ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 143, 2016-07-06 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ל' בסיוון תשע"ו, 6 ביולי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן, לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 120 מאת חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: אזבסט במתקני צה"ל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי תקרא את נוסח השאילתה.

מיכל רוזין: צהריים טובים.

מיכל רוזין: נודע לי שבכמה בסיסים בצה"ל – ואני חייבת לומר שבימים האחרונים אני מקבלת עוד ועוד עדויות – יש אזבסט מתפורר.

מיכל רוזין: מדובר בגגות של מבנים ישנים, מחסנים, מוסכים וכדומה.

מיכל רוזין: הדבר מסוכן לבריאות, מנוגד לחוק למניעת מפגעי אסבסט ואבק מזיק, ולמרות ההתראות הוא אינו מפונה.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול: 1.

מיכל רוזין: בכמה בסיסים קיימים עדיין גגות אזבסט מתפוררים?

מיכל רוזין: 2.

מיכל רוזין: האם חיילים נמצאים במבנים או בקרבתם?

מיכל רוזין: 3.

מיכל רוזין: מה ייעשה לפירוק מבנים אלו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: רק לצורך התיקון בפרוטוקול, השאילתה היא מס' 220.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן השר ישיב.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק למניעת מפגעי אסבסט ואבק מזיק מתיר שימוש קיים באזבסט צמנט המתוחזק כהלכה.

אלי בן-דהן: בכל גילוי מפגע אזבסט כהגדרתו בחוק פועל צה"ל על-פי החוק ובהתאם להנחיות הגורמים המקצועיים במפקדת קצין רפואה ראשי.

אלי בן-דהן: עד להסרת המפגע המקום מבודד ולא מתאפשרת שהייה בקרבתו.

אלי בן-דהן: יש בצה"ל מבני אזבסט, אך לא קיים אזבסט מתפורר.

אלי בן-דהן: החיילים נמצאים בתוך מבני אזבסט ובקרבתם, אך כאמור הם לא מזיקים ואינם מהווים כל סכנה.

אלי בן-דהן: צה"ל מחויב לבריאותם של חייליו.

אלי בן-דהן: במידה שמתקבלת החלטה לפרק מבנים כאלה יש נהלים ברורים לפירוקם אשר חקוקים בחוק האזרחי.

אלי בן-דהן: בתאריך 20 במרס 2016 קרס גג אזבסט צמנט במבנה המשמש מחסן בבסיס מרכז שיקום ואחזקה חיפה.

אלי בן-דהן: בעקבות הקריסה המבנה נסגר ובוצעו פעולות מיידיות שכללו גידור ושילוט המקום, איסוף שברי אזבסט מחוץ למבנה וריסוס חומר מלכד המונע פיזור של סיבי אזבסט בסביבה.

אלי בן-דהן: בתאריך 9 במאי, כחודש וחצי לאחר מכן, החלו עבודות לפינוי המבנה, בכפוף להיתר מהמשרד להגנת הסביבה, באמצעות קבלן אזרחי אשר מורשה לעבוד בפירוק מבנים מאזבסט.

אלי בן-דהן: אדגיש כי לא חיילים ביצעו את עבודת הפירוק, אלא אזרחים העובדים אצל קבלן אזרחי אשר מורשה לעבוד בפירוק מבנים מאזבסט, כאמור.

אלי בן-דהן: למחרת היום הושלמו העבודות לפינוי כלל האזבסט במבנה.

אלי בן-דהן: האזבסט הוטמן במקום מורשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: ידוע לי שגם בעבר המשרד להגנת הסביבה קנס את צה"ל על אי-דיווח על מבנה עם גג אזבסט מתפורר.

מיכל רוזין: אני יודעת שמאז כבר יש תוכנית חומש, שגם תוקצבה על-ידי הצבא – מכיוון שאולי הציבור לא יודע, אבל כאשר מפנים גגות אזבסט צריך לפנות את הבסיס, צריך להרחיק את האנשים כדי להגן על חייהם בעצם, וכמובן יש לזה עלות תקציבית מאוד גבוהה.

מיכל רוזין: יש תוכנית חומש של הצבא, שגם תוקצבה, שהייתה אמורה כבר להסתיים.

מיכל רוזין: ועדיין, אני אומרת לך, יש לי פה רשימה של בסיסים, שקיבלתי עדויות – וכל אחד מאתנו יכול לדבר ומכיר מספיק אנשים שמסתובבים בבסיסי צה"ל, בין שהם משרתים, בין שהם חיילי מילואים ואזרחים עובדי צה"ל וכדומה – וודאי שיש גגות עם אזבסט, חלקם מתפוררים.

מיכל רוזין: אנחנו לא צריכים לחכות לאסון כפי שהיה בבסיס בחיפה על מנת שיפנו את הגגות, מכיוון שברגע שזה מתחיל להתפורר הסכנה של התחלואה כבר קיימת.

מיכל רוזין: לכן, חיילים שאנחנו שולחים לשרת שירות חובה, ואנחנו מכריחים אותם – זו לא בחירה שלהם – לשהות במבנים שמסכנים את חייהם, לאחר שיש כבר תוכנית חומש של הצבא, לאחר שזה כבר תוקצב – תוקצב כבר, לדעתי, ב-2013, אם אני לא טועה, תקצוב מלא של הצבא בתוכנית שלו.

מיכל רוזין: מדוע הדברים עדיין לא מקוימים?

מיכל רוזין: מדוע מחכים שיקרו אסונות על מנת באמת לטפל אז במקרה?

מיכל רוזין: בואו נקדים תרופה למכה.

מיכל רוזין: כבר יש תוכנית, כבר יש תקציב – צריך לקיים אותה.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחבר הכנסת דב חנין יש שאלה נוספת לסגן השר, ואז סגן שר הביטחון ישיב.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לשאלתה החשובה של חברת הכנסת רוזין, ורק לתקן נקודה אחת קטנה: האסון כבר מתרחש, אבל מאוד מאוד קשה לראות אותו.

דב חנין: הנזקים של אזבסט מתפורר הם לא איזה משהו דרמטי ומיידי שאנחנו יכולים לאבחן באופן מיידי, אלא הם ניכרים לאחר שנים, והם קשים מאוד מאוד מאוד.

דב חנין: לכן, אדוני סגן השר, שאלתי היא: האם יש תוכנית עם לוחות-זמנים – אנחנו הרי מדברים על המחנות ועל המתקנים הישנים.

דב חנין: במתקנים חדשים, במחנות חדשים, בוודאי הבעיה הזאת איננה קיימת.

דב חנין: אבל כיוון שיש לא-מעט מחנות ומתקנים ישנים, האם יש לכם תוכנית עם לוחות-זמנים – מתי אתם תוכלו לחזור אלינו כאן לכנסת ולהגיד, אין בעיה של גגות אזבסט במחנות ובמתקני צה"ל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי קודם, אין בשום מקום במחנות צה"ל מבני אזבסט מתפורר – – –

מיכל רוזין: אתה רוצה את השמות?

