שלכם, שאתם מסוגלים לארגן כאן קואליציה מחפירה ומבישה, אתם יכולים לחוקק חוקים שהם חוקים שנועדו לצוד את ארגוני זכויות האדם.

זהבה גלאון: אין דרך אחרת להגדיר את זה.

זהבה גלאון: תסתכלו רגע על המליאה, חברי חברי הכנסת: אז נמצא כאן השר אורי אריאל; עכשיו זה מתוקף תפקידו, הוא תורן.

זהבה גלאון: אתם אפילו לא טורחים, הקואליציה הזאת שלכם, לשבת כאן, לדבר על החוק, להתווכח על החוק; אתם משאירים את הקרב הזה לאופוזיציה.

זהבה גלאון: אתם צוחקים עלינו – מה זה משנה בכלל מה נגיד?

זהבה גלאון: אתם מחוקקים ומחוקקים.

זהבה גלאון: הכנסת הזאת היום הפכה להיות הגורם שהכי פוגע בזכויות האדם.

זהבה גלאון: במקום להיות זו שמגינה ומבצרת את ההגנה על זכויות האדם, הכנסת הזאת היא הגורם הכי פוגעני היום בזכויות המיעוט, פוגעת בדמוקרטיה, לא מאפשרת פתחון פה לארגונים, סותמת את הפה לכל מי שמעז להגיד משהו על השלטון, גם לארגונים.

זהבה גלאון: עושים דה-לגיטימציה לארגונים.

זהבה גלאון: לצערי, חברי חברי הכנסת, פטור בלא כלום אי-אפשר.

זהבה גלאון: אני לא יכולה להסתפק בזה שאני מותחת ביקורת רק על הממשלה שמחוקקת כאן באמת חוקים מחפירים, ואני רוצה להגיד כמה מילים גם לחלק מחברי באופוזיציה.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שיש גורמים באופוזיציה שבאופן קבוע מצטרפים למסע הדה-לגיטימציה נגד ארגוני זכויות האדם.

זהבה גלאון: אני אומרת את זה גם כנגד יושב-ראש יש עתיד, שמרשה לעצמו באופן קבוע לדרוך על "שוברים שתיקה", לדרוך על ארגונים שעושים עבודה חשובה במאבק מול מדיניות הממשלה.

זהבה גלאון: לא חייבים להסכים עם כל מה שהארגונים אומרים, לא חייבים להסכים עם כל מה שהארגונים עושים, אבל המהלך הזה של מסע דה-לגיטימציה באופן קבוע נגד ארגוני השמאל לצורך צרכים פוליטיים של היבדלות, לצורך היכולת לקושש עוד מנדטים על חשבון הרמיסה של ארגונים ודה-לגיטימציה לשמאל, בעיני זה חמור לא פחות ממה שעושה הממשלה הזאת, וכמו שאמרתי קודם, מרשה לעצמה לעשות את זה מעל המקפצה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת גלאון.

יואל חסון: ועכשיו חברת הכנסת סתיו שפיר.

יואל חסון: הודעת סגן מזכירת הכנסת – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הסכם פרוצדורלי בדבר פיצויים בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה של טורקיה ואיגרת בדבר תהליך הנורמליזציה בין ישראל וטורקיה.

נאזם בדר: מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעל כהן-פארן, דב חנין, תמר זנדברג ויעקב מרגי בנושא:

נאזם בדר: דוח המשרד להגנת הסביבה קובע כי כלי הרכב המזהם ביותר הוא אוטובוס; ובעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ואחמד טיבי בנושא:

נאזם בדר: התקנות מונים חכמים במשקי הבית בישראל על-ידי רשויות החשמל, המים והגז.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה לך, אדוני.

יואל חסון: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יואל חסון: חברת הכנסת סתיו שפיר.

יואל חסון: עד שבע דקות.

יואל חסון: בבקשה.

סתיו שפיר: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, אני האזנתי במלוא הקשב לחבר הכנסת סלומינסקי, וגם לשרה שקד, כשהיא דיברה על החוק המגוחך הזה, יש לציין, ושמעתי את הצהרות כל חברי הבית היהודי עד כמה החוק מקדם שקיפות, וזה הכול שקיפות ושקיפות ושקיפות.

סתיו שפיר: אז, חברים, כבר אפשר לשמוח על כך שהצלחנו בדבר אחד: אם לפני חמש שנים פתאום כל הכנסת התחילה לדבר בשם צדק חברתי, אף שלמי שיושבים בקואליציה, רובם, הצדק החברתי רחוק מאוד מהאינטרסים שהם מנסים לקדם, אז עכשיו אותם חברים בקואליציה מנסים לקדם, כביכול, שקיפות ומתפארים בשקיפות.

סתיו שפיר: אבל כמה מגוחך זה שדווקא חברי הבית היהודי מדברים אתנו על שקיפות ומנסים לקדם כבר חודשים את החוק הזה, שרובו קוצץ, ואין לו הרבה תוחלת, ומנסים לקדם אותו כדי להסתיר את מנגנון העברת הכספים למקורבים ולעסקני הבית היהודי, להתנחלויות ולשחיתויות מבית הבית היהודי, שיום אחרי יום מתפרסמות עוד ועוד מהן, ואני מתכוונת – ואני שמחה שיושב פה דווקא שר החקלאות אורי אריאל, מי שמככב כראש המנגנון המיוחד הזה לסחיטת הקופה הציבורית לטובת העברות מושחתות למקורבים.

סתיו שפיר: ובואו נפרט רק כמה דברים.

סתיו שפיר: דבר אחד הגיע היום לוועדת הכספים להצבעה: חצי מיליון שקלים שמועברים במסגרת עוד עודפים של חצי מיליארד שקלים בחטיבה להתיישבות, אבל את מי מצ'פרת החטיבה להתיישבות מאותם כספי ציבור?

סתיו שפיר: למשל, מצ'פרת את המקורב של אורי אריאל, הרב דורפמן.

סתיו שפיר: עכשיו, מה מעניין לגבי הרב דורפמן?

סתיו שפיר: אותו טיפוס הסתובב במשרד השיכון כשאריאל היה שר השיכון, אמר שם לפקידים במשרד שהוא נושא תפקיד ושהוא עובד המשרד, שהוא ראש מינהלת הגרעינים התורניים.

סתיו שפיר: ישבה פקידה של משרד השיכון בוועדת השקיפות לפני כמה חודשים ואמרה לנו – אנחנו לא ידענו מי הוא ומה התפקיד שלו.

סתיו שפיר: הסתבר שאין לו באמת תפקיד, הוא פשוט מסתובב במשרד ומכריז על עצמו כבעל תפקיד.

סתיו שפיר: וכבעל אותו אין תפקיד במינהלת לא קיימת הוא גם דאג להעביר כספים מהקופה הציבורית אל העמותה שהוא מנהל.

סתיו שפיר: הוא טוען שזה גרעין תורני.

סתיו שפיר: ומה עושה העמותה הזאת, כבוד היושב-ראש?

סתיו שפיר: העמותה הזאת פועלת ברחוב שינקין בתל-אביב, עוסקת בהחזרה בתשובה, והיא מקבלת חצי מיליון שקלים על חשבון הגרעינים שפועלים בפריפריה ועושים עבודת קודש.

סתיו שפיר: ועוד שורה של עשרות עמותות של מקורבים לבית היהודי מקבלות כספים באותה דרך, מתוך כספים שהיו אמורים לעבור לפריפריה, לחזק את ההתיישבות בפריפריה באמת, לחזק את עבודתם של הגרעינים המשימתיים שעושים עבודת קודש.

סתיו שפיר: אבל במקום להגיע אליהם, הכסף הזה הועבר לשחיתויות של הבית היהודי ולמקורבים שלהם.

סתיו שפיר: והיום, במקום לעצור את העברת הכספים הזאת, חברי הוועדה פשוט הצביעו ואישרו אותה, תוך הגנה של חברי הקואליציה.

סתיו שפיר: הדברים האלה נמצאים היום בחקירות של המשטרה, בחקירות של מבקר המדינה ובחקירות של היועץ המשפטי לממשלה, אבל לאורי אריאל ולבית היהודי זה לא מזיז כלום, העיקר להזיז עוד כמה שקלים למקורבים שלהם.

סתיו שפיר: ולא שם זה נגמר.

סתיו שפיר: עוד דבר רצה לקבל שר החקלאות לידיו, וזה מינהלת "תנופה".

סתיו שפיר: "תנופה" הייתה אמורה לדאוג ולסייע למפוני גוש-קטיף.

סתיו שפיר: 11 שנה אנחנו אחרי הפינוי, ועדיין יש 400 משפחות מבין המפונים ללא בית – 400 משפחות שאין להן בית קבע בישראל, 11 שנה אחרי.

סתיו שפיר: הייתם אומרים, אולי הממשלה לא השקיעה מספיק כסף, אבל תתפלאו, הממשלה השקיעה 13 מיליארד שקלים.

סתיו שפיר: 13 מיליארד שקלים זה מיליונים לכל תושב, לכל מפונה.

סתיו שפיר: אבל הכסף לא הגיע למפונים, ואותה מינהלת סל"ע, שהפכה למינהלת "תנופה", תחת אחריותך, שר החקלאות – –

אורי אריאל: אין לך בושה.

אורי אריאל: גם במפונים את מתעללת.

סתיו שפיר: – – ישבה שם, והכסף לא הגיע.

סתיו שפיר: והיום, עוד 50 מיליון שקלים רוצים להעביר לשם.

אורי אריאל: אין לך בושה.

אורי אריאל: אין לך בושה.

סתיו שפיר: לך אין בושה.

אורי אריאל: גם במפונים את מתעללת.

סתיו שפיר: לך אין בושה.

סתיו שפיר: כן.

אורי אריאל: איזה מרשעת את.

סתיו שפיר: כי אפילו להם אתה לא דואג.

סתיו שפיר: למה אתה לא דואג להם?

סתיו שפיר: אתה רוצה להפוך אותם למוזיאון חי?

אורי אריאל: מרשעת.

סתיו שפיר: להנציח את הפינוי?

סתיו שפיר: – – –

יואל חסון: סליחה, אדוני השר.

יואל חסון: סליחה, גברתי.

סתיו שפיר: או שפשוט דאגת לקחת את הכסף הזה ולהעביר גם אותו למקורבים שלך.

סתיו שפיר: עכשיו אני אגיד לך עוד דבר, כבוד היושב-ראש.

יואל חסון: לא, אני לא מקבל את הביטוי כלפייך "מרשעת".

יואל חסון: אני חושב שזה דבר שהוא צריך לחזור בו.

אורי אריאל: אני מתנצל שקראתי לך מרשעת – –

סתיו שפיר: ככה מגיבים אנשים מושחתים – –

אורי אריאל: – – זה היה צריך להיות יותר חמור.

סתיו שפיר: – – כשהם מפחדים מחשיפת האמת.

סתיו שפיר: ואני אמשיך, זה לא מפחיד אותי.

אורי אריאל: – – –

סתיו שפיר: ומה עוד קרה?

סתיו שפיר: שאלתי את מינהלת "תנופה" גם בוועדת השקיפות איפה התקציבים האלה, מה קרה ל-13 מיליארד שקלים, איך הם לא הגיעו, למה עדיין יש אנשים שפונו מביתם ואין להם בית.

סתיו שפיר: ואמרו לי במינהלת "תנופה" – תקשיב לזה טוב – יש לנו בעיה במחשב, אנחנו לא יכולים לחשוף את התקציבים.

סתיו שפיר: אולי השר אריאל יודע איפה התקציבים האלה נמצאים.

סתיו שפיר: לא שם זה נגמר.

סתיו שפיר: עוד בונבוניירה רצה לקבל השר אורי אריאל, וזה מינהלת השירות הלאומי.

סתיו שפיר: מה לשירות לאומי ולמשרד החקלאות רק אלוהים יודע.

סתיו שפיר: השירות הלאומי, המפעל הכל-כך חשוב הזה, שיש בו כדי לסייע להגברת האינטגרציה והשותפות בחברה הישראלית, לתת שירות לאומי ולהגדיל את מכסות השירות הלאומי לאנשים עם מוגבלות שמעוניינים לשרת, לאזרחים ערבים של מדינת ישראל שמעוניינים לשרת.

סתיו שפיר: אבל במקום זה הבית היהודי מגבילה את המכסות, ולא רק את זאת היא עושה – היא החליטה להשתמש בשירות הלאומי כעוד קופה להענקת ג'ובים.

סתיו שפיר: וככה יושב-ראש מינהלת השירות הלאומי, שר-שלום ג'רבי, היה מזכ"ל הבית היהודי בעבר, גם היה מועמד לכנסת, מצליח להעסיק שניים מהאחים שלו, ואת הדודה שלו, ואת בן-הדוד שלו, בעמותות שונות של השירות הלאומי, ולהעביר להם כספים.

סתיו שפיר: עוד חלק מהעמותות האלה עסוקות בכמה מהפעילויות הקיצוניות ביותר שיש פה בחברה הישראלית, מחוברות לארגון להב"ה, ועדיין השר אריאל מעביר להן כספים.

סתיו שפיר: גם השירות הלאומי הפך להיות עוד קופה לצ'ופרים לבית היהודי.

סתיו שפיר: אני אזכיר גם שלפני הבחירות האחרונות שלח אורי אריאל, ובצלאל סמוטריץ – יוזם החוק ההזוי הזה – שלחו מכתב לגרעינים שמקבלים כספים מהקופה הציבורית, ואמרו להם: חברים, יש סכנה, הבית היהודי בסכנה, ואנחנו, שהעברנו לכם כספים, נמצאים בסכנה, ודרשו שארבעה נציגים מכל גרעין ומכל עמותה מתוקצבת יבואו לשרת את מפלגת הבית היהודי בקמפיין הבחירות.

סתיו שפיר: שוחד פוליטי מהקופה הציבורית.

סתיו שפיר: כשאתם שואלים את עצמכם, חברים – –

יואל חסון: נא לסיים.

סתיו שפיר: – – איך יכול להיות שהחוק הזה, שבכלל רובו קוצץ ולא נשאר ממנו כלום, אבל יצר כל כך הרבה פניקה בדרך, וכל כך הרבה איומים, וכל מטרתו הייתה לנסות להפחיד את המחנה הפוליטי שלנו, ולאיים עלינו, ולהפחיד את מי שעושים מלאכת קודש, והרבה מאוד פעמים בפריפריה, עם האוכלוסיות המוחלשות והקשות ביותר, כשאתם שואלים את עצמכם למה כל זה קרה – כל זה קרה כדי להסתיר את סיפור השחיתות הגדול ביותר שמסתתר פה במשכן הזה.

סתיו שפיר: ואנחנו נעצור את השחיתות הזאת.

סתיו שפיר: ייקח כמה זמן שייקח, תפחידו את מי שתנסו להפחיד, בסופו של דבר אתם תשלמו על זה, והכסף יחזור לאזרחי ישראל.

סתיו שפיר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סתיו שפיר.

יואל חסון: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני השר, אתה ביקשת זכות להגיב מהפעם הקודמת.

יואל חסון: אדוני השר, לפי סעיף 31(א) לתקנון הכנסת, רק שרת המשפטים יכולה, אבל אתה יכול בסוף הדיון לקבל חמש דקות.

יואל חסון: אם תבקש, תקבל.

אורי אריאל: אני מבקש.

יואל חסון: תזכיר לנו, בשלושה העתקים.

יואל חסון: בפתק, שלושה העתקים.

יואל חסון: אראל מרגלית – בבקשה, אדוני, שבע דקות עומדות לרשותך.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מדובר פה על העברות כספים לעמותות, ומעלים פה שאלות לגבי הלגיטימיות שלהן.

אראל מרגלית: אני רוצה לדבר על העברות כספים אחרות, ולהעלות את שאלת הלגיטימיות שלהן.

אראל מרגלית: ואני מדבר על נתניהו, ראש ממשלת ישראל, שגם על-פי הודעתו, גם אם הוא היסס בתחילת הדרך, קיבל כספים מאנשים שהורשעו בעבירות פליליות חמורות; לא עבירות פליליות של אי-תשלום מע"מ בפיצוחייה, אלא בהונאת המאה באירופה, ובהיעלמותם של אנשים, כשחלק גדול מההאשמות גם קשורות לרצח.

אראל מרגלית: מהאנשים האלה, בין אם בסופו של דבר חל על זה חוק התיישנות או שברמה טכנית כזאת או אחרת זה נחשב או לא נחשב, אני כמו כל אזרח ישראלי רוצה דין-וחשבון מראש הממשלה, שיאמר לנו בבקשה באיזה נסיבות הוא מתרועע, מצטלם, שוהה בביתם ומקבל כספים מהאנשים המושחתים ביותר באירופה, או למטרות פוליטיות או למטרות אחרות, אני באמת לא יודע.

אראל מרגלית: עכשיו, אני מאחל לנו, כחברה בישראל, ואני מאחל לראש הממשלה, שהעבירות שהוא נחקר לגביהן לא יתגלו כעבירות פליליות, ושההאשמות האלה, שנזרקות כרגע, על הלבנת כספים, יתגלו כהאשמות לא נכונות.

אראל מרגלית: אני באמת מאחל את זה לו, למשפחתו, ואני מאחל את זה גם לנו, ואני אומר את זה בכל הכנות.

אראל מרגלית: אבל יחד עם זה, יש פה גם שאלות נורמטיביות, לא רק פליליות.

אראל מרגלית: אני רוצה להבין איך ראש הממשלה נתניהו מקבל במשך תקופה ארוכה כספים מפושעים מורשעים, שהם האנשים שהוא בוחר או לממן את הבחירות או לעשות דברים אחרים אתם, השד-יודע-מה.

אראל מרגלית: אני חושב שכאזרחי ישראל מגיע לנו שהוא יעמוד פה – לא בגמגום, כי בפעם הראשונה שיצא הדוח הזה הוא אמר שמעולם מימרן לא העביר אליו כסף; בפעם השנייה הוא אמר שהועבר כסף אי-שם בעבר; בפעם השלישית הוא אמר שהועבר כסף – 40,000 דולר או 40,000 יורו, אני כבר לא זוכר, אבל שזה היה מזמן.

אראל מרגלית: אז אני רוצה שהדין-וחשבון יהיה ברור: למה עורכי-הדין שלך פתחו חשבון וחברות לאותו ארכי-פושע אירופי כאן, במדינת ישראל; לאן הועברו הכספים; כמה כספים הועברו; האם הכספים האלה הועברו לסבסוד מערכות בחירות; האם הכספים האלה הועברו ברמה האישית, כמו שאומרים סביב הנושא של "ביבי-טורס", שזה היה לטיסות או כל מיני טובות הנאה כאלה ואחרות; האם הכספים האלה הועברו כהלבנה או כדברים אחרים – אני מוכן לקבל ממך כל הסבר, אבל אני רוצה לשמוע הסבר מלא, ואז אתם תהיו רשאים לבוא ולדבר על העברות כספים אחרות, כאלה ואחרות.

אראל מרגלית: אני רק רוצה לומר שחוק העמותות, כפי שהוא מנוסח כרגע, נתפס כחוק עם שרירות לב ועם הצרה של קבוצות שלמות בחברה הישראלית, שמקבלות מעט מאוד תשומת לב מהממשלה הישראלית ומקבלות תרומות מחו"ל, ונתפס כחוק אנטי-דמוקרטי מהמדרגה הראשונה.

אראל מרגלית: גם העובדה שראש הממשלה מחזיק בתיק התקשורת, בתיק החוץ, וממנה שגרירים כדי לתת להם תחושות טובות כאלה ואחרות, והשד יודע למה ומאיזה סיבות, וגם כשר הכלכלה, בזמן שכלכלת ישראל נמצאת אולי באחת מהתקופות הקשות שהיו לה מעודה, גם בתחום התעשייה, גם בתחום החקלאות, גם בתחום של העסקים הקטנים, ואפילו בתחום הטכנולוגי, שממנו אני בא – היום הרבה מאוד חברות מעבירות את מרכזי הפיתוח שלהן מישראל לאירלנד, לברלין ולמקומות אחרים באירופה.

אראל מרגלית: אז אנחנו דורשים דין-וחשבון, אנחנו דורשים לדעת מה בדיוק קרה; אין ספק שנתניהו התרועע, התארח, הצטלם עם עבריינים כבדים, שלא הואשמו בעבירות קלות, אלא מואשמים בהלבנת הון, בגנבות בסדר גודל מטורף ובהיעלמותם של האנשים.

אראל מרגלית: השאלות הן קודם כול שאלות מוסריות, ורק אחר כך שאלות פליליות, ועליהן אנחנו רוצים תשובות ברורות.

אראל מרגלית: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אראל מרגלית.

יואל חסון: הודעת סגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 227), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יואל חסון: כרגע יעלה מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שבע דקות עומדות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מולנו חוק העמותות.

מסעוד גנאים: חוק העמותות הוא עוד חוק מבית-היוצר של אווירת ההפחדה, ההסתה, ההתססה, וכל זה בשם ותחת גג של עקרונות שהם כל כך נעלים – שקיפות, דמוקרטיה מתגוננת, וכל הססמאות האלה.

מסעוד גנאים: זו כבר טכניקה, טכניקה שלטונית דורסנית, שכדי שהיא תשתיק את אויביה – בסוגריים: אלה שמבקרים אותה – היא אומרת: זו דמוקרטיה מתגוננת.

מסעוד גנאים: אנחנו מתגוננים מפני עמותות אלה, גופים אלה, שמסכנים את העם, מסכנים את ביטחוננו.

מסעוד גנאים: הם לא רוצים להגיד את האמת.

מסעוד גנאים: החוק הזה, ברור שהוא חד-צדדי, שהוא מפלה, משום שהוא מופנה רק נגד כיוון אחד, נגד סוג מסוים של עמותות, שהן עמותות זכויות אדם, שבדרך כלל מבקרות את המדיניות של ממשלת ישראל, אם זה בשטחים כבושים או במקומות אחרים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תראה לאן הגענו; תראו, בגלל הרוח הרעה שנושבת בארץ – לא מהיום ומהחודש הזה, אלא שנים, אבל הרוח הזאת מחוזקת במדיניות של הממשלה ושל ראש הממשלה ושל פוליטיקאים בישראל, במיוחד מהימין – תראה לאן הגענו:

מסעוד גנאים: כולנו צפינו במבחן שעשה ערוץ 10 ביום שישי, כאשר הם רצו לעשות מבחן לפייסבוק, לרשת החברתית פייסבוק, איך היא מגיבה על פוסטים של שני צעירים, אחד יהודי ואחד ערבי, שכותבים כאילו הם מתכוונים לעשות פיגוע בצד האחר – היהודי לערבים והערבי ליהודים.

מסעוד גנאים: ותראו, זה לא פלא ולא מפתיע, שמי שנכשל במבחן זה לא פייסבוק, אלא החברה הישראלית היהודית.

מסעוד גנאים: כאשר הצעיר היהודי כותב שהוא כאילו מתכוון לעשות פיגוע בערבים – מקבל 1,200 לייקים, עידודים, תמיכה מצד רבים – מאות ואלפים.

מסעוד גנאים: הצעיר הערבי קיבל רק שבעה לייקים, וקיבל גם טלפונים מפוליטיקאים, שקראתם את השמות שלהם: איימן עודה, חנא סוייד ואחרים: מה, השתגעת?

מסעוד גנאים: איך אתה כותב דבר כזה?

מסעוד גנאים: למה?

מסעוד גנאים: זה המבחן שנכשלתם בו, זו הרוח הרעה שצריך לטפל בה.

מסעוד גנאים: אתם צריכים להתבייש בזה.

מסעוד גנאים: כל יום וכל בוקר אומרים על הערבים: מסיתים – במיוחד חברי כנסת, במיוחד פוליטיקאים.

מסעוד גנאים: אבל תראו במבחן המציאות האמיתי מה קרה בסוף.

מסעוד גנאים: והמשטרה, הגיבורים של המשטרה, בסוף באו לעצור את הצעיר הערבי.

מסעוד גנאים: מה עם הצעיר היהודי?

מסעוד גנאים: כלום.

מסעוד גנאים: בושה וחרפה.

מסעוד גנאים: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, מסעוד גנאים.

יואל חסון: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

יואל חסון: שבע דקות עומדות לרשותך.

יואל חסון: עד שבע דקות.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, תודה, עמיתי חברי הכנסת, עמד פה קודם חברי יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט וניסה להרגיע אותנו שמהחוק המקורי לא נשאר כלום, ולכן זה מיותר.

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם מה היה בחוק המקורי ולא נשאר כלום: "בכל פנייה לעובד ציבור או נבחר הציבור, בכתב או בעל-פה, של נציג נתמך, יציין באופן בולט את תמיכת הישות המדינית הזרה בנתמך".

אלעזר שטרן: אני אגיד תכף למה זה ירד.

אלעזר שטרן: "בעת שהותו של נציג נתמך במקום עבודתו של עובד או נבחר ציבור, יענוד במקום גלוי על בגדיו תג זיהוי".

אלעזר שטרן: שמעת, אדוני היושב-ראש?

אלעזר שטרן: לא על צווארו, על בגדיו.

אלעזר שטרן: עמיתי חברי הכנסת, אתם יודעים איפה ענדו תגים על בגדים?

אלעזר שטרן: את מי חייבו לענוד תגים על בגדים?

אלעזר שטרן: לא שעל הצוואר היה עושה לנו יותר קל, אבל לפחות לא היינו יוצרים את הקונוטציה הישירה כל כך, הבזויה כל כך.

אלעזר שטרן: עכשיו, אני מוכרח להודות שאני לא מתפלא שבית-המדרש שרצה להביא לנו לענוד תג על הבגדים הוא זה שרצה גם לעשות הפרדות בחדר הלידה; וסליחה שאני מזכיר את זה גם כאן, אבל אני מודה שלא הצלחתי להתחמק מהמחשבה הזאת.

אלעזר שטרן: אז מה נשאר בחוק אחרי שהסירו את הדברים האלה?

אלעזר שטרן: נשאר כאילו שקיפות.

אלעזר שטרן: אבל השקיפות הזאת שנשארה בחוק נמצאת כבר לפחות בשני חוקים שנתקבלו כאן בכנסת ישראל: בחוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה כתוב שנתמך שקיבל תרומה ישירה מישות מדינית זרה יגיש לרשם בתוך שבוע מתום אותו רבעון שבו התקבלה התרומה, בטופס מקוון, את זהות נותן התרומה וסכום התרומה.

אלעזר שטרן: זה קיים, בשביל מה צריך את זה?

אלעזר שטרן: שם צריך את זה?

אלעזר שטרן: אולי נסת

אלעזר שטרן: כל איפה החשדות החדשים והישנים?

אלעזר שטרן: אני יושב בעמותת אלע"ד, יש לי הזכות, בעיר-דוד – אתם יודעים כמה מיליונים הם לא שקופים שם?

אלעזר שטרן: והלוואי שיהיו שקופים.

אלעזר שטרן: אז למה כשהם באים לכנסת הם לא צריכים לענוד תגים?

אלעזר שטרן: בגלל שזה מכוחותינו?

אלעזר שטרן: עכשיו, אני כמובן נגד זה, אבל אני אומר:

אלעזר שטרן: אם רוצים לחייב, מה ההבדל בין מדינה לאדם?

אלעזר שטרן: אני אגיד לכם: שמדינה אנחנו יודעים גם בלי החוק הזה; מתורמים פרטיים אנחנו לא יודעים.

אלעזר שטרן: ולא משנה אם הם מארצות-הברית או מצרפת, ולא משנה מה האינטרסים שלהם כאן, אם הם אינטרסים אידיאולוגיים-פוליטיים או אינטרסים כלכליים.

אלעזר שטרן: למה אני לא חייב להצהיר?

אלעזר שטרן: למה אדם שתרם כסף לפוליטיקאי ובא להשתתף אצלו בדיונים בוועדה לא צריך להצהיר בכניסה לדיונים "תרמתי לו כסף", "תרמתי למפלגה שלו כסף"?

אלעזר שטרן: חסרות לנו חקירות על כספי ציבור שהלכו לעמותות שאין בהן שקיפות?

אלעזר שטרן: איפה הסכנה הגדולה שלנו באמת, מכספים שנותנת ממשלת נורבגיה או ממשלת גרמניה – ואני אומר לכם, על פניו אני בעד שקיפות – א.

אלעזר שטרן: היא כבר קיימת, אבל בוא נלך למקומות שהיא לא קיימת בהם.

אלעזר שטרן: אם אנחנו אכן רוצים – אנחנו נקרא השבוע את פרשת בלק: "מה טֹבו אהליך יעקב משכנֹתיך ישראל" – אנחנו רוצים שאוהלינו יהיו טובים, אנחנו רוצים באמת שמי שיסתכל עלינו, על המשכן הזה, יוכל להגיד "מה טובו אוהליך", ולא 38% ומקום אחרון בהערכה.

אלעזר שטרן: ובאמת, יגיד ראש הממשלה – דרך אגב, הוא באופן אישי חתום על חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה, מ-2011, כראש ממשלה.

אלעזר שטרן: שיגיד ראש הממשלה: כן, אני בעד שקיפות, עד הסוף, עד הקצה, עד העמותות.

אלעזר שטרן: ומה עמד פה קודם יושב-ראש ועדת חוקה ואמר?

אלעזר שטרן: הנה, תראו, אתם יודעים – מה אנחנו יודעים?

אלעזר שטרן: בזכות משטרת צרפת.

אלעזר שטרן: אנחנו יודעים בזכות זה שראש הממשלה בא ואמר לנו, או שהעורך-דין שלו אמר לנו, ממי הוא קיבל?

אלעזר שטרן: ולא משנה אם זה 2 מיליון או 8 מיליון, ולא משנה אם זה מ-2004 או מ-2009.

אלעזר שטרן: מה זה משנה?

אלעזר שטרן: איך אנחנו יודעים?

אלעזר שטרן: ועכשיו, אם חפצי חיים אנחנו ואם אנחנו רוצים שלא יעשו צחוק, את היוזמה הזאת – לא היה צריך לחשוב איך מעבְּרים אותה, מעקרים אותה, העיקר שנותנים למי שיזם אותה משהו, ומבזבזים לנו ימים ושעות.

אלעזר שטרן: ותראו, איפה נמצאים עכשיו שרי ממשלת ישראל?

אלעזר שטרן: איפה נמצאים חברי הכנסת?

אלעזר שטרן: עובדים?

אלעזר שטרן: – בכוננות בחדרים.

אלעזר שטרן: למה הם בכוננות בחדרים?

אלעזר שטרן: שייקראו תכף להצביע על חוק צבוע ומיותר, שאף אחד לא צריך אותו.

אלעזר שטרן: העיקר שאנחנו משלמים את המחיר שכל פעם שחבר כנסת מהקואליציה יש לו יוזמה קיצונית, יש לו יוזמה שיוצרת שנאה, יש לו יוזמה שיוצרת מריבות בתוך הבית ושטנה כלפינו מבחוץ, אז לא יודעים להגיד: אתה צודק, בוא ניקח את החוק הזה, בגלל שבאמת החוק התחיל מתגים, בגלל שזאת הייתה הצהרה על כוונתו של החוק, לענוד תג.

אלעזר שטרן: ושם הוא היה צריך למות.

אלעזר שטרן: שם ראש הממשלה לא היה צריך להגיד ליושב-ראש ועדת חוקה: תראה איך אתה כן מוציא מזה חוק.

אלעזר שטרן: הוא היה צריך להגיד: אסור לנו, בגלל שתגים על בגד כבר ראינו.

אלעזר שטרן: אז מה עשו?

אלעזר שטרן: תרגמו את התג על בגד לאיזושהי הצהרה בפתיחת דיון, שהוא יגיד "מי אני", ואנחנו נסתכל עליו ונחשוב – –

יואל חסון: נא לסיים.

אלעזר שטרן: – – "יש לך תג".

אלעזר שטרן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת שטרן.

יואל חסון: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: עד שבע דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת – פרשת בלק היא גם פרשת בלעם, מכונה פרשת בלעם.

אילן גילאון: יפתח ה' את פי האתון, והם רצו לברך ויצאו מקללים, כמו שאתם רוצים לקלל ותצאו מברכים בסופו של דבר.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, לא שקיפות ולא נעליים, אני לא מבין מה אתם רוצים.

אילן גילאון: כבוד השר, בלחיצת כפתור אחת אתה מקבל את כל המידע שאתה צריך; אינני מבין מה המאמץ הגדול שלכם.

אילן גילאון: אינטרסים זרים, עלק.

אילן גילאון: שקיפות?

אילן גילאון: על איזה שקיפות אתם מדברים?

אילן גילאון: רק השקיפות שיכולה בעצם לכסות על האי-שקיפות שהאינטרסים שלכם נמצאים בתוכה.

אילן גילאון: את מי אתם באים לחפש ואת דיבתם של מי אתם רוצים להוציא רעה, בחוק מיותר שאין בו שום צורך?

אילן גילאון: את אותם ארגונים ואותן עמותות שבחלקם עושים את תפקידה של הממשלה ופועלים במקום הממשלה במקומות שהיא מסרבת לפעול – בשוויון, בביקורת, בעיקר באותם תחומים שפעם רצינו להאמין שאנחנו אור לגויים בתיקון הזה.

אילן גילאון: ובאמת, אדוני השר, על מי אנחנו צריכים לסמוך יותר?

אילן גילאון: על הולנד?

אילן גילאון: על נורבגיה?

אילן גילאון: על ארצות-הברית?

אילן גילאון: או אולי על איזה בעל קזינו באיזה מקום?

אילן גילאון: או מהמר?

אילן גילאון: או אוונגליסט מכחיש שואה?

אילן גילאון: או איזה אדם מפוקפק שלוקח את ראש הממשלה על יאכטה?

אילן גילאון: מה, אני נחקרתי?

אילן גילאון: אני שילמתי קנס על העברת כספים במזומן?

אילן גילאון: על אי-ניהול תקין של פריימריז?

אילן גילאון: אני נסעתי על סיפון של יאכטה?

אילן גילאון: חברים שלי נסעו?

אילן גילאון: ורצוי גם לסגור כפתור בחולצה כשעושים את הדבר הזה, דרך אגב.

אילן גילאון: אני, אדוני, אני מכיר רק אנשים – – –

יואל חסון: מה, באשדוד אתה לא ביאכטה?

אילן גילאון: אפילו באשדוד אני סוגר את הכפתור בחולצה כשאני נוסע לים.

יואל חסון: אז אתה נוסע ליאכטה באשדוד?

יואל חסון: שט.

אילן גילאון: אני, אדוני, אתה יודע, יש לי נוהג שכל החברים שלי, אפשר להלוות להם כסף וגם הם לא כולם מחזירים לי.

אילן גילאון: אז אני מחוסן מפני כל אלה.

אילן גילאון: אבל כאשר אתם רוצים לחוקק את החוק הזה, הרי ברור לגמרי שאתם רוצים להוציא את דיבתם רעה של האחרים.

אילן גילאון: שאין בסיס לדבר הזה.

אילן גילאון: אנחנו מדברים על שקיפות, וזאת לא בעיה של שקיפות.

אילן גילאון: ותדעו לכם, בדרך כלל, כמו שברסנס אמר, לכם יש את התסמונת שאתם שונאים כל אדם שלא רוצה לצעוד אתכם; אבל אל תחמיאו לעצמכם יותר מדי, כי אתם כולה בסך הכול מקארתיסטים מפלסטיק.

אילן גילאון: תרשה לי גם לבוז לרמה המקצועית של הדברים שאתם עושים, חוק אחרי חוק, ואחר כך אתם מתקנים.

אילן גילאון: הרי טעם רע זה היה תמיד המסורת שלכם, מאז הפתק של חל-טעם רע – אולי אתה זוכר, היה פתק כזה.

אילן גילאון: תמיד טעם רע היה המסורת שלכם.

אילן גילאון: אז לכן אתם אנשים שמסוגלים לעשות הכול כדי לפלג ולפצל.

אילן גילאון: ואתה דיברת יפה, אדוני, על הנושא של שמירת השד העדתי בתוך הכלוב כדי שנוכל לשחרר אותו כאשר נצטרך, כדי שנוכל להפריד בין אנשים; בשמירת המצוקה בתוך הכלוב, כדי שנוכל להשתמש בה, כי היא מהווה לנו רווחה; ושאנחנו נוכל לשלוט בהפחדה, מצד אחד, על-ידי כך שאנחנו משתמשים בערבים שנוהרים לקלפיות – אגב, זו פעם ראשונה ששמעתי שיש כזאת תחבורה ציבורית מצוינת במגזר הערבי; אני לא ידעתי, לא ידעתי את זה – ולשסות את אלה באלה במקום לעשות חלוקת אמת של העושר הלאומי, הגינות, במדינת ישראל.

אילן גילאון: כי זה – אנחנו לא מעזים לעשות את הדברים האלה.

אילן גילאון: אז עכשיו זה עמותות השמאל, זה עוד מישהו שהוא לגנאי.

אילן גילאון: חברים וחברות, כבוד השר, כשאתם מדברים על עמותות השמאל, אני אגיד: שלו נעליכם או צחצחו שיניכם לפני שאתם מדברים על אור השמש שצריך לשזוף, כי זו לא בדיוק המסורת שלכם, ואף פעם היא לא הייתה במקום הזה.

אילן גילאון: אבל תראה, אדוני, לדעתי אין פה בעיה, לא בעיה של שקיפות ולא בעיה כזאת או אחרת; זו בעיה של שלטון שאין לו שום ביטחון עצמי בעצמו, שאיננו מושל, שניגוד העניינים הכי גדול שלו זה שענייניו אינם תואמים לעניין של הציבור.

אילן גילאון: והציבור המפוחד והמפולג, במציאות שבה הוא נמצא והשלטון הזה הביא אותו אליה, איננו קם לדעת, לשאול – כל אדם, כל אזרח – כל יום, מה הוא צריך לתת למדינתו; אבל כל יומיים, מה מדינתו צריכה לתת לו בחזרה.

אילן גילאון: איננו מסוגל לעשות את זה.

אילן גילאון: ואז אתם, ממשלה שמנסה לסמן את המגרש, כעדת כלבים המשתינה בסביבה שלה – ואני מאוד מקווה שארגוני בעלי הכלבים לא יפנו כנגדי לוועדת האתיקה בגלל ההשוואה הזאת – אבל זה בדיוק הסימן כדי להוכיח את עריצות הרוב הפרימיטיבית שלנו, איך היא מושלת.

אילן גילאון: אז הם שונאים כל אדם שלא רוצה לצעוד אתם.

אילן גילאון: ואני חושב שהציבור הישראלי, נוכח כל ההצעות המעולות, הגרנדיוזיות האלה, שמוצעות ערבים לבקרים, כדי לצמצם את הדמוקרטיה בישראל – מציע חבר כנסת שלא נוכל לפנות לבית-המשפט; באותה נשימה מציע חבר כנסת אחר שתאגידים יוכלו להריץ חברי כנסת – זוהי שקיפות מצוינת: לכל בנק – ח"כ, לכל סרסור נדל"ן – מחוקק.

אילן גילאון: על מה אנחנו מדברים, חברים?

אילן גילאון: זוהי תקופה של ליקוי מאורות, ועד שאנחנו לא נצליח באופן פוליטי, כאיש אחד, להסיר את הגיבנת – את הביבנת, הייתי קורא לה – אולי הביבנת עם הגבנון שיש לה, החדש, עכשיו, ולהציל את ממשלת ישראל מתחת לשלטון של פוחזים ואופורטוניסטים ופרזנטורים ואקזיטורים, אנחנו עלולים להימצא במצב מביך של חקיקה אחרי חקיקה אחרי חקיקה שתנסה להצר את הדמוקרטיה במדינת ישראל.

אילן גילאון: אני אומר: איזו באסה, אדוני.

אילן גילאון: אני יכול להבטיח לך שאני והחברים שלי עשינו בשביל הציונות – אני אקרא לזה ככה, כי אני אדם ציוני – ברוורס הרבה יותר ממה שכל האנשים האלה עשו בהליכה קדימה.

אילן גילאון: ומי שמוציא את דיבתה רעה של מדינת ישראל פנימה והחוצה זה האנשים הללו, זו אותה עדה שמסמנת את שלטונה כדי להיות בטוחה כי אנחנו קובעים, כי אנחנו בשלטון ואנחנו כבר כאן.

אילן גילאון: אז יכולתי, כמו חברי – ואני כמובן מצטרף לכולם – להביא עוד דוגמאות כהנה ואחרות לגבי איפה השקיפות ואיפה ההסתר – –

יואל חסון: קח עוד דקה.

אילן גילאון: לא, בסדר.

אילן גילאון: – – אבל אני חושב שהפרינציפ ברור וזה מספיק.

יואל חסון: תודה.

אילן גילאון: הבעיה שלנו, שיש לנו ניגוד עניינים בין הממשלה לציבור, בין המדינה למי שמושל בה.

אילן גילאון: וזאת העמותה המסוכנת ביותר שצריך לבחון אותה – מאיפה היא מקבלת את המימון.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

יואל חסון: אני מאוד מודה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: באת בזמן, יש לך חושים טובים.

יואל חסון: עיתוי זה דבר חשוב בחיים, אדוני, כמו שאתה יודע.

יחיאל חיליק בר: במיוחד כשאתה ממהר.

יואל חסון: די, די, תפסיק, אומרים אצלנו.

יחיאל חיליק בר: נכבדי היושב-ראש, אף שפתחתנו את השיחה שלנו בצחוק, היום הזה הוא יום עצוב לכנסת, הוא יום עצוב למדינת ישראל, הוא יום עצוב לפוליטיקה הישראלית, לפוליטיקה בכלל, בכל דמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: היום הזה הוא יום עצוב לדמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: בחוק הזה אין שום דבר שבא להגן על המדינה, שבא לחפש אויבים ובוגדים.

יחיאל חיליק בר: בחוק הזה יש דבר אחד: יש מסמר נוסף במסע דה-לגיטימציה פושע, אכזרי, מסוכן, לא נגד ערביי ישראל, לא נגד השמאל, נגד חצי – ואני מאמין שאפילו נגד יותר מחצי – מעם ישראל, מאזרחי מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה הכי עצוב במסע הדה-לגיטימציה הזה?

יחיאל חיליק בר: אני אומר לך, השר אריאל – למרות שאתה לא מקשיב, כי זה כמובן לא חשוב – החוק הזה הוא כמו אותה אבן, אדוני השר, שזורקים לאיזה אגם או בריכה, אתה יודע, בטבע, בגולן, ככה, שאנחנו זורקים בשביל לראות איך זה מתפתח למעגלים-מעגלים, וזה מראה יפה.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה, אדוני השר, הוא אבן שנזרקת לאגם של הדמוקרטיה הישראלית, ובהתחלה שומעים רק איזה "בלופ" קטן כזה – הנה, העברתם חוק, "בלופ", הכול בסדר.

יחיאל חיליק בר: אבל אני אומר לך, אדוני השר, כציוני לציוני, שאכפת לו מהעם הזה, שאכפת לו מהחברה הזאת, שאכפת לו מהחברה היהודית בין עצמה, בין היהודים לערבים, בין השמאל לימין – כולנו חלק מאותה מדינה, כולנו אזרחים, ואנחנו, במקרה, גם – חלקנו – כולנו אותו חלק מהעם היהודי.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה יתרחב למעגלים, או ירחיב מעגלים קיימים של שנאה, של טינה בין בני אותו עם, בין יושבי אותה ארץ.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך, אתה יודע טוב ממני, כי אתה אדם דתי, אני למדתי רק שלוש שנים בחינוך תורני בבית-ספר האר"י הקדוש בצפת – עכשיו הייתי שם לרגל היובל, 50 שנה, ודיברתי על פרשת השבוע, שהייתה אז שלח-לך.

יחיאל חיליק בר: נזכרנו בנעימות ובזמירות ששרנו יחד.

יחיאל חיליק בר: ונזכרנו איך אפילו אני, שאני לא דתי היום, ישבתי יחד אתם ולמדתי וקיבלתי את האהבה לארץ ולעם הזה, וביחד אתם לפני שחרית שרנו "מודה אני לפניך מלך חי וקיים" – אנחנו חלק מאותו עם.

יחיאל חיליק בר: אבל מה אתם עושים בחוקים האלה?

יחיאל חיליק בר: מה אתם עושים באותם מסעות השמצה, שמתחילים מראש הממשלה וממשיכים בחברי הכנסת בחוק הזה?

יחיאל חיליק בר: אתם בעצם באים ואומרים: חלק מהעם הזה הוא לא יהודי מספיק – גם את זה כבר אמר ראש הממשלה עלינו – הוא לא ציוני מספיק, אולי הוא אנטי-ציוני.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע טוב ממני, השר אריאל, כאיש דתי, על מה נחרב בית-המקדש.

יחיאל חיליק בר: הוא נחרב על שנאת חינם.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך, אני לא אומר את זה היום – השר אריאל, תעשה גוגל, נאום הבכורה של חבר הכנסת חיליק בר לפני שלוש שנים וחצי – בנאום הבכורה שלי לא הייתי בפוליטיקה; אמרתי שהפחד הגדול ביותר שלי הוא מה שקורה היום בתוך עם ישראל, בתוך המדינה, אותה שנאה ואותה הסתה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו סולחים לעצמנו כשזה קורה בין יהודים לערבים.

יחיאל חיליק בר: זה כאילו – אז זה בין יהודים לערבים.

יחיאל חיליק בר: ברור שזה מסוכן לא פחות, אבל היום זה גם, בין היתר בחוק הזה, בין יהודים ליהודים.

יחיאל חיליק בר: ופה אולי יהיה אכפת לכם, כי כשזה בין יהודים לערבים – אז מה?

יחיאל חיליק בר: הם אויבים שלנו, הם סוס טרויאני בתוכנו; אבל מה אנחנו, אנחנו לא חלק מהעם הזה?

יחיאל חיליק בר: ואתם היום, אני אומר לכם, מביאים בחוק הזה – מורידים עוד לבנה מהבית השלישי.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע, אני אספר לך משהו, מוטי, ידידי לוועדת החוץ והביטחון.

יחיאל חיליק בר: אני הייתי לא מזמן בפראג, באיזה כנס ביטחוני.

יחיאל חיליק בר: היו שם מנהיגים ממדינות ערב.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, יש כאלה בינינו שמדברים עם מנהיגים ממדינות ערב, שואלים אותם מה דעתם, איך אפשר להתקדם וכו'.

יחיאל חיליק בר: והוא אמר לי: אתה יודע, חיליק – בחור שלא נמנה עם ידידינו; הוא לא נמנה עם חוג ידידינו – הוא אמר לי: תקשיב, פעם אנחנו במדינות ערב ישבנו וחשבנו איך אנחנו מצליחים להשמיד אתכם, ולא הצלחנו.

יחיאל חיליק בר: ניסינו – יום כיפור, ששת הימים, מלחמת ההתשה – לא מצליחים.

יחיאל חיליק בר: בשנים האחרונות – אני אומר לך, כבוד השר, מילים מדויקות – בשנים האחרונות אנחנו יושבים, מחככים ידינו בהנאה ואומרים: נחכה 20 שנה, 30 שנה, 100 שנה, מה זה בתוך המזרח התיכון הגדול?

יחיאל חיליק בר: מה זה בתוך האסלאם המפואר?

יחיאל חיליק בר: אתם משמידים את עצמכם.

יחיאל חיליק בר: אתם משמידים את עצמכם – הוא אומר לי את זה.

יחיאל חיליק בר: הוא אומר לי, אותו מנהיג ערבי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רואים בפייסבוק, כל כך נהנים לראות איך משמיצים אותך, חיליק, שאתה נפגשת עם פלסטינים.

יחיאל חיליק בר: אתה מנסה להביא – איך רצחו לכם ראש ממשלה על זה שהוא ניסה להביא שלום.

יחיאל חיליק בר: איך מלבישים את ביבי ואת נשיא המדינה במדי אס.

יחיאל חיליק בר: אס.

יחיאל חיליק בר: אני לא מדבר רק על הסתה של ימין לשמאל, גם על שמאל לימין, כן?

יחיאל חיליק בר: איך אתם אוהבים לחבוט בעצמכם ולחפור עוד ועוד ועוד ועוד באחדות הזאת.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע, מוטי, שכוחנו באחדותנו, ואתה יודע מה זה כל ישראל ערבים זה לזה, ואתה למדת כמוני את ספר האר"י על או חברותא או מיתותא, ואני אומר לכם שבמדינה הזאת זה או חברותא או מיתותא.

יחיאל חיליק בר: ואתם, בחוק הזה, שהוא חלק קטן, מסוכן, עלוב, אתם מביאים לא לחברותא.

יחיאל חיליק בר: אתם מביאים למיתותא, ואתם מסיתים יהודים בערבים וערבים ביהודים.

יחיאל חיליק בר: ואתם מסיתים ימין בשמאל ושמאל בימין, ואתם מסיתים על הקטע המזרחי – פתאום הימין בישראל, הליכוד, המפלגה הכי אשכנזית בהיסטוריה, מפלגה שמעולם לא היה לה ואני גם לא רואה שיהיה לה יושב-ראש אשכנזי, בניגוד אלינו, עמיר, המפלגה האשכנזית שכבר היו לה שני יושבי-ראש מזרחיים, אתה אחד מהם, ומועמדים לראש ממשלה, ואתה אחד מהם.

יחיאל חיליק בר: מתי היה יושב-ראש מזרחי לליכוד?

יחיאל חיליק בר: מתי היה מועמד לראש ממשלה מהליכוד מזרחי?

יחיאל חיליק בר: אתם המפלגה הכי אשכנזית, אתם המחנה הכי אשכנזי.

יחיאל חיליק בר: לצערי, יש קוסם שעומד בראשכם, שיודע לסמא את עיניהם של אחי בני עדות המזרח, שיושבים בפריפריה, שהכי נדפקים ממנו, יחד עם ערביי ישראל ויחד עם הרבה אחרים, אבל יודעים להצביע לו.

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: כי לדבר הוא יודע; במעשים קצת פחות, במיטות לבתי-החולים קצת פחות, בעזרה לקשישים, בסיעוד, קצת פחות, בעזרה לעיירות הפיתוח קצת פחות, בשוויון חברתי קצת פחות.

יחיאל חיליק בר: אז מה אם הייתה פה מחאה שסתיו ואיציק עשו ויצאו חצי מיליון איש לרחובות, אז מה?

יחיאל חיליק בר: נמסמס את זה כי אני יודע, אני master of the word –word , לא world, אף-על-פי שהוא חושב שגם world, אבל הוא אמן המילה.

יחיאל חיליק בר: ולכן, אני אומר לכם: נגד הקוסם במילים, אני מקווה שהעם הזה יתפכח, בין אם זה המזרחים ובין אם זה האשכנזים, אם הם בעיירות הפיתוח והפריפריה, הוא דופק את שניהם באותה מידה, אבל אני קורא לכם לא להצביע על החוק הזה, בלי קשר לימין ולשמאל, כי אתם היום זורקים את אותה אבן, ואתם תיצרו את אותה אדווה שתלך ותתרחב ותרחיב את הקרע בעם שלנו.

יחיאל חיליק בר: תילחמו בעמותות שמסיתות נגד מדינת ישראל, תילחמו בתוכן של העמותות האלה.

יחיאל חיליק בר: אל תרדפו צד שלם, שלצערכם, אם אתם אוהבים או לא אוהבים את זה, הוא חצי מהעם הזה, והוא חצי מהעם שלכם.

יחיאל חיליק בר: אתם תפגעו בהם, אתם תפגעו בעצמכם.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה הוא בושה, ואני קורא לכם לחזור בכם, לא להצביע לו, ובא לציון גואל.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חיליק בר.

יואל חסון: חבר הכנסת עמיר פרץ, בבקשה.

יואל חסון: עד שבע דקות.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, האמת, הכנתי נאום יוצא מן הכלל, אבל השארתי אותו שם, ליד חיליק.

עמיר פרץ: הוא מודפס, נכון שהשארתי – – –

יחיאל חיליק בר: להביא לך אותו?

עמיר פרץ: לא, לא צריך, כי אני אגיד לך את האמת, שמעתי את כל הדוברים, ואמרתי לעצמי, עכשיו עוד פעם אני אמנה את שמות כל העמותות?

עמיר פרץ: עוד פעם אני אגיד כמה מיליונים מעבירים מיליארדרים מכל מיני מקומות נסתרים שאיש לא יודע מה מטרת הכסף שלהם?

עמיר פרץ: והשאלה מי מפחיד יותר?

עמיר פרץ: מי יכול מחר לבוא ולתבוע את הקופון שלו מהתרומות שהוא נותן?

עמיר פרץ: האם אותה מדינה, שהיא בעצמה מפוקחת, שמזרימה סכום כסף כזה או אחר שעובר בקרה כל כך גדולה – תאמינו, אני יודע זאת; גם הבת שלי עוסקת בענייני שלום, גם לה יש עמותה שמפגישה גורמים שונים, פלסטיניים, ישראליים – –

ג'מאל זחאלקה: גם אחותך.

עמיר פרץ: גם אחותי.

עמיר פרץ: אני יודע כמה טפסים הם צריכים למלא – –

יואל חסון: נא לא לערב משפחה.

עמיר פרץ: – – כמה טפסים, כמה ועדות, כמה ביקורת – – –

נחמן שי: מה עם אשתך, אין לה איזו עמותה?

עמיר פרץ: לא, אשתי לא.

עמיר פרץ: אשתי עוסקת בשלום בלי זה, היא עובדת בעמותות, אתה מבין?

עמיר פרץ: אל תדאג, אף אחד מהם לא עושה מזה כלום, אבל אני יודע איזו מערכת צריכים לעבור עד שמאשרים זאת.

עמיר פרץ: לא משנה אם זה ה-USAID, או מישהו אחר.

עמיר פרץ: כל החבר'ה האלה, גם האיחוד האירופי – הרי אין מערכת בקרה כל כך כל כך קפדנית.

עמיר פרץ: מה, זה דומה לאיזה מיליארדר שמחליט לתרום לעמותה כזאת או אחרת של מתנחלים – של מתנחלים, לא אלה שבונים בצורה חוקית, כי אלה שבונים בצורה חוקית לא צריכים את התרומות האלה.

עמיר פרץ: אבל אני החלטתי לעסוק בימין.

עמיר פרץ: אני רואה היום – תראו איזה יופי, אפילו ליכודניק אחד לא נמצא כאן.

עמיר פרץ: ליכודניק אחד לרפואה בשביל הכבוד של הקהל שאליו הם רוצים לדבר.

עמיר פרץ: העיקר שאנשי הליכוד מדברים גבוהה-גבוהה על הכבוד – כבוד של אותן אוכלוסיות בפריפריה; הם מגינים על כבודם של המזרחים.

עמיר פרץ: כל חיי – כל חיי נלחמתי על כך שהמאבק במדינת ישראל יהיה מאבק מעמדי, ולא עדתי, כי שם זה נמצא.

עמיר פרץ: כל חיי חשבתי שכאשר משתמשים בשד העדתי, כשהוא יוצא מהבקבוק, קשה להכניס אותו חזרה.

עמיר פרץ: אבל כנראה יש כאן מספיק גורמים, בימין, שמעוניינים שהשד הזה ירקוד לו ברחובות מדינת ישראל, והוא מייצר עבורם הרבה מאוד קולות, הרבה מאוד מצביעים.

עמיר פרץ: אבל מה שמעניין – ויש פה חברי כנסת – גם אתה נחשב יחסית ותיק.

עמיר פרץ: הרי הליכוד היה בשלטון, נמצא בשלטון, וכל הזמן טוען ומתנהג כאילו הוא אופוזיציה.

עמיר פרץ: זה מדהים; הם כל הזמן מתנהגים כאילו מישהו תוקף אותם.

עמיר פרץ: עכשיו הם החליטו שאת כל התקופה שהם התנהגו בה יחסית במתינות, או נזהרו שלא לחצות את הקווים, השנה וחצי – כמה אנחנו בקדנציה הזאת, שנה וחצי?

יואל חסון: בקושי, עוד לא.

עמיר פרץ: בשנה וחצי האחרונות הם פשוט עמלים יום לילה, יום ולילה, לא משאירים פינה אחת שאי-אפשר לפתוח בה פצע, שסע, בין ערבים ליהודים.

עמיר פרץ: אני גאה בדברים שעשיתי.

עמיר פרץ: אני גאה שהייתי אחד הראשונים למנות שר ערבי מוסלמי בישראל, שהיה חלק מיצירת המתינות, מיצירת ההפוגה הזאת במתח שמתקיים.

עמיר פרץ: אני גאה בכך שהייתי שותף למתן הזדמנות לאנשים מכל עבר, שבתקופתי כראש העיר בשדרות לא היה נער אחד שבגלל מוצאו, או בגלל יכולתו, או יכולת משפחתו, לא ניתנה לו ההזדמנות – חלילה – לממש את עצמו.

עמיר פרץ: וזאת החוכמה.

עמיר פרץ: לא לקחת את אותו שד ולנסות להשתמש בו ולהנציח אותו.

עמיר פרץ: נכון, וחברי במחנה השלום צריכים לדעת זאת: תופעות כאלה, כמו אורשר וחבריו, יוצרות לנו חומה.

עמיר פרץ: אנחנו עמלים כל כך קשה כדי לקרב את התפיסה שלנו, את התפיסה הליברלית, את התפיסה של הצדק החברתי, לאוכלוסיות חדשות, אבל ברגע שבאות אמירות כאלה, הן לצערי מרחיקות בחזרה את אותן אוכלוסיות שיכולות להיות חלק מאתנו.

עמיר פרץ: אבל הנה, אני סוף-סוף רואה ליכודניק אחד שהגיע.

עמיר פרץ: ברוך השם.

עמיר פרץ: הליכוד, תראו איזה זלזול בבוחרים, תראו איזה זלזול במצביעים שלכם, איזו ארוגנטיות, איזה מה שנקרא תחושה שהשלטון בידיכם, אתם יכולים לעשות הכול.

עמיר פרץ: אבל זה בסדר.

עמיר פרץ: זה מזכיר לי את הימים של 1977.

עמיר פרץ: חברי אקוניס, אתה יודע, ב-1977, יושב-ראש הסניף של הליכוד בשדרות היה מופיע בפני הקהל ואומר להם – אז הייתה תחושה הפוכה; אז התחושה הייתה שהשלטון באותה עת מזלזל באופוזיציה.

אופיר אקוניס: תחושה מוצדקת.

עמיר פרץ: גם היום התחושה מוצדקת.

אופיר אקוניס: לא – – –

עמיר פרץ: היום, הקואליציה הנוכחית מזלזלת באופוזיציה, וזה חרב פיפיות, כי זה מהר מאוד יתהפך – – –

אופיר אקוניס: אל תדבר בהכללות.

עמיר פרץ: הליכוד היום זכה – בין המפלגות המתנשאות ביותר, המנוכרות ביותר, המרוחקות ביותר מהציבור.

אופיר אקוניס: זה לא נכון.

עמיר פרץ: אבל אני אגיד לך מה אמר יושב-ראש סניף הליכוד אז – כי זה מה שיקרה לכם – הוא אמר ככה: אנחנו מפלגה ענייה, אנחנו אין לנו שלטון, לכן אין לנו מכוניות, אין לנו סנדוויצ'ים.

עמיר פרץ: אז הוא היה אומר להם: תלכו למטה של מפא"י, תאכלו להם את הסנדוויצ'ים, תיסעו במכוניות, ותצביעו ליכוד.

אופיר אקוניס: אדם נבון.

אופיר אקוניס: אדם נבון.

עמיר פרץ: אופיר אקוניס, תקשיב לי טוב, זה מה שיקרה לכם בבחירות הבאות, כי גם לציבור נמאס מההתנשאות שלכם, מהריחות הרעים שנובעים מכל מעשה ומעשה שאתם עושים.

עמיר פרץ: והמבחן הוא לא מבחן של כן פלילי, לא פלילי.

עמיר פרץ: הציבור מתחיל לחוש שהעומס הזה שבו אתם מייצרים כאן שסעים וקרעים במדינת ישראל בין ערבים ליהודים, בין דתיים לחילונים, בין אשכנזים – – –

אופיר אקוניס: אנחנו מייצרים?

עמיר פרץ: בוודאי.

אופיר אקוניס: אתה קראת מה שאנשים כותבים?

עמיר פרץ: בוודאי.

אופיר אקוניס: אתה קראת מה שאנשים כותבים?

עמיר פרץ: בוודאי.

אופיר אקוניס: על – – – גרבוז?

עמיר פרץ: בוודאי.

יואל חסון: השר אקוניס.

אופיר אקוניס: על רוטנברג?

יואל חסון: השר אקוניס, א.

יואל חסון: נא לשבת במקומך ולא בעמידה.

אופיר אקוניס: אני אשב.

יואל חסון: זה לא ראוי.

עמיר פרץ: חברי אקוניס – – –

אופיר אקוניס: עמיר יודע שאני אוהב לשמוע אותו.

עמיר פרץ: חברי אקוניס – – –

יואל חסון: אני מאוד שמח, אבל תשמע אותו בישיבה.

אופיר אקוניס: בסדר.

עמיר פרץ: חברי השר אקוניס, אני מכבד אותך.

אופיר אקוניס: אתה יודע, אני אוהב לשמוע, אבל לא מסכים אתו.

עמיר פרץ: השר אקוניס, אני מכבד אותך, אני אמרתי במפורש בדיוק את מה שאתה אמרת על אורשר ועל גרבוז; אני חושב שהם גורמים לי ולחברי יותר נזק מאשר הם גורמים לכם.

עמיר פרץ: אבל אתה השלטון.

עמיר פרץ: תפקידו של רוב הוא להיות זה שמרגיע, לא לקפוץ על מין מעשה כזה כמוצא שלל רב.

עמיר פרץ: זה ההבדל.

עמיר פרץ: זה ההבדל.

עמיר פרץ: אופוזיציה, אולי תפקידה לנסות לזהות איזשהו מעשה, שסע, כדי להיתפס בו.

עמיר פרץ: אתה השלטון, אתה אמור להיות השלטון של כולם, לא לקפוץ על זה כמוצא שלל רב ולהוסיף שמן למדורה.

עמיר פרץ: אני אומר לך, תקשיב לי טוב.

יואל חסון: נא לסיים.

עמיר פרץ: אני נגד הסתה, נגד כל סוג של הסתה.

עמיר פרץ: מדוע?

עמיר פרץ: כי גם ההישג הפוליטי הכי משמעותי שאתה משיג לעצמך בשסע לא שווה את הדימום שיימשך עוד הרבה מאוד זמן בתוך האוכלוסייה.

עמיר פרץ: ולכן, אם אתם אוהבים את מדינת ישראל, אם אתם באמת מכבדים את אזרחי ישראל, תפסיקו להשתמש בהסתה הזאת.

עמיר פרץ: היא גורמת לכם רק נזק, ויגיע היום שאנחנו נשלח את הבוחרים שלנו ונגיד להם: לכו לליכוד, תאכלו את הסנדוויצ'ים שלהם כי הם שבעים, קחו, תיסעו במכוניות שלהם, ותצביעו אמת.

עמיר פרץ: זה מה שיקרה בבחירות הבאות.

יחיאל חיליק בר: בעזרת השם.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – לא יודע מה תוכל להגיד עכשיו, אבל אתה יכול לנסות.

אופיר אקוניס: הוא יכול להגיד את האמת על מפלגת העבודה, כי הוא אמר אותה כבר פעם אחת.

יואל חסון: אתה לפעמים מתפקד כהיסטוריון, זאת הבעיה שלך בחיים.

אופיר אקוניס: ההיסטוריה היא חשובה.

אופיר אקוניס: ההיסטוריה היא חשובה.

יחיאל חיליק בר: לא, אלו ההיסטוריונים החדשים, אלה שממציאים את ההיסטוריה.

יואל חסון: את ההיסטוריה, כן.

יואל חסון: שנוחה להם.

אופיר אקוניס: למרות שמר פרס אמר שההיסטוריה איננה חשובה, היא מאוד חשובה.

יואל חסון: השר אקוניס, עד עכשיו היה פה השר אריאל, בזכותו היה פה דיון רגוע.

יואל חסון: אתה באת להלהיט פה את הרוחות?

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: אני – – – אני משיב לו.

יואל חסון: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, אדוני, חמש דקות.

יואל חסון: שבע דקות, סליחה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אומרים שקרל מרקס לקח את הדיאלקטיקה של הגל שעמדה על הראש והעמיד אותה על הרגליים.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים מצב שבו הממשלה הנוכחית, דברים שעומדים על הרגליים – רוצה להעמיד אותם על הראש.

ג'מאל זחאלקה: הנה למשל שקיפות – כל הגדרה של שקיפות, בכל מקום, בכל אתר, בכל אנציקלופדיה, בכל ספר, הגרעין של המושג הזה הוא שקיפות של השלטון.

ג'מאל זחאלקה: ומאבק בשלטון – בין מרכיבי המאבק נגד שלטון ונגד טירניות של שלטון, ודיכוי, וניצול, ניצול לרעה של השררה – זה עניין השקיפות.

ג'מאל זחאלקה: אני זוכר שביקרתי לפני כמה שנים ברבאט ופגשתי שם בחור יהודי בשם ציון, והוא יושב-ראש האגודה המרוקאית לשקיפות.

ג'מאל זחאלקה: הבחור הזה היה בבית-סוהר שנים רבות בגלל שהוא היה איש שמאל שנאבק במשפחת המלוכה ונאבק למען צדק חברתי, וישב בכלא עם אברהם צרפתי המהולל.

ג'מאל זחאלקה: ואני התפלאתי שהוא מטפל בשקיפות.

ג'מאל זחאלקה: אמרתי לו: אתה, ציון, אתה לוחם מעמד הפועלים ואתה לוחם הצדק החברתי הגדול, אתה נטפל לעניין של שקיפות?