אלי בן-דהן: רגע, שנייה.

אלי בן-דהן: אין בשום מקום מבני אזבסט מתפורר שמהווים סכנה למי שנמצא בתוך המבנה.

אלי בן-דהן: אין.

אלי בן-דהן: יש בהחלט מבנים ישנים שזקוקים לפינוי, וצה"ל מפנה אותם בזמנם.

אלי בן-דהן: אין לי כרגע תוכנית עם לוחות-זמנים מיידיים, כפי שביקש חבר הכנסת דב חנין.

אלי בן-דהן: אני מוכן לבדוק אם יש תוכנית מדויקת, אבל בבירור, צה"ל מקפיד.

אלי בן-דהן: בכל מקום שבו מתחיל להיות החשש הראשוני, צה"ל מפנה את המקום, מגדר אותו, משלט אותו ומרחיק את כל – – –

מיכל רוזין: – – – בית-ליד, ג'וליס, דדו – – – רשימה שלמה.

אלי בן-דהן: אני לא אמרתי.

אלי בן-דהן: אני אתן לך עוד כמה – אני לא אמרתי שאין בסיסים עם אזבסט, שימי לב היטב.

אלי בן-דהן: יש – – –

מיכל רוזין: – – – מי בודק את זה?

מיכל רוזין: מי בודק שזה לא מתפורר?

אלי בן-דהן: אין אזבסט מתפורר.

מיכל רוזין: חיילים וקצינים מעידים שזה מתפורר.

אלי בן-דהן: אני מצטער.

אלי בן-דהן: אני – אמונה עלי תשובת צה"ל.

אלי בן-דהן: אין בשום מקום מבנה – – –

מיכל רוזין: אמונים עליך גם נבחרי ציבור היודעים?

אלי בן-דהן: בוודאי.

מיכל רוזין: יש בסיסי צה"ל שבהם יש גגות אזבסט שמתפוררים.

אלי בן-דהן: אם יש לך רשימה מדויקת של מבנים, אני – – –

מיכל רוזין: יש לי רשימה.

מיכל רוזין: העברתי למשרד הביטחון.

אלי בן-דהן: תקשיבי לי טוב, בבקשה.

אלי בן-דהן: אם יש לך רשימה של מבנים עם אזבסט מתפורר – רק על זה אני מדבר.

אלי בן-דהן: אם יש כזו, תעבירי אלי את הרשימה – – –

מיכל רוזין: העברתי למשרד הביטחון, כולל תמונות.

אלי בן-דהן: אני מבקש שתעבירי אלי.

אלי בן-דהן: אני עכשיו עומד לפנייך.

אלי בן-דהן: תעבירי אלי, ואני מבטיח לך שתקבלי תשובה בימים הקרובים.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן ולשואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 216 מאת חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: חוסר יעילות ואכיפה של האוצר בשוק הדיור.

יולי יואל אדלשטיין: אפשר גם לברך אותך, זאת הפעם הראשונה שאת שואלת שאילתה.

יוליה מלינובסקי: אני עדיין בפעם הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: את בסבב פעמים ראשונות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מלינובסקי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יוליה מלינובסקי: קודם כול אני רוצה להודות לך, כבוד היושב-ראש, על שאישרת לי את השאילתה.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שזה לא קורה הרבה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה על העזרה.

יוליה מלינובסקי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד סגן שר האוצר, השאילתה היא: חוסר יעילות ואכיפה של האוצר בגביית מסים בשוק הדיור לשכירות.

יוליה מלינובסקי: לאחרונה פורסם בכלי התקשורת שכשליש מבעלי הדירות מעלימים מס בגין השכרתן.

יוליה מלינובסקי: רשות המסים ומשרד האוצר מחפשים מעלימי מס ברשתות הפייסבוק ובאתרי אינטרנט כמו "יד2".

יוליה מלינובסקי: רצוני לשאול: 1.

יוליה מלינובסקי: האם נכון הדבר?

יוליה מלינובסקי: 2.

יוליה מלינובסקי: מה מתכוון משרד האוצר לעשות כדי לגבות מסים מהמשכירים, ובכמה כסף מדובר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מלינובסקי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, הנתונים שפורסמו בתקשורת מתייחסים לתוצאות של מבצעי הביקורת האחרונים שעורכת רשות המסים מעת לעת, כחלק מפעילות האכיפה לאיתור מעלימי מס בקרב משכירי דירות לטווח קצר.

יצחק כהן: הנתון מתייחס לשיעור המעלימים מקרב האוכלוסייה שנבדקה במבצע.

יצחק כהן: מתוך מטרה להביא לשוויון בנטל תשלום המסים, רשות המסים פועלת בהצלחה בדרכים אלה ואחרות על מנת להרחיב את בסיס המס, בין היתר בתחום הנדל"ן.

יצחק כהן: אני אחזור?

יוליה מלינובסקי: כן.

משולם נהרי: בשבילי.

יצחק כהן: נהרי, אני חוזר בגללך.

יצחק כהן: לא בשבילך, בשבילה.

יצחק כהן: מתוך מטרה להביא לשוויון בנטל תשלום המסים, רשות המסים פועלת בהצלחה בדרכים אלה ואחרות על מנת להרחיב את בסיס המס, בין היתר בתחום הנדל"ן.

יצחק כהן: פעילות זו נושאת פירות והביאה לצירופם של עשרות-אלפי חייבים בדיווח לרשות ותשלום המסים המתחייבים.

יצחק כהן: זה הכול.

יצחק כהן: בסך הכול אנחנו רוצים שישלמו מס אמת.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: אני חייבת להגיד לך שזו הייתה אמנות של תשובה, זאת אומרת לא ענית לי כלום.

יצחק כהן: תודה רבה.

יצחק כהן: אני שמח שאני אמן.

יוליה מלינובסקי: כי באמת, לא שמעתי – ניסיתי להתרכז ולשמוע נתונים, אבל נראה שאני אלמד את זה בהמשך דרכי.

משולם נהרי: גם זו תשובה.

איתן ברושי: הוא סגן שר ותיק מאוד.

איתן ברושי: שום דבר כבר לא מפתיע אותו.

יוליה מלינובסקי: אני הייתי רוצה לשמוע על כמה כסף מדובר בסך הכול, כי יש נתונים לכאן ולכאן, וזה בסך הכול מסים שלנו, שאנחנו רוצים להפנות לדברים אחרים גם מאוד חשובים.

יוליה מלינובסקי: האם לדעתך זה תקין שיש מבצע מפה לשם ומחפשים אותם דרך אתרי אינטרנט?

יוליה מלינובסקי: ולמה לא עושים דבר פשוט – הצלבה של מאגרי מידע?

יוליה מלינובסקי: במדינת ישראל יש מאגרי מידע – למה לא מחפשים אותם דרך הצלבה, למצוא אנשים שמחזיקים דירות ולא משלמים מסים?