ג'מאל זחאלקה: ואז הוא אומר לי: זה המאבק הקשה ביותר והחשוב ביותר היום למען צדק, מאבק למען שקיפות.

ג'מאל זחאלקה: השלטון רוצה חוסר שקיפות, ואנחנו רוצים שקיפות.

ג'מאל זחאלקה: והוא טען שברגע שאנשים ידעו את האמת, והאמת תהיה שקופה – לא אמת שדיבר עליה חבר הכנסת עמיר פרץ, שזה סיפור אחר – אני מדבר על האמת, לא האותיות אל"ף, מ"ם, תי"ו.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה ראשי התיבות של זה.

אופיר אקוניס: מה אנחנו אומרים, אתה יודע?

ג'מאל זחאלקה: לא.

אופיר אקוניס: אני יכול להגיד?

אופיר אקוניס: – אנחנו משקרים תמיד.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לתת לך ראשי תיבות של מח"ל, אתה לא תאהב את זה.

אופיר אקוניס: אתה יכול להסכים, מה?

אופיר אקוניס: אני יודע מה ראשי התיבות שהיו אומרים.

אופיר אקוניס: ידוע.

אופיר אקוניס: מכיר את זה.

ג'מאל זחאלקה: כי השלטון לא רוצה שאנשים ידעו את האמת על מה שהוא עושה: על כל מיני דברים – על כל מיני העברות כספים בסתר; על מה שמגיע להתנחלויות; על מה שמגיע לכל מיני ארגונים שעושים עבודה בחושך; על כל מיני כספים שמגיעים לכיסו של ראש ממשלה – לא לכל השרים, לשרים לא מגיע הרבה, אני רואה שלא מגיע אליהם, אבל ראש הממשלה הנוכחי והקודם – יש ראיות חד-משמעיות שהוא קיבל כספים מכל מיני גורמים מפוקפקים, בזה אין ספק.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע על קודמיהם.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהיה מקום לשפר את עניין השקיפות דווקא בשקיפות השלטון.

ג'מאל זחאלקה: אז לְמה באה הממשלה?

ג'מאל זחאלקה: להפוך את הדברים על הראש.

ג'מאל זחאלקה: במקום שתהיה שקיפות – לתת בידי ארגוני החברה האזרחית כלים לפעול למען יותר שקיפות של השלטון, הופכים את זה; השלטון בא במתקפה על החברה האזרחית, ואומר להם: שקיפות.

ג'מאל זחאלקה: אבל לא שקיפות עיוורת, כלומר עיוורת צבעים, אלא דווקא לבחון כיצד לפגוע בגורמים שהם באופוזיציה.

ג'מאל זחאלקה: וזה תוכנת בצורה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: הדבר הכי שקוף שאני מכיר, ואני עבדתי בעמותות, זה תרומות של ממשלות ושל ארגונים ממשלתיים, נגיד ארגונים של ארצות-הברית והארגונים של האיחוד האירופי.

ג'מאל זחאלקה: אתה צריך שם למלא טפסים וכל גרוש ואיך.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לשחק בגרוש אחד שם, הכול שקוף ושקוף לגמרי, והכול מגיע לרשם העמותות.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, שקיפות ישנה.

ג'מאל זחאלקה: כל אדם סביר שרוצה להגיע לאמת יכול להגיע אליה בקלי-קלות.

אופיר אקוניס: אתה צודק, זאת הבעיה בזה.

ג'מאל זחאלקה: אתה יכול להיכנס לכל מקום.

אופיר אקוניס: מדינה זרה זה בסדר?

ג'מאל זחאלקה: לעומת זאת, הכספים שמגיעים לארגונים של הימין ולכיסו של ראש הממשלה – אף אחד לא יודע, ורוצים להסתיר את זה.

ג'מאל זחאלקה: עמד כאן יושב-ראש הוועדה ואמר את האמת, האמת שלו.

ג'מאל זחאלקה: הוא קיווה שבדרך זו יימנעו ממשלות מלתרום לעמותות.

ג'מאל זחאלקה: אמר את זה במפורש.

ג'מאל זחאלקה: אז גם כאן הוא מעמיד דברים על הראש במקום על הרגליים, הפוך.

ג'מאל זחאלקה: במקום לעודד תרומות לחברה האזרחית, להקל על התרומות לחברה האזרחית בארץ שצריכה עוד כסף ועוד תרומות, שהממשלה לא מפרישה – ואני יודע שבמדינה, תרומת המדינה או מוסדות המדינה לחברה האזרחית הן כאין וכאפס לעומת מה שקורה באירופה, למשל.

ג'מאל זחאלקה: מה זה קרן העיזבונות, וכל מיני קרנות קטנות, מה מקבלות עמותות של תרבות ועמותות של זכויות אדם, או כל מיני דברים, צדק חברתי, מה הן מקבלות ממוסדות הסמך של הממשלה או מהממשלה עצמה או מהממסד של המדינה?

ג'מאל זחאלקה: שום דבר.

ג'מאל זחאלקה: אז לא רוצים לתת כסף, ולא רוצים שאחרים ייתנו כסף.

ג'מאל זחאלקה: זה נאמר במפורש, ואם זו כוונת המשורר, אז המשורר הזה, המחוקק הזה, שמטרותיו רעות, הוא יכניס את החוק הזה, אחר כך יתחיל להכניס בו תיקונים, ועוד תיקונים, ועוד תיקונים, כשהמטרה ברורה – זה לחנוק את העמותות, זה לצנן ממשלות, ש-זה לא רצוי, שאתם תורמים.

ג'מאל זחאלקה: איזה מסר מעבירה הממשלה?

ג'מאל זחאלקה: אל תתרמו, לא רוצים.

ג'מאל זחאלקה: מי שחושב שזה לא יפגע גם בדברים אחרים לא יודע מה זה – אם זה לא יגיע גם לעניין של מחקר מדעי.

יואל חסון: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: בטח שזה יגיע לכך – אני אגיד לך למה – שממשלות יתחילו לצמצם את התרומה שלהן.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לבקש ממדינה: תתרום לי רק למחקר מדעי בנושא זה או זה, אל תתרום לענייני זכויות אדם.

אופיר אקוניס: לא לתרום לעניין פוליטי.

ג'מאל זחאלקה: זו לא פוליטיקה?

ג'מאל זחאלקה: הכול פוליטיקה, זכויות אדם זה פוליטיקה.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: סדר-היום ארוך מאוד היום.

ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב להצביע נגד החוק הזה, ואני מקווה שהוא ייפול.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת זחאלקה.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

יואל חסון: עד שבע דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, ניגש אלינו עכשיו לספסלי האופוזיציה אחד מחברי הכנסת היוזמים ואמר לנו, מה עם חוק השקיפות?

תמר זנדברג: לא הבנו על מה הוא מדבר, איזו שקיפות?

תמר זנדברג: מה הקשר בין שקיפות לבין החוק הזה?

תמר זנדברג: הוא התעקש ואמר: חוק השקיפות, חוק העמותות, ואז הבנו על מה מדובר.

תמר זנדברג: הרי החוק הזה הוגדר כחוק לשקיפות במימון הממשלתי.

תמר זנדברג: אז אני רוצה בשבע הדקות שיש לי לדבר שלוש דקות על השקיפות ושלוש דקות על המימון הממשלתי, ולשאול את עצמנו מה הדברים האלה.

תמר זנדברג: קודם כול, שקיפות.

תמר זנדברג: אני לא חושבת – מאז השימוש של חברת הכנסת לשעבר אורית סטרוק במושג זכויות אדם, לא היה עיוות כל כך גדול של המושג שקיפות כמו בחוק הזה.

תמר זנדברג: הרי פתאום הימין הקיצוני נהיה אביר זכויות האדם, מגן הדמוקרטיה ופעיל השקיפות.

תמר זנדברג: זה בכלל מטוב לבם הם עושים את כל דברים האלה.

תמר זנדברג: אז בואו נגיד אחת ולתמיד את האמת ברצינות: יש שקיפות של עמותות שמאל, חברות וחברים.

תמר זנדברג: כל מי שרוצה יכול להיכנס לאתר רשם העמותות של משרד המשפטים, זה באינטרנט, נורא קל.

תמר זנדברג: דרך אגב, רוב עמותות השמאל, רוב-רובן – לדעתי כולן – של עמותות השמאל מפרסמות את רשימות התורמים שלהן – הרשימה המלאה והגלויה – באתרים שלהן באינטרנט; כן, הגענו למצב שיש דבר כזה.

תמר זנדברג: אבל, יש באמת בעיה של שקיפות, אתם יודעים איפה?

תמר זנדברג: בעמותות הימין.

תמר זנדברג: עמותות הימין – תחקיר שערך ארגון "שלום עכשיו" גילה שמעמותות הימין המובהקות שנזכרו, 93% מהמימון הכולל של כל אותן עמותות, בסך כולל של יותר מ-460 מיליון שקלים, אדוני היושב-ראש, הוא חסוי; אי-אפשר לדעת מאיפה הוא בא.

תמר זנדברג: חסוי, חסוי, חסוי, תחת חיסיון.

תמר זנדברג: אבל, הממשלה היא ממשלת ימין, ולכן היא תחיל את החוק על עמותות השמאל.

תמר זנדברג: אגב, הרוב הגדול של התרומות החסויות הן תרומות מחו"ל, רובן מארצות-הברית.

תמר זנדברג: אבל כנראה, אם תורם לך טייקון הימורים בשם שלדון אדלסון, או אם תורם לך נוכל מורשע בשם ארנו מימרן, או אם תורם לך מיליארדר בשם הייגי, שאמר שהיטלר הגשים את רצון האל, אז זה בסדר, לא צריך שקיפות, אין בעיה של שקיפות.

תמר זנדברג: אבל אם יש לך עמותה שנתמכת בחלק מהתקציב שלה על-ידי מדינות ידידותיות לישראל, שמקיימות עם ישראל יחסים דיפלומטיים, וישראל מעוניינת בדעה שלהן ומעוניינת ביחסים ההדדיים אתן, והתרומות האלה גלויות, מדווחות ומפוקחות על-ידי רשם העמותות של משרד המשפטים, אז צריך להגביר את השקיפות.

תמר זנדברג: זה לעניין השקיפות, ועכשיו לעניין המימון הממשלתי.

תמר זנדברג: התרומות האלה, אותה שקיפות מכוונת כלפי תרומות ממדינות זרות – סליחה, כדי להעליב, לא קוראים לזה "מדינות", אלא "ישויות מדיניות זרות" – וזה נחשב מימון ממשלתי בעייתי, שמצריך חובת גילוי ושקיפות-כביכול, כי כרגע סיכמנו ששקיפות כבר יש גם היום.

תמר זנדברג: אבל, מישהו שאל מה קורה עם המימון הממשלתי הישראלי?

תמר זנדברג: כספי המסים של אזרחיות ואזרחי ישראל, שעוברים תחת סעיפים עלומים שקרויים "השתתפויות" ואת זה אנחנו לא יכולים לדעת – מאיפה בדיוק זה מגיע, אבל יש כספי ממשלה שעוברים בדרך כלל לרשויות מקומיות, או לכל מיני סעיפים אחרים.

תמר זנדברג: דרך הרשויות המקומיות הם עוברים לעמותות כמו ועד מתיישבי השומרון, וועד מתיישבי בנימין, ואז מה העמותות האלה עושות עם הכסף הממשלתי שלנו, של מדינת ישראל?

תמר זנדברג: הולך למאחזים לא חוקיים, הולך לפעולות טרור נגד חיילי צה"ל, הולך לסרטונים אנטישמיים עם אף של יהודי וגיבנת של יהודי שמסביר לנו למה השמאל הוא בוגדני, לסרטונים מסיתים ואלימים שמשפיעים כאן על מערכות בחירות ועל קווי מדיניות של הממשלה, ואז מסבירים לנו שאם חס וחלילה יפונה מאחז בלתי חוקי שבג"ץ פסק לפנות אותו, אז תיפול הממשלה.

תמר זנדברג: זה כספי הממשלה שלנו, שלי.

תמר זנדברג: אני משלמת מהמשכורת שלי לדבר הזה, כשאין דבר שהוא יותר הרסני למדינת ישראל מאשר האלימות, הגזענות וההסתה הזאת.

תמר זנדברג: אבל זה בסדר, עם זה אין בעיה, כי זה מימון ממשלתי, ואנחנו – הממשלה ואנחנו – נחליט לאן הכסף הולך.

תמר זנדברג: עכשיו, לסיום אני רוצה להגיד, האמת שאנחנו כאן כבר כמה שעות בדיון, ונהיה עוד כמה שעות בדיון, דיון שבכלל לא היה צריך להתקיים.

תמר זנדברג: החוק הזה, כל מטרתו היא אחת – היא לא שקיפות, והיא לא סימון, והיא לא עמותות, והיא לא מימון; זה חוק שאפשר לקרוא לו חוק השיימינג.

תמר זנדברג: מטרתו לנופף בכמה עמותות נרדפות – דרך אגב, עמותות שהן הדבר היחיד ששומר על דמותה המוסרית של מדינת ישראל, והן הדבר היחיד שמשאיר לנו איזושהי תקווה שמדינת ישראל, יש לה עתיד טוב יותר, שהוא אפשרי.

תמר זנדברג: מטרתו של החוק הזה היא לנופף בעמותות האלה ולהגיד: נה, נה, נה, נה, נה, נה, אתכם אנחנו נרדוף.

זהבה גלאון: זו לא האינטונציה הנכונה.

תמר זנדברג: סליחה: נה, נה, נה, נה, נה.

יואל חסון: חשבתי שהתכוונת ל: נו, נו, נו.

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: נה, נה, נה, נה, נה.

תמר זנדברג: נה, נה, נה, נה, נה, אתכם אנחנו נרדוף – ולמה?

תמר זנדברג: אתם יודעים מה הסיבה, אתה יודע מה הסיבה לזה?

ג'מאל זחאלקה: עוד פעם.

שלי יחימוביץ': זה: נה, נה, נה, נה, נה, נה.

יואל חסון: רגע, בואו עוד פעם, בואו נעשה את זה נכון.

יואל חסון: הפרוטוקול חייב את זה נכון.

תמר זנדברג: כולם ביחד, שלוש, ארבע ו: נה, נה, נה, נה, נה, נה.

זהבה גלאון: אדוני, חברת הכנסת זנדברג – – – זו לא הגרסה.

תמר זנדברג: נה, נה, נה, נה, נה, נה, נה, נה, נה, נה, נה.

תמר זנדברג: זהו, זו המטרה, שיימינג, שאתם תוכלו לנפנף לנו בחוק הזה ולהגיד לנו בכל פתיחת ועדה: מי אתה?

תמר זנדברג: ממי קיבלת?

תמר זנדברג: כמה כסף?

תמר זנדברג: איפה התג שלך?

תמר זנדברג: למה לא כתוב לך על המודעה שהיית וכו'?

תמר זנדברג: ואתם יודעים למה?

תמר זנדברג: מה הסיבה שכל זה קורה?

תמר זנדברג: כי אפשר.

יואל חסון: ואחרי שהם ישאלו אותם את כל זה, מה הם יעשו להם?

יואל חסון: נו, נו, נו?

תמר זנדברג: אחרי שהם ישאלו אותם את כל זה – –

יואל חסון: מה הם יעשו להם?

יואל חסון: נו, נו, נו?

תמר זנדברג: – – אחרי שישאלו אותם את כל זה ואחרי שיתקעו להם את כל הנה, נה, נה הזה, אנחנו כולנו נשאל את עצמנו למה, והסיבה תהיה: פשוט כי אפשר.

תמר זנדברג: כי אנחנו יכולים.

תמר זנדברג: כי יש לנו מסר אחד מהבחירות האחרונות, והוא שהכול אפשר, הכול הולך, לא חשוב.

תמר זנדברג: פעם אמרו: לא חשוב מה יגידו הגויים, חשוב מה יעשו היהודים.

תמר זנדברג: עכשיו, לא חשוב מי יגיד ומה יעשה מה, ומי יעשה ואיך וכמה ולמה, זה פשוט מאוד שיימינג כי אפשר – זה כל מה שנשאר מהחוק הזה.

תמר זנדברג: אבל הבושה תישאר פה הרבה מאוד שנים, והיא על כולנו.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שבע דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אחרי תמר – תמר, חשבתי עם איזה שיר להתחיל, אבל אין היום סיבה לשמחה.

יואל חסון: לפתוח בשירה.

איל בן ראובן: לפתוח בשירה.

איל בן ראובן: ב-22 בפברואר עמדתי כאן, על בימה זו, והצגתי הצעת אי-אמון בממשלה שנכשלת במלחמה בטרור ובעצם עוברת למלחמה בדמוקרטיה.

איל בן ראובן: לצערי, היום, כמעט חמישה חודשים לאחר מכן, פיגועי הטרור עדיין מתרחשים ברחובות, הממשלה עדיין חסרת אונים, ולצערי ממשיכה במלחמה בדמוקרטיה במסווה של לחימה בטרור.

איל בן ראובן: החוק המוצע, האנטי-דמוקרטי הזה, שפוגע בזכויות יסוד ומתאים למשטרים אפלים ולתקופות אפלות בהיסטוריה, הוא רק אחד מתוך מסכת חוקים ופעולות שמייצרת הממשלה הקיצונית הזאת, ומתוך פניקה.

איל בן ראובן: ואני שואל, על מה?

איל בן ראובן: על מה הפניקה?

איל בן ראובן: יש צבא מצוין, יש שב"כ מצוין, הם עושים את העבודה.

איל בן ראובן: על מה הפניקה?

איל בן ראובן: זאת, יחד עם רעיון חוק הבג"ץ, של מניעת זכות בסיסית של חברי כנסת אזרחים לפנות לבג"ץ, חוק ההשעיה, שהוא מילה מכובסת לחוק ההדחה, וחוקי איוב אחרים שנמצאים עוד ברשימה.

איל בן ראובן: ניצול מצב הביטחון המתדרדר וניסיון לרתום את עקרון הכרעת הרוב למימוש חקיקה פופוליסטית הפכו לדבר שבשגרה.

איל בן ראובן: השתלחויות באחר והתבטאויות פופוליסטיות הפכו לכלים בידי הממשלה לגיוס דעת קהל כדי לזכות בעוד כותרת, בעוד דקת תהילה ובעוד הרתעה מול מי שמביע ביקורת על ההתנהלות הלקויה הזו.

איל בן ראובן: אני בעד לחימה בלתי מתפשרת בטרור, אבל החוק הזה איננו תורם מאומה ללחימה בטרור, ואולי אף מזיק לה.

איל בן ראובן: החוק הרע הזה שעולה כעת אינו מגביר את השקיפות, כפי שיוזמיו מדגישים.

איל בן ראובן: משמעותו האמיתית היא רדיפה פוליטית כנגד עמותות ספציפיות וסימונן באות קין.

איל בן ראובן: יש כאן הטעיה חמורה של הציבור במכוון, שנועדה להסתיר את מטרתו האמיתית – לפגוע בפעילותם של עמותות ושל ארגונים שעמדותיהם נוגדות את אלה של מציעי החוק.

איל בן ראובן: אם יוזמי החוק הזה היו נוהגים בכנות, הם היו קוראים לו "החוק לפגיעה בארגוני זכויות אדם שמפריעים לנו".

איל בן ראובן: בהצעת החוק נקבעו קריטריונים שלמעשה לוכדים ארגוני זכויות אדם; היא מתייחסת רק לגופים המקבלים תרומות מגורמים ממשלתיים בחו"ל.

איל בן ראובן: אגב, המונח המפחיד "ישויות מדיניות זרות" שמוזכר בחוק, למי הוא מתייחס?

איל בן ראובן: לחלק מידידותיה של ישראל, דוגמת ארצות-הברית ומדינות האיחוד האירופי, שתורמות לנו ולמוסדותינו מאות-מיליוני יורו ודולרים בשנה.

איל בן ראובן: מדוע ההצעה הזאת לא מתייחסת למי שמקבלים תרומות מתאגידים, מקרנות או מאנשים פרטיים מחו"ל?

איל בן ראובן: ישנם שלל ארגונים ועמותות כאלו, שהם בעלי השפעה לא פחותה, אם לא רבה יותר, משל ארגוני זכויות אדם.

איל בן ראובן: הם נהנים מתרומות עתק של גורמים פרטיים זרים, העולות בעשרות מונים על המימון שארגוני זכויות אדם מקבלים ממדינות זרות.

איל בן ראובן: אך חוק השקיפות, על אלה לא יחול.

איל בן ראובן: רוצים שקיפות?

איל בן ראובן: בבקשה, אך שתחול על כולם.

איל בן ראובן: אם מטרת החוק לפרוס בפני הציבור את שלל האינטרסים שבבסיס פעילותם של ארגונים ועמותות, אין שום הצדקה להבחין בין סוגי המימון.

איל בן ראובן: אומר לכם מדוע הצעת החוק הזאת שגויה – כי ההנחה המובלעת בה היא שארגוני זכויות האדם פועלים לרעת המדינה.

איל בן ראובן: בארגונים הללו עובדים ועובדות אנשים ונשים מחויבים ומסורים, שטובת המדינה לנגד עיניהם.

איל בן ראובן: דמוקרטיה בריאה קשובה לדעות ומכבדת דעות מכאן ומכאן.

איל בן ראובן: רק כך ניתן לקבל החלטות ראויות הלוקחות בחשבון מגוון ורוחב חשיבה ודעה, גם אם לא מסכימים עם הכול.

איל בן ראובן: בנוסף להֱיות הצעת החוק הזו אנטי-דמוקרטית, לדעתי היא גם מיותרת, כי כבר כיום קיימת שקיפות רבה של העמותות בישראל, על-פי החוק הקיים היום.

איל בן ראובן: כבר היום הוא מחייב את העמותות בשקיפות, הן מחויבות לדווח על כל תרומה העולה על 20,000 ש"ח ועל זהות התורם, וכמו כן חובתן לדווח ארבע פעמים בשנה באופן ספציפי ובולט על תרומות שמגיעות ממדינות זרות.

איל בן ראובן: בנוסף לכך, באתר רשם העמותות יש פירוט מלא של התרומות.

איל בן ראובן: לעומת זאת, דווקא המימון הפרטי שמקבלות עמותות רבות מגורמים פרטיים, ושעליו לא תחול הצעת החוק, נשאר בדרך כלל חסוי או מוסתר בשיטות לא ראויות.

איל בן ראובן: אני מזהיר מכאן: אם הצעת החוק הזו תתקבל, ישראל מצטרפת לרשימה מפוקפקת של מדינות שאין בהן אפשרות לחופש פעולה של ארגוני חברה אזרחית.

איל בן ראובן: החקיקה הזו תציב את ישראל בקו אחד מאוד לא מכובד עם סודאן, עיראק, סעודיה, אריתריאה, אפגניסטן ודומות להן, כפי שעולה מסקירה בין-לאומית אשר בדקה מדינות שמגבילות מימון זר לעמותות.

איל בן ראובן: מדינות המגבילות מימון זר לעמותות הן מדינות שרחוקות מהמודל הדמוקרטי שאנחנו בחרנו לחיות בו.

איל בן ראובן: מנהיג רוסיה ולדימיר פוטין העביר הצעת חוק דומה בשנת 2008.

איל בן ראובן: ואני שואל אתכם: האם זה אנחנו?

איל בן ראובן: אומנם נוסח החוק רוכך, וכעת אין חיוב שנציגי הארגונים יישאו גם תגים בכנסת – גם לשם הגענו; שמעתם?

איל בן ראובן: תג על הבגד – אך ההצעה הזו עדיין מהווה פתח לסתימת פיות של ארגוני חברה אזרחית.

איל בן ראובן: זהו מדרון חלקלק שתחילתו בארגוני זכויות אדם, עובר למחאה חברתית, גם ישפיע בעתיד על כלי תקשורת ועיתונאים בישראל, וסופו בשחיקה הולכת וגוברת של הדמוקרטיה שאנחנו כל כך רוצים בה.

איל בן ראובן: החוק הזה הוא גם תרומה אמיתית לדה-לגיטימציה של ישראל ולבידודה בין הדמוקרטיות בעולם.

איל בן ראובן: תראו, למשל, מסמך ששלח משרד החוץ בתאריך 6 במאי 2011, שבו הוא התייחס ישירות להצעת חוק מופחתת – לא כזאת – של השר אופיר אקוניס מאותה שנה, להגבלת מימון עמותות.

איל בן ראובן: לפי המסמך, החוק עלול להביא שורה של נזקים למדינת ישראל.

איל בן ראובן: ולסיכום, כתבו במשרד החוץ, הצעת החוק עלולה להפוך לחרב פיפיות – –

בצלאל סמוטריץ': נא לסיים.

איל בן ראובן: – – אשר תגביר את תופעת הדה-לגיטימציה של ישראל.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת בן ראובן.

איל בן ראובן: ואני שואל, ממשלת ישראל, לאן אתם הולכים?

איל בן ראובן: עצרו לפני שיהיה מאוחר.

איל בן ראובן: הסתכלו לאיזו הקצנה ולאיזו שנאת האחר אתם מובילים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איל בן ראובן: משפט אחרון.

איל בן ראובן: עלינו לעצור את ההתחלקות שלנו מערכי הדמוקרטיה, שהיא אחת מהעוצמות היותר-חשובות שלנו כמדינה וכחברה בריאה ומלוכדת.

איל בן ראובן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, אדוני, לרשותך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אלו ימים שחורים לישראל.

נחמן שי: אלו ימים שחששנו מהם, צפינו אותם, דיברנו עליהם, אבל האמת – לא ידענו שהם יגיעו.

נחמן שי: לפעמים אתה מציג איזושהי תמונה יותר גרועה מהמציאות, ואתה אומר: בוא נראה לאן אנחנו הולכים, ואחר כך ודאי לא נגיע לשם.

נחמן שי: אז הנה, אני אומר לכם, המציאות עלתה על הדמיון.

נחמן שי: אפילו אנחנו, הפסימיים שבנו, לא חשבנו שנגיע לרגעים שהמדינה תשים יד גדולה על פיהם של העמותות, של ארגוני החברה האזרחית, ותסתום אותם.

נחמן שי: לא חשבנו.

נחמן שי: חשבנו שקצת יגבירו, משהו, אבל לא ממש.

נחמן שי: ואני אומר לכם, יש צנזורה צבאית בישראל, ובמשך שנים היא פעלה באופן חופשי, עד שבאיזשהו מקום היא הייתה צריכה להגדיר מה היא בסוף פוסלת ומה לא, ואז נקבע כי היא תפסול דברים שהם בוודאות קרובה לפגיעה ממשית בביטחון המדינה.

נחמן שי: ואני אומר לכם שאנחנו הגענו פה למצב שיש פה ודאות קרובה לפגיעה ממשית בדמוקרטיה הישראלית.

נחמן שי: כבר לא פראזות, כבר לא נאומים, כבר לא מילים יפות, אלא מציאות חדשה שהולכת ונרקמת לנגד עינינו.

נחמן שי: כי מה בסופו של דבר רוצה הממשלה הזאת?

נחמן שי: בואו נסתכל רגע על התמונה הכוללת: היא רוצה לערער את מעמדם של בתי-המשפט, היא רוצה להשפיע על הרכבי השופטים, היא רוצה להשפיע על פסקי-הדין שלהם, על ההוראות שלהם.

נחמן שי: היא רוצה מהבית הזה למנוע, חברים, לפנות לבג"ץ, דבר שלא היה ולא נברא – הכול כדי להחליש את מערכת בתי-המשפט בישראל.

נחמן שי: הממשלה הזאת רוצה לפגוע בתקשורת, כי התקשורת מפריעה לה, כי התקשורת מבקרת אותה, כי התקשורת רודפת אחריה, כי התקשורת לא מלקקת לה – לא כולה.

נחמן שי: ואז מנסים, מטילים פחד על ערוץ 1, ומטילים פחד על ערוץ 2, ומטילים פחד על ערוץ 10, ועכשיו מטפסים על "גלי צה"ל", ועל העיתונות הכתובה מכבידים ככל שאפשר, ומפעילים תחרות, ועושים את כל הטריקים שבעולם כדי שהתקשורת, שהיא אבן יסוד בדמוקרטיה, תשתוק.

נחמן שי: וכך הגיעו גם לטבעת השלישית, אחרי שעברו את בתי-המשפט, והלחץ קיים, אחרי שהם עברו בתקשורת, ואני אומר לכם שהלחץ קיים, הגיעו גם לעמותות, למגזר השלישי, וחשבו איך לפגוע בעמותות האלה, מה לעשות אתן, והגיעו למסקנה שאם הן יצטרכו להיחשף, אם נבייש אותן, אם נציג אותן במערומיהן, כשהן נזקקות להביא מימון – חלקו, לא כולו – מחוץ-לארץ, ממדינות זרות, הן ייחלשו.

נחמן שי: אני לא בטוח שזה יקרה, אגב, אבל הרוח הרעה הזאת היא הרוח שהביאה את הממשלה לשם.

נחמן שי: אני רוצה לצטט לכם מתוך מכתב שקיבלתי מארבעה ידידי ישראל בבונדסטג הגרמני, מוולקר בק, גיטה קונמן, יאן קורטה וכריסטיאן לנגה.

נחמן שי: כל הארבעה הם ראשי קבוצת הידידות ישראל-גרמניה.

נחמן שי: בשבוע שעבר השגרירות פנתה אליהם.

נחמן שי: תשמעו, אמרו להם, עומד להיות פה ביקור של נשיא איראן.

נחמן שי: אנחנו לא אוהבים את זה, אולי אתם יכולים להתגייס ולעזור לנו.

נחמן שי: אתם מבינים את המשחק?

נחמן שי: מצד אחד, כאשר הם כותבים אלינו, כל הארבעה, ומבקשים – כותבים ומבקשים – לעצור את החוק הזה, והם אומרים לנו: אנו חוששים כי החקיקה תפגע עמוקות בדמוקרטיה ובמוניטין של מדינת ישראל היהודית והדמוקרטית.

נחמן שי: אנו מודאגים כי אחת ההשלכות של חקיקה זו תחשוף פעילים בעמותות להטרדות ולאלימות, וכבר מקבלים דיווחים מדאיגים כי כך קורה.

נחמן שי: הם פונים אלינו ומבקשים את עזרתנו; אנחנו סוטרים להם, אנחנו אומרים: לא.

נחמן שי: וכשאנחנו צריכים אותם פה למסע אחד ופה למסע אחר, פה לעצור את האיראנים ופה לעצור אויב אחר של ישראל, פה ללכת לאיחוד האירופי ופה למועצת אירופה, הגרמנים עומדים בשער.

נחמן שי: הם הראשונים לעזור לנו.

נחמן שי: הם תמיד יהיו לצדנו, נכון?

נחמן שי: כך אנחנו לוקחים את העולם כמובן מאליו.

נחמן שי: והגרמנים האלה, חברינו בגרמניה, אולי הם נזכרו, וגם אני מביא את הדברים האלה בהיסוס גדול וברעד, אם אני רשאי לקרוא אותם.

נחמן שי: אבל אני אקרא אותם, כי הם זוכרים את הדברים שכתב מרטין נימלר, שהיה כומר פרוטסטנטי שהתנגד בשעתו לנאציזם, והוא אמר אז – אני רוצה להזכיר לכם; הוא אמר אז: בגרמניה לקחו הנאצים תחילה את הקומוניסטים.

נחמן שי: אני לא הרמתי את קולי, כי לא הייתי קומוניסט.

נחמן שי: ואז הם לקחו את היהודים, ואני לא הרמתי את קולי, כי לא הייתי יהודי.

נחמן שי: ואז הם לקחו את חברי באיגודים המקצועיים, ואני לא הרמתי את קולי, כי לא הייתי חבר איגוד מקצועי.

נחמן שי: ואז הם לקחו את הקתולים, ואני לא הרמתי את קולי, כי הייתי פרוטסטנטי.

נחמן שי: ואז הם לקחו אותי, אך באותה עת כבר לא נותר אף אחד שירים את קולו למעני.

נחמן שי: ואני רוצה לומר לכם, כשאני מסתכל על התוכנית הגדולה של הממשלה הזאת, זו שעוברת מגזר אחרי מגזר, פלח אחרי פלח, חותכת ומורידה, מחלישה ומרסקת – בסוף לא יהיה מי שיעמוד ויגן על הגופים האלה, לא יהיה, כי ייקחו אחד את השני.

נחמן שי: אז אנחנו לא גרמניה הנאצית, ממש, ולעולם לא נהיה.

נחמן שי: אבל המחשבה הזאת, שאפשר להחליש מגזר אחד, ועוד אחד, ועוד אחד, ופעם את הערבים, ופעם את הנשים, ופעם את המיעוטים, ופעם את יוצאי אתיופיה, וכל פעם מישהו אחר, היא אותה רוח, להחליש ולהחליש, ואז לא יישאר אף אחד כדי לשמור.

נחמן שי: ממשלת ישראל עושה היום מעשה חמור, חמור ביותר.

נחמן שי: היא יכולה להתחרט עליו, היא הייתה צריכה להתחרט עליו.

נחמן שי: היא לא.

נחמן שי: ואת הנזק הזה נשלם אנחנו דורות רבים.

נחמן שי: תודה לך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אחמד טיבי: אני אדבר פחות.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, היום זה חוק העמותות, בשבוע הבא זה חוק ההדחה, והריטואל הזה יימשך, כי יש תחרות בין חברי כנסת מימין, לרבות ראש הממשלה, העומד אישית מאחורי חוק ההדחה, להציג חוקים – מי יכול יותר.

אחמד טיבי: החוק הזה, חוק העמותות, כבר נאמר עליו על-ידי דוברים שונים שיש בו ניצני פאשיזם.

אחמד טיבי: סימון עמותות מסוימות, קו פוליטי מסוים, ברור שמדובר בעמותות שמאל, זכויות אדם, אבל לא תרומות, למשל, מאנשים פרטיים – גנגסטרים, למשל, מצרפת.

אחמד טיבי: גנגסטר מצרפת יכול לתרום, החוק הזה לא יחול עליו.

אחמד טיבי: מי שמקבל כסף מגנגסטר, או מתנועות הקרובות להשקפות אנטי-יהודיות אפילו, מתנועות משיחיות בארצות-הברית, או מגזענים מבלגיה, או מדנמרק, יכול להמשיך לקבל תרומות.

אחמד טיבי: לכן, אני לא מופתע משום דבר.

אחמד טיבי: בימים האחרונים קיבלנו כמה דוגמאות של מעשי גזענות ופאשיזם שמשתלטים על החברה הישראלית.

אחמד טיבי: ג'קי חורי ציטט בעיתון "הארץ" את המקרה של המוזיקאי עם הכינור.

אחמד טיבי: סוהין חורי, שהגיע אל דלפק "אל על" בברלין, אזרח או תושב חיפה, אזרח מחיפה, כדי לשוב.

אחמד טיבי: כינור שעולה כמה אלפי דולרים, שהוא בדרך כלל הולך אתו.

זוהיר בהלול: הישאם.

אחמד טיבי: הישאם חורי.

אחמד טיבי: הוא הולך אתו כמו חלק מגופו.

אחמד טיבי: ואז אמרו לו: אתה והכינור יחד – בלתי אפשרי.

אחמד טיבי: ניסו להפריד אותו מהכינור, הוא החליט שהוא לא נפרד מהכינור, והוא לא הסכים להיות כינור שני.

אחמד טיבי: עבר לחברה אחרת – –

זוהיר בהלול: ששינתה את התקנות.

אחמד טיבי: – – שהתייחסה בהרבה יותר רספקט להישאם והכינור מאשר "אל על".

אחמד טיבי: אני מעריך שכשהוא נחת הוא ניגן "בלדה לכובש".

אחמד טיבי: בטוח לא ניגן את "התקווה", כי לא נשארה – לחלק מהאנשים ההתנהגות הפאשיסטית הזאת לא משאירה תקווה, וזה בטח לא "שיר לשלום".

אחמד טיבי: אבל היום היה לי זיק של תקווה.

אחמד טיבי: אני רוצה לספר לחברי למה היום היה לי זיק של תקווה.

אחמד טיבי: בשנת 2004, ב-17 לאפריל – אוסאמה, תקשיב, אתה מכיר את המקרה באופן אישי – בטול-כרם, ג'עפר טיבי, שהוא קרוב משפחה שלי, נסע ברכב שלו במרכז העיר טול-כרם.

אחמד טיבי: הגיע לכיכר השלום.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יונה והשר שטייניץ, הגיע לכיכר השלום, יחד עם בנותיו.

אחמד טיבי: אז מאחורה נפתחה עליו אש מכוחות הצבא.

אחמד טיבי: ירו ופגעו קשה בבת שלו, בתול, אסמהה בתול ג'עפר א-טיבי, בת חמש, והיא הייתה על סף מוות.

אחמד טיבי: אז התערבתי – אני וחברת הכנסת זהבה גלאון, והעברנו אותה לבית-החולים "שניידר".

אחמד טיבי: היא אושפזה תקופה ארוכה שם.

אחמד טיבי: אגב, לאחר כמה שבועות הצבא והרשויות, נדמה לי בית-החולים, ביקשו ממנה ומהאבא, שהשתכר משכורת של 3,000 שקלים אז, סכום של כמה עשרות-אלפי שקלים בגלל הטיפול.

אחמד טיבי: גם אז התערבנו.

אחמד טיבי: הפציעה הייתה קשה.

אחמד טיבי: בסופו של דבר בתול התגברה על הפציעה.

אחמד טיבי: היום היא סיימה את בחינות התאוג'יה, בגרות, וקיבלה ציון של 96.

אחמד טיבי: 7 – מן אל-אוואל בטול-כרם – מהמקומות הראשונים באזור טול-כרם.

אחמד טיבי: אני מעריך שזאת הנקמה המתוקה של בתול באלה שירו בה.

אחמד טיבי: ירו ובכו וביקשו כסף תמורת האשפוז אז.

אחמד טיבי: אני לא זוכר – יוסי יונה ושטייניץ, אני רואה שהסיפור לא נוגע ללבכם.

עליזה לביא: היושב-ראש מהופנט.

אחמד טיבי: אני לא זוכר שמישהו התנצל בפני המשפחה.

אחמד טיבי: אני לא חושב שמישהו הזיז לו, המקרה הזה, של ירי בילדה בת חמש.

אחמד טיבי: גם לא בירי בילד בכביש 443, שירו ברכב והרגו ילד בן 13, נהרג, מוחמד בדראן.

אחמד טיבי: אני לא זוכר שמישהו גינה, לא את הפגיעה בבתול, אז, לא את ההרג של הנער בן ה-13, ואני לא זוכר שעיתונאים כמו אטילה שומפלבי מ-ynet – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

אחמד טיבי: – – שכל פיגוע כותב לי ולחברי: איפה הח"כים הערבים?

אחמד טיבי: למה הם לא מגנים?

אחמד טיבי: כאילו שאנחנו קבלני גינוי אצל דורשי הגינויים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, נא לסכם.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אחמד טיבי: מה, אתם לא יודעים מה העמדה שלנו לגבי פגיעה בילדים?

אחמד טיבי: תואילו לבקש ולדרוש גינוי מוסרי מאלה שעדיין לא גינו פגיעה בילדים פלסטינים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אחמד טיבי: גם לא כלפי אלה שצה"ל מודה שהוא ירה בהם בשוגג.

אחמד טיבי: או שמא יש חיים ויש חיים, יש ערך ויש ערך, יש דם ויש דם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, תודה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: רחמי האל על השהיד מוחמד בדראן וברכת יישר כוח לתלמיד ג'עפר טיבי, לכל המשפחות ולכל אלה שהצליחו במבחן הבגרות.

אחמד טיבי: זוהי הנקמה הטובה ביותר בפשעים האלה ובכיבוש הזה.

אחמד טיבי: )

בצלאל סמוטריץ': זה נקרא לדבר קצר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, למען האמת הייתי שמחה בחוק שיגביר שקיפות.

עליזה לביא: אתם מכירים אותי, אני לא מהמצטרפים למקהלה של מתנגדים באופן אוטומטי כי אני אולי באופוזיציה, או בכל מחיר.

עליזה לביא: כולנו בעד שקיפות.

עליזה לביא: כולנו רוצים שקיפות.

עליזה לביא: כן, אני מאוד מאוד רוצה שתהיה שקיפות במדינת ישראל.

עליזה לביא: מי מכם שיביא חוק שיגביר את השקיפות, אני אצטרף אליו ראשונה.

עליזה לביא: אבל יש לי רק בעיה קטנה אחת עם החוק הזה – לא על שקיפות החוק הזה מדבר.

עליזה לביא: אין לו שום קשר לשקיפות.

עליזה לביא: השקיפות וחובת הדיווח כבר קיימות בחוק העמותות.

עליזה לביא: רבים מאתנו היינו חברי עמותות, ניהלנו עמותות, עמדנו בראש עמותות.

עליזה לביא: אנחנו מכירים את החוק, יודעים מה החובה, איך מנהלים ומתנהלים בצורה ראויה.

עליזה לביא: כולנו שומרי חוק.

עליזה לביא: אז הבעיה שלי כאן עם כוונת המחוקק.

עליזה לביא: כותבי החוק ניגשו לחוק הזה בידיים לא נקיות, ועל כך אני מצרה; על הידיים הלא-נקיות שמבקשות לחוקק את החוק.

עליזה לביא: לא השקיפות היא זאת שמעניינת את החברים היקרים שלנו פה בקואליציה, ואת שרת המשפטים.

עליזה לביא: הרי בלחיצת כפתור אפשר להגיע לכל מידע.

עליזה לביא: החוק כבר קיים, השקיפות כבר קיימת.

עליזה לביא: אז באמת נשאלת השאלה המאוד-מאוד פשוטה: מה המטרה של החוק הזה?

עליזה לביא: על איזה צורך הוא עונה?

עליזה לביא: איזה מידע מביא לנו החוק הזה, או עתיד להביא לנו החוק הזה שאנחנו לא מכירים ולא יודעים?

עליזה לביא: כשמסתכלים על החוק הזה באמת צריך להבין שאי-אפשר להתחמק מהמסקנה המאוד-מאוד ברורה: החוק הזה הוא כל-כולו הפגנה ומיצג של כוח, של שריר.

עליזה לביא: שריר מאוד מאוד חזק.

עליזה לביא: זה דפוס שמאפיין את הממשלה הזאת.

עליזה לביא: רק אתמול שר החינוך מבטיח לנו שהנה עוד מעט הוא מעביר בישיבת הממשלה את החזרת בתי-הספר המקצועיים ממשרד הכלכלה אל משרד החינוך.

עליזה לביא: לא עוברות כמה שניות אחרי שהוא מצייץ את זה בטוויטר, וראש הממשלה דוחה את זה.

עליזה לביא: מה אנחנו רואים כאן?

עליזה לביא: מאבק מאוד מאוד פרסונלי בתוך הממשלה הזאת.

עליזה לביא: דפוס שחוזר על עצמו, של כוחנות, של שרירות, של אי-הבנת מה באמת נכון וראוי.

עליזה לביא: עוד מעט אנחנו פה במדינת ישראל עומדים בפני שבר תעסוקתי מאוד גדול ואיך עושים ואיך מתקנים, ובתוך הממשלה יש פה ויכוח פרסונלי עלוב.

עליזה לביא: אז כן, זה הדפוס גם בחוק הזה.

עליזה לביא: אז, חברי בקואליציה, חסר לכם כוח?

עליזה לביא: חסר לכם כוח פה בקואליציה?

עליזה לביא: הלכתם לתפור חוק בהזמנה אישית אצל מעצב-על, ממש מעצב מומחה.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עליזה לביא: אתה יודע, זה שאתה יושב פה לידי – את היום פתחתי אתך בחוק משותף שאנחנו מקווים מאוד להצליח בו, על המורות-חיילות הירוקות.

עליזה לביא: באמת, החלטה אומללה שהוחלטה, שבמחטף – כולל חבר סיעה שלך שעזר הרי לחטוף את זה, ואנחנו מנסים לתקן.

עליזה לביא: גם כאן, אתה יודע, אם באמת היית בא מתוך כוונה טהורה, אני חושבת שהיו לך יותר שותפים.

עליזה לביא: הרי החוק הזה, מה הוא מביא?

עליזה לביא: הוא מביא למקום לא נכון, לא טוב, לא ראוי, במדינת ישראל.

עליזה לביא: השאלה הפשוטה הזאת, שנשאלה כבר על-ידי קודמי – אתה לא ישבת כל הזמן כאן בראש הישיבה – אז למה לא לעשות – – –

זהבה גלאון: – – –

עליזה לביא: כן, את יודעת, יש לו – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לחפש את הנאום הזה אחר כך.

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: אז למה להביא את זה בצורה כזאת?

עליזה לביא: באמת, גם חוק סלקטיבי, גם חוק שלגופו של עניין לא יקדם את התכלית שלשמה הוא נחקק.

עליזה לביא: אתה הרי יודע את זה.

עליזה לביא: לא כל דבר חייב להיות מחלוקת בין קואליציה לאופוזיציה.

עליזה לביא: לא כל דבר חייב להפוך לסלע מחלוקת בינינו ובין המדינות החברות שלנו.

עליזה לביא: אפשר היה לעשות את זה אחרת.

עליזה לביא: ראוי, אדוני, היה לעשות את זה אחרת.

עליזה לביא: בואו נהיה לרגע יצירתיים.

עליזה לביא: הרי בשבועות האחרונים אירעה התפתחות בדיונים שמתקיימים בכמה פרלמנטים בעולם ובאירופה.

עליזה לביא: נשמעו קולות חיוביים דווקא במדינות אירופה שהביעו נכונות ליזום פורום בין-פרלמנטרי לשיח ישיר בסוגיות של מימון, שקשורות במימון.

עליזה לביא: יש היום יותר ויותר אפשרויות לסוג של יצירתיות, לקדם את הדיון, לפתח את הדיאלוג בין פרלמנטרים, בין חברי פרלמנט ישראלים לבין חברי פרלמנטים באירופה שמיודדים עם מדינת ישראל, שדואגים למדינת ישראל ומבקשים את טובתה.

עליזה לביא: גם כאן בכנסת רבים מאתנו, כמעט כולנו, עומדים בראש אגודות ידידות.

עליזה לביא: היום יושב-ראש הכנסת מבקש – כמו שהוא עשה עם מדינת גרמניה, כך עם צ'כיה – לפתח קשר בין פרלמנט לבין פרלמנט.

עליזה לביא: צריך וראוי לבוא ולדבר על הנושא הזה, על המימון – –

בצלאל סמוטריץ': בבקשה לסיים.

עליזה לביא: – – אבל למה דווקא בצורה כזאת של חוק?

עליזה לביא: כן לגבש קווים מנחים מוסכמים בעניין המימון הממשלתי לארגונים ישראליים, בצורה של הבנה, בצורה של דיאלוג, ולא בצורה של חוק שעוצב אצל מעצב עילית.

עליזה לביא: שמענו כאן מחבר הכנסת שי על גרמניה.

עליזה לביא: שורה תחתונה, אדוני היושב-ראש, אין שום צורך בחקיקה.

עליזה לביא: החוקים קיימים, אין פה בעיה שחוק לא קיים.

עליזה לביא: יש פה ניסיון עלוב לחוקק חוק שיהיה תפור על משהו שלא תשיגו אותו, וחבל שכך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

בצלאל סמוטריץ': פּארן, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, ברשותכם, נשתדל להקפיד על הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': לילה ארוך לפנינו.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: מה אפשר עוד להגיד, כבוד היושב-ראש, על החוק הזה?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכבר נאמרו הרבה דברים, וגם בדיונים הקודמים וגם בדיוני הוועדה כולנו התלוננו על חוק שיש בו ניצני פאשיזם.

עאידה תומא סלימאן: אני, כששמעתי את זה, קצת ניסיתי לתאר לעצמי איך נראים ניצנים.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי מולי שכבר מלבלבים ופורחים וגדלים, ולא ניצנים קטנים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: בחוק הזה – אני חושבת שמיותר להגיד שהחוק הזה אנטי-דמוקרטי.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אנחנו אומרים חוק אנטי-דמוקרטי, אני חושבת שאנחנו מורידים מהערך ומהמסוכנות של החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא רק חוק שאין בו יסודות של דמוקרטיה, אלא זה חוק שמושתת על העיקרון של כמה אפשר לחסל מערכי הדמוקרטיה במדינה, ולא רק כאילו שבחוק חסרים איזשהם ערכים דמוקרטיים.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה, בעיני, מדרדר את המדינה לתהום שהיא דיכוי והעלמת מרחב חופש הביטוי ודיכוי כל קול נורמלי אנושי, ביקורתי, כלפי מדיניות הממשלה הזו.

עאידה תומא סלימאן: תחת המעטה של שקיפות – כולם מדברים על שקיפות, ומדברים על שקיפות כי רוצים, בעיני, דווקא לעשות את המעשה ההפוך לגמרי.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדברים יותר ויותר על שקיפות בחוק הזה, רוצים להסתיר משהו: רוצים שהמדיניות, שהיא כל כך ברורה, כאילו לא תהיה ברורה לציבור; רוצים להשתיק את הקולות שחושפים את הפשעים של מדיניות הכיבוש, שחושפים את הפשעים של המתנחלים, שחושפים את הגזענות, שחושפים את כל מערכת הדיכוי הזו – זה מה שרוצים להסתיר; לא רוצים יותר שקיפות.

עאידה תומא סלימאן: כי הרי מתוך הארגונים המסומנים לפי החוק הזה, ושדיברו עליהם, 27 ארגונים – 26 העיסוק האמיתי שלהם הוא לתעד, לחשוף, להעביר ביקורת על מה שקורה ומה שמעוללים ומה שמבצעים, פשעים, בשטחים הפלסטיניים הכבושים נגד האזרחים באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: אז למה 26 ארגונים כאלה צריכים לשתוק?

עאידה תומא סלימאן: למה כשמדברים על שקיפות, נותנים את האפשרות לנו כחברי כנסת להעמיד כל נציג של ארגון ולשאול אותו את כל השאלות האפשריות, כאשר רק היום הזה, כשהעלו שאלות שקשורות לשקיפות, שקשורות לראש הממשלה, שקשורות לחלק מהשרים, הייתה מתקפת נגד, כאילו לא מגיע לנציגי ציבור לשאול שאלות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אז תתארו לעצמכם אם יעזו בכלל ארגונים אזרחיים לשאול שאלות כאלה בעתיד.

עאידה תומא סלימאן: הם צריכים רק לענות על חקירות של כמה מחברי הכנסת, או מחברי הבית הזה, והם צריכים לענות בשקיפות, כאשר אין להם זכות לא לדבר ולא לשאול, ואין לנו את הזכות לשאול את השאלות הקשורות בשקיפות האמיתית.

עאידה תומא סלימאן: למה צריך שקיפות דווקא בכספים מישות מדינית זרה?

עאידה תומא סלימאן: אתם יודעים, זה מזכיר לי מאוד, כשעסקתי בחיים הקודמים שלי בזכויות נשים וזכויות נשים ערביות, תמיד היו זורקים כלפי, גם היהודים: את לא מפחדת שאת מכניסה ערכים זרים לחברה שלך?

עאידה תומא סלימאן: וחלק, לצערי, גם מהחברה, שרצו להילחם בערכים שהבאתי, חשבו שאני מייבאת אותם מחו"ל.

עאידה תומא סלימאן: ותמיד זה הכעיס אותי, כי יש אמירה בדברים כאלה שאומרת: ערכים של זכויות אדם, ערכים של זכויות נשים, לא נמצאים בחברה הערבית; הם חייבים להיות מיובאים מבחוץ.

מירב בן ארי: מה עם הזכויות של החיילות?

מירב בן ארי: החיילות הן לא נשים?

מירב בן ארי: צריך להתעלם מהן?

קריאה: – – –

מירב בן ארי: לא, מה יש לי – במקום לדבר על זכויות נשים, אבל בכל מה שקשור לזכויות החיילות הן לא קיימות.

מירב בן ארי: זה פמיניזם צבוע.

עאידה תומא סלימאן: זה הפמיניזם האמיתי.

עאידה תומא סלימאן: יש לך עוד הרבה מה ללמוד מה זה פמיניזם.

עאידה תומא סלימאן: פמיניזם זה צדק, פמיניזם זה שלום, פמיניזם זה חברתי.

מירב בן ארי: תתביישי לך, את יושבת-ראש ועדה ממלכתית.

עאידה תומא סלימאן: תפסיקי.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אתה שומר על הזכות שלי להמשיך את הדיון?

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת קצת שקט.

בצלאל סמוטריץ': אני אתן לך כבר, חשבתי שאת משתפת פעולה עם זה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת בן ארי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת קצת שקט.

מירב בן ארי: אני הולכת.

עאידה תומא סלימאן: אז מה אומרים על הארגונים שמגינים על זכויות אדם במדינה הזו, שנאבקים בכיבוש?

עאידה תומא סלימאן: אומרים עליהם "שתולים"; אומרים עליהם שהם משרתים אינטרסים זרים.

עאידה תומא סלימאן: אתם מבינים?

עאידה תומא סלימאן: יש הודאה באמירה הזו, שאמורה לקומם כל אזרח במדינה הזו, שאמורה לקומם כל אדם שיקרים ללבו ערכי הדמוקרטיה וערכי המוסר וערכים אנושיים, כאשר אומרים לו שבעצם הערכים האלה הם זרים לו וזרים לתרבות שלו.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקומם אותי בעבר כשאמרו לי כך, וזה מה שאמור לקומם כל אחד אם באמת אכפת לו מערכי הדמוקרטיה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להבין שהחוקים האלה והמתקפות האלה שאנחנו רואים פה ושם תחת המעטה של זכויות ותחת המעטה של שמירת ערכים דמוקרטיים הם בעצם ניסיון להפחיד ולהשליט סדר מסוים, ואנחנו לא נהיה מוכנים – ואני אישית לא אהיה מוכנה – להיכנע לשום סחיטה מסוג זה או מסוג של חקיקה כזו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברות וחברי הכנסת, מעניין שהפוליטיקאים שמקדמים את החוק הזה הם הפוליטיקאים עם הכי הרבה תרומות מחו"ל: בנימין נתניהו עם 100% תרומות מחו"ל לפריימריז שלו; נפתלי בנט עם 95% תרומות מחו"ל; גלעד ארדן היה עם 49% תרומות מחו"ל; יולי אדלשטיין עם 47% תרומות מחו"ל.

יעל כהן-פארן: אחרונה, ולא חביבה, איילת שקד, עם 42% תרומות מחו"ל.

יעל כהן-פארן: אז אתם אומרים לנו שהחוק הזה – –

אורי אריאל: כמה סמוטריץ קיבל?

מיכל בירן: מי שמשוריין לא צריך תרומות.

יעל כהן-פארן: אני לא יודעת.

יעל כהן-פארן: – – הוא רק נגד תרומות של ממשלות זרות.

יעל כהן-פארן: אז אני שואלת אתכם, מה ההבדל, אדוני השר, בין טייקונים ובעלי אינטרסים עסקיים, כמו חברו היקר של ראש הממשלה שלדון אדלסון, לבין האינטרסים של ממשלות זרות?

יעל כהן-פארן: אז אני אגיד לכם מה ההבדל: בעוד ממשלות זרות מחויבות בשקיפות, שאפילו בישראל לא שמעו עליה, בעוד האינטרסים של ממשלות זרות נתונים לביקורת פנימית וחיצונית, גורמים כמו טייקונים ובעלי שררה וממון מתהלכים כאן כמו מלכים, תוך מעטה של סודיות ובחסות חוסר השקיפות של המנהיג שלנו.

יעל כהן-פארן: תנועת ה-BDS פועלת בעולם מתוך מטרה שיחרימו את ישראל.

יעל כהן-פארן: מה זה אומר?

יעל כהן-פארן: – שהעולם ואנחנו נפסיק לפעול בשיתוף פעולה.

יעל כהן-פארן: אבל מה שאתם עושים כאן עם החוק הזה הוא בדיוק, הלכה למעשה, מה ש- BDSרוצים.

יעל כהן-פארן: אנחנו מחילים על עמותות שלנו, שיפסיקו לפעול בשיתוף פעולה עם מדינות העולם.

יעל כהן-פארן: ממשלת נתניהו מגשימה את חלומו של כל פעיל קיצוני, שונא ישראל ואנטישמי כמו אחרון שונאינו.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר קצת על העמותות בישראל.

יעל כהן-פארן: העמותות בישראל מסתמכות על כספי תרומות.

יעל כהן-פארן: הן פועלות לשינוי חברתי, הן פועלות במאבקים סביבתיים, בייעוץ משפטי, למען ביטחון תזונתי, בהגנה על צרכנים, בקידום ערכים של סולידריות, בקידום שלום – מה שאתם הייתם אמורים לעשות, הממשלה.

יעל כהן-פארן: בסך הכול, מרבית העמותות בישראל הן הפנים היפות של מדינת ישראל – מדינת ישראל שתורמת, שמתנדבת, שאכפתית, שרוצה עתיד טוב יותר לנו ולילדינו.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לדבר על גיוס כספים של עמותות בישראל.

יעל כהן-פארן: דווקא כמי שהייתה מנכ"לית של עמותות במשך 15 שנים, אני מכירה את זה מאוד מקרוב.

יעל כהן-פארן: עמותות עוברות מסלול מכשולים מפרך כדי לקבל מימון ומענקים, בין אם זה מגורמים פרטיים, ובפרט מגורמים זרים, ממדינות זרות, מארגונים בין-לאומיים, עם כל הפיקוח שחל עליהם, פיקוח שהוא פי כמה וכמה מזה שחל על הכספים שמדינת ישראל שופכת ללא היכר, דרך החטיבה להתיישבות, על גורמים קיצוניים שמבצעים פעולות "תג מחיר" ופוגעים בחיילינו ופוגעים בביטחון שלנו.

יעל כהן-פארן: עמותה שמשיגה מימון זר מקרנות בין-לאומיות היא עמותה שעברה תלאות רבות, מסלול מכשולים, וכנגד כל הסיכויים, ביורוקרטיה שמדינת ישראל בכלל לא מכירה.

יעל כהן-פארן: אני יכולה לספר לכם באופן אישי, כשאני הייתי מנכ"לית הפורום הישראלי לאנרגיה, וקיבלנו יחד עם המרכז לשלטון מקומי – איזו עמותה הזויה כזאת – מענק מקרן הסיוע של האיחוד האירופי.

יעל כהן-פארן: זה היה כמו לזכות בפיס.

יעל כהן-פארן: שתבינו – זה היה מענק מאוד משמעותי, ואתם יודעים מה עשינו בו?

יעל כהן-פארן: עזרנו לרשויות חלשות לחסוך באנרגיה.

יעל כהן-פארן: המשמעות של החוק הזה היא שדברים כאלה ייעצרו.

יעל כהן-פארן: המשמעות של החוק הזה היא שעמותות יגבילו את עצמן בבקשות שהן מגישות לארגונים מהסוג הזה.

יעל כהן-פארן: הן לא ירצו להעמיד את עצמן בסיטואציה שהן מתויגות בצורה שלילית.

יעל כהן-פארן: זה מה שאתם עושים.

יעל כהן-פארן: זאת פגיעה עצומה, ובוודאי לא מידתית, בעמותות שהן ממש חשובות לחברה הישראלית.

יעל כהן-פארן: אתם מציגים את החוק הזה כאיזו שקיפות – מכבסת המילים הכי הזויה ששמעתי.

יעל כהן-פארן: זה פשוט שקר, זאת צביעות.

יעל כהן-פארן: איזו שקיפות?

יעל כהן-פארן: אני רוצה לספר שמתוך העמותות הימניות דווקא במפה שבדקתי, בהן רואים הכי הרבה חוסר שקיפות.

יעל כהן-פארן: ואני יודעת שדיברו על זה כאן לפני.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להעלות שם של תנועה שבוודאי שמעתם עליה, "ישראל שלי", ארגון שהקימו איילת שקד ונפתלי בנט בשנת 2010, לפני שהם נכנסו לכנסת.

יעל כהן-פארן: אז ניסיתי לראות אם הארגון הזה פעל בשקיפות – אני בטוחה שלא תתפלאו לשמוע שהתשובה היא שלא.

יעל כהן-פארן: "ישראל שלי" אפילו לא רשומה כעמותה; זו אפילו לא ישות משפטית, אז אי-אפשר להחיל עליה שום שקיפות, אי-אפשר לקבל עליה שום מידע, גם לא על מקורות המימון שלה.

יעל כהן-פארן: בשנת 2014 נרשמה איזושהי עמותה בשם דומה, שנקראת "קרן ידידי ישראל שלי", אבל אין לה אישור ניהול תקין ואי-אפשר לראות את הדוח הכספי שלה.

יעל כהן-פארן: כשמסתכלים על עמותות שמזוהות עם הצד הימני של המפה, לא רואים שם שום שקיפות.

יעל כהן-פארן: אי-אפשר לראות את רשימת התורמים שלהן, וכשמגיעים ורואים מי הם, מגלים שהם נוצרים אוונגליסטים, שמה שהם רוצים זה מלחמת גוג-ומגוג, שבסופה יחזור ישו הצלוב לחיים.

יעל כהן-פארן: ככה כנראה הם מקדמים את המטרות שלהם, בתרומות לארגוני ימין קיצוני.

יעל כהן-פארן: אבל מעבר לכול, החוק הזה מגביל את חופש הביטוי, ועל הגבלת החופש הזה אתם עובדים כבר הרבה מאוד זמן.

יעל כהן-פארן: החוק הזה הוא עוד צעד; רוח המפקד כבר נושבת, והחופש הזה כבר מוגבל.

יעל כהן-פארן: מתוך כל אותן אמירות נוראיות כנגד כל מי שחושב אחרת מכם וכל מי שמביע את דעתו שהיא שונה משלכם – והיום אנשים כבר נזהרים.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לספר לכם שבשיחות עם חברים שלי, יש אנשים היום שפוחדים להתבטא, שפוחדים להביע את העמדות שלהם ברשתות החברתיות, ולא כי הם חוששים מאיזה מתלהמים, טוקבקיסטים וכאלה; הם חוששים לעבודה שלהם, חוששים לעסק שלהם, חוששים שיעשו להם שיימינג, שהלקוחות שלהם יחרימו אותם.

יעל כהן-פארן: מזה אנשים, חברים שלי, שיש להם עמדות שונות משל אלה שמחילים עלינו את חוק העמותות הזה, חוששים היום.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לומר שמדובר במדרון מאוד מאוד חלקלק.

יעל כהן-פארן: אנחנו בתחילתו.

יעל כהן-פארן: בהתחלה אנחנו חוששים להביע את המחשבות במקומות ציבוריים, אחר כך נחשוש לומר ביקורת גם בחוגים יותר מצומצמים, ולא נביע אותן גם באירועים פרטיים.

יעל כהן-פארן: בסוף גם נחשוש אולי לגלות את המחשבות האלה לעצמנו.

יעל כהן-פארן: משטרת המחשבות, ממש "1984".

יעל כהן-פארן: לסיום, אני רוצה להביא מדבריו של נשיא ארצות-הברית לשעבר הארי טרומן בהודעה מיוחדת לקונגרס שהוא נשא בשנת 1950: ברגע שממשלה מחויבת לעיקרון של השתקת קולה של אופוזיציה, יש רק דרך אחת עבורה ללכת בה, והיא במורד השביל של צעדי דיכוי הולכים וגדלים, עד שהיא הופכת להיות מקור של טרור לכל אזרחיה ויוצרת מדינה שכולם חיים בה בפחד.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכולם להצביע נגד הצעת החוק היום.

יעל כהן-פארן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת יעקב פרי.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, אדוני, לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק זה, חוק העמותות, בשם הנועז הזה, הוא חוק שבא כהמשך ישיר של שרשרת חוקים גזעניים, כוחניים, שרוצים להשמיע קול אחד של מיעוט זניח, של שניים או שלושה חברי כנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המיעוט הזה גורר את המדינה ואת הממשלה, ואת העומד בראשה, לחקיקה גזענית כזו, כי הממשלה והעומד בראשה דואגים רק להישרדות, ולא מעניין אותם חוץ מלהישאר בשלטון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרת, אם לא יצייתו להוראות של המיעוט הזניח הזה, הם יקבלו כדור בין העיניים, ואז הם יפסידו גם את השלטון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הם ממשיכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הבעיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שיש עוד קואליציה, שלא יודעת לאן מובילים אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבר'ה, ההיסטוריה תרשום הכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכול יירשם, והבעיה בימים האלה – ההזוי הוא שיש תחרות: מי יקבל כרטיס של גזען יותר וימני יותר, למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הוא צריך את זה לפריימריז הבאים והוא צריך את זה לבחירות הבאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבר'ה, כולכם קיבלתם את הכרטיס הזה, אז הכרטיס הזה כבר מאבד את הערך שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולכם נמצאים באותו מחנה, אז זה לא יהווה יתרון לאף אחד מכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תפסיקו עם השטויות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הכוונה בחוק הזה היא להשתיק את העמותות אשר פועלות לסיום הכיבוש, העמותות האלה – אני מזכיר לכם, אנשי הימין – באות להציל אתכם מעצמכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתם מובילים למצב של אין-חזור, מצב שיוביל למלחמה בין ממלכת יהודה למדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מזכיר את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קחו את זה בחשבון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא תוכלו להשתיק את העמותות אשר מטפלות ורוצות ודואגות לשוויון של אזרחי המדינה או לפתרון שלום אשר מושתת על סיום הכיבוש ועל הקמת מדינה פלסטינית ופועלות למענו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי עמותות אלה מקבלות – ואני מזכיר לכם – מקבלות תרומות ממדינות ידידותיות לישראל, מידידים של ישראל, אשר מקיימים יחסים דיפלומטיים, אשר תורמים למדינה, אשר דואגים לתת לה הגנה בכל מקום בעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פתאום יש להם אג'נדה – ומדברים על מדינה דמוקרטית – אג'נדה שהיא שונה מהקול היחיד שרוצים להשתית פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקול היחיד, למי שלא יודע, מי שהגה את זה הראשון היה פרעה, שאמר לאנשים: רק הקול שלי הוא שיישמע, ורק אני רואה את דרך ההצלחה ודרך האמת שמתאימה לכם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר בערבית: "רק את דעתי אומַר לכם, ואיני מובילכם כי אם בדרך נכוחה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: ) היום הם רוצים להשתיק את האנשים, להשתיק את העמותות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי בכל טלפון נייד אפשר לצלם ולהעביר את זה לעולם ואנשים יראו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל המלחמה הבאה תהיה בפייסבוק, שכחתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המלחמה הבאה תהיה בפייסבוק, ובפייסבוק, כדי שהעולם לא ידע – העולם ידע, העולם יראה, ואנשים יבינו לאן אתם מובילים גם את עצמכם וגם את העולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, המכשיר הנייד וכל מצלמה יכולים לתעד ולפרסם את הפשעים של המתנחלים ושולחיהם בשטחים הכבושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אתה מעל הבמה הזו עלית והתפארת ודיברת על זה שיש מגבית שבאה ואספה תרומות לחייל היורה בחברון, ואפילו אספה כסף יותר מהנדרש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל: אתה תרמת לשם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ענית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יש תרומות מחו"ל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו לא התערבות?