יוליה מלינובסקי: זה מאוד פשוט עכשיו בעידן הטכנולוגיה של היום.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

יצחק כהן: רשות המסים ויחידות המודיעין שלה, יחידות רשות המסים, פועלות במגוון כלים, מובן שהם חוקיים לחלוטין, והם מצליחים להגיע – לא לכל מעלימי המס, כי עדיין יש הון שחור גדול בישראל, אבל יש שם תוצאות יפות מאוד וברוכות מאוד.

יצחק כהן: את רואה את זה גם בתוצאות של הגבייה ממסים.

יצחק כהן: לגבי מספרים, כמה בדיוק נגבה בכל מבצע, זו כבר שאלה יותר מורכבת, על זה כבר צריך להפנות שאילתה, מכתב, למר משה אשר, יושב-ראש רשות המסים, מנהל רשות המסים, והוא יענה לך.

יצחק כהן: אם זה במסגרת החוק וזה לא במסגרת של חופש המידע, תקבלי תשובה מלאה.

יצחק כהן: אני ממליץ, ואני גם אגיד לו שאמרתי לך את השיטה לפנות אליו ישירות.

יצחק כהן: אם תרצי ואם זה חוקי, הוא ייתן לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לנושא הבא – סגן שר הפנים משולם נהרי יעלה לדוכן להשיב על שאילתה דחופה מס' 217 מאת חברת הכנסת תמר זנדברג, והנושא הוא: הצטרפות חובה למאגר הביומטרי.

יולי יואל אדלשטיין: נו, ממאגר מידע למאגר מידע.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת דב חנין מעוניין לשאול שאלה נוספת, וגם חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אדוני סגן השר, עם כניסת השר דרעי לתפקידו, הוא הכריז על הארכת הפיילוט בפעם השנייה על מנת לבחון את סוגיית המאגר הביומטרי.

תמר זנדברג: בימים האחרונים, ממש לאחרונה, הוא הצהיר בתקשורת שהחל מהשנה הבאה, מ-2017, ההצטרפות למאגר תהיה חובה, ולמעשה בפעם הראשונה ביטא את עמדתו בנושא.

תמר זנדברג: ברצוני לשאול: 1.

תמר זנדברג: מה יכיל המאגר?

תמר זנדברג: האם הוא יהיה מאגר טביעות אצבע או רק צילומי פנים?

תמר זנדברג: 2.

תמר זנדברג: מה הם הצעדים שננקטו בחצי השנה האחרונה, מאז נכנס השר לתפקידו, לבחינת נחיצות המאגר, בדגש על המאגר ולא על התיעוד?

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לשאלתך הראשונה – שר הפנים הצהיר לאחרונה, כי החל מ-1 בינואר 2017 יונפקו תעודות זהות ודרכונים ביומטריים.

משולם נהרי: בנוסף הבהיר השר כי יוקם, לצד התעודות הביומטריות, גם מאגר ביומטרי.

משולם נהרי: המאגר נחוץ על מנת לוודא כי לכל אדם אכן תונפק אך ורק תעודה אחת, ובזהותו האמיתית.

משולם נהרי: תכולתו של המאגר טרם הוכרעה, והשאלה אם הוא יעבוד על-ידי זיהוי תווי פנים או ישלב גם טביעות אצבע עדיין נבחנת.

משולם נהרי: החלטתו של שר הפנים בנושא תתקבל בשבועות הקרובים.

משולם נהרי: לשאלתך השנייה – שר הפנים, מאז כניסתו לתפקיד, עסק בנושא המאגר הביומטרי ובחן אותו על כל היבטיו ומכלוליו.

משולם נהרי: שר הפנים נפגש עם קבוצות רבות ודן עמן בנושא המאגר הביומטרי – קבוצות אשר כללו, בין היתר, את הרשות הביומטרית, אנשי מערכת הביטחון וקבוצות המתנגדות למאגר הביומטרי.

משולם נהרי: בנוסף ערך השר סיור במתקני הרשות הביומטרית – גם אני הצטרפתי – אשר נועד לעמוד מקרוב על טיבו ויכולותיו של המאגר ותהליכי העבודה ברשות הביומטרית.

משולם נהרי: תקופת המבחן הוכיחה מעל לכל ספק כי המאגר הביומטרי נחוץ ומהווה חלק בלתי נפרד מפרויקט התיעוד הלאומי הביומטרי.

משולם נהרי: המאגר מאפשר את מתן האמון במציג התיעוד ואת מהימנות התיעוד.

משולם נהרי: לצורך הקמת המאגר ואבטחתו הוקמה רשות ייחודית, והמאגר מאובטח בסטנדרטים הגבוהים ביותר – גם לנו היה קשה להיכנס וגם לנו היה קשה להסתובב שם במקום: 1.

משולם נהרי: נתוני המאגר אינם חשופים לרשת האינטרנט או למקורות חיצוניים כלשהם, ומנוטרים על-ידי עובדי הרשות אשר עברו סיווג ביטחוני ואושרו באופן אישי על-ידי ראש הממשלה ושר הפנים; 2.

משולם נהרי: הנתונים המצויים במאגר מוצפנים, ואינם מכילים נתונים אישיים מכל סוג.

משולם נהרי: המאגר כולל אך ורק תמונת פנים ושתי טביעות אצבע ומספר מזהה מוצפן.

משולם נהרי: זאת אומרת, לא תעודת זהות אלא מספר מוצפן.

משולם נהרי: אין במאגר פרטים כגון כתובת מגורים, שם, שם משפחה, מספר תעודת זהות או כל נתון מזהה אחר – אדוני סגן שר האוצר, הפעם אתה מפריע לי.

משולם נהרי: 3.

משולם נהרי: הסטנדרטים שבהם מאובטחים הנתונים הם מן הגבוהים בעולם.

משולם נהרי: פעילות הרשות מבוקרת ומפוקחת על-ידי הגורם הרלוונטי בשב"כ.

משולם נהרי: רמת אבטחה זו נדרשת לצורך הנפקת מסמכי זיהוי רשמיים של מדינת ישראל.

משולם נהרי: הנתונים מצביעים על זיוף של מסמכי זיהוי ישראליים רבים, ומי שיודע את הנתונים וראה אותם נדהם.

משולם נהרי: זה משהו בלתי נתפס.

משולם נהרי: הנתונים מהעולם מראים כי מדינות אשר חיזקו את אבטחת התיעוד חוו תופעה מוגברת של גנבת זהות.

משולם נהרי: המאגר מונע את גנבת הזהות.

משולם נהרי: החשש, במיוחד בימים טרופים אלו, כי תיעוד בזהות בדויה יגיע לידיים הלא-נכונות, מחייב את שר הפנים לעשות הכול כדי לייצר תיעוד חכם המבוסס על מאגר ביומטרי אשר יסייע למנוע את פעולתם של אלו המבקשים להסתייע בתיעוד מזויף או להתחזות על מנת לבצע את זממם.