בצלאל סמוטריץ': ב"הדסטארט" הכול גלוי.

בצלאל סמוטריץ': כל השמות.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול להיכנס ולראות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, גלוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יודע מה גלוי ומה לא גלוי, כי אתה אומר "הכול" – אני לא יודע אם זה הכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא יכול לדעת אם זה הכול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התרומות לעמותות ימין לא נכללות בחוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התרומות לעמותות הימין, ששמו לעצמן מטרה לטרפד כל אפשרות להסדר מדיני, בדרכים כמו בנייה בתוך השכונות הפלסטיניות בירושלים, או עם נערי הזוועות והמאחזים – אין שקיפות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו לא התערבות של אנשים זרים במדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו לא התערבות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדברים על שקיפות – תרומות מאנשים פרטיים יכולות להגיע גם במזוודות, ואנחנו יודעים, מי שקיבלו את הכסף במזוודות, איפה הם נמצאים היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים קיבלו במזוודות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מאנשים פרטיים יכולים לקבל גם במזוודות, והם לא שקופים, אז אנחנו לא יודעים מה מגיע לעמותה ומה מגיע לכיסים הפרטיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם זה מחייב שקיפות מסוימת, לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההמשך של החוק הזה זה גם – חוק שהיום מדברים עליו וממש מנסים לקדם אותו – מניעת חברי כנסת מלעתור לבג"ץ נגד חוקים שלדעתם הם לא חוקתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הסיבה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברים, אתם מאמינים שמה שקורה פה הוא דמוקרטיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רק זוכר שלפני כחודש ימים ועדת שרים לענייני חקיקה התנגדה לחוק של חבר אופוזיציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף, לפני ההצבעה הם התחרטו ואמרו: נותנים חופש הצבעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התוצאה הייתה – שני מתנגדים בלבד מכל הקואליציה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז על איזו דמוקרטיה אתם מדברים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברי כנסת שלא נמצאים פה במליאה, הם לא יודעים על מה הם מצביעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מגיעים כי יש משמעת קואליציונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חברי כנסת שאפילו הענישו אותם כי איכשהו התעורר להם המצפון, לא יודע מאיפה, ואמרו: אנחנו לא נצביע, או נעדרו מההצבעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם הוענשו.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הניסיון הזה בא לפגוע בכל עמותה, בכל בן-אדם עם השקפה שפויה, שבא להציל את הימין הזה כי הוא מהווה מנגנון הרס עצמי למדינה ולעצמו; בא להציל אתכם מעצמכם, להיכנס למקומות שהמדינה לא נכנסת ולתרום להם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יעקב פרי, ואחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפנינו היום הצעת חוק שמקדמת הממשלה, כביכול, בשם השקיפות.

יעקב פרי: חברותי וחברי חברי הכנסת, שקיפות היא דבר טוב, היא דבר שעלינו, כנבחרי ציבור, לקדם בוודאי בכל הנוגע לפעילויות שנעשות במרחב הציבורי ובזה הפוליטי ומשפיעות על חיי כל אזרחי ישראל.

יעקב פרי: על כן, למרות שיש לי ביקורת על הדרך והאופן שבהם הדברים נעשים, סך הכול הרעיון שהממשלה הזו מקדמת סוף כל סוף, יש בו איזה אספקט כלשהו של שקיפות, וזה כבר חידוש מרענן.

יעקב פרי: אבל כדרכה של הממשלה הזאת, במקרה הטוב היא עושה חצי עבודה, ובמקרה הרע היא מתעלמת או מזניחה, בין אם במחדל ובין אם באופן מכוון.

יעקב פרי: במקרה שלפנינו, בוודאי שמדובר בתוצר מכוון, אחרת מדוע שלא להכליל במסגרת הצעת החוק גם את הכספים שמגויסים מגורמים פרטיים, בעלי אינטרסים משמעותיים, שלעתים גוברים על אינטרסים של מדינות כאלה ואחרות?

יעקב פרי: כי הממשלה הזאת היא ממשלה של שיכרון כוח, היא ממשלה שלעתים רבות מדי שוכחת שעליה לעבוד למען כל הציבור, ובעיקר היא מונעת מרצון אחד בלבד, שהוא השרידות הפוליטית.

יעקב פרי: הרי ברור לכול כי הצעת החוק שמובאת בפנינו היום, מטרתה האמיתית איננה הגברת שקיפות אלא מטרתה היא פגיעה בארגונים מסוימים, בייחוד ארגוני שמאל וארגונים המבקרים את ממשלת ישראל.

יעקב פרי: והשאלה אם החוק באמת יפגע בארגונים הללו תיענה במרוצת הזמן, אבל כבר עכשיו אני יכול לומר לכם שהנפגעת האמיתית מהצעת החוק היא מדינת ישראל.

יעקב פרי: החוק הזה לא שלם, הוא עושה איפה ואיפה, ובשל כך הוא פוגע בדמוקרטיה.

יעקב פרי: הצעת החוק עוסקת כביכול בשקיפות, אך היא גם עוסקת בתיוג ובסימון של דעות ושל אנשים.

יעקב פרי: למדינות העולם, כמו גם לאזרחים רבים בישראל, ביקורת רבה על התנהלות הממשלה הזאת.

יעקב פרי: החוק הזה רק מקים על ישראל עוד ביקורת; ביקורת שמביאה לפגיעה בתדמיתה של ישראל בעולם.

יעקב פרי: זוהי ביקורת שניתן וצריך להימנע ממנה.

יעקב פרי: חברי וחברותי, אין מקום להעביר את הצעת החוק ללא הכללת השקיפות של מקורות המימון הפרטיים לצד מימון ממדינות זרות.

יעקב פרי: בלעדי חלק זה, אני מצטער לומר לכם שהחוק הופך להיות עריצות הרוב ולא הכרעת הרוב.

יעקב פרי: שרת המשפטים וחבריה לקואליציה הביאו לכנסת הצעת חוק המבקשת לקדם שקיפות מחד, אך מנציחה את מדיניות ההסתרה מאידך; הסתרה של אינטרסים והסתרה של מדיניות אמיתית לדרך שבה מנווטים ענייניה החשובים של מדינת ישראל.

יעקב פרי: בחודש נובמבר העניקה שרת המשפטים פרס לשקיפות שלטונית לרשות לניירות ערך.

יעקב פרי: במהלך הטקס ציטטה השרה שקד מדבריו של השופט חשין, זיכרונו לברכה, וגם אני מבקש להקריא חלק מדבריו: מקורו של עקרון השקיפות הוא בתפיסת היסוד של המינהל הציבורי כנאמן הציבור.

יעקב פרי: המחזיק בסמכויות על-פי דין חייב לפעול אפוא מתוך אמון ונאמנות, ושומה עליו לשוות נגד עיניו, כל העת, ערב ובוקר בכל יום תמיד, את טובת הציבור ואת טובת הציבור בלבד.

יעקב פרי: חברים, מי שמנציח מדיניות של הסתרה, כנראה יש לו מה להסתיר, החל מהסטות תקציביות עלומות באישון לילה ועד הסתרת דוחות מידע בנושא הגז מהציבור, או אפילו בנושא פרשת חטיפת ילדי תימן.

יעקב פרי: השקיפות היא עיקרון שצריך להנחות את הממשלה בפעולותיה, והשקיפות צריכה להיות חלק אינהרנטי מעבודת הממשלה ושלוחותיה, שכן זו מאפשרת בקרה מחד וריסון הכוח מאידך.

יעקב פרי: ראוי שמי שפועל במרחב הציבורי ומנסה להשפיע על המדיניות הציבורית ועל דעת הקהל ידווח על מקורותיו התקציביים, ומכאן גם נדע טפח מאסופת האינטרסים העומדים מאחוריו.

יעקב פרי: ראוי שארגון מסוג זה ימסור לגורמים הרלוונטיים מי עומד מאחוריו, כדי שתהליך קבלת ההחלטות יהיה שלם יותר, נקי יותר.

יעקב פרי: הדבר נכון למדינות המנסות להשפיע, אך גם לארגונים וגורמים פרטיים.

יעקב פרי: כפי שאמרתי, החוק אינו שלם, ומדינה שתרצה לנסות להשפיע על המרחב הציבורי בישראל מבלי שתתויג תמצא את הדרך לעשות כן באמצעות החור שמותיר החוק הזה.

יעקב פרי: ומכאן אני קורא לממשלת ישראל לקדם את ערך השקיפות ולחוקק חוקים מלאים ומועילים יותר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יעקב פרי: אני קורא לממשלה לקדם שקיפות שלטונית הן בהעברות תקציביות והן בתהליכי קבלת החלטות.

יעקב פרי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זוהיר בהלול: אינני יודע, גבירותי ורבותי, מה עבדכם הנאמן יכול להוסיף לאחר שכמעט 50 חברי כנסת כבר התבטאו בעניין.

זוהיר בהלול: צריך להיות לוליין כדי להוסיף קמצוץ של מידע נוסף על כל מה שנאמר.

זוהיר בהלול: ובכל זאת, מכיוון שיצירתיות היא בקודקודו של אדם, אז אני מנסה לקדם משהו שעדיין לא נאמר, והוא קשור למצבה של החברה הישראלית – השסע העמוק, הריב התרבותי, הקונפליקט העדתי, אורשר אל מול רגב, וכך הלאה, וכך הלאה.

זוהיר בהלול: הדבר היחידי שיכול לגעת בלבבות שלכם הוא ההיסטוריה שלכם, חברים יהודים וחברות יהודיות.

זוהיר בהלול: ההיסטוריה של העם היהודי היא רוויית דמים.

זוהיר בהלול: אתם נרדפתם בנכר יותר מכל עמי הגלובוס; אתם סבלתם כאשר הייתם בגלות יותר משאר העמים, ולהלן כמה דוגמאות כדי לרענן את הזיכרון של אלה שהאנרגיות הקוגניטיביות והאינטלקטואליות, בשעה כל כך מאוחרת, אולי הן בירידה, ירידת פלאים.

זוהיר בהלול: האם אתם זוכרים את מה שקרה ליהודים באנגליה ב-1290 ובצרפת ב-1306?

זוהיר בהלול: בכך, באותה תקופה, כאשר היהודים נרדפו, סוכמה תקופה רוויית דמים של 500 שנה.

זוהיר בהלול: האם אתם עדיין זוכרים?

זוהיר בהלול: זיכרון מס' 2 – האימפריה הרוסית, שכבשה שטחים לא מעטים, והיא עשקה את היהודים בצורה נוראית, והיהודים לא היו יכולים להתקבל לרוסיה הצארית בראשותו של הצאר.

זוהיר בהלול: רק יהודים בודדים התקבלו שם, והשאר הוגלו מחמת מיאוס.

זוהיר בהלול: מסעות הצלב.

זוהיר בהלול: מסעות הצלב, גבירותי ורבותי.

זוהיר בהלול: אני מזכיר לכם, דרכם של הצלבנים אז אל ארץ הקודש הייתה זרועה, נטועה, בדם של יהודים, והיהודים סבלו יותר מכל שאר העמים.

זוהיר בהלול: ובאותה תקופה צלבנית נוראה ואיומה לגבי העם היהודי – אני עדיין זוכר שיהודים התבצרו באנגליה באחת המצודות במעלה ההר, ושם, כאשר הבינו שנחרץ גורלם של היהודים, אותם יהודים שהיו במצודה במעלה ההר החליטו שהם מתאבדים התאבדות המונית קולקטיבית.

זוהיר בהלול: ואני גם מזכיר לכם לבסוף את מה שקרה ב-1492 – לא העובדה שקולומבוס כבש את אמריקה, או גילה את אמריקה, אלא מה שקרה באינקוויזיציה בספרד, הידועה והחמה בתקופה האחרונה.

זוהיר בהלול: אבל אז הייתה חובה ליהודים להתנצר כדי לשרוד, וזו הייתה אחת מהתקופות המזוויעות ביותר.

זוהיר בהלול: אבל, חרף העובדות ההיסטוריות הללו, העם היהודי הצליח, ביכולות בלתי נתפסות, להגיע לכאן, גם אחרי תקופה קשה בתקופה המודרנית, גם אחרי מלחמת העולם השנייה, גם אחרי השואה הנוראה, גם אחרי הפוגרומים, גם אחרי לילות הבדולח.

זוהיר בהלול: היהודים הצליחו להגיע למדינה, לכונן ולחולל את אחת המדינות המדהימות ביותר בעולם.

זוהיר בהלול: אבל האיום הגדול ביותר על היהודים הוא לא העולם הערבי, ולא הפלסטינים ושאר עמי המזרח התיכון.

זוהיר בהלול: הם לא מהווים סכנה לכם, אפילו בקמצוצו של העניין.

זוהיר בהלול: מה שמהווה איום אמיתי על העם היהודי ועל מדינת ישראל זה היהודים כנגד היהודים, מלחמות יהודים ביהודים.

זוהיר בהלול: זה האיום האולטימטיבי שמסכן את קיומה של מדינת ישראל.

זוהיר בהלול: ונדמה לי שמי שלא לומד מן ההיסטוריה לעולם לא יבין, והאמרה שאומרת "לא חשוב מה יגידו הגויים, אלא מה יעשו היהודים" – זו מילת הקסם בעניין הזה.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אתה אולי תאמר שזו שמחה לאיד של ערבי שרואה את מלחמות היהודים בינם לבין עצמם.

זוהיר בהלול: לא ולא.

זוהיר בהלול: אני אומר לך ביושר, לא ולא.

זוהיר בהלול: אין בלבבי אפילו קמצוץ של שמחה לאיד.

זוהיר בהלול: אני מתבונן – לא מסתכל, מתבונן – על מה שמתחולל בתוך החברה הישראלית בעיניים תוגות ונוגות.

זוהיר בהלול: צר לי על מה שקורה במדינה הזו, ונדמה לי שהאמרה שאומרת שהמדינה הולכת מדחי אל דחי היא האמרה המדויקת ביותר.

זוהיר בהלול: מי מפלג את העם אם לא החוק הזה?

זוהיר בהלול: הוא הקטליזטור, הוא הזרז, של האימה שפוקדת את עם ישראל בתקופה האחרונה, ואת החברה הישראלית.

זוהיר בהלול: הרדיפה של הימין את השמאל הישראלי – כל מה שנתפס בעיני הימין כבוגדני, הוא עוכר ישראל, הוא גיס חמישי, הוא איום אולטימטיבי על קיומו של העם היהודי.

זוהיר בהלול: כאילו שהשמאל בישראל הוא האיום מספר אחת על מה שמתקיים או מתחולל במדינה.

זוהיר בהלול: מי נושא באחריות המוסרית הקיומית של העם בישראל אם לא הימין הישראלי, שמתייג שוב ושוב, באופן קונסיסטנטי, את השמאל?

זוהיר בהלול: גם אם מותר לומר שבשל העובדה שהשמאל מורכב מגוונים שונים ומסוימים, שבתוכם יש מה שנקרא ערבים, אז זה הופך את העניין הזה לא רק למלחמת תרבות, אלא למלחמה פר-אקסלנס בין יהודים לבין יהודים.

זוהיר בהלול: איך אנחנו מרשים לעצמנו – ואני מסיים, אדוני היושב-ראש – דווקא בכנסת ישראל, שאמורה להפיץ רוח של דמוקרטיה ברחבי המזרח התיכון, כמודל לחיקוי של דמוקרטיה אמיתית, איך מכאן, ממגדל השן הדמוקרטי הזה, פורצות לאוויר העולם רוחות של שנאה ושטנה, רוחות של איבה, רוחות של ניכור, רוחות של פירוד וקיטוב, רוחות של שסע עמוק – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

זוהיר בהלול: – – שמתחולל כאן ומבתר את החברה הישראלית?

זוהיר בהלול: מכאן אני מזכיר – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

זוהיר בהלול: שנייה אחת אני מסיים.

זוהיר בהלול: – – שיש צורך לשקול מחדש, אם עדיין בבינה שלכם יש קורטוב של מוסר, ולהסיר את החרפה ואת הכלימה הזו מסדר-היום של כנסת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בתום הדיון הארוך והמתיש הזה, שהתוצאה שלו ידועה מראש, כל אחד ישאל את עצמו: במה התקדמה ישראל אחרי הלילה הזה?

איתן ברושי: מה תרומתו של החוק הזה לחוסנה ולחיזוקה או לביצורה של מדינת ישראל?

איתן ברושי: החוק הזה – כמו עוד כמה חוקים שהכנסת הזאת לא תתפאר בהשגתם – הוא סימן שאלה לאן בדיוק רוצה המדינה להגיע, ולאן בדיוק הממשלה רוצה להוביל אותה.

איתן ברושי: מה באמת יתרום החוק הזה, ואיך ישראל תיראה עם החוק הזה – האם טוב יותר ממה שהיא נראתה ערב קודם?

איתן ברושי: וזה לא החוק היחידי.

איתן ברושי: אם היינו מסיימים את הדברים, או איזו ברכה שהיינו רוצים לתת, היינו אומרים שיהיה שלום בינינו לבין עצמנו ושלום בינינו לבין שכנינו.

איתן ברושי: והנה, אנחנו עומדים במציאות שאין לנו בדיוק שלום בינינו לבין שכנינו, ועוד יותר, יש חילוקי דעות ושסעים בינינו לבין עצמנו.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אתה אמרת היום באיזו הזדמנות שאם יפנו את עמונה, תיפול הממשלה.

איתן ברושי: מעניין אותי אם שרת המשפטים, מהמפלגה שלך, חושבת שאם יפנו את עמונה תיפול הממשלה.

איתן ברושי: הרי היא ממונה על אכיפת החוק, וכידוע, עמונה צריכה להתפנות בסוף השנה, אבל לא נקדיש את הדברים הערב לסוגיה הזאת.

איתן ברושי: אני חושב שישראל נמצאת בנקודה בעייתית מאוד, במדרון חלקלק, ואין מנוס מאמירה או משאלה מהו הדבר שאם נמצא – מהי נקודת ארכימדס שנוכל לומר "מצאנו, מצאנו", שתביא לנקודת מפנה גם ביחסים בינינו לבין עצמנו וגם ביחסים בינינו לבין שכנינו?

איתן ברושי: אני חושב שנקודת המפנה הזאת היא אחת.

איתן ברושי: אתמול או שלשום דיברו עליה ראש הממשלה ושר החוץ המצרי – שעצם ביקורו זה הישג גדול, ואני מקווה שהממשלה לא תוותר על ההזדמנות לעשות כאן שינוי – והנקודה הזאת, חברים, היא הכרעה איזו ישראל אנחנו רוצים להיות: האם זו תהיה מדינה אחת דו-לאומית – כפי שהיא מתנהלת היום היא הולכת למדינה אחת דו-לאומית, גם אם לא החליטו על זה – או האם ישראל רוצה להיות מדינה יהודית ודמוקרטית, עם כל ההבדל בין הדברים?

איתן ברושי: אני לא רוצה לחזור, אבל אני רוצה להדגיש דווקא, אדוני היושב-ראש, ודווקא כשאתה מנהל את הישיבה, שהדגש שאני מדגיש הוא דווקא מדינה יהודית.

איתן ברושי: האם מי שרוצה את שלמות הארץ מוכן לאיים בהיותנו מדינה לא יהודית לדורות הבאים?

איתן ברושי: בישראל הממשלה והכנסת הן ימניות מרוב הציבור.

איתן ברושי: התוצאה של בנייה בלתי פוסקת היא 405,000 יהודים ומעלה ביהודה ושומרון, לא כולל ירושלים.

איתן ברושי: ואני חושב, חברי באופוזיציה – ואנחנו כרגע הרוב באולם הזה – שיכולה להיות הזדמנות לשנות את המגמה בשתי דרכי פעולה: או שהממשלה תשנה את קווי היסוד, מה שלא הולך להיות כנראה בתקופה הקרובה, או שהולכים לשאול את העם.

איתן ברושי: ההנחה היא – ובסקר שנעשה על-ידי רפי סמית לאחרונה אנחנו רואים – שלמעלה מ-50% חושבים שצריך שתי מדינות ושראש הממשלה הוא זה שמונע את זה.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שהכרעה על עתידה, דמותה וגבולותיה של המדינה היא גם הדרך היחידה לעשות סוף פסוק לחוקים הזויים ולמתחים בלתי נגמרים, משום שהמתח הזה בינינו לבין עצמנו ובינינו לבין שכנינו, לא רק שהוא לא הולך ויורד, אלא הוא הולך ומתעצם, לצערי גם בגלל אירועים מהצד השני וגם בגלל קשיחות.

איתן ברושי: ראינו שהפיגוע בקריית-ארבע – הייתי בקריית-ארבע, הייתי בעתניאל – מה התשובה של הממשלה לקריית-ארבע?

איתן ברושי: 50 מיליון שקל.

איתן ברושי: מה זה קשור?

איתן ברושי: מרכיבי ביטחון צריך, אבל מה זה שייך לכל היתר?

איתן ברושי: הייתי בעתניאל, זה מצער, המצב שם באמת מאוד חמור, אבל מה זה קשור להרחבה ולעוד בנייה?

איתן ברושי: זו התשובה לשאלה של גבולותיה, דמותה ואופייה של המדינה?

אורי אריאל: מיליארד שקל לעוטף-עזה זה בסדר, כי הם במצוקה, והייתי בעד והצבעתי, ואנחנו מטפלים – –

איתן ברושי: אני בטוח – – –

אורי אריאל: – – 50 מיליון שקל לאזור אחר, זה לא.

איתן ברושי: אורי, אני חושב שמרכיבי ביטחון – אין ויכוח.

איתן ברושי: אורי, אני חושב שאתה – – –

אורי אריאל: לוקחים – – –

איתן ברושי: אורי, אני שמח שאתה באולם.

איתן ברושי: אני חושב שאתה יודע את ההבדל.

איתן ברושי: אתה מייצג את הממשלה, ואתה גם מאלה שקובעים את הקו שלה, משום שהבית היהודי הוא זה שמכתיב את הקו הימני הקיצוני, שהפירוש שלו שלא יהיה פה לעולם הסדר.

איתן ברושי: ואם לעולם לא יהיה ההסדר, אז תמיד יהיה פה מאבק פנימי שהחוק הזה של היום הוא עוד כלום לעומת מה שמצפה לנו.

איתן ברושי: כושר היצירה של הממשלה הוא בלתי מוגבל, ועם הרוב של ליברמן השמים הם הגבול.

איתן ברושי: ולכן, אני חושב, עם כל הכבוד להשוואות – – –

אורי אריאל: מתי אתם מצטרפים?

איתן ברושי: אני חושב שלכם אין עניין שנצטרף, כי אם – – –

אורי אריאל: לא, לא.

אורי אריאל: יש, יש.

אורי אריאל: שלא תתבלבל.

איתן ברושי: אם אנחנו נצטרף – – –

אורי אריאל: יש.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אורי, אם אנחנו נצטרף, אלה קווי יסוד אחרים, אלה קווים של שתי מדינות.

איתן ברושי: ראש הממשלה, שבנט אמר לאחרונה שהוא שם לו כדור בין העיניים, אמר שהוא רוצה שתי מדינות לשני עמים.

אורי אריאל: מה אתה משתמש בזה בכלל?

איתן ברושי: בנט אמר את זה.

איתן ברושי: וכשהיה מפגש עם שר החוץ המצרי הם דיברו על שתי מדינות.

איתן ברושי: אבל המשך הבנייה והניסיון לשים – אתם מביאים לוויכוח – ואני אהיה בשבוע הבא במעלה-אדומים; מעלה-אדומים היא חלק מהגושים, היא חלק מירושלים, אבל אתם רוצים שאיתמר ומעלה-אדומים יהיו באותה רמה, ולכן אין לכם גם את מעלה-אדומים.

איתן ברושי: ולכן אני חושב – – –

בצלאל סמוטריץ': חצי דקה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: בחצי דקה הבעיה מסובכת.

איתן ברושי: מה שאני אומר, בסופו של דבר, ואני אומר לכם, חברי המעטים מהקואליציה, הדרך היחידה להפסיק את החוקים ההזויים האלה בשתיים בלילה היא הכרעה היסטורית של איזו מדינת ישראל אנחנו רוצים לראות.

איתן ברושי: ואתם דווקא, כְאלה שאכפת לכם, אולי בדגש על מדינה יהודית, אתם מסכנים אותה, כי מדינה מהים ועד הנהר לא תהיה מדינה יהודית שהיינו רוצים לראות, וודאי גם לא דמוקרטית.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

איתן ברושי: ולכן אני חושב – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

איתן ברושי: – – שהפתרון לשאלות שאנחנו עוסקים בהן הוא ללכת להכרעה היסטורית, ואם לא בשינוי קווי היסוד, אז דרך משאל עם.

איתן ברושי: קיפאון של המצב הוא החלטה על מדינה דו-לאומית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ברושי, תודה רבה.

איתן ברושי: אין לכם רוב – – –

בצלאל סמוטריץ': הדברים נאמרו.

איתן ברושי: משפט אחרון.

איתן ברושי: אין לכם רוב למדינה דו-לאומית, ואין לכם מנדט להמשיך לסכסך את העם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – יש שר במליאה?

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': הוא בטח יצא רגע.

איציק שמולי: הוא בחוץ – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא פה.

בצלאל סמוטריץ': הוא פה, חבר הכנסת גטאס.

איתן ברושי: פה כולם שרים.

חיים ילין: יש שרים לשעבר.

באסל גטאס: אני מסתכל על החוק הזה, חוק העמותות, כחלק מחבילה של חוקים גזעניים פאשיסטיים שאישרה הכנסת הזאת.

באסל גטאס: אי-אפשר להיות סלקטיבי, אי-אפשר להסתכל על החוק הזה בנפרד מאותה שרשרת חוקים שאנחנו היינו עדים להם בשבועות ובחודשים האחרונים.

באסל גטאס: זוהי צביעות, פתאום על החוק הזה להיזכר בזכויות אדם ובחופש ביטוי.

באסל גטאס: ואני מפנה את דברי – ממילא מצד שמאל אין מי שיושב בכלל לדבר אתו – אני מפנה את דברי לחברים מהאופוזיציה, שנתנו יד לאותם חוקים גזעניים והצביעו בעד שרשרת החוקים הגזעניים, כמו חוק האזרחות, חוק המישוש, חוק הטרור ועוד ועוד, ופתאום בחוק העמותות הזה הם נזכרים, הם עומדים על הרגליים; פתאום יש צורך להגן על הדמוקרטיה, פתאום צריך להגן על חופש הביטוי ועל זכויות אדם.

באסל גטאס: אתם, חברי במפלגות האופוזיציה, אחראים לגל הפאשיסטי הגזעני לא פחות, לצערי הרב, ממפלגות הקואליציה, מהסמוטריצים, ומהבית היהודי, ומהליכוד ומביבי נתניהו עצמו.

גלעד ארדן: מי זה הסמוטריצים?

באסל גטאס: מי שהוביל את החוק הזה בתואנה של שקיפות, ואני אגיע לזה.

באסל גטאס: אבל אני רוצה להגיד לכם עוד מילה.

באסל גטאס: עבדה אתי אשת מקצוע, שהיא אשת מקצוע מבריקה, ציונית אדוקה, שייכת למחנה הציוני, לכם, מפלגת העבודה, שנהגה לצטט את מאיר אריאל.

באסל גטאס: ציטוט אחד, אני נזכר בו.

באסל גטאס: הוא אומר: אדם גונב את שחסר לו/ חסר לו ניצחון גונב ניצחון/ חסרה לו דעת גונב דעת/ – – – חסר לו לב גונב לב/ אדם גונב את שחסר לו/ לא חסר לו – לא גונב.

באסל גטאס: מה חסר לכם אתם, שמוכנים בשבילו לגנוב?

באסל גטאס: חסר לכם שלטון, שהייתם מוכנים בעדו לתת לגיטימציה לביבי נתניהו ולממשלתו ולשאת ולתת כדי לגנוב עוגה, חלק מעוגת השלטון של נתניהו?

באסל גטאס: החוק הזה, רבותי, נוגע לי אישית.

באסל גטאס: אני ניהלתי עמותה שנקראת "אגודת הגליל" יותר מתריסר שנים, ואני יודע מה זה לגייס כסף לעמותות.

באסל גטאס: אין לנו את המיליארדרים שמזרימים כסף דרך מקלטי מס בשביל לממן את ההתנחלויות ואת המאחזים הבלתי-חוקיים של זאב חבר וחבר מרעיו.

באסל גטאס: אין לנו.

באסל גטאס: העמותות הערביות נאבקו שנים, שנים, בשביל להוכיח לעולם שאנחנו – למרות שאנחנו חיים במדינה שכביכול היא מדינה מפותחת, מדינה עם GDP של המערב – זכאים ורשאים לקבל תרומות מהם, מהמערב, אכן.

באסל גטאס: ואחרי שני עשורים שקיבלנו כסף לפרויקטים בתחום הפיתוח, פתאום – במיוחד אחרי אוסלו – אמרו: הנה השלום הגיע, מצב הערבים בישראל השתפר, אין צורך בחינוך לבריאות, אין צורך בגני-ילדים, אין צורך בפרויקטים לצעירים.

באסל גטאס: ואז אמרו לנו: יש לכם מקור אחד שאתם יכולים ליהנות ממנו – אנחנו ניתן לכם כסף למה שנקרא זכויות אדם.

באסל גטאס: אז התחלנו, העמותות, לבנות ולהשתנות בשביל לקדם פרויקטים בתחום זכויות אדם.

באסל גטאס: קראנו לזה ליטיגציה, קראנו לזה סנגור, והתחלנו אכן לפנות לאיחוד האירופי.

באסל גטאס: לצערי הרב, אין ממשלות שיתמכו בנו, בעמותות שלנו.

באסל גטאס: יש כמה וכמה ארגונים בין-לאומיים שעדיין היו מוכנים להסתכל על הערבים בישראל מהזווית של הקיפוח, מהזווית של הפרת זכויות אדם.

באסל גטאס: ואתם יודעים מה?

באסל גטאס: אלה שהשקיפות בגרונם ממפלגת הבית היהודי, שהפכו פתאום לחסידים גדולים של שקיפות – אין יותר קשה מלעבוד עם הקרנות האלה.

באסל גטאס: כל אגורה, כל דולר, כל יורו, מדווח ארבע פעמים בשנה, ועל כל פרסום שאנחנו עושים צריך לכתוב שזה נעשה במימון הארגון – – –

בצלאל סמוטריץ': חצי דקה, אדוני.

באסל גטאס: אבל, אבל, אבל, אתם שמזרימים בסתר – יש לי עוד 30 שניות.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי, חצי דקה.

באסל גטאס: מה אתה מזכיר לי עכשיו?

באסל גטאס: יש כאלה שקיבלו דקה ממך מבלי שתזכיר להם בכלל.

באסל גטאס: אבל אתם, עם העמותות שלכם ועם המקורות הזדוניים, שבאים עם אג'נדה פוליטית מובהקת של הפרת זכויות אדם – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

באסל גטאס: – – עם הפרת זכויות של העם החי כאן, העם הילידי, העם הערבי הפלסטיני, עם אג'נדה ברורה של הנצחת הכיבוש, של הנצחת ההתנחלויות – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

באסל גטאס: – – אין לכם בעיה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חברת הכנסת מיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': שבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש הקוראים לחוק הזה "חוק השקיפות" – אוי לה לשקיפות שכזו, אדוני היושב-ראש; שקיפות שהיא מנת חלקו רק של צד אחד – של העמותות שמקבלות תרומות.

מאיר כהן: היכן התורמים הפרטיים?

מאיר כהן: אני משער ששאלו את זה כל הערב ועוד ישאלו את זה.