משולם נהרי: אבקש גם לציין כי נתונים של כ-4 מיליון ישראלים אשר התגייסו לצה"ל בשנים האחרונות מצויים במאגר צה"לי, ונתונים של כ-1.5 מיליון ישראלים, כולל עשר טביעות אצבע המשויכות לפרטיהם האישיים, ניתנים לאמריקנים על-ידי אזרחי ישראל המבקשים לנסוע לארצות-הברית.

משולם נהרי: מטרתנו, בראש ובראשונה, היא ביטחונה של מדינת ישראל, ולא פחות חשוב מכך – ביטחונם האישי של תושבי ישראל.

משולם נהרי: התיעוד החכם והמאגר הביומטרי יסייעו לנו להגן על זהות התושבים תוך הגנה מלאה על פרטיותם ויאפשרו לנו לעמוד במטרה זו.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הפנים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג, שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חברי הכנסת דב חנין וחיים ילין, ואז נשמע את התייחסות סגן שר הפנים.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני, תראה, אני לא אכחיש, בין העמדה שהצגת ובין העמדה של רבים כאן בבית – שאני מייצגת אותה כרגע – ורבים בציבור, יש מחלוקת שהיא לא מחלוקת על עובדות; היא מחלוקת ערכית, היא מחלוקת של עמדות.

תמר זנדברג: אין חולק שאת המאגר יהיה אפשר להדליף ויהיה אפשר לפרוץ, בגלל שכל דבר אפשר להדליף ואפשר לפרוץ.

תמר זנדברג: אין חולק גם על זה, וזו כבר אי-מחלוקת עובדתית, שלאף מדינה מערבית אין מאגר דומה לאזרחים, לאזרחיה שלה, לאף מדינה מערבית, לאף דמוקרטיה.

תמר זנדברג: אין גם חולק על הפעולות שנעשו בשלוש השנים האחרונות, ובזה אני רוצה למקד את השאלה הנוספת שלי: בשלוש השנים האחרונות נעשו מאמצים מאוד גדולים מצד הרשות הביומטרית ומשרד הפנים לצרף אוכלוסיות מוחלשות, כמו חיילים בודדים ותלמידים, לעשות מאמצי שיווק אדירים, לנסות ולדחוף בכוח את ההצטרפות הוולונטרית למאגר לפני שהיא הפכה סטטוטורית, וגם לספר לנו, להרגיע אותנו, האזרחים, כפי שניסית לעשות כרגע בתשובתך, שאין סכנה והכול יהיה בסדר.

תמר זנדברג: דבר אחד לא נעשה, והוא בדיקת נחיצות, האם יש צורך במאגר יחסית לחלופות.

תמר זנדברג: ואני רוצה להדגיש, אין לנו ויכוח על התיעוד הביומטרי, על התעודה הדיגיטלית שתשים עליה את נתוני הזיהוי, אנחנו בעולם מתקדם, בעולם דיגיטלי; יש לנו ויכוח חריף מאוד על המאגר, על היכולת שלנו לקחת נתונים ביומטריים מגופנו, לשים אותם במאגר סגור, שאם הוא יודלף – ופרטי המידע שנשמרים במאגר הזה אין להם תחליף, כי זה הגוף שלנו, טביעות אצבעות ותווי הפנים – שאם וכאשר הוא יודלף, וזה יקרה, כי ההאקרים ומבקשי הרעה הם תמיד חכמים יותר מכל אבטחה שלא נשים, הנזק שייגרם הוא נזק אדיר יחסית לתועלת, שעד היום לא הוכחה.

תמר זנדברג: ולכן השאלה היא – אם לא עשיתם את זה עד עכשיו, איך אתם מתכוונים לאזן את הנזק הצפוי האדיר והתועלת המאוד-מאוד קטנה; האם הערכת הנחיצות הזאת נעשתה או מתוכננת להיעשות בשבועות הקרובים – עד לקבלת ההחלטה הסופית?

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חברת הכנסת זנדברג בצדק התייחסה לוויכוח הערכי שקיים, ואכן יש ויכוח ערכי, האם צריך מאגר ביומטרי כזה או לא צריך.

דב חנין: אני חייב לומר שאני מאוד נדאגתי כשקראתי את הודעתו של שר הפנים, כי אמר שר הפנים:

דב חנין: אנחנו נחייב דרכונים ותעודות זהות דיגיטליים, ביומטריים.

דב חנין: זו אמירה שאין עליה ויכוח, אפשר בהחלט לעבור לתעודות זהות ולדרכונים ביומטריים.

דב חנין: אבל תעודות זהות ודרכונים ביומטריים לגמרי לא מחייבים מאגר.

דב חנין: הם לא מחייבים מאגר, כי הכוח של תעודה ביומטרית הוא שאפשר להשוות את התעודה מול הבן-אדם שמחזיק אותה ולראות, כשאני מזדהה בדרכון מסוים, האם זה אני; כי אני נמצא, אפשר לראות את תווי הפנים שלי, את טביעות העין, ולהשוות אותם מול מה שגלום ונמצא בתוך התעודה.

דב חנין: זה לא מחייב הקמת מאגר.

דב חנין: כולנו כאן בכנסת, או רובנו כאן בכנסת, נושאים דרכונים שהם דרכונים ביומטריים – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

דב חנין: – – שהם דרכונים דיפלומטיים של מדינת ישראל, והם לא נמצאים בשום מאגר, כי זה אפשרי, אפשר לעשות את זה.

דב חנין: השאלה היא למה לא כל אזרחי ישראל יהיו זכאים לעשות את מה שאנחנו כחברי כנסת יכולים להיות זכאים לו.

דב חנין: אז ישנה שאלה ראשונה, שהיא שאלת התועלת: אפשר תעודות ביומטריות בלי מאגר.

דב חנין: הצד השני של המשוואה הוא שאלת הנזק.

דב חנין: ומאגר, אדוני בהחלט אמר לנו את עמדת משרד הפנים שאתם תעשו את הכול כדי שהמאגר לא ייפרץ.

דב חנין: אותו דבר הפנטגון האמריקני עשה את הכול כדי שהמאגרים שלו לא ייפרצו ויגיעו ל"ויקיליקס".

דב חנין: בכל זאת, כל התכתובות, כולל אלה שלא נמצאות ברשת – זה לא הכול מהרשת – פרצו אליהן, הן נפרצו, עברו ויצאו החוצה.

דב חנין: זה טבעם של מאגרים במאה ה-21.

דב חנין: כשאתה בונה עליהם חומת הגנה, מישהו אחר בונה סולם קצת יותר גבוה שיכול להתגבר על החומה הזאת.

דב חנין: ולכן, כשמצד אחד לא ברורה התועלת, השאלה הגדולה היא למה אנחנו צריכים את הנזק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, ולאחר מכן נשמע את התשובה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, סגן השר, קודם כול אני שמח מאוד על ההחלטה של השר, סוף-סוף התקבלה החלטה.