מאיר כהן: מדוע מקבלי התרומות מהאנשים הפרטיים אינם מחויבים באותה שקיפות?

מאיר כהן: היה פשוט, אדוני היושב-ראש – ואתה ממחוללי החוק הזה, ממחוללי הרעש – היה פשוט שבהצעת החוק הזו כולם היו מחויבים בשקיפות, ואז אני משוכנע שכמעט רוב באי הבית הזה, ובתוכם גם אנחנו, היו תומכים בחוק.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

מאיר כהן: גם כשאני דובר, מפריעים.

מאיר כהן: אבל היות שאני נמצא כאן אני רוצה לשאול כמה שאלות את ראש הממשלה.

מאיר כהן: אני שואל אותך, אדוני ראש הממשלה.

מאיר כהן: זאת המנהיגות שלך?

מאיר כהן: האומנם אתה צריך את החוק הזה?

מאיר כהן: האומנם אנחנו כמדינה צריכים את החוק הזה?

מאיר כהן: מה קרה לך שהפכת להיות זנבו של סמוּטריץ?

מאיר כהן: עד כדי כך?

בצלאל סמוטריץ': בחוֹלָם.

בצלאל סמוטריץ': בחוֹלָם.

מאיר כהן: עד כדי כך, אדוני ראש הממשלה, הימין הקיצוני מטיל עליך אימה?

מאיר כהן: האם רעיונות הזויים של הימין הקיצוני גורמים לך להפוך למנהיג חסר דרך?

מאיר כהן: או אולי זה המשך למדיניות הגסה שלך, לשסות את האזרחים אלה באלה?

מאיר כהן: התחושה שאתה נוטע בנו, אתה וחלק מהממשלה שלך, היא שאתם עובדים במחשכים, אתם עסוקים במיקח וממכר קואליציוני שלעתים מסכן את עתידה של המדינה.

מאיר כהן: מה, הכול מותר?

מאיר כהן: מתי הפסקנו להכיל אחד את השני?

מאיר כהן: מתי הפכנו להיות כל כך חלשים וכל כך מבוהלים שאנחנו זקוקים לחוקים נוסח ארדואן שבטורקיה?

מאיר כהן: "אין לנו בעיה עם שמאלנים" – אני שומע אנשים בבית הזה – "רק חשוב מאוד", הם מוסיפים, "שהם ילכו עם תג ויצהירו שהם כאלה".

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, כולנו מזכירים לעולם השכם והערב שאנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

מאיר כהן: בתמיכתך בסדרה של חוקים ובשיח האלים וחסר הסובלנות, בהנהגתך ובעידודך, בהתנהגות הזאת אתה הופך את האמירה הזאת לחסרת תוכן.

מאיר כהן: בתוכנית הריאליטי שאנו עדים לה, מי יהיה יותר קיצוני?

מאיר כהן: אתה, לצערי, אדוני ראש הממשלה, המנחה הפופולרי של התוכנית הזאת.

מאיר כהן: במה אתה מתהדר?

מאיר כהן: בחוקים שממדרים קבוצות?

מאיר כהן: שמתייגים אזרחים?

מאיר כהן: אני חייב לציין שלי ולחברי יש ויכוח גדול עם רוב העמותות הרלוונטיות לחוק, ולעתים אנחנו נאבקים בהן, אבל מעולם לא חשבנו שצריך לסמן אותן, שצריך להצר את צעדיהן בחקיקה.

מאיר כהן: מצופה ממך, אדוני ראש הממשלה, לאחד את המדינה סביב סך חלקיה, לחבק, לקדם חוקים של שוויון, לחזק את ערכי השיח ואת ההבנה שכמו שפנינו אינם שווים, כך דעותינו אינן שוות.

מאיר כהן: במקום זה, אתה מוביל את הרוח הרעה המנשבת בארץ הזאת והופכת אותנו לאלימים יותר וסובלניים פחות.

מאיר כהן: דע לך שאתה יכול לעטוף את החוקים הנוראיים בשמות יפים – חוק השקיפות, חוק ההדחה וחוקים שונים עוקפי-בג"ץ – הכול מוצדק בפתוס ובטיעונים שזוהי שמירה על דמוקרטיה.

מאיר כהן: בתוך האווירה הזו שבה אזרחים מסומנים ועמותות מתויגות, ומי שלא חושב כמונו הוא נגדנו, באווירה הזאת מה הפלא שגזענים חשוכים מוצאים שעת כושר לצאת מהבוידעם ולפרוס את משנתם הארסית והמשתלחת כנגד בני עדות המזרח, כנגד מורשתם, כנגד דתיים ומחר כנגד ערבים, ואתמול כנגד נשים?

מאיר כהן: והם עושים את זה בפרהסיה ובלי בושה.

מאיר כהן: אדוני ראש הממשלה, במקום שמנהיגות כמו שלך, מנהיגות חלשה, עייפה ועסוקה רק בהישרדות, מה הפלא שתחתיך כל ממזר מלך?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שהביטוי "ממזר" לא כוון אלי, חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אליך כוון "מלך".

בצלאל סמוטריץ': אה.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מאיר כהן: לא, אני באמת חושב שאתה בפוליטיקה מלך.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אם מלך אז זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שלא – – – ארבע דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': האופוזיציה פה התעייפה אז מתחילים לוותר על זמנים, בסדר.

בצלאל סמוטריץ': גם בסדר.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: – – –

אמיר אוחנה: אתה אתנו או נגדנו?

בצלאל סמוטריץ': אני אתנו.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

חיים ילין: אם אתה מבטל את החוק, גם תרוויח שעה וחצי שינה וגם נרוויח אנחנו – בלי חוק.

מיכל בירן: זאת עסקה הוגנת, חיים.

מיכל בירן: זאת עסקה הוגנת.

מיכל בירן: – – הרבה נאמר על הצעת החוק הזאת.

מיכל בירן: למעשה, כל כך הרבה נאמר ונכתב, עד שבסוף אפילו אתם הבנתם שההצעה הראשונית שלכם הייתה כל כך לא דמוקרטית ונוראית עד שעדכנתם אותה – עשיתם לה כמה שיפוצים, סגננתם אותה, הוצאתם ממנה את כל המהות, ועכשיו נשארה בעיקר הצחנה של הרדיפה הפוליטית.

חיים ילין: אנחנו בעד עשר דקות לדובר.

מיכל בירן: מכיוון שכל כך הרבה נכתב ונאמר, אני רוצה לבוא מכיוון אחר.

מיכל בירן: יודעים שכל דבר שעושים עליו הון טוב, שווה לעשות לו המשך.

מיכל בירן: עושים את זה בהוליווד כל הזמן – ממחזרים סדרות, ממחזרים סרטים.

מיכל בירן: אז בואו נראה, אם עשיתם כזה סיבוב, כזה הון פוליטי על חוק העמותות, בואו נראה למה יכול להוביל אותנו חוק העמותות 2.

מיכל בירן: הרי בסוף כל מה שאתם רוצים זה לתייג, אז בואו כבר נזרום עם זה.

מיכל בירן: כאן אנחנו רוצים לתייג עמותות שרוב המימון שלהן מגיע מישויות זרות.

מיכל בירן: אבל אפשר, למשל, שכל פעם ש"אם תרצו" ייכנסו לדיון בכנסת, אז נציג הארגון יגיד: שלום, אני נציג "אם תרצו", ארגון שבית-המשפט קבע שהוא בעל מאפיינים דומים לארגון פאשיסטי.

מיכל בירן: רק שיגידו את זה בתחילת הדיון, בואו נראה איך זה משפיע.

מיכל בירן: שימשיכו לעשות מה שהם רוצים, רק שיגידו מי הם.

מיכל בירן: ואם אנחנו בעניין שקיפות, אז אולי שעמותת אלע"ד תגיד בכל מקום: אנחנו, העמותה, דוגלים בשקיפות, אך מקבלים תרומות חסויות בעשרות-מיליוני שקלים.

מיכל בירן: חבר הכנסת סמוּטריץ, שמנהל את הישיבה – – –

בצלאל סמוטריץ': בחולם – סמוֹטריץ.

מיכל בירן: סמוֹטריץ, אתה צודק, וגם מכיוון שאני מעירה לכולם על סוִיד ולא סוֵיד, אני לוקחת את זה לתשומת לבי, גם את הסמוֹטריץ.

מיכל בירן: אז גם כשאתה מתחיל לדבר בכל מקום, אז תגיד: אני, חבר הכנסת סמוֹטריץ, היוזם של "מצעד הבהמות" – ואז תתחיל להגיד את המשפט הבא שלך.

מיכל בירן: בואו נראה איך זה ממסגר את הסיטואציה.

בצלאל סמוטריץ': אני מאמץ.

מיכל בירן: שנתניהו יגיד: אני ראש הממשלה שמקבל 100% תרומות ממימון זר; שנפתלי בנט יגיד: אני, רק 95% מהמימון שלי מגיע מתורמים זרים, ומיליון שקלים שלי נעלמו בקמפיין שהתמודדתי אני מול עצמי על ראשות הבית היהודי.

מיכל בירן: זה עלה מיליון שקלים, ומבקר המדינה גם תוהה לאן הם נעלמו.

מיכל בירן: בואו נראה שרק יגיד את זה, לא אומרת שום דבר.

מיכל בירן: שפשוט יגיד את זה בתחילת כל משפט, בואו נראה איך זה ממסגר.

מיכל בירן: אבל האמת היא שבסופו של דבר אתם יודעים טוב מאוד למה החוק הזה.

מיכל בירן: החוק הזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אנחנו מחכים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר שעות מחכים שמישהו יסביר לנו.

מיכל בירן: זה הכול מקנאה, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: אהה, אוקיי.

מיכל בירן: הם פשוט מקנאים כי אין מדינה נורמלית בעולם המערבי שמוכנה לשים כסף על עמותת ימין.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי, הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: מזל שיש את מוסקוביץ.

מיכל בירן: אז יש לי עצה פרקטית: במקום חוק עמותות שכולו קנאה, תהיו קצת פחות גזענים, קצת פחות חשוכים, קצת פחות פאשיסטים, ואולי תימצא איזו מדינה נאורה שמוכנה לשים כסף גם על עמותות ימין.

מיכל בירן: תודה רבה.

גלעד ארדן: קצת יותר מוכנים לוותר על המדינה, קצת יותר מוכנים לפנות יישובים – – –

קריאות: אוו – – –

גלעד ארדן: רק את האמת.

גלעד ארדן: חוץ מהאמת אמרת הכול.

מיכל בירן: תגיד לי, מי משלם פיצויים לטורקים, אנחנו או אתם?

בצלאל סמוטריץ': יש לכם עוד 30 שניות להמשיך את השיחה.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר.

גלעד ארדן: מה הקשר?

גלעד ארדן: לא הבנתי.

מיכל בירן: כשאתה אומר מי מוכן לוותר על המדינה – מי שבסופו של דבר משחרר מחבלים זה אתם – – –

גלעד ארדן: המדינה זה לא 20 מיליון דולר.

גלעד ארדן: המדינה זה – – –

מיכל בירן: – – – טרוריסטים זה אתם.

מיכל בירן: אז אל תטיף לי על – – – על המדינה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, ארבע דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הנביא מוחמד (אומר דברים בשפה העברית ומתרגמם:) – אני אתרגם – הנביא מוחמד אומר: אם אתה לא מתבייש, אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה.

טלב אבו עראר: הבנת עכשיו, מכובדי השר?

טלב אבו עראר: לכן, מי שיכול לחוקק חוק, חוק שקיפות, הוא מישהו שהשקיפות היא נר לרגליו, מי שבאמת שקוף.

טלב אבו עראר: אבל איזה מין שקיפות יש לממשלה הזו, שנוקטת מדיניות מכוונת נגד החברה הערבית, סתימת פיות?

טלב אבו עראר: חופש הביטוי או חוק-יסוד של חופש הביטוי – ככה למדנו במשפטים, אדוני השר, אני עורך-דין – באמת לא חל על האזרח הערבי במדינה הזו.

טלב אבו עראר: הרי רק היום, היום, כנראה ערוץ 10 עשו תחקיר – תחקיר, אחמד טיבי, ד"ר; עשו תחקיר – הביאו צעיר ערבי והביאו צעיר יהודי, כאילו.

טלב אבו עראר: הצעיר הערבי ביקשו ממנו שהוא ידבר על זה שהוא רוצה להיות שהיד, ירצח יהודים.

טלב אבו עראר: סתם, תחקיר.

גלעד ארדן: ביום שישי, לא היום.

טלב אבו עראר: לא יודע.

טלב אבו עראר: היום פורסם.

טלב אבו עראר: וליהודי גם אמרו להגיד: אני אנקום בערבים, ואני ואני ואני.

טלב אבו עראר: היום הצעיר הערבי מוזמן לחקירה במשטרה – –

אחמד טיבי: לפני יומיים.

אחמד טיבי: באותו יום.

טלב אבו עראר: באותו יום.

טלב אבו עראר: – – והיהודי, בכלל אף אחד לא התייחס אליו, למה שאמר.

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: זו שקיפות.

טלב אבו עראר: האם באמת – – –

גלעד ארדן: זה פייסבוק אשם.

טלב אבו עראר: האם באמת, מכובדי השר, לעקור יישוב ערבי, אום-אלחיראן, ולהקים שם יישוב ליהודים, חירן, האם זו שקיפות?

טלב אבו עראר: אתה אחד המציעים.

טלב אבו עראר: יא שקוף, אתה שקוף.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: השבח לאל.) אתה שקוף?

בצלאל סמוטריץ': (אומר בערבית: תודה לאל.)

טלב אבו עראר: אתה שקוף?

טלב אבו עראר: תתבייש לך.

טלב אבו עראר: שקופים?

טלב אבו עראר: איזה מין שקופים?

טלב אבו עראר: צבועים, תגידו, אולי תגידו מושחתים, אבל שקופים?

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: השבח לאל.) אתה שקוף?

קריאה: (אומר בערבית: יא שקוף, אתה.

קריאה: )

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: בן-אדם – – – אבל לאט-לאט.

טלב אבו עראר: )

בצלאל סמוטריץ': איך אומרים בערבית שקוף?

טלב אבו עראר: שפאף.

טלב אבו עראר: אתם שקופים?

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: שפאף, נזיף, נקי.

טלב אבו עראר: ) הריסת הבתים כדי לקבל את הקרקעות וליישב שם יהודים, זה נובע משקיפות, בטוח, מכובדי השר.

טלב אבו עראר: זה שקיפות.

טלב אבו עראר: יא חביבי, עד מתי?

טלב אבו עראר: האמת, כמו שלשקיפות יש גבול, גם לחוצפה יש גבול, גם לשחיתות יש גבול, גם לשנאה יש גבול.

טלב אבו עראר: די לקיפוח של האוכלוסייה הערבית.

טלב אבו עראר: העוני והאבטלה – היה היום דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשותו של מכובדי חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלב אבו עראר: היה דוח על העוני; הרי שיעור העוני והאבטלה במגזר הערבי ממש הגיע לשיאו, ואף אחד מהממשלה הזו לא מתייחס.

טלב אבו עראר: רק ועדות, דיונים וחקירות פה ושם, אבל מי ידאג?

טלב אבו עראר: לא הגיע הזמן שממשלת ישראל תדאג לאזרחים הערבים כמו לאזרחים היהודים?

טלב אבו עראר: דואגת להם לדיור, דואגת להם לכל דבר.

טלב אבו עראר: 80,000 בני-אדם, מכובדי השר ארדן, 80,000 אזרחי מדינת ישראל בלי חשמל, בלי מים, בלי בריאות, בלי רווחה.

טלב אבו עראר: יש נכים, נכים בדואים בנגב שהורסים להם בתים.

טלב אבו עראר: רק אסיים במשפט אחרון, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: היה מקרה של ילדה בבית-החולים סורוקה.

טלב אבו עראר: סירבו הרופאים שם לשחרר אותה עד שאבא שלה יקים לה בית, אפילו בית זמני, כי הולכים להתקין שם מכשיר מסוים.

טלב אבו עראר: בא האבא הזה, הקים בניין או בית זמני, כמו קרוון כזה.

טלב אבו עראר: באו שבוע אחרי, הרסו את הבית.

טלב אבו עראר: יא אללה, מדינה דמוקרטית, מדינה דמוקרטית.

טלב אבו עראר: סובחאן אללה, שקיפות.

טלב אבו עראר: די לשקיפות.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תחי השקיפות.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

גלעד ארדן: שקופים זה של אריה דרעי.

גלעד ארדן: מה אתם גונבים לו, כולם, את השקופים?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו, של חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות או מדינה זרה – זה פשוט חוק רע מהבסיס שלו.

מיקי לוי: החוק כל כך רע, שהנזק שהוא יגרום למדינת ישראל – וכבר נשמעות דעות שונות בעולם החופשי – הרבה יותר גדול מהתמורה החיובית.

מיקי לוי: אני בטוח שכל אחד מחברי חברי הקואליציה חש בלבו, בנפשו, שהוא אינו שלם עם חוק זה.

מיקי לוי: אני משוכנע שאם לא הייתה משמעת קואליציונית היינו רואים במליאה שהחוק הזה מתפורר, כי אין לו כיוון ואין לו דרך.

מיקי לוי: אם החוק הזה היה כולל גופים פרטיים, דהיינו, חובת הגילוי גם על גוף פרטי שתורם, הייתי תומך בחוק הזה בחפץ לב.

מיקי לוי: אבל מכיוון שהחוק הזה עשוי חצי, אינו אפוי, הוא מתייחס אך ורק לחלק אחד באוכלוסייה, הוא חוק מגמתי, הוא חוק לא דמוקרטי, והוא חוק שלא יאה לבית הזה לחוקק אותו.

מיקי לוי: אבל מה לעשות שיש משמעת קואליציונית?

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אתה שבוי בתוך הקואליציה שאתה בנית.

מיקי לוי: איך אמרו?

מיקי לוי: זו הקואליציה הימנית ביותר מאז ומעולם.

מיקי לוי: אז נכון, אבל גם לעניין הזה צריכה להיות איזושהי נשמה.

מיקי לוי: צריך שהדמוקרטיה תשלוט.

מיקי לוי: צריך שהדמוקרטיה תיראה.

מיקי לוי: ואני שומע קולות בעולם: תגידו, השתגעתם?

מיקי לוי: זו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון שאתם כל כך גאים בה?

מיקי לוי: תגידו, נפלתם על הראש?

מיקי לוי: סיימתם לתקן את כל הקלקולים במדינה?

מיקי לוי: זה מה שנשאר לכם לעשות, אדוני השר?

מיקי לוי: מה מהות החוק הרע הזה בכלל?

מיקי לוי: לאן הוא חותר?

מיקי לוי: מישהו מכם יכול להסביר אותו, מעבר למהומות ולחילופי הדברים בוועדת חוקה, שהייתה מגמתית לחלוטין?

מיקי לוי: אין לו דרך, אין לו מהות, הוא לא חוק צודק, הוא לא חוק דמוקרטי.

מיקי לוי: ונשאלת השאלה מה זה יוסיף למדינת ישראל בכלל, מה המהות שלו, איזה רווח מדינת ישראל כמדינה, הן בנושאי ביטחון הפנים, או מדיניות הפנים, והן בנושא מדיניות החוץ – בנושא מדיניות החוץ החוק הזה יהרוס כל חלקה טובה; לא תמצאו ידידה אחת דמוקרטית של מדינת ישראל שתתמוך בחוק הזה.

מיקי לוי: הוא לא יוסיף דבר, והיה ראוי שהוא לא יגיע לפתחה של כנסת ישראל.

מיקי לוי: אני רוצה לנצל את העמידה שלי כאן מעל הדוכן ולתת מילים חמות – אני אינני חבר בוועדת העבודה והרווחה, אולם אני מגיע אליה בעת האחרונה באדיקות כדי לדון בחוק השירות הלאומי.

מיקי לוי: ואני מתרשם שאף-על-פי שיושב-ראש הוועדה, ביושרה בלתי רגילה – למרות שהוא שייך לקואליציה, עינו נתונה לדרך הדמוקרטית והישרה בחקיקה של החוק הזה, ללא משוא פנים; אדוני יושב-ראש הוועדה מר חבר הכנסת אלי אלאלוף, נטול כל שיקולים פוליטיים.

מיקי לוי: כאן מעל הדוכן הזה אני רוצה להביע את הערכתי אליך על הדרך, על הצורה, על הסגנון, על היושרה האישית שלך בהעברת החוק הזה.

מיקי לוי: תודה רבה לך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת חנין זועבי.

בצלאל סמוטריץ': אם היא לא תהיה – חבר הכנסת עפר שלח.

בצלאל סמוטריץ': אם הוא לא יהיה – אז חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני שואלת את עצמי: באמת, במה הממשלה הזאת מתעסקת?

איילת נחמיאס ורבין: אני כל הזמן אומרת לעצמי, תראו כמה אנרגיות מושקעות בלחפש ולראות מי לא בסדר עם מדינת ישראל, מי פה עשוי לרצות להרע לה, להזיק.

איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת את עצמי, ממשלת נורבגיה?

איילת נחמיאס ורבין: ממשלת שבדיה?

איילת נחמיאס ורבין: האיחוד האירופי?

איילת נחמיאס ורבין: מי אלה אותם אנשים שבדרך כלל עוזרים ויוזמים פרויקטים שחלקם הגדול בכלל עוסק בדברים שאתה יודע מה, אתה ואני – הרבה פעמים אני אומרת לעצמי, בין היהודים היינו זקוקים לפרויקטים כאלה, של people to people, של אנשים שבאמת מנסים לראות איך חיים ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מה שמטריד אתכם?

איילת נחמיאס ורבין: תראו כמה אנרגיה מושקעת פה, במקום להסתכל – הנה, אתמול קרה משהו חשוב, הגיע לכאן שר החוץ המצרי.

איילת נחמיאס ורבין: הנה, מפרגנת, אדוני השר.

איילת נחמיאס ורבין: הגיע לכאן שר החוץ המצרי, ותראו במה אנחנו משקיעים את האנרגיה: בחוק, תסלחו לי, הבאמת-באמת מיותר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני כבר לא אחזור על כל מה שאמרו החברים שלי, על חוסר הדדיות, על השקיפות החד-צדדית, על כך שברור שמה שאתם מחפשים פה ותרים אחריו במסדרונות, בוועדות – תאמינו לי, אתם רוצים לחפש את הבעיות?

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לכם איפה הבעיות נמצאות:

איילת נחמיאס ורבין: בכל מיני שדלנים שהולכים ואומרים לחברי כנסת בזמן ישיבות ועדות מה לחשוב, מה להגיד, מה להצביע.

איילת נחמיאס ורבין: שם נמצאת הבעיה; הבעיה לא נמצאת במקום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתם חושבים שיש בעיה, הבעיה נמצאת גם בצד השני.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא זוכרת מי הזכיר פה אילו עמותות – שחלק גדול מאתנו מכיר אותן – שאנחנו לא יודעים מי התורם הפרטי שעומד מאחוריהן.

איילת נחמיאס ורבין: אם אתם רוצים שקיפות, אז שקיפות עד הסוף.

איילת נחמיאס ורבין: אני אמרתי את זה כמה פעמים לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אין בעיה, עד הסוף.

איילת נחמיאס ורבין: אני בעד, חברי חבר הכנסת יוסי יונה, בעד שפאפיה, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: בעד שפאפיה.

איילת נחמיאס ורבין: מה אתם מחפשים?

איילת נחמיאס ורבין: במה אתם מתעסקים?

איילת נחמיאס ורבין: על מה אתם מבזבזים את האנרגיה?

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, יש לך משרד כל כך חשוב ומשימות כל כך כל כך משמעויות על השולחן – זה הדבר – – –

גלעד ארדן: זה מה שאת לא מבינה, אצלנו זה אפילו לא דורש אנרגיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך דבר אחד: אתם לא תלמדו אותנו מהי ציונות ומהי פטריוטיות, בדיוק באותה מידה שיש לי אולי חברים מהצד היותר-שמאלי במפה שלא ילמדו אותי מהי דמוקרטיה.

גלעד ארדן: אצלנו שקיפות זה לא אנרגיה, זה דבר בסיסי.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא תלמדו אותנו – אתה לא תלמד אותנו – אתם משתמשים בשקיפות כשנוח לכם.

איילת נחמיאס ורבין: שקיפות לא נועדה – – –

ניסן סלומינסקי: שש שעות – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שקיפות לא נועדה לשימוש כשנוח לך.

איילת נחמיאס ורבין: להשתמש ולזרוק.

איילת נחמיאס ורבין: אתה, שקיפות זה כשזה נוח לך.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, עם כל הכבוד.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה לא תלמד אותי לא על ציונות ולא על פטריוטיות ולא על איך שומרים על מדינת ישראל, מדינת העם היהודי.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני צועקת?

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, אני לא מתכוונת לצעוק, אבל אני כבר עייפה.

גלעד ארדן: לא, אני לא – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא שמעת?

איילת נחמיאס ורבין: אז אתה לא תלמד אותי לא על ציונות ולא פטריוטיות, חברי גלעד ארדן, לא, אתה לא תלמד אותי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני אומרת לכם, ואני אומרת לכם את זה: אתם כל כך משוכנעים שאתם צודקים בכל דבר, במקום להסתכל באמת על מה חשוב לעשות במדינה, גם מבחינה כלכלית, גם מבחינה מדינית, וגם כדי לראות איך אנחנו פחות משוסעים כאן.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שצריך להטריד את כולנו, זה מה שצריך להדאיג את כולנו, זה מה שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: ובמקום זה אתם הולכים ומחפשים פה כל מיני אשמים – תאמין לי, באמת אני לא יודעת במה.

איילת נחמיאס ורבין: ואמרתי לך, אני מוכנה להגיד לך איפה אני רואה את הבעיות, איפה אני רואה את ההשפעות הבלתי-תקינות.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, גלעד, אני מסרבת להאמין שאתה חושב ששם נמצאת הבעיה הכי משמעותית של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתקשה להאמין שזה מה שאתה חושב.

גלעד ארדן: למה, חוקים מטפלים רק בבעיות הכי משמעותיות?

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אני חושבת שאתה גם מבין שכמות האנרגיה שהושקעה בחוק הזה וכמות האנרגיה שהולכת להיות מושקעת בחוק ההדחה – ואני לא אהיה במליאה בזמן שחברת כנסת מסוימת תדבר, אבל זה לא משנה – החוקים שאתם משקיעים בהם אנרגיה הם לא המהות של מדינת ישראל, הם לא מה שיהפכו אותה ליותר חזקה, הם מה שיהפכו אותה ליותר חלשה.

איילת נחמיאס ורבין: וזה מדאיג אותי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: איילת, מי שמשקיע כל כך הרבה זה אתם – בשעות של דיבורים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עפר שלח.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: יש הצעות חוק מיותרות, יש הצעות חוק מטופשות, יש הצעות חוק מנוולות, ויש הצעות חוק שהן כל השלוש גם יחד, וזאת הצעת החוק הנוכחית.

עפר שלח: היא מיותרת, מפני שרוב הדברים שנמצאים בה כבר קיימים ממילא; ותמיד אפשר להוסיף עוד תג, עוד סימון או עוד משהו.

עפר שלח: היא מנוולת בגלל דברים שנאמרו פה על-ידי חברי: העובדה שהיא עוסקת רק בצד אחד של המפה הפוליטית, העובדה שהיא מבחינה בין מי שמקבל מימון מממשלה זרה לבין מי שמקבל מימון מגורם פרטי.

עפר שלח: אבל האמת היא, חברי יענקל'ה פרי, שהעובדה שאנחנו עומדים כאן ומדברים עליה כבר כל כך הרבה שעות היא ניצחונו של האיש ששואף להעמיד את כל הפוליטיקה הישראלית על הסוגיה הזאת, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.

עפר שלח: שהרי מה שלא נגיד, לכאן או לכאן, או יצביעו לכאן או לכאן – ואתה יודע גם, אדוני היושב-ראש, שאתה מיוזמי הצעת החוק הזה – שלהצעת החוק הזאת לא יהיה שום ביטוי מעשי בשטח.

עפר שלח: אז מישהו, נגיד, ילבש איזה שרוך או יפרסם באתר האינטרנט שלו לא ארבע פעמים בשנה אלא שש פעמים בשנה.

עפר שלח: אבל עצם העובדה שערב ארוך של הכנסת, כל כך הרבה זמן בדיון הציבורי, עוסק רק בסוגיה הזאת שבה אדם אחד מצביע על השני ואומר לו: אתה ימין, אתה שמאל; אין עיסוק בשום תוכן, אין ויכוח על שום עמדה, אלא רק מי מתויג איך – זה הניצחון הגדול.

עפר שלח: כי ברגע הזה לא דנים בשום דבר מדברי המהות שאנחנו צריכים לדון בהם; לא דנים במה הממשלה צריכה לעשות ואיננה עושה – או אולי עושה – לא דנים במה הכנסת צריכה לעשות ואיננה עושה – או אולי עושה.

עפר שלח: עסוקים רק בלדחוף אחד את השני, בלתעב אחד את השני, בלפלג, בלשסע, בלמנוע מהחברה הישראלית להתמודד עם השאלות הכל-כך מהותיות שעומדות לפתחה.

עפר שלח: ולכן, כל אדם שעלה לפה היום, וגם אני, מובס מעצם העובדה שהוא עומד כאן; מובס מעצם העובדה שבזה הוא עוסק; מובס מעצם העובדה שזאת הצעת חוק שכנסת ישראל מקדישה לה יום שלם של חקיקה ממשלתית – יום שלם שבו השר ארדן, אני מניח, היה יכול להביא איזושהי חקיקה שעוזרת לביטחון הפנים של מדינת ישראל, או חברי ניסן סלומינסקי היה יכול להביא משהו שמקדם את החוקה והחוקתיות במדינת ישראל.

עפר שלח: ובמקום זה, יום שלם אנחנו מקדישים לדבר ההבל המזיק הזה, וזה, בסופו של דבר, ניסן ידידי, בושה לכולנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

בצלאל סמוטריץ': אם היא לא תהיה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השר ארדן, לפני שנכנסתי לזירה הפוליטית הייתי מעורב בפעילות של המון ארגונים: ארגוני שלום, ארגונים לצדק חברתי, ארגונים לשוויון מגדרי, ארגונים לדמוקרטיה.

יוסי יונה: והדבר המעניין ביחס לארגונים האלה, השר ארדן, הוא שהם התעקשו, הם עמדו על כך, שעל המסמכים של הפעילות שלנו השמות שלהם יופיעו, שהלוגו שלהם יופיע; בכנסים שהם קיימו – שיהיו שלטים רחבי ממדים שכתוב שם: העמותה הזאת והארגון הבין-לאומי הזה הם אלה שמסבסדים, הם שעומדים מאחורי הפעילות הזאת.

יוסי יונה: הם רצו שקיפות.

יוסי יונה: אתה יודע מה, השר ארדן?

יוסי יונה: הם לא רצו שקיפות.

גלעד ארדן: מה, היה כתוב אילו מדינות, כאילו?

יוסי יונה: היה כתוב: Friedrich Ebert Stiftung.

גלעד ארדן: לא, זה משהו אחר – – –

יוסי יונה: כן, אתה יודע למה זה נחשב, השר ארדן?

יוסי יונה: היא בעצם מקבלת סיוע מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, או קונרד אייזנהאואר – –

גלעד ארדן: אדנאואר.

יוסי יונה: אדנאואר, תודה.

יוסי יונה: – – ועוד דברים כאלה ואחרים, שאתם מקבלים.

יוסי יונה: כלומר, הם עמדו על כך, השר ארדן.

יוסי יונה: אתה מבין?

יוסי יונה: הם עמדו על כך.

יוסי יונה: עכשיו אתם באים ואומרים: רגע, אנחנו רוצים את השקיפות הזאת.

גלעד ארדן: זה חוק למתן קרדיטים, למעשה, שלא נפספס.

יוסי יונה: אתה רואה?

יוסי יונה: אז עולה באמת התהייה, עולה התהייה, שאם הארגונים הללו רוצים בעצמם את השקיפות, או שלמעשה הם רוצים שידעו שהם עומדים מאחורי הפעילות הזאת, אז עולה באמת השאלה: אז מה, מהי בעצם הבעיה?

יוסי יונה: והבעיה, כפי שהחברים שלי והחברות שלי כאן אמרו פעמים רבות, הבעיה – אם תרצה, יש כאן איזשהו ניסיון לאיום סמוי, להכפשה, להוקעה, להדביק קלון לאנשים.

יוסי יונה: הרי אנחנו יודעים מה בעצם הכוונה שעמדה מאחורי החוק בתחילה.

יוסי יונה: גם אתה בין היוזמים – אדוני היושב-ראש בצלאל – שבעצם, בהתחלה לחבר'ה היו אמורים להיות תגים, נכון?

גלעד ארדן: בצלאל, שיחקת אותה שאתה יושב עכשיו בראש.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא תכננתי.

יחיאל חיליק בר: זה ניגוד אינטרסים.