חיים ילין: השאלה היא – קשה לי להבין איך הוא מקבל החלטה על תעודת זהות ודרכון ביומטריים בלי המאגר, ואני אנסה לנמק את מה שאני אומר.

חיים ילין: אני נגד המאגר, אבל אם הוא רוצה לעשות תעודת זהות ודרכון ביומטריים, הוא צריך לבצע אותם בצורה כזאת שהוא לא צריך את המאגר הביומטרי, כי היום יש לינק ישיר, הכול מבוסס על זה שיש מאגר.

חיים ילין: מה יקרה אם כבוד השר ישתכנע, ישמע דעות והוא לא ירצה את המאגר?

חיים ילין: אז כל תעודות הזהות וכל מה שהוא קיבל כחובה, יכול להיות שצריך להשתנות.

חיים ילין: זה – 1.

חיים ילין: הנושא השני הוא ארצות-הברית.

חיים ילין: כשאני בא ומבקש ויזה זה עניין וולונטרי, זה לא חובה; אם אני רוצה להיכנס לארצות-הברית אז אני חייב לעשות את זה.

חיים ילין: אף אחד לא הכריח אותי להיכנס לארצות-הברית, כבוד סגן השר, אין מה לעשות.

חיים ילין: אותו דבר כל הדוגמאות שאתה נתת.

חיים ילין: אבל עוד יותר מפליא אותי, אין – ואנחנו בדקנו את כל הדוחות של הממ"מ: אין שום מדינה, שום מדינה שיש בה מאגר ביומטרי חובה גם לדרכון וגם לתעודת זהות.

חיים ילין: אין, אנחנו הופכים להיות הראשונים.

חיים ילין: דרך אגב, אנחנו יודעים להתמודד עם הטרור כבר מיום הקמת המדינה ועוד לפני, אז מה זה בשבילנו, קטן עלינו, נכון?

חיים ילין: אנחנו המעצמה הכי גדולה בעולם, אין עלינו בכלל, אף אחד לא יפרוץ.

חיים ילין: אני אגיד לך מי יפרוץ.

חיים ילין: לא הטכנולוגיה, הבן-אדם.

חיים ילין: הרי מה זה המאגר הזה?

חיים ילין: זה לואו-טק, זה לא מחובר לשום דבר.

חיים ילין: זה כספת.

חיים ילין: אפשר להיכנס אליה ולהוציא, בדיוק כמו גנבים בלילה.

חיים ילין: בני-אדם, כמה שאתה תבוא – – –

משולם נהרי: לא בדיוק.

חיים ילין: – – – כמה שאתה תבוא ותסנן אותם בצורה זו או אחרת, הם בני-אדם, יש להם חולשות.

חיים ילין: בצע כסף, אנחנו ראינו.

חיים ילין: מבריחים לעזה – יהודים, בסדר?

חיים ילין: – בשביל שבעצם הטילים יעופו על המשפחות שלהם.

חיים ילין: הכול אפשרי.

חיים ילין: לכן אני בא ואני אומר: תשקלו את זה שוב.

חיים ילין: אל תיתנו לטרור, אל תיתנו לבנק הזה שהוא יקר לכולנו, להיות אחד הדברים היקרים ביותר שיש לטרור בעולם.

משולם נהרי: תודה.

חיים ילין: ואני מבקש לשקול שוב את נושא המאגר.

חיים ילין: אתה שמעת פה את כל חברי הכנסת, לפחות אלה שדיברו, כולם בעד דרכון ותעודת זהות ביומטריים; אנחנו נגד המאגר.

חיים ילין: אפשר לפרוץ אותו.

חיים ילין: כמה שיגידו שיש אבטחה, אפשר לפרוץ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

משולם נהרי: טוב, אני אתחיל מהנושא הערכי שאמרת, שאדם צריך להחליט אם הנתונים שלו יישמרו במאגר או לא.

משולם נהרי: אנחנו כציבור, תמיד יש השאלה האם בטובת הציבור עדיפה טובת הכלל או טובת הפרט.

משולם נהרי: ומה לעשות, בציבור טובת הכלל תמיד גוברת.

משולם נהרי: צריך להסתכל על הנזקים שיכולים להיות מזה שאין לך מאגר ביומטרי, אין לך תעודות זהות או דרכונים ביומטריים.

משולם נהרי: המון אנשים – אני לא רוצה לנקוב במספרים – מסתובבים בזהות כפולה ומשולשת ומרובעת ומחומשת, דבר שגורם נזק.

משולם נהרי: זה לא רק הטרור, בכל שטחי החיים יכול להיות פה נזק.

משולם נהרי: ומי שחושב ששר הפנים חלם, קם בבוקר והחליט מה שהחליט, טועה.

משולם נהרי: הנושא הזה היה כבד-משקל.

משולם נהרי: כל הדברים שנאמרו פה, כל השאלות שנשאלו פה, כל ההערות שהעירו מומחים, אנשים שבקיאים – בעד ונגד – הוא ישב והתלבט.

משולם נהרי: ולא רק זה, היו גם סיורים שם, כדי לעמוד על דרכי האבטחה ולראות שאכן הסיכוי שמאגר כזה ייפרץ הוא קלוש ביותר.

משולם נהרי: גם זה נבדק.

משולם נהרי: אני במקרה – – –

חיים ילין: משרד ראש הממשלה אמר שאי-אפשר להגן על המאגר.

משולם נהרי: חיים.

משולם נהרי: חיים.

משולם נהרי: חיים.

משולם נהרי: חיים.

משולם נהרי: מה הוא אמר?

חיים ילין: משרד ראש הממשלה – – –

משולם נהרי: כן.

חיים ילין: – – – שיש שם, אתה יודע – הוא אמר: אי-אפשר להגן על המאגר, כמו שאתם מבטיחים.

חיים ילין: הם אמרו, לא אני, זה רשום בפרוטוקול.

משולם נהרי: אז אני אגיד לך, אני גם הייתי שם, קיבלנו סקירה והכול.

משולם נהרי: נכון שאם יקום אדם מתוך המאגר, עובד במאגר, וידליף – זה בכל דבר, זה בכל תחום; אבל בגלל זה להשאיר את כל הנושא פרוץ – אתה לא יכול.

משולם נהרי: בכל דבר אתה לוקח סיכון.

משולם נהרי: אבל מעבר להבטחה שיש שם אבטחה כבדה, שלמאגר עצמו לא יכול להיכנס אדם בודד, אין מושג כזה – ואני לא רוצה עכשיו לפרוט את סדרי האבטחה, אני לא רוצה לומר 100%, אבל אני אומר, הסיכוי קלוש.

משולם נהרי: אבל גם, מה יש במאגר?

משולם נהרי: אמרתי את זה: במאגר יש לך נתונים מוצפנים, לא מכילים נתונים אישיים מכל סוג; הוא כולל רק תמונות פנים ושתי טביעות אצבע ומספר מזוהה מוצפן, ודרך המספר הזה קשה להגיע.

משולם נהרי: אין במאגר פרטים כמו כתובת מגורים, שם, שם משפחה, מספר תעודת זיהוי או כל נתון מזהה אחר.

משולם נהרי: אתה רואה שננקטו אמצעי זהירות.

משולם נהרי: המאגר זה לא כמו שמנסים לצייר, שמפשיטים את האדם וזהו, האדם הזה הוא כבר חשוף לגמרי.

משולם נהרי: אבל הנזק שעומד ממול ושמהווה סכנה לישראל בהרבה תחומים הוא כבד.

משולם נהרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הפנים משולם נהרי ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה האחרונה היא שאילתה מס' 219 – היא מופנית לשר התקשורת – מאת חברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין לעלות לדוכן על מנת להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: הוספת ערוצי ספורט בתשלום.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין – שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: בניגוד להבטחות קודמות ובלי שהציבור ידע, אישר שר התקשורת, הלוא הוא ראש הממשלה בנימין נתניהו, בהחלטה שהתקבלה ללא שימוע ציבורי כנדרש, העלאת תשלום חודשי לערוצי הספורט מ-66 שקלים לכ-120 ש"ח.

רויטל סויד: שאלותי: 1.

רויטל סויד: כיצד ייתכן שהתקבלה ההחלטה על העלאת התשלום ללא שימוע ציבורי?

רויטל סויד: 2.

רויטל סויד: האם נבדק מספר הצופים שכתוצאה מההעלאה הזאת לא יוכלו לצרוך את המצרך הזה?

רויטל סויד: 3.

רויטל סויד: כיצד מתיישבים הדברים עם ההצהרה של שר התקשורת, ראש הממשלה בנימין נתניהו, מ-23 בדצמבר 2015, שלא תהיה העלאה של מחירי חבילות הספורט והציבור הרחב לא יזכה לעוד תוספת?

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סויד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יריב לוין: תודה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, תודה לחברת הכנסת סויד על העלאת נושא באמת חשוב.

יריב לוין: אני רק רוצה בפתח הדברים לתקן דבר אחד: אנחנו כבר מורגלים בנטייה לייחס לראש הממשלה כל דבר ולהאשים אותו בכל דבר ולחפש מתחת לפני האדמה מה הוא לא עשה טוב, אז יש באמת הרבה דברים – – –

דב חנין: הטענה היא רק לשר התקשורת.

יריב לוין: יש באמת הרבה דברים שהוא מעורב בהם ואכן מפיקים תוצאות טובות, אבל במקרה הזה – – –

רויטל סויד: אז תענה רק על שר התקשורת, לא על ראש הממשלה.

יריב לוין: במקרה הזה, ההחלטה להעלות ערוצי ספורט חדשים בתשלום היא החלטה לא של ראש הממשלה ולא של שר התקשורת, אלא של המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, שהיא גוף עצמאי שהוא בעל הסמכות להכריע בעניין הזה, לרבות לעניין הוספת ערוצים בכבלים ובלוויין על-פי חוק.

יריב לוין: אני אזכיר, יש כאן ויכוח גדול בין אלה שכל כך חוששים מזה שהשרים כולם הם רק אנשים שנגועים בשחיתות, והם כולם רק מעדיפים כל מיני אינטרסים צרים במקום אינטרסים ציבוריים, עד כדי כך שבמו-ידינו, פעם אחר פעם בכנסת, מוציאים את הסמכות להחליט לידי גופים חיצוניים, ואחר כך כשהגופים האלה מקבלים החלטות מבלי שהראייה הציבורית הכוללת לפחות נשמעת ובאה לידי ביטוי, כפי שהיא באה כאן בכנסת כאשר כולנו מייצגים נציגי ציבור – –

קארין אלהרר: יש הבדל.

יריב לוין: – – אז באים ומרימים קול זעקה.

יריב לוין: אז קודם כול, אני מציע לכולנו: בואו נלמד איזה לקח מהעניין הזה, כי צודקת חברת הכנסת סויד שזה באמת היה נכון שבסוף דווקא שר התקשורת תהיה לו המילה האחרונה בהחלטה מהסוג הזה – –

קארין אלהרר: יש הבדל.

יריב לוין: – – והעובדה שאנחנו בקלות בלתי נסבלת בעיני מעבירים בכל פעם את האחריות לפקידות, שהיא כמובן נטולת כל שיקולים אחרים וכן הלאה – אני מדבר כמובן באופן כללי, לאו דווקא לגבי המקרה הזה – אני חושב שזאת שגיאה.

יובל שטייניץ: השר לוין, אנחנו צריכים ללכת לאורה של האמירה של יצחק רבין ז"ל, שאין אחריות בלי סמכות – –

יריב לוין: נכון מאוד.

יובל שטייניץ: – – וצריך לחבר את האחריות שמוטלת על הדרג המיניסטריאלי לסמכות, אחרת יהיה כאן נתק בין האחריות לבין הסמכות, וזה כמובן דבר רע מאוד.

יריב לוין: נכון, אני מסכים לחלוטין.

רויטל סויד: מה זאת אומרת שלשר התקשורת אין הסמכות?

יריב לוין: והדבר הזה נכון, אגב – אגב, זה לא רק – – –

רויטל סויד: לשר התקשורת יש האחריות, יש הסמכות, ואי לכך יש האחריות – – –

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: זה לא עובד ככה, לצערנו.

יריב לוין: השיטה במדינת ישראל – ראי מה שקרה, למשל, עם הפסיקה של בית-המשפט בעניין מתווה הגז, שהיא דוגמה טובה, היא שיטה שאין לה אח ורע בשום מקום.

יריב לוין: האחריות היא שלנו, אנחנו בסוף נצטרך לתת דין-וחשבון לציבור אם לא יהיו למדינה מספיק הכנסות ולא נוכל לקיים שירותים חברתיים ומערכת בריאות והרבה מאוד דברים אחרים, אבל את הסמכות להחליט מפקיעים מאתנו, ומי שמקבל את ההחלטה הוא לא נושא בכלל בתוצאות שלה.

יריב לוין: השיטה שבה יכולים לבוא ולהתערב למשל ולהורות למדינה – אני אתן דוגמה אחרת: היה מיגון יישובי הדרום בשעתו, שזה דבר שכולנו מסכימים שהוא דרוש, רק שאני מניח, נסכים כאן כולנו, שגם דרושות עוד מיטות במערכת הבריאות והתקנת כיתות במערכת החינוך ועוד רשימה שלמה של צרכים חשובים, וטיפול בכבישים אדומים, ואני יכול להעלות כאן אין-סוף צרכים חשובים כולם.

יריב לוין: בסוף, בבניין הזה משתקפות כלל הדעות וכאן אנחנו עושים את ההחלטה הדמוקרטית והלא-פשוטה של סדרי עדיפויות.