יוסי יונה: נפלה בידו הזכות לקיים את הדיון הזה על חוק שהוא בין יוזמיו.

יחיאל חיליק בר: אתה מבין איזה ריכוזיות.

יוסי יונה: ואני חייב לומר, דרך אגב – – –

גלעד ארדן: זה ניגוד עניינים – איך אתה מנהל את הדיון.

יוסי יונה: אני חייב לומר, השר ארדן, שהוא מנהל את הישיבה באיפוק רב.

יוסי יונה: אני מתאר לעצמי שכל הזמן יש לו הוא כמעט מתפתה לומר או להעיר הערה כזאת או אחרת, והוא מבצע את מלאכתו באופן – – –

גלעד ארדן: להפך, יוסי, אתה עוד חדש.

גלעד ארדן: ככל שתתקפו אותו חזק יותר, יותר טוב.

יוסי יונה: יפה מאוד.

יוסי יונה: אבל אני אומר, האיפוק שלך מעורר – – –

ניסן סלומינסקי: אל תחמיא לו.

יוסי יונה: אני לא מחמיא לו.

יוסי יונה: לכן אני אומר – אנחנו בוודאי תוקפים אותו, בכל אופן, על היוזמה של הצעת החוק.

יוסי יונה: אנא, חשב את הערות הביניים של השר ארדן וסמולינסקי, כך שאנחנו בכל זאת ויתרנו על חלק ניכר מהזמן שלנו.

יחיאל חיליק בר: הוא קורא לו סמולינסקי, שמאלינסקי.

יוסי יונה: לא, אתה יודע, שמאל וימין מתערבבים פה.

יחיאל חיליק בר: אם הוא יהיה שמאלינסקי, החוק הזה יוציא אותו מחוץ לחוק, על מה אתה מדבר?

יחיאל חיליק בר: מה קרה לך?

יוסי יונה: בדיוק.

יוסי יונה: בכל אופן, אם כן, הבעיה עם החוק הזה מבחינתנו זה האקט של הסימון, האקט של הסימון, שבא להוקיע.

יוסי יונה: כי אכן, כפי שטענתי לפני כן, בתחילת הדרך, בניסוחים הראשונים של החוק הזה, הרי אנשים היו אמורים לענוד תגים.

יוסי יונה: אחר כך הם היו אמורים – כפי שאתה זוכר, כי אתה ניסחת את החוק – לבוא ולהכריז קבל עם ועדה: אני מקבל מימון מארגון כזה או אחר, אני מקבל סבסוד מארגון כזה או אחר.

יוסי יונה: האקט של ההכפשה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר לכם, חברי הקואליציה, הממשלה – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

גלעד ארדן: אבל למה זה הכפשה?

גלעד ארדן: לא הצלחתי להבין.

גלעד ארדן: אתה אמרת שחלק מהם – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, תשאל אותו כשהוא ירד מהבמה.

בצלאל סמוטריץ': זמנו תם.

בצלאל סמוטריץ': אני בטוח שהוא ישמח לענות לך.

יוסי יונה: לא, לא תם.

בצלאל סמוטריץ': אני מוסיף לך.

בצלאל סמוטריץ': קח משפט סיכום.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: שיהיה דיון מעניין.

יוסי יונה: הנה, דיון מעניין.

יוסי יונה: בוא נעשה קצת דיאלוג מעניין לתוך הלילה.

יוסי יונה: כן, מה הייתה שאלתך, בבקשה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון?

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של השקפה.

יפעת שאשא ביטון: אתה אומר זה הכפשה, אני אומרת – זה השקפה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה, בוא, קח משפט סיכום.

יוסי יונה: אני בא ואומר לכם: אנא, הימלכו בעמדתכם.

יוסי יונה: זה לא עוזר לחברה הישראלית פנימה, משום שבעצם מה שמונח בבסיס פעולת ההכפשה הזאת, כפי שאני רואה אותה, זה בעצם להוקיע, לבוא ולומר – לעשות איזשהו חיץ בינינו, לומר מי פטריוט ומי לא פטריוט.

יוסי יונה: וזה חבל, זה חבל.

יוסי יונה: זה פגיעה בחברה הישראלית, זה פגיעה באמת בלכידות הפנימית שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסי יונה: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: ודבר נוסף – האמינו לנו, אנחנו מסתובבים בחוץ ומגינים על המדינה הזאת, וחוקים כאלה עושים את זה הרבה הרבה יותר קשה – לעמוד בחוץ ולהסביר מה בעצם הכוונה המסתתרת שם – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יוסי יונה: – – ויש פגיעה מאוד חזקה בדימוי העצמי הבין-לאומי שלנו כחברה דמוקרטית טובה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסי יונה: אני מקווה שתימלכו בדעתכם, שלא נצביע על החוק הזה, אלא תגידו: הבה ונסיר אותו מעל שולחנה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: בכול אשם השמאלינסקי.

יחיאל חיליק בר: סמולינסקי אשם בכול.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

בצלאל סמוטריץ': ארבע דקות תמימות לרשותך, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: מספר המילים שאנחנו שופכות ושופכים על החוק הזה – באמת, אני מרגישה איזה סוג של סחרחורת.

מרב מיכאלי: אבל כל הדיבורים האלה לא יסתירו את האמת המאוד-פשוטה: מדובר ברדיפה פוליטית.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת, לצערי, עוסקת ברדיפה פוליטית של מי שלא בצד שלה, מי שלא מסכים אתה, עם המדיניות שלה, עם המעשים שלה, עם ההסתה שלה.

מרב מיכאלי: ולכן הלכו וחיפשו מכנה משותף.

מרב מיכאלי: אילו המכנה המשותף לכל הארגונים החברתיים הפוליטיים האלה, שעוסקים בהתנגדות לממשלה הזאת, היה שהן כולן יושבות ברמת-גן, אז החוק היה נגד ישיבה של עמותות ברמת-גן.

מרב מיכאלי: אבל מצאו שהמכנה משותף הוא קבלת כסף מישויות כמו-ממשלתיות זרות, ולכן נגד זה החוק.

מרב מיכאלי: אבל אי-אפשר להסתיר את העובדה שמדובר ברדיפה פוליטית.

מרב מיכאלי: זאת המטרה ואת זה היא משיגה, גם אם בסופו של דבר החוק עצמו, פרטיו, הם פחות דרקוניים ופחות גרועים ממה שאפשר היה לשער או לחשוש.

מרב מיכאלי: בסוף יש, מה שנקרא, אדוני היושב-ראש, אפקט הצינון, אפקט ההפחדה, אפקט ההבהלה, אפקט סתימת הפיות המאוד-מאוד-אפקטיבי.

מרב מיכאלי: את זה, לצערי, חברי וחברותי בממשלה ובקואליציה, אתם מביאים חוק אחרי חוק אחרי חוק, בשביל להשתיק גם מוסדות חשובים מאין כמותם, כמו בית-המשפט העליון במדינת ישראל, וגם את אחרוני הארגונים הפוליטיים והחברתיים, שבסך הכול מאפשרים לחברי וחברות המדינה הזאת, לאזרחיות ואזרחי המדינה הזאת, לבטא את אשר על לבם, להתנגד התנגדות אזרחית, שהיא לא רק מוסרית ממעלה ראשונה – היא גם חובתו וחובתה של כל אזרחית שהמדינה הזאת יקרה ללבה.

מרב מיכאלי: זה חוק של רדיפה פוליטית.

מרב מיכאלי: אין דרך להסתיר את הבושה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – ארבע דקות, אדוני, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר ארדן, חוק העמותות הוא חוק אנטי-דמוקרטי, שסולל את הדרך לרמיסת חופש הביטוי ולצמצום המרווח הפוליטי החופשי.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אדבר על ההיבטים החוקתיים, על אי-חוקיות החוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: את העניין הזה העלו הארגונים החברתיים – האגודה לזכויות האדם, כולל המכון הדמוקרטי בישראל.

עבדאללה אבו מערוף: שני המוסדות האלה מתנגדים ודוחים את החוק הזה על הסף.

עבדאללה אבו מערוף: מן הראוי היה שהחוק הזה לא יוצע, לא מהממשלה ולא מהמציעים שלו.

עבדאללה אבו מערוף: וקרוב לוודאי שהחוק הזה לא יעמוד בפני בג"ץ.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה סולל דרך לדיקטטורה שלטונית, והוא לא רק התחלה של סכנת הפאשיזם, אלא הוא מהווה צעדים מתקדמים ליישומו של הפאשיזם.

עבדאללה אבו מערוף: האם על-ידי הגבלת המימון הפעולות של העמותות ייפסקו?

עבדאללה אבו מערוף: מובן שלא.

עבדאללה אבו מערוף: האם מציעי החוק יכולים להגיד בוודאות מה הם מתכוונים בחוק הזה, מה מטרתם?

עבדאללה אבו מערוף: במקום להגיד שהמלך הוא עירום ולהעלות לשיח הציבורי את עניין ההתנחלויות והכיבוש, אנו בפני חוק שפוגע בזכויות היסוד, שהחקיקה שלו אינה מגבירה את השקיפות אלא להפך.

עבדאללה אבו מערוף: זו רדיפה פוליטית, סתימת פיות ושלילת דעות אחרות שמתנגדות לכל מה שנאמר.

עבדאללה אבו מערוף: בעבר היו הצעות דומות במטרה לפגוע בעמותות בעלות אג'נדה שונה מזו של הממשלה, והן לא קודמו עקב פגיעתן הקשה בזכויות האדם, הפגיעה הקשה בדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: הרי יש חוק עמותות קיים, והוא מחייב שקיפות מלאה ודיווחים על תרומות מעל 20,000 שקל, וגם דיווחים כל ארבעה חודשים לרשם העמותות.

עבדאללה אבו מערוף: מובן שהמטרה של החוק הזה היא דה-לגיטימציה של כל מה שנקרא דמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: למרות שמציעי החוק, לטענתם, מבקשים איסור התערבות לגיטימית של מדינות זרות, הרי אותן מדינות תורמות הרבה לישראל בהרבה תחומים – גם בריאות, גם חינוך וגם תרבות.

עבדאללה אבו מערוף: במדינה דמוקרטית אין להגביל פעילות פוליטית, חברתית ואחרת על-פי השקפת עולמן של קבוצות אחרות, שמנצלות את ההזדמנות שהן בשלטון ועושות את החוקים האנטי-דמוקרטיים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה הוא חוק אנטי-דמוקרטי, חוק ללא שקיפות, ולכן צריך להוקיע אותו ולשלול אותו על הסף.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברים, השעה מאוחרת, העיניים כואבות ולא מרוכזים בשעה כזאת.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה לדבר על חוק העמותות באופן ספציפי.

עיסאווי פריג': אני רוצה לדבר על התוכנית הגדולה, תיאוריית הפחד, התוכנית הגדולה שעומדת מולנו מאז שהמושב התחיל.

עיסאווי פריג': והתוכנית ברורה, התוכנית הגדולה: השארת נתניהו בשלטון.

עיסאווי פריג': התוכנית הזאת – בואו נקרא לה "אורנים הגדולה" – בואו נגיד, היא השארת נתניהו בשלטון.

עיסאווי פריג': ולשם כך נזכרים וגם נעזרים בחברים.

עיסאווי פריג': יש חבר לראש הממשלה, שמו שלדון אדלסון, והוא אמר: ישראל לא חייבת להיות דמוקרטית.

עיסאווי פריג': הוא אמר את זה.

עיסאווי פריג': ואז, עם "התוכנית הגדולה" ועם העצה של החבר, אני יוצא לפעולה, אני צריך להפנים את המסר ולצאת לפעולה: ישראל לא חייבת להיות מדינה דמוקרטית.

עיסאווי פריג': ועכשיו, יש לי קואליציה שיש בה חבר הכנסת אלאלוף, ויש בה חבר הכנסת מייקל אורן, ויש בה חבר הכנסת שר האוצר כחלון, ויש בה חברי כנסת שחושבים אחרת.

עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, חברי הכנסת האלה, כמו אחרים, רוצים ליהנות מהחמאה הזאת שראש הממשלה נותן לי, וכיבוד הדיקטטור הזה שאני מקבל מחייב אותי לוותר על ערכים; מחייב אותי ומצריך אותי לעבוד נגד המצפון שלי לשם "אורנים הגדולה", לשם התוכנית הגדולה.

עיסאווי פריג': ככה.

עיסאווי פריג': ואז, בשביל התוכנית הגדולה, מה אני צריך לעשות?

עיסאווי פריג': אני צריך מערכת חוקים.

עיסאווי פריג': אמרה לפני חברת הכנסת מיכאלי: חוק הרדיפה, בין היתר, חוק ההדחה, חוק העמותות, קדמו לזה חוק המישוש, וחוק הטרור, וחוקים, וחוקים.

עיסאווי פריג': ועכשיו ראינו את הצעת החוק ההזויה, הפופוליסטית, של חבר הכנסת יואב קיש, שהחליט לדבר לליכודניקים הישנים.

עיסאווי פריג': אני צריך להיות חבר כנסת ולצאת מהמחוזות בקדנציה הבאה, ולשם כך אני צריך לייצר את ה"טייטלים" החדשים, ומביא לנו הצעת חוק: אסור לעתור לבג"ץ.

עיסאווי פריג': אסור לחבר הכנסת לעתור לבג"ץ.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת קיש נבחר דרך מחוז דן, דרך הליכודניקים החדשים.

עיסאווי פריג': עכשיו, בשביל להמשיך, הוא צריך את הליכודניקים הישנים – ללכת לבחירות הארציות.

עיסאווי פריג': לשם כך אני צריך להגיע להמונים האלה, שאני ליכודניק – – –

מיקי לוי: אבל הוא חטף סטירה מהיועץ המשפטי של הכנסת.

עיסאווי פריג': עזוב, קיבל סדר-יום, קיבל ערוץ הכנסת, קיבל "שופוני יא נאס", קיבל מעמד יפה.

עיסאווי פריג': תן לי לענות.

עיסאווי פריג': היום הייתי בוועדת הכנסת והיה משהו מעניין: הוא רוצה סדר חדש.

עיסאווי פריג': חבר כנסת מדבר והוא עונה לו; מציע הצעה, דן בה ועושה לעצמו סדר.

עיסאווי פריג': תראה, זה היה ממש מדהים.

עיסאווי פריג': אנחנו נגררנו, מה לעשות.

עיסאווי פריג': השתתפנו בהצגה שחבר הכנסת קיש ייצר לעצמו.

עיסאווי פריג': היה חבר הכנסת שטרן – היית כוכב בהצגה.

עיסאווי פריג': מה עשה?

עיסאווי פריג': כל ח"כ שדיבר – חבר הכנסת קיש: טוב, סידר את הז'קט ככה: אני אענה; וענה.

עיסאווי פריג': דיברה זהבה – ענה.

עיסאווי פריג': זו הייתה הצגה שלא ראיתי הרבה זמן בכנסת.

ניסן סלומינסקי: הוא מתגעגע לוועדה שלי.

עיסאווי פריג': עכשיו נגיע אליך, אתה הכוכב של הכנסת השנה.

עיסאווי פריג': אתה צריך לתת לך חמישה עוזרים על העבודה שאתה עושה.

עיסאווי פריג': אתה הופך להיות מוקד העלייה לרגל.

עיסאווי פריג': מה לעשות, אתם, בבית היהודי – חבל על הזמן.

עיסאווי פריג': אתם כוכבים ביצירת המתח והאנטי.

עיסאווי פריג': טוב, נחזור לתוכנית הגדולה, "אורנים הגדולה", של ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': התחיל עם מערכת החקיקה, עמותות, הדחה, V15, חוק קיש הקיסר – כי הוא התנהג כמו יוליוס בוועדה – וחקיקה.

עיסאווי פריג': והגענו לכלי התקשורת, להשתקת התקשורת.

עיסאווי פריג': תראה, ערוץ הכנסת – סירסנו אותו.

עיסאווי פריג': הקמנו ועדה ליכודניקית, סירסנו אותו; "גלי צה"ל" – כבשנו אותה כבר.

עיסאווי פריג': כבשנו, "גלי צה"ל" נכבשה; ערוץ 10, על אפם וחמתם של אנשי ש"ס, סדן קיים וימשיך להיות קיים, אז גמרנו עם ערוץ 10; ערוץ 1, תאגיד הרשות – אנחנו שם עושים מה שבא לנו.

עיסאווי פריג': אני עובר – תראה, השר גלעד ארדן, שנתן את הירייה, ביטל את האגרה והקים את התאגיד, תגיד לי, כבוד השר, אני עכשיו, באמת – – –

גלעד ארדן: כן.

עיסאווי פריג': על חשבון הזמן שלך, אבל שיהיה לך בתיאבון.

עיסאווי פריג': בסדר?

עיסאווי פריג': אתה רוצה להמתיק, על כל הרע שאתה חייב, נאלץ לבלוע, על החמאה שאתה בולע בקואליציה בכוח.

עיסאווי פריג': מה לעשות, צריך לחיות את הכיבוד.

עיסאווי פריג': כשהתחלת בתאגיד החדש, האמנת שזה יגיע לאן שזה נמצא היום?

גלעד ארדן: מאיזו בחינה?

זהבה גלאון: גם כשהוא – – – הוא לא האמין.

עיסאווי פריג': כן?

גלעד ארדן: כן, טוב.

עיסאווי פריג': מה – הצחוק שקורה שם, חברים, הדברים שקורים שם, זה מתאים לרפובליקת בננות, לא מתאים למדינה שמתיימרת להיות מדינה דמוקרטית.

עיסאווי פריג': עכשיו נמשיך.

עיסאווי פריג': מה היה?

עיסאווי פריג': אני צריך – לא נורא, חבר הכנסת אלאלוף, תבלע את הגלולה, תצביע.

עיסאווי פריג': אני יודע שאתה חושב אחרת, אבל מה לעשות, הכיבודים והחמאה מחייבים – מחייבים לדרוס את הערכים.

עיסאווי פריג': מחייבים להתנהג בניגוד למצפון – –

אלי אלאלוף: – – –

עיסאווי פריג': – – מחייבים ללכת בניגוד לאמונה שלך.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשאול אותך, חבר הכנסת – – – אין לך שום חלק במצב הנוכחי?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': לא שמעתי אותך.

אלי אלאלוף: אין לך שום חלק במצב הנוכחי?

זהבה גלאון: אין לך חלק במצב הנוכחי?

אלי אלאלוף: אתם צדיקים טהורים, ואנחנו – – –

עיסאווי פריג': אף אחד לא צדיק כאן.

זהבה גלאון: למה אתה אומר את זה?

עיסאווי פריג': אף אחד לא צדיק כאן, אבל כשאני הולך – – –

גלעד ארדן: לא, זהבה כן.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': תקשיב, כשאני הולך – –

מיקי רוזנטל: אפילו זהבה לא.

עיסאווי פריג': – – בשיטה שאני עושה וכשאני מקבל – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – את עצת החבר שלדון – – –

גלעד ארדן: – – – מסמך יצחקי גם.

חיים ילין: – – –

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': כשאני מקבל את עצת החבר שלדון: ישראל לא צריכה להיות חברה דמוקרטית – ואני פועל על-פי עצת החבר צעד אחרי צעד, ובסוף אני מייצר – אני צריך, הרי אני מדינה דמוקרטית, בהגדרה, אני צריך לייצר לעצמי דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': אז יצרתי דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': מה הדמוקרטיה שיצרתי?

עיסאווי פריג': דמוקרטיה של עריצות הרוב – זאת ההגדרה של הדמוקרטיה שלי.

עיסאווי פריג': דמוקרטיה של עריצות הרוב; דמוקרטיה של רדיפה פוליטית ורדיפת כל מי שחושב אחרת; דמוקרטיה שאם אני בצד אחד ואומר על ארגוני השמאל: סייעני טרור – מקבל פרס שר הביטחון, ואם אני חס וחלילה לא בצד הנכון ומעז לכתוב פוסט בפייסבוק, אני מפוטר.

עיסאווי פריג': זאת הדמוקרטיה שמייצרים אותה צעד by צעד.

עיסאווי פריג': לזה אתם חותרים.

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': חברים, זמני מתקרב לסוף.

עיסאווי פריג': אני – – –

חיים ילין: עיסאווי, מה עם ערוץ 33?

חיים ילין: – – –

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': ערוץ 33 – זה מחייב דיון אחר, אני לא רוצה שהזמן – כי יש המון מה להגיד שם, ודברים מעניינים.

עיסאווי פריג': חברים, אני מסיים.

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': הבעיה היא לא חוק העמותות; הבעיה היא התוכנית הגדולה, המסוכנת, שאנחנו חייבים להתמודד אתה.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, התוכנית הגדולה שנמצאת בעיצומה עכשיו, בעיצומה – לתת כיבודים; שהדיקטטור ייתן כיבודים לחברים, וחמאה, ובתמורה דורכים על הערכים, הולכים נגד האמונה, ויחיה ניסן סלומינסקי.

עיסאווי פריג': תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

קריאה: תמחא לו כפיים.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חיים ילין: – – – נשיא המדינה – – –

אלעזר שטרן: חצי מנדט הוא כבר הוסיף לי עכשיו.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אתה הדוכן של הכנסת הזאת.

עיסאווי פריג': כנסת עשרים היא כנסת סלומינסקי.

עיסאווי פריג': ועדת החוקה עובדת – – –

חמד עמאר: עד שבע דקות, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מגיעים לסיכום הדיון הזה.

דב חנין: ואני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לחבר את התארים המוצדקים שניתנו לחקיקה הזאת כאן, בדיון הזה, על-ידי הדוברים הרבים של האופוזיציה.

דב חנין: מה אמרנו על החוק הזה?

דב חנין: אמרנו על החוק הזה שהוא חוק מיותר; אמרנו על החוק הזה שהוא חוק מזיק; אמרנו על החוק הזה שהוא חוק דמגוגי; אמרנו על החוק הזה שהוא חוק מסוכן.

דב חנין: איך כל הדברים האלה מתחברים?

דב חנין: אם הוא מיותר, איך הוא יכול להיות גם מזיק, גם דמגוגי וגם מסוכן?

דב חנין: אז הנה ההסבר, עמיתי חברי הכנסת.

דב חנין: נתחיל בחוק מיותר.

דב חנין: אם מדובר על שקיפות של עמותות, עמיתי חברי הכנסת, אין שום צורך בחוק הזה.

דב חנין: העמותות שהחוק הזה שם אותן למטרה, כבר היום שקופות לחלוטין.

דב חנין: תרומות ממדינות זרות הן תרומות שמתפרסמות, מדווחות, אין שום בעיה לדעת אותן, הן נמצאות בידי הרשויות, רשם העמותות, והציבור יכול להגיע אליהן בקלות רבה מאוד.

דב חנין: ולכן, מכל היבט אמיתי של שקיפות אין בחוק הזה שום צורך.

דב חנין: ובכל זאת, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק מזיק.

דב חנין: הוא חוק מזיק מכיוון שהוא מסמן כמטרה ארגונים אזרחיים שפועלים למען שינוי; הוא מסמן כמטרה ארגונים שעוסקים בזכויות אדם; הוא מסמן כמטרה ארגונים שנאבקים נגד הכיבוש; הוא מסמן כמטרה ארגונים שמדיניותם איננה נראית לממשלה הזאת, איננה נראית לשלטון הזה.

דב חנין: הסימון הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא סימון מזיק.

דב חנין: מעבר לזה, הוא גם סימון דמגוגי.

דב חנין: הוא סימון דמגוגי מכיוון שכאן, כמו שאמרתי, אין שום בעיה של שקיפות, אבל יש בעיות אמיתיות של שקיפות במקומות אחרים.

דב חנין: יש בעיות אמיתיות של שקיפות, יש בעיות אמיתיות של כסף גדול – כסף זר בהיקפים גדולים שכן מגיע לארץ, וכן מגיע, וכן משפיע על מערכות ציבוריות ופוליטיות.

דב חנין: ואנחנו, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו, חברי הכנסת מהאופוזיציה, נתנו כאן דוגמאות במהלך הדיון הזה על הזרמות כספים כאלה שנעשות בצורה לחלוטין לא שקופה, לעמותות ולארגונים שנמצאים בצד השני של המפה הפוליטית.

דב חנין: אנחנו לא מדברים על הזרמת כספים בהיקפים מצומצמים – אנחנו מדברים על הזרמת כספים בהיקפים עצומים, הזרמת כספים בהיקפים של עשרות-מיליוני שקלים בכל שנה, אם לומר את הדברים בצורה הכי מתונה והכי ממעטת.

דב חנין: הכספים האלה מועברים לעמותות כמו עמותת אלע"ד בקנה מידה של 250 מיליון שקל.

דב חנין: עמותות וארגונים אחרים נהנים כבר היום מחסות של חיסיון שמונע מהציבור לדעת מי באמת תורם ומי באמת מממן את הארגונים הפוליטיים האלה.

דב חנין: הכסף הזר שמממן את עמותות הימין, את עמותות ההתנחלות, את עמותות התמיכה בכיבוש, הוא כסף לא שקוף.

דב חנין: וכאן האופי הדמגוגי של אלה שהביאו בפנינו את הצעת החוק הזאת, אלה שמדברים גבוהה-גבוהה על שקיפות, אבל בפועל מייצרים סיטואציה שהמרחק בינה לבין שקיפות הוא כרחוק מזרח ממערב.

דב חנין: ומכאן גם סכנתו של החוק הזה.

דב חנין: החוק הזה הוא חוליה נוספת בשרשרת של מעשי חקיקה שבאים לפגוע במרחב הדמוקרטי, באים לצמצם את יכולת ההתנגדות והמאבק נגד הממשלה ונגד מדיניותה המסוכנת.

דב חנין: למה הממשלה הזאת צריכה חוקים כאלה?

דב חנין: זו השאלה.

דב חנין: הרי השלטון נמצא בידיכם.

דב חנין: למה אתם צריכים לסמן עמותות וארגונים?

דב חנין: האם אתם באמת חושבים שהעמותות והארגונים האלה מסכנים אתכם?

דב חנין: אני חושב שזו אחת השאלות החשובות ביותר שאנחנו צריכים לענות עליהן בדיון הזה.

דב חנין: הממשלה הזאת היא ממשלה, עמיתי חברי הכנסת, שאין לה תשובה על שום בעיה אמיתית בחברה הישראלית.

דב חנין: בשנה האחרונה ראינו את המספרים: ישראל עברה למקום הראשון בשיעור העוני באופן יחסי בין המדינות המפותחות; ישראל נמצאת במקום השני בשיעור האי-שוויון בין המדינות המפותחות.

דב חנין: לפני חמש שנים הייתה מחאה חברתית עצומה.

דב חנין: מאז מחירי הדיור בישראל עלו ב-30%.

דב חנין: לא סיפקו שום פתרון לבעיית הדיור.

דב חנין: מאז חזר נתניהו לשלטון ב-2009, מחירי הדיור עלו בסביבות 60% – חצי מזה מאז המחאה החברתית הגדולה.

דב חנין: וכאשר לממשלה הזו אין שום פתרון אמיתי לשום בעיה אמיתית, היא עוברת לאסטרטגיה של סימון שעירים לעזאזל, סימון אויבים פנימיים, וכאן מגיעה ההסתה נגד הציבור הערבי, ההתקפה על האזרחים הערבים, על מנהיגי הציבור הערבי.

חמד עמאר: נא לסכם.

דב חנין: כאן, עמיתי חברי הכנסת, מגיעה גם ההתקפה על הארגונים האזרחיים, על החברה האזרחית, על האופוזיציה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, גם כדי להגן על הדמוקרטיה וגם כדי להיאבק בשלטון המסוכן הזה – שלטון שאין לו מעצורים ומוכן לגרום לנזקים נוספים כדי לחפות על חוסר ההצלחה שלו וחוסר היכולת שלו לפתור בעיות – אנחנו מתנגדים לחקיקה המסוכנת הזו.

דב חנין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

חמד עמאר: עד שבע דקות, בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, השר ארדן, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט מר סלומינסקי, תראו, מרבים בזמן האחרון לדבר על ניצני פאשיזם.

מיקי רוזנטל: אני לא בטוח שיש פה ניצני פאשיזם, אבל הניצנים שנראים בארץ הם ללא ספק ניצנים של טיפשות.

מיקי רוזנטל: ערימה של טיפשים מנהלים פה את המדינה הזאת, ועושים כמעט כל דבר רע אפשרי, בחוסר כישרון בולט.

מיקי רוזנטל: משום שכוונת החוק המקורית הרי הייתה – מחוקקיו או הוגיו התכוונו למנוע כספים מעמותות של זכויות אדם.

מיקי רוזנטל: אדוני השר ארדן, אתה מפריע לי.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שאני מדבר שטויות, אבל תן לי – – –

גלעד ארדן: אני מבקש לא להגיד דברים כאלה.

מיקי רוזנטל: כי הכוונות של המחוקק, של מי שהגה את החוק הזה, היו פשוט לסתום את הפה לארגוני זכויות אדם.

מיקי רוזנטל: איך אני יודע את זה?

מיקי רוזנטל: אספר לכם סיפור שאני לא בטוח שאתם יודעים אותו.

מיקי רוזנטל: ובכן, ברשם העמותות אין מחשב.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר ללחוץ על הכפתור ולקבל רשימה של העמותות שמקבלות תרומות מחו"ל.

מיקי רוזנטל: החוק הזה נהגה ונעשה, כי קודם כול סימנו את המטרה.

מיקי רוזנטל: הוגיו לקחו 100 עמותות של זכויות אדם שרצו להיפרע מהן, הלכו ובדקו עמותה אחר עמותה – מי מקבל כסף ממדינות בחו"ל ומי לא.

מיקי רוזנטל: יצא להם לא כל כך טוב, כי האחוז מתוך ה-100 שסומנו כמטרה – ואני אומר לכם את זה באחריות, כי אדם מתוך רשם החברות הלך ובדק תיק-תיק, כאמור – התוצאה הייתה די קשה, כי לפחות מחצית העמותות האלה לא מקבלות כסף מחו"ל בכלל, או בשיעורים שנופלים מ-20%, ואז לא היה אפשר לסתום להן את הפה בדרך הזאת.

מיקי רוזנטל: ואז הגיעו למסקנה שאפשר לחוקק חוק שרק מעל 50% תרומות מחו"ל – זה יהיה הסף שיחייב את העמותות האלה להתבייש.

מיקי רוזנטל: יצא שמתוך 27 העמותות שנכללות בחוק – נדמה לי שזה כבר 26, כי אחת הפסיקה לקבל כספים מחו"ל; לא בגלל החוק, בגלל קשיים אחרים – 25 עמותות הן עמותות שעוסקות בזכויות אדם, ועליהן הוכרזה מלחמה.

מיקי רוזנטל: כל הזמן שואלים פה מעל הדוכן: למה הממשלה עושה את השטות הזאת?

מיקי רוזנטל: למה היא נאבקת בדבר הזה ומוכנה להכתים את שם ישראל בחו"ל וכו' וכו'?

מיקי רוזנטל: התשובה היא: כי הממשלה הזאת מאסה בניג'וס הזה שקוראים לו זכויות אדם.

מיקי רוזנטל: זה הכול.

מיקי רוזנטל: אם נצליח לסתום להם את הפה, מה טוב.

מיקי רוזנטל: אבל בכל אופן היה קצת לא נעים ולא נוח.

מיקי רוזנטל: התגים מזכירים משטרים אפלים אחרים, וכל מיני הצעות נוספות שעלו במסגרת החוקים האלה, ההזויים, היו ממש מבישות.

מיקי רוזנטל: והתוצאה היא שיצא חוק שהוא רבע אידיוטי, רבע שייך כאילו לשקיפות, אני לא יודע, אולי רבע הוא רדיפה פוליטית, ורבע הוא אצבע בעין.

מיקי רוזנטל: בואו נדבר קודם על השקיפות.

מיקי רוזנטל: איזו שקיפות אתם בבית היהודי רוצים?

מיקי רוזנטל: באמת.

מיקי רוזנטל: למי אתם מוכרים לוקשים?

מיקי רוזנטל: איזו שקיפות?

מיקי רוזנטל: בוועדת השרים לענייני חקיקה שאתם מנהלים, השקיפות היא הדבר האחרון שיש.

מיקי רוזנטל: עושים שם קומבינות מגעילות, השרה דוחה הצעות חוק, גונבים הצעות חוק מחברי האופוזיציה ומעבירים אותן לקואליציה, מורחים ומטייחים וגונבים שם דברים – כמו שאתם עושים, אגב, בכספים הציבוריים.

מיקי רוזנטל: יום-יום אתם גונבים כסף מכספים ציבוריים, יום-יום ושעה-שעה.

מיקי רוזנטל: וכשרצינו להחיל את חוק חופש המידע על החטיבה להתיישבות, מי צעק "לא"?

מיקי רוזנטל: הבית היהודי.

מיקי רוזנטל: אלוהי השקיפות.

מיקי רוזנטל: תתביישו.

מיקי רוזנטל: שקיפות.

מיקי רוזנטל: לפחות אל תזהמו את הביטוי הזה, שאנחנו נאבקים עליו כל כך הרבה זמן.