רויטל סויד: השר לוין, אתה מתחמק מתשובה.

יריב לוין: ברגע שבאה המערכת – – –

רויטל סויד: אתה מתחמק מתשובה לגופו של עניין.

יריב לוין: לא, לא.

יריב לוין: אני תכף אענה לך.

יריב לוין: את מכירה אותי מספיק שנים, אני אתן לך תשובה מפורטת, אבל אני חושב שהפתיח הזה הוא חשוב, כי לא במקרה הנחת – ואני הייתי מניח את אותה הנחה, היא הנחה סבירה – ששר התקשורת הוא זה שיש לו הסמכות להחליט, ולא כך הוא.

יריב לוין: ואני חושב שזה לא בסדר שזה לא המצב.

יריב לוין: אני מסכים.

יריב לוין: אני חושב שההנחה שלך הייתה סופר-הגיונית.

יריב לוין: זה רק מראה לאן אנחנו הולכים, ואני חושב שאת הדבר הזה צריך לומר.

יריב לוין: העובדה שבסוף באה המערכת, אם המשפטית ואם הפקידותית, והיא מקבלת החלטה, למשל אומרת: אתה חייב למגן, אבל היא לא אומרת לך: לאור זה שאתה חייב למגן וזה עולה x, אתה צריך להפחית את התמיכה שאתה נותן למערכת החינוך או למערכת הבריאות וכן הלאה – זו בדיוק הדוגמה, שאתה לוקח את הסמכות, אתה פועל ללא שום אחריות לתוצאות בסופו של עניין, וכך לא מתנהלת מערכת תקינה.

יריב לוין: עכשיו לגופו של עניין.

יריב לוין: ההחלטה של המועצה מדברת על מתן אישור עקרוני להעלאת שני ערוצי ספורט נוספים בתשלום לחברת "צ'רלטון" למשך תקופת ניסיון של שנה.

יריב לוין: ההחלטה התקבלה תחת התניה מפורשת שלא תבוצע העלאת מחיר של חבילת הספורט הקיימת שהחברה מציעה ולא ייעשה שום שינוי בתכנים הנוכחיים שניתנים בערוצי ספורט 1 ו-2.

יריב לוין: אני אתייחס גם ספציפית לשאלות שעלו.

יריב לוין: לעניין מספר הצופים שתימנע מהם הצפייה נוכח העלאת התשלום, התשובה היא שלא תימנע צפייה משום מנוי, מאחר שאין העלאת מחיר של החבילה הקיימת ואין שינוי בתכניה.

יריב לוין: מדובר כאמור בהוספת ערוצים שישדרו תוכן חדש שלא שודר קודם לכן.

יריב לוין: מי שירצה לצפות בתכנים נוספים על התכנים המשודרים היום, יוכל לרכוש את החבילה.

יריב לוין: מי שלא ירצה, יוכל להמשיך ולצפות בתכנים המוצעים היום במחיר שהם מוצעים היום.

יריב לוין: כיצד הדברים מתיישבים עם הצהרת שר התקשורת שלא תתאפשר העלאת מחירי חבילות הספורט לציבור?

יריב לוין: כאמור, מחיר החבילה הקיימת לא יעלה במשך כל זמן בחינת הוספת הערוצים החדשים, זמן שהמועצה קצבה לפרק זמן של שנה.

יריב לוין: לאחר מכן יהיה דיון לאור תוצאות הניסיון הזה, ותתקבל על-ידי המועצה – שוב אני אומר, המועצה ולא השר – החלטה בהתאם להתפתחויות.

יריב לוין: אני אציין שהמועצה הסמיכה את יושב-ראש המועצה לנהל את המגעים מול המבקשים ולהגיע לכל הסיכומים האלה טרם העלאת הערוצים החדשים.

יריב לוין: העלאת הערוצים תתבצע רק לאחר סיכום ההבנות כאמור, וכל עוד אין הסכמות על התנאים לא יינתן האישור להעלאת הערוצים הנוספים.

יריב לוין: מעבר לזה, המועצה גם קבעה או דורשת שהערוצים ייתנו הטבות לצופים, למנויים הקיימים, כתנאי להחלטה, וכן לכלל אוהדי הספורט, לרבות פתיחת משחקים המשודרים היום רק למנויי "צ'רלטון" לכלל מנויי הכבלים והלוויין, שילוב תוכני ספורט ישראליים מענפים פריפריאליים שאינם באים לידי ביטוי על מסך הטלוויזיה הישראלית עד היום – קרי, הוספות תוכן ספורטיבי נוסף ללא עלות נוספת לכלל מנויי הכבלים והלוויין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת רויטל סויד, וגם לחבר הכנסת דב חנין.

רויטל סויד: אנחנו יודעים, אדוני השר, ששרי תקשורת קודמים – השר כחלון, השר ארדן, השר אטיאס – נלחמו על מנת שלא תהיה העלאה של מחיר ערוצי הספורט.

רויטל סויד: האם אתה יכול לומר לנו פה ולהצהיר בשמו של שר התקשורת שגם הוא יעשה בדיוק את אותו הדבר, כדי שלא תהיה שום העלאה של מחירי ערוצי הספורט, לא רק אלה הקיימים אלא גם אלה שיתווספו?

רויטל סויד: ואיך אתה מסביר את זה ששר התקשורת – זה מה שהבנתי מהתשובה שלך – לא היה מודע לעובדה שעומדים להעלות את המחיר?

יריב לוין: לא אמרתי שהוא לא היה מודע.

יריב לוין: אמרתי שההחלטה איננה בסמכותו אלא היא בסמכות המועצה.

יריב לוין: לא אמרתי שהוא לא היה מודע.

רויטל סויד: אז הוא היה מודע להעלאה הצפויה?

יריב לוין: אין העלאה, אין שום העלאה.

רויטל סויד: להעלאה הצפויה בערוצי – – –

יריב לוין: לא.

יריב לוין: אמרתי שאין העלאה, לא צפויה ולא אחרת, ושהשר הוא לא זה שמקבל את ההחלטה.

יריב לוין: הוא כן מודע לעניין, הוא מודע בוודאי.

רויטל סויד: אוקיי, אז כאשר שרים אחרים – – –

יריב לוין: מה לעשות, אני יכול לומר לך שגם אני מודע.

יריב לוין: אפשר לקרוא עיתון, לא צריך להיות שר התקשורת בשביל זה.

רויטל סויד: אז אתה אומר שהוא היה מודע בדיעבד, לאחר שהוא קרא את ההחלטה?

יריב לוין: לא בדיעבד.

יריב לוין: ברגע שמוגשת בקשה כזאת היא מובאת לידיעת הציבור, היא מפורסמת בתקשורת.

יריב לוין: היא לא בגדר סוד מדינה.

רויטל סויד: ומה עם השימוע הציבורי?