מיקי רוזנטל: להשתמש בשקיפות לצורך החוק הזה – נו, באמת.

מיקי רוזנטל: אם הייתם מתכוונים לשקיפות הייתם אומרים: אוקיי, כל גורם זר שמשפיע על מדינת ישראל, או מנסה להשפיע על מדינת ישראל, החוק יחול עליו; אין מדינות ואין גורמים פרטיים שתורמים.

מיקי רוזנטל: ואז ראש הממשלה היה עולה לדוכן הזה והיה צריך להגיד: אני ראש הממשלה, אבל לפני שאני פותח בדברי: אני מקבל כסף מאלמוני ופלוני בחו"ל.

מיקי רוזנטל: ושרת המשפטים אותו דבר, וחצי משרי הממשלה פה, שמקבלים כספים מחו"ל, ואנחנו לא יודעים מה האינטרסים של האנשים שעומדים מאחורי הכספים האלה.

מיקי רוזנטל: ואתם מדברים אתנו על שקיפות.

מיקי רוזנטל: ומגלגל העיניים הראשי, הרב סמוטריץ – כן, הנער הקטן שנוהג בם; סליחה שאני מצטט מהמקורות – ילד נחמד שעושה צחוק מכל הממשלה והמדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: עושה צחוק מהמדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: הוא מקשקש בראש הממשלה.

אורן אסף חזן: צריך להגיד תודה רבה לרוברט אילטוב.

אורן אסף חזן: הנה גם רוברט אילטוב.

אורן אסף חזן: אל תעשה קיפוח.

מיקי רוזנטל: זה פשוט לא ייאמן.

מיקי רוזנטל: זה פשוט לא ייאמן.

מיקי רוזנטל: ראש הממשלה מבין את הנזק; רוב השרים ורוב חברי הקואליציה מבינים את הנזק שהחוק הזה עושה למדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: הרי הוא לא ימנע את הפעילות בסוף, הוא לא ימנע את התרומות בסוף, אבל הנזק בטוח כבר נעשה.

מיקי רוזנטל: בטוח כבר נעשה.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא כל כך עגומה.

מיקי רוזנטל: אבל בואו נחזור רגע לשקיפות המדומה שדיברתם עליה.

מיקי רוזנטל: גלגל עיניים חבר הכנסת סמוטריץ בוועדה ואמר את המשפט הבא – והוא לא אמר את זה כפליטת קולמוס, הוא חזר על זה לפחות שלוש פעמים בוועדה.

מיקי רוזנטל: ואמר כך, הגאון: אנשים פרטיים פועלים רק כדי לעשות טוב; מדינות – הן יש להן אינטרסים; אנשים פרטיים – אין להם אינטרסים.

מיקי רוזנטל: שלוש פעמים הוא אמר את השטות הזאת.

מיקי רוזנטל: נשבע לכם, אני מצטט לכם במדויק.

מיקי רוזנטל: האנשים הפרטיים שתורמים לשרת המשפטים, אין להם אינטרסים, הם עושים את זה לשם שמים; ואלה שתורמים לראש הממשלה, עושים את זה לשם שמים; ולחצי משרי הממשלה – הם רק עושים את זה לשם שמים; ושלדון אדלסון תורם רק לשם שמים, וכל החבורה הזאת – כולם רק חורשי טוב.

מיקי רוזנטל: והמדינות שתורמות לארגונים של זכויות אדם, הן – רק מזימות יש להן בראש.

חמד עמאר: לסכם, בבקשה.

מיקי רוזנטל: התוצאה היא, כאמור, בעיה מצרפית: חוק מטומטם אחרי חוק מטופש אחרי חוק אידיוטי אחרי חוק דבילי אחרי חוק כסילי, וחוק העמותות הוא הבא בתור.

מיקי רוזנטל: אתם פשוט כל כך לא מוכשרים, שאתם ממשלה ימנית עם שתי ידיים שמאליות.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי רוזנטל: אין לכם שום תוכנית.

מיקי רוזנטל: אתם פשוט באתם לחבל.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, ואחריו – שרת המשפטים איילת שקד.

חמד עמאר: חמש דקות, בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לילה טוב.

אורן אסף חזן: האמת היא שאני מחייך חצי חיוך, כי סוף-סוף הבאנו חוק, אבל הוא רק התחלה של משהו טוב.

אורן אסף חזן: אמרתי לאורך כל הדרך, גם בדיונים בוועדה, גם כאן במליאה, גם לפני חברותִי בכנסת וגם במהלך חברותי בכנסת.

אורן אסף חזן: אני מזכיר למי ששכח: אני הייתי השתול הראשון ב"שוברים שתיקה".

אורן אסף חזן: גאה להגיד את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: אני הייתי הראשון לראות שארגון כמו "שוברים שתיקה", שבאמתלה של זכויות אדם לא עושה דבר וחצי דבר אלא בגידה של ממש במדינת ישראל, וכמותו יש רבים אחרים.

אורן אסף חזן: אבל פה בשמאל יש קשר שתיקה מדהים – קשר שתיקה שבמשך חמש ומשהו שעות היום בערב עמדו פה אחד אחרי השנייה והגנו, כמעט בחירוף נפש ממש, על עמותות שמשמשות זרוע ביצועית לניסיון ערעור של הריבונות של מדינת ישראל בידי לא יותר מאשר ממשלות זרות.

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: חברת הכנסת גלאון, את יושבת מספיק זמן במליאה הזאת כדי לדעת מתי הזמן לשתוק.

אורן אסף חזן: אני חושב שעכשיו זה הזמן.

אורן אסף חזן: חברי חברי הכנסת, העמותות האלה – "בצלם", "שוברים שתיקה", "תעאיוש" – שמעבירות מידע ומשתמשות בעזרא נאווי.

אורן אסף חזן: אתה יודע, עיסאווי, אני תוהה איך אתה עדיין יושב בשקט ולא מזדעק כשאתה רואה את האחים שלך מובלים כצאן לטבח לידי המנגנונים הפלסטיניים רק להיות מוצאים להורג, אם רק ירצו להתפרנס בכבוד.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאנחנו נפסיק פה עם הבלוף של החברים שלכם.

אורן אסף חזן: לעמותות האלה אין מקום במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: לו היה תלוי בי הדבר, היינו מוציאים אותם מחוץ לחוק, ואולי אפילו יותר מזה, כמו שאומר חברי חבר הכנסת אראל מרגלית: היינו שולחים אותם לקי-; לא נמשיך את המילה מעל הבימה.

אורן אסף חזן: בסופו של יום, כשאנחנו מסתכלים על המציאות, לו באמת היה אכפת לכם מזכויות אדם, הייתם מאחדים כוחות ביחד אתנו כדי למצות את הזמן, את המקום ואת היכולת לתמוך בעמותות שבאמת מתעסקות בזה, ולא בכאלה שכל מהותן בגידה של ממש במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אתם עומדים פה ערב שלם ומסבירים למה החוק הזה מיותר.

אורן אסף חזן: השתמשתם במילים שאם אני הייתי אומר אותן – לא מעל דוכן הכנסת; זועק אותן מהצד או אומר אותם ברחוב – כנראה כבר הייתי נענש על-ידי ועדת האתיקה.

אורן אסף חזן: פגעתם, השפלתם, רמסתם את כבודו של כמעט כל אחד מחברי חברי הכנסת בימין, מראש הממשלה ועד לאחי הצעיר סמוטריץ.

אורן אסף חזן: עשיתם את זה רק כי אתם פשוט מפחדים.

אורן אסף חזן: מה קרה?

אורן אסף חזן: יסגרו לכם את הברז?

אורן אסף חזן: יסגרו לכם את הדלת לפגוע במדינת ישראל?

אורן אסף חזן: סוף-סוף אומרים לכם את האמת בפנים: אין מקום לעמותות שבוגדות במדינה, נקודה.

אורן אסף חזן: בטח ובטח אין מקום למי שיהיה שליח שלהן כאן, בכנסת ישראל.

אורן אסף חזן: אני יכול להבין כשאני שומע את חברי הטוב איימן עודה וחבריו, חברי הרשימה הפלסטינית המשותפת, כשהם נלחמים למען האחים שלהם לאותו עם דמיוני שהם מכנים העם הפלסטיני.

אורן אסף חזן: אבל אני לא יכול להבין אתכם, יהודים ויהודיות, שחיים במדינת ישראל, בארץ-ישראל, בשנת 2016, שכל מה שאתם מנסים לעשות יום-יום, שעה-שעה, רגע-רגע, הוא לרסק, לא רק את החלום הציוני, כי אותו כבר כמעט הגשמנו – הדגש על כמעט; לרסק את העם שלכם, את האחים שלכם.

אורן אסף חזן: אתם מתהדרים בנוצות של עמותות שכמו שאמרנו, הכול זכויות אדם, אבל בזכויות האדם האלה אנחנו משלמים בדם שלנו.

אורן אסף חזן: ולנו נמאס, והגיע הזמן שתתפכחו; הגיע הזמן שתפקחו את העיניים שלכם; הגיע הזמן שתבינו שהחוק הזה הוא רק ההתחלה.

אורן אסף חזן: לא יהיה יותר מצב שממשלות זרות יעשו הכול כדי לפגום ולפגוע בריבונות של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: מסתבר שחברת הכנסת זהבה גלאון מרגישה כמו חלק ממפלגת הלייבור בבריטניה, וגם היא שכחה שהמנדט על ארץ-ישראל, מה לעשות, נגמר ב-1948.

אורן אסף חזן: אם את צריכה עזרה עם המתמטיקה אני אעזור לך: 68 שנים.

אורן אסף חזן: אם לא הספיק לך, גם 68 שנים קדימה אנחנו נעמוד על אותו דבר.

אורן אסף חזן: אני לא כועס עליכם.

חמד עמאר: נא לסכם.

אורן אסף חזן: אתם בסך הכול נשמות טהורות שאיבדו מעט את הדרך, אבל אנחנו נראה לכם את הדרך חזרה, כי בסופו של יום לא אתם, לא החברים שלכם מחוץ לבית ולא אף אחד מאותן עמותות שאין להן מקום בחברה הישראלית לא יצליחו לפגוע במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

חמד עמאר: שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

חמד עמאר: יסכם את הדיון אחריה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, 60% מתקציב ארגון "שוברים שתיקה" הוא ממדינות זרות.

זהבה גלאון: גם את – – – כמו אורן חזן?

איילת שקד: אותו ארגון שמוציא את דיבת צה"ל בעולם – לא פחות משמונה מדינות שותפות לחגיגה – –

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: – – –

איילת שקד: – – בלגיה, דנמרק, הולנד, גרמניה, ספרד, צרפת, שבדיה, שווייץ והאיחוד האירופי.

איילת שקד: לארגון הזה הם הקצו 2.3 מיליון שקלים.

זהבה גלאון: – – – יאיר לפיד עכשיו, יש תחרות מי מציג – – – אורן חזן או – – –

איילת שקד: "בצלם", לדוגמה, זוכים לתקציב של 6 מיליון שקלים בשנה, שמהווה 99% מתקציבו.

רויטל סויד: איילת, תשע עמותות – – –

איילת שקד: חברת הכנסת זהבה גלאון, כמה כסף מקבל ארגון "יש דין" מכספי מדינות זרות?

אורן אסף חזן: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, תודה רבה.

איילת שקד: 88%.

איילת שקד: דרך אגב – גם מבריטניה.

איילת שקד: עכשיו, תארו לעצמכם שישראל הייתה מממנת – –

זהבה גלאון: עמותת – – –

איילת שקד: – – ארגונים חוץ-פרלמנטריים בבריטניה שתמכו בברקזיט.

עיסאווי פריג': – – –

איילת שקד: אנחנו היינו בוחשים בעניינים של בריטניה ומעודדים אותה לצאת מהאיחוד האירופי.

איילת שקד: אתם יודעים מה היה קורה?

איילת שקד: מה היה קורה?

איילת שקד: השגריר היה נקרא מייד לנזיפה, כי לבריטניה יש כבוד לאומי.

איילת שקד: בריטניה לא הייתה מעזה לאפשר למדינת ישראל לבחוש בענייניה הפנימיים.

איילת שקד: אבל אנחנו, עד היום הורדנו את הראש.

איילת שקד: מעכשיו אנחנו לא נוריד את הראש.

זהבה גלאון: – – –

אורן אסף חזן: – – –

איילת שקד: החוק הזה מדבר בסך הכול על שקיפות.

איילת שקד: את יודעת מה, חברת הכנסת זהבה גלאון, אני גאה בזה שדברים שאני רואה מכאן, אני רואה גם משם.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חזן, נא לשבת.

איילת שקד: שלוש שנים של עבודה של חבר הכנסת רוברט אילטוב ושלי בכנסת הקודמת באו עכשיו לסיומן מפני שאני שרה עם אידיאולוגיה, ומה שאני רואה בתור חברת כנסת אני רואה גם מכיסאות עור הצבי.

איילת שקד: אני גאה מאוד שהצלחתי בתור שרה במקום שלא הצלחתי בתור חברת כנסת.

עיסאווי פריג': – – –

איילת שקד: אני רוצה להודות לחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שכיושב-ראש ועדת החוקה הוא הוביל דיון שקוף והגון והצליח להעביר את החוק הזה.

איילת שקד: עכשיו, כשאתם תרוצו לבג"ץ, תזכרו שכאן, כאן, אתם נלחמתם על החוק – יש לומר נלחמתם בגבורה.

איילת שקד: הפעלתם את כל הכלים הפרלמנטריים שלכם.

איילת שקד: שש שעות ייבשתם אותנו כאן.

איילת שקד: אבל את המלחמה שלכם תעשו כאן.

איילת שקד: אני מציעה לכם להמשיך בשיח הדמוקרטי, וגם כשאתם צועקים אני מכבדת אתכם.

איילת שקד: ככה צריך להילחם בדמוקרטיה בריאה, ולא להיכשל פה, כי עוד חמש דקות אתם הולכים להיכשל פה ואז לרוץ לבג"ץ.

נחמן שי: לא נכשלים כל כך מהר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים איילת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, לסכם את הדיון.

עיסאווי פריג': למה אתה מעניש אותנו, למה?

ניסן סלומינסקי: החזקתם אותי שש שעות, נחזיק אותך שעתיים.

ניסן סלומינסקי: שעתיים עכשיו להחזיק, למה לא?

חיים ילין: מה עם חוק המישוש?

ניסן סלומינסקי: החזקתם אותנו שש שעות.

ניסן סלומינסקי: עכשיו שעתיים נחזיק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אני אתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ילין ישב, בוודאי.

חיים ילין: שאלתי: מה עם חוק המישוש?

יולי יואל אדלשטיין: אני מבטיח לך, מתוך ניסיון, שאפשר לשאול גם כשאתה יושב.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, לסיכום הדיון – אני ניסיתי לשמוע חלק גדול מכם – –

זהבה גלאון: – – –

ניסן סלומינסקי: – – ולפחות אני רוצה, בזמן הקצר – אלא אם כן תיתנו לי שעתיים – – –

עיסאווי פריג': – – – ועדת חוקה.

ניסן סלומינסקי: הרי אתה תצעק ואז מה יקרה?

ניסן סלומינסקי: אני אדבר שעתיים.

ניסן סלומינסקי: זה מה שאתה רוצה?

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שאני אדבר שעתיים?

ניסן סלומינסקי: תן לי לדבר שלוש דקות – – –

עיסאווי פריג': תנהל את זה כמו ועדת החוקה שאתה מנהל.

ניסן סלומינסקי: אמרנו שמטרת החוק היא שקיפות – שקיפות גם שאנחנו נדע מי עומד מאחורי כל עמותה – זה חשוב – וגם שהמדינות שתורמות תדענה.

ניסן סלומינסקי: שמעתי כל הזמן על עמותות זכויות אדם, וזה מכובד, ואנחנו מעריכים, וגם בימין יש הרבה עמותות שעוסקות בזכויות אדם.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להקריא לכם לפחות אינפורמציה שקיבלתי על שתי עמותות שמקבלות – – –

עיסאווי פריג': אתה תתרגם את החוק הזה לאנגלית?

עיסאווי פריג': יש מתעניינים.

ניסן סלומינסקי: – – – עמותה אחת בשם "יש דין", שהיא שותפה לקואליציה של ארגונים פלסטיניים שעומדים בקשר עם ארגוני טרור – –

זהבה גלאון: אתה מסית ואתה שקרן.

זהבה גלאון: אתה מסית עלוב, קטן ושקרן, זה מה שאתה.

ניסן סלומינסקי: – – והיא קיבלה – אם תצעקי זה לא יעזור – היא קיבלה בשנים 2012–2015, היא קיבלה מארגון המדינות הזרות – מבלגיה, נורבגיה גרמניה ובריטניה 16 מיליון ו-373,000 שקלים.

עיסאווי פריג': מאיפה אתה מביא את הנתונים?

זהבה גלאון: אתה שקרן ואתה מסית עלוב, וגם שקרן.

ניסן סלומינסקי: זה, בנוסף לכספים מהקרן החדשה לישראל בסך 1 מיליון ו-300,000 – –

זהבה גלאון: אתה שקרן.

ניסן סלומינסקי: – – ומהקרן הפלסטינית – מיליון ו-170,000.

זהבה גלאון: – – –

ניסן סלומינסקי: זה נקרא "יש דין".

ניסן סלומינסקי: זאת עמותה לזכויות אדם שלכם?

זהבה גלאון: אתה מסית נגדם, חצוף.

ניסן סלומינסקי: ארגון שני, "בצלם" – בואו נראה מה הוא קיבל.

ניסן סלומינסקי: בין השנים 2012 ו-2015 הוא קיבל ממדינונת זרות – מבלגיה, גרמניה ובריטניה – 19 מיליון 521,000.

ניסן סלומינסקי: 19 מיליון, רבותי.

ניסן סלומינסקי: 19 מיליון.

נחמן שי: למה התיעוב הזה?

ניסן סלומינסקי: מהקרן החדשה לישראל – עוד 6.5 מיליון.

זהבה גלאון: חבר הכנסת סלומינסקי, אתה – – –

ניסן סלומינסקי: מהקרן החדשה לישראל עוד 6.5 מיליון, ומהקרן הפלסטינית 2 מיליון 769,000.

זהבה גלאון: אתה מסית עלוב, קטן ושקרן – זה מה שאתה עושה.

אורי אריאל: נו, מספיק.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת זהבה גלאון, יש בכל זאת לשמור על איזו מסגרת.

זהבה גלאון: זאת הסתה.

זהבה גלאון: זאת הסתה.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתאר לעצמי שאת בתוך לבך רוצה להתנצל.

זהבה גלאון: ממש לא.

אילן גילאון: זאת הסתה.

יולי יואל אדלשטיין: ממש כן, אני מתאר לעצמי.

אילן גילאון: זאת הסתה.

אילן גילאון: זאת הסתה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אילן גילאון: זאת התרת דם.

אילן גילאון: זאת הסתה.

אילן גילאון: זאת התרת דם.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמעתי טוב מאוד את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: אלה דברים שאין להם מקום במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: רשימת סכומי כסף זה לא עלבון מסוג שאני שמעתי כאן.

זהבה גלאון: הוא אמר שהם שותפים לארגון טרור.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

ניסן סלומינסקי: אני אחזור עוד פעם על מה שאמרתי.

ניסן סלומינסקי: ארגון "יש דין" שותף לקואליציה שבה חברים ארגונים פלסטיניים, והארגונים האלה חלקם עומדים בקשר עם ארגוני טרור.

אילן גילאון: אתה פה מסית?

אילן גילאון: אתה מסית?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, מספיק.

עיסאווי פריג': מה עם אגודת אלע"ד שלך?

עיסאווי פריג': מה זה צריך להיות?

קריאות: – – –

אילן גילאון: טיפה של יושרה.

אילן גילאון: טיפה של יושרה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק.

ניסן סלומינסקי: אני יודע שזה לא נעים לשמוע, ויכול להיות שאתם גם לא יודעים מזה.

ניסן סלומינסקי: לכן צריך את השקיפות.

ניסן סלומינסקי: אולי גם אתם לא יודעים, ועכשיו תדעו מזה.

ניסן סלומינסקי: כדאי שגם אתם תדעו מזה.

ניסן סלומינסקי: המדינות ודאי שלא יודעות.

ניסן סלומינסקי: יש ארגונים מכובדים, שזה בסדר.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': מאיפה קיבלת כסף לפריימריז שלך?

עיסאווי פריג': מאיפה קיבלת כסף לפריימריז שלך?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

עיסאווי פריג': מאיפה הוא קיבל כסף לפריימריז?

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון, כל כך לא נעים לי להוציא אותך.

יולי יואל אדלשטיין: כל כך לא נעים לי להוציא אותך, אז אם אתה תשב ותפסיק לצעוק אני לא אוציא אותך.

יולי יואל אדלשטיין: אם תמשיך, אתה תיאלץ לצאת.

יולי יואל אדלשטיין: ממש לא נעים לי, בשיא הרצינות אני אומר.

עיסאווי פריג': שכחת מאיפה הוא קיבל כסף.

אילן גילאון: אתם סדום ועמורה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת, חבר הכנסת גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: תחזור להצבעות, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אי-אפשר לאבד את הראש.

יולי יואל אדלשטיין: (חבר הכנסת אילן גילאון יוצא מאולם המליאה.)

עיסאווי פריג': תגיד לו שיפסיק להסית.

ניסן סלומינסקי: אני לא מסית, אני בסך הכול – – –

זהבה גלאון: – – –

ניסן סלומינסקי: בסך הכול הקראתי נתונים שנמסרו לי על שתי עמותות שמקבלות כסף.

עיסאווי פריג': – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: מה זה, תחרות פנימית?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא מבין.

יולי יואל אדלשטיין: אנא.

זהבה גלאון: – – –

עיסאווי פריג': הוא ממשיך.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה דיברת.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה לא בדיוק היית פרווה.

ניסן סלומינסקי: מה פירוש אני ממשיך?

ניסן סלומינסקי: אם אני אומר ש"יש דין" קיבל במשך שלוש השנים האחרונות 16.5 מיליון, מה ההסתה פה?

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה פה?

ניסן סלומינסקי: מה, הם מתביישים בזה?

ניסן סלומינסקי: אתה מתבייש בזה?

ניסן סלומינסקי: אם אתה מתבייש בזה אז כדאי שתהיה לך שקיפות.

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: אם אני אומר ש"בצלם" קיבלו בשלוש השנים האחרונות 19.5 מיליון מבלגיה, נורבגיה, גרמניה ובריטניה, מה קרה?

ניסן סלומינסקי: מה זה, אתם מתביישים בזה?

ניסן סלומינסקי: מה קרה?

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלא ידעתם.

מיכל רוזין: – – –

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלא ידעתם, אז עכשיו, בשקיפות, אנחנו רוצים שכולנו נדע.

ניסן סלומינסקי: אם זה בסדר, מה קרה?

מיכל רוזין: – – –

ניסן סלומינסקי: אם זה בסדר, מה רע?

זהבה גלאון: הוא אמר שהם שותפים לארגוני טרור.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן – – –

זהבה גלאון: אם הם שותפים בקואליציה של ארגוני טרור, הם פועלים נגד ישראל, וזה עובר ככה.

זהבה גלאון: דמם בראשך.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השלישית.

יולי יואל אדלשטיין: נא לצאת מהאולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זהבה גלאון: אתה שותף להתרת הדם שלהם, שתדע.

זהבה גלאון: דמם בראשך.

ניסן סלומינסקי: איזה התרת דם?

ניסן סלומינסקי: זה שהם קיבלו כסף זה בושה?

זהבה גלאון: לא, חצוף.

זהבה גלאון: אמרת שהם פועלים בארגוני טרור.

זהבה גלאון: (חברת הכנסת זהבה גלאון יוצאת מאולם המליאה.)

ניסן סלומינסקי: זאת בושה שהם קיבלו כסף?

ניסן סלומינסקי: אם זאת בושה, אדרבה, אז בואו נדע מזה.

נחמן שי: אבל אתה מסית.

נחמן שי: אתה מסית, אתה לא מרגיש?

ניסן סלומינסקי: מה מסית, שאני אומר שהם קיבלו כסף?

ניסן סלומינסקי: זאת השקיפות שאתה בורח ממנה?

ניסן סלומינסקי: זאת השקיפות שאתה לא רוצה לדעת?

ניסן סלומינסקי: למה, כי אלה ארגונים לא נעימים?

ניסן סלומינסקי: כדאי שנדע את זה, מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: לטוב ולרע.

ניסן סלומינסקי: טוב, אני רוצה לסכם.

ציפי לבני: אמרת שהם חברים בקואליציה של ארגוני טרור.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: לא, אמרתי שהם חברים, הקראתי – הוא שותף – מה שקיבלתי – הוא שותף לקואליציה שבה חברים ארגונים פלסטיניים שחלקם עומדים בקשר עם ארגוני טרור.

ניסן סלומינסקי: זה מה שקראתי.

ניסן סלומינסקי: אני מקריא את זה פה פעם שלישית.

קריאות: – – –

ציפי לבני: אחר כך תגיד שהחוק הזה הוא שקיפות – – –

ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני רוצה רק לסכם.

ניסן סלומינסקי: באמת, אני חושב שהחוק הזה, אחרי כל הצעקות – בין אם אלה שאומרים שהוא חוק מיותר, כי בין כך ובין כך זה קיים בחוקים אחרים, אז אין שום בעיה שיצביעו בשבילו.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, זה כן חוק של שקיפות.

ניסן סלומינסקי: הורדנו את אותם דברים שהם לא ממש שקיפות אלא נוגעים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחוק הזה ראוי.

ניסן סלומינסקי: כדאי שתהיה שקיפות, שאנחנו נדע, שהתורמים ידעו ושגם כל חברי הכנסת ידעו.

ניסן סלומינסקי: אני קורא לחברי להסיר את ההסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אחרי שההסתייגויות ייפלו, לפחות אז – להצביע בעד החוק.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים, אם חברי הכנסת גלאון וגילאון רוצים לחזור להצבעות הם יכולים לעשות זאת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתחילים את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: קיימות הסתייגויות, לכן קודם כול נצביע על ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שעל האופוזיציה מקובל שאני אעבוד מול חבר הכנסת אוסאמה סעדי לגבי הצבעה או אי-הצבעה על הסתייגות זו או אחרת.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1 קיימות הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע, להסיר את ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 1 – הסתייגות מס' 1.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסעיף 1 – הסתייגות מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: כל ההסתייגויות הוסרו עד להסתייגות מס' 4, לסעיף 1, של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני; של חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן – להלן: קבוצת סיעת יש עתיד; של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ; ושל חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: למען הסר ספק – בעמודים הצהובים, עמ' 7.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 48, נגד – 57, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 4 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הסתייגויות 5–11, כולל, הוסרו על-ידי האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 12.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, כבר עברנו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על שם החוק וסעיף 1 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ומי נגד שם החוק וסעיף 1 כנוסח הוועדה?

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 1 ושם החוק, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 49 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בקריאה שנייה, סעיף 1, בעד – 56, נגד – 49, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיף אושר.

יולי יואל אדלשטיין: טעית בהצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רחל עזריה התכוונה להצביע בעד והצביעה בטעות נגד.

יולי יואל אדלשטיין: נרשם בפרוטוקול.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עכשיו בסעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12, לפני סעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 – מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (12) לפני סעיף 2 של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 48, נגד – 57, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 12 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 16.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 2 קיימת הסתייגות מס' 16.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, אנחנו נצביע על סעיף 2 כנוסח הוועדה, כי ההסתייגות היחידה שם הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 2 בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 48 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 57 בעד, 48 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיף 2 אושר כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 3 יש הסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: 15 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 – מבקשים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (16) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 3 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16, לסעיף 3, התוצאה: 48 בעד, 56 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 16 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, לאן מתקדמים?

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו מצביעים על סעיף 3 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 47 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, 47 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 3 אושר כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, אנחנו בסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 22, של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 22.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (22) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 48, 57 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות 22 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מצביעים על הסתייגות מס' 24 לסעיף מס' 4.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 4, הסתייגות מס' 24.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (24) של קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 48, 57 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 24 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול נצביע על סעיף 4 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד סעיף 4?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הסעיף?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 48 נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סעיף 4 – 57 בעדו, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיף 4 אושר כנוסח הוועדה בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני סעיף 5 יש הסתייגות, מס' 50.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 48 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (50) לפני סעיף 5 של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת יש עתיד, קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 48, נגד – 57, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 50 הוסרה.

יולי יואל אדלשטיין: מודיע לי חבר הכנסת אוסאמה סעדי שהאופוזיציה מסירה את שאר ההסתייגות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע בקריאה שנייה על סעיפים 5, 6 ו-7 כנוסח הוועדה, כי ההסתייגויות הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 5–7 – 57 נגד – 48 נמנעים – אין סעיפים 5–7 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 5–7 התקבלו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: כל החוק אושר בקריאה שנייה כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו יכולים לעבור להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי בעד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד החוק?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 57 נגד – 48 נמנעים – אין חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 57, 48 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון), התשע"ו–2016, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, מיוזמי החוק, רוצה לומר תודה לאלה שעסקו במלאכה.

בצלאל סמוטריץ': נלווה את היוצאים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי השרים וחברי הכנסת, אני חושב שהגשמנו היום, החברים בבית היהודי, יעד חשוב מאוד – לא, לא רק בבית היהודי; גם חבר הכנסת אילטוב שותף.

בצלאל סמוטריץ': מימשנו היום יעד מרכזי וחשוב שהצבנו לעצמנו בראשיתה של הקדנציה, ובמאמץ משותף עם שרת המשפטים איילת שקד, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש הוועדה, גיל ברינגר, היועץ האגדי של שרת המשפטים, הצלחנו, ברוך השם, עם כל הקואליציה היקרה הזאת, להעביר את החוק הזה ולדאוג למצב אחד פשוט: כלל המעורבות של גורמים בין-לאומיים בנעשה בדמוקרטיה הישראלית ייעשה במסלולים פומביים, שקופים וגלויים.

בצלאל סמוטריץ': כך זה בערוצים הדיפלומטיים המקובלים, וכך זה גם בפעילות דרך אותן עמותות.

בצלאל סמוטריץ': שום דבר הוא לא חסוי; שום דבר הוא לא מתחת לשולחן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה לגברתי המזכירה, לסגן המזכירה ולכל מי שעמל כאן בשעות האחרונות על החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוברט אילטוב, כנ"ל, רוצה לברך.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, כנסת נכבדה, חברי הכנסת, זאת הדמוקרטיה הישראלית; זה הניצחון האידיאולוגי.

רוברט אילטוב: שמענו פה הרבה מאוד דברים, גם מתקפות אישיות.

רוברט אילטוב: אני רוצה לשים את זה בצד.

רוברט אילטוב: בסופו של דבר זה לא מקובל, חברים, גם בשמאל וגם בימין, שמדינות שונות מתערבות בעניינים הדמוקרטיים הפנימיים, בתהליכים הפנימיים של מדינות דמוקרטיות אחרות.

רוברט אילטוב: במדינת ישראל יש בית-המשפט, יש חוק.

רוברט אילטוב: זו מדינת חוק, ששומרת את החוק, וטוב שכך, ואנחנו נמשיך לחוקק את החקיקה ולא ניתן להתערב לנו בעניינים הפרטיים.

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות גם לשרת המשפטים, שהתחלתי אתה את הדרך עוד בקדנציה הקודמת.

רוברט אילטוב: עבדנו הרבה מאוד זמן.

רוברט אילטוב: גם התפשרנו, והתפשרנו, אבל בסופו של דבר הגענו לחוק שחושף את הארגונים שמציגים את עצמם כארגונים אובייקטיביים לכל דבר ובעצם פועלים בשליחות ובתקציב של מדינות אחרות.

רוברט אילטוב: בסופו של דבר אנחנו שמים את הדברים במקומם, והם יצטרכו להזדהות כאנשים, כגופים, שפועלים בעד מדינות אחרות, צד ג', שבעצם מקדמות אג'נדות ספציפיות.

רוברט אילטוב: לכן, טוב שהחוק הזה עבר.

רוברט אילטוב: היה מאבק.

רוברט אילטוב: מאבק צודק יכול להיות גם בשמאל, גם בימין, ואנחנו בסופו של דבר הבאנו את החוק לכאן לכנסת, והחוק הזה עבר.

רוברט אילטוב: אני רוצה לברך את כל אלה שעבדו.

רוברט אילטוב: ניסן, תודה לך על הפעילות הקשה, וגם לצוות הוועדה.

רוברט אילטוב: לעוזרים שלי ושלך הייתה עבודה לא קלה, והצלחנו.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

רוברט אילטוב: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

מיקי לוי: רוברט, אם היית מכניס פה גופים פרטיים, גם אנחנו היינו תומכים בו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, ו' בתמוז תשע"ו, 12 ביולי 2016, בשעה 16:00.

יולי יואל אדלשטיין: ישיבה זו נעולה.