יריב לוין: אז אני אומר עוד פעם, הנושא הזה – אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: רגע רגע, בואו נחזור, השר לוין, שנייה, שנייה.

רויטל סויד: אז אני אשאל את השאלה עד הסוף ואתה תענה.

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, שנייה, חברת הכנסת סויד תשאל – – –

יריב לוין: רק תדייקי בדברים שאני אמרתי.

יריב לוין: זה מה שחשוב לי.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אז חברת הכנסת סויד תשאל, גם חבר הכנסת חנין ישאל, ואז השר ישיב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

רויטל סויד: אני חוזרת עוד פעם: שרים קודמים, ונקבתי גם בשמם – השר כחלון, השר ארדן והשר אטיאס – עשו כל אשר לאל ידם כדי להיאבק שלא יהיו מחירים יותר גבוהים מהמחירים שיש היום, אם לערוצים הנוכחיים ואם לתוספת של ערוצים.

רויטל סויד: מ-60 שקלים לכ-120 שקלים, זו הכפלת המחיר; מה עומד שר התקשורת לעשות בנדון?

רויטל סויד: וגם, אם התקבלה החלטה של המועצה, האם הוא התוודע אליה רק מקריאה בעיתון?

רויטל סויד: ואיפה יהיה אותו שימוע ציבורי מחויב המציאות שלא נערך עכשיו?

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, בדרך כלל כשאתה מתייצב להשיב כאן אני מביע מחאה ששר התקשורת איננו.

דב חנין: הפעם אני רוצה לחרוג ממנהגי ודווקא לברך על כך שדווקא אתה עונה על השאילתה החשובה של חברת הכנסת סויד.

דב חנין: ואני אומר את הדברים כי בתחום הספורט, נראה לי שאתה מתמצא אולי קצת יותר אפילו משר התקשורת, ואתה גם אוהד ספורט, ולכן אני מרגיש נוח לשאול דווקא אותך את השאלה הבאה.

קריאה: – – –

רויטל סויד: כבר היה שווה.

דב חנין: אנחנו נמצאים, אדוני השר, במציאות שבה אוהדי ספורט לא יכולים לראות אירועים מרכזיים – אני לא מדבר על כל שידורי הספורט; שידורי הספורט הם באמת מאוד מגוונים ורבים, ויש באמת אירועים שאין שום סיבה שלא יהיו בערוצים ייעודיים כאלה או אחרים.

דב חנין: אבל כשמדובר במשחקים מרכזיים: כדורגל, כדורסל, או אפילו אירועים בין-לאומיים: אולימפיאדה, "יורו", מונדיאל – יש אינטרס ציבורי לאפשר לאוהדי הספורט, גם אם הם לא עשירים וגם אם אין להם הרבה כסף לשלם לאיזה ערוץ ייעודי כזה או אחר, לראות את הדברים האלה בחינם.

דב חנין: ואני מצטרף לדברי אדוני: צריכה להיות מדיניות, ומישהו צריך לקבוע אותה.

דב חנין: המדיניות לא צריכה להיות רק השיקולים העסקיים של מערכות השידור למיניהן אלא האינטרס הציבורי הרחב.

דב חנין: האם בכוונתך, בכוונת

דב חנין: כם – בכוונתו של שר התקשורת, בכוונת הממשלה – לקדם מדיניות ברורה וחד-משמעית בתחום הזה?

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יריב לוין: אענה על שתי השאלות.

יריב לוין: אני מוכרח לומר שאני מסכים לגמרי עם הדברים של חבר הכנסת חנין, ומכאן אני אתייחס קודם כול לשאלה של חברת הכנסת סויד, כי נדמה לי שהם מתחברים לכך בדיוק.

יריב לוין: חברת הכנסת סויד, יש לי הערכה גדולה לשרי תקשורת קודמים, והם עשו בוודאי כמיטב יכולתם, אני רק מציע שנדייק בעובדות: הרי לא נולדנו עם המציאות שבה יש בכלל ערוצי ספורט בתשלום.

יריב לוין: זה תהליך שהתרחש בשנים האחרונות, תהליך הולך וגובר של ריבוי ערוצים – צריך לומר את האמת:

יריב לוין: גם ריבוי תכנים; בעבר לא זכינו לכל כך הרבה אפשרויות לראות ספורט כמו שיש לנו היום.

יריב לוין: התחיל תהליך של זליגה של תכנים בתשלום, ואגב, לפעמים גם תהליך הפוך.

יריב לוין: אני – ופה אני מתייחס גם לדברים של חבר הכנסת חנין – אני עושה הבחנה.

יריב לוין: אני רוצה לתת דוגמה.

יריב לוין: קחי, למשל, את שידורי הליגה הספרדית.

יריב לוין: אני מניח שאת מברכת בברכה חמה את שר התקשורת על שבשנה האחרונה, מאז נכנס לתפקידו, השידורים האלה עברו לערוץ 50 – לא יודע, לפחות אצלי בבית זה ערוץ 50 – לערוץ One, והם משודרים לא רק בחינם, אלא משודרים כל המשחקים כולם, כל מחזור בליגה הספרדית.

יריב לוין: במהלך העונה האחרונה שודרו כל המשחקים בשידור חי, פתוח למנויי – לפחות למנויי הלוויין, שאני מנוי שלו.

יריב לוין: זאת, לעומת מצב שהיה קודם, שבו היה משודר משחק אחד, אולי שניים, בערוץ 5 או 5 , ולפעמים משחק אחד נוסף או שניים נוספים בערוץ בתשלום, מה שנקרא Live 5.

יריב לוין: אז חל פה שיפור גדול.

יריב לוין: אז אפשר לברך את ראש הממשלה ושר התקשורת, אבל בסוף אלה החלטות של מועצת הכבלים והלוויין, והחלטות עסקיות, גם, של הערוצים שמתחרים ביניהם ומי מהם שזוכה בעניין הזה.

יריב לוין: לכן אני חושב שבגדול התוספות של ערוצים והתוספת של האפשרויות, למי שהדבר באמת חשוב לו והוא בוחר להשקיע את כספו הפנוי בזה על חשבון דברים אחרים – בגדול זה דבר נכון.

יריב לוין: מה בעיני מאוד בעייתי?

יריב לוין: מאוד בעייתי בעיני, למשל, שעל ליגת-העל בכדורגל שלנו צריך לשלם כסף כדי לראות.

יריב לוין: זה, אני חושב, לא בסדר.

יריב לוין: דווקא בטורנירים גדולים יש סידור שלפחות את משחק הגמר, חצי גמר ומשחקים אחרים מעבירים הרבה פעמים לערוץ פתוח, וזה נכון.

יריב לוין: אני חושב שלפחות בכל מה שקשור לליגה הישראלית צריך למצוא פתרון יותר טוב מאשר המצב הקיים.

יריב לוין: אגב, גם כאן יש איזה תהליך של לתת יותר בערוצים הפתוחים.

יריב לוין: בעיני, זה עדיין לא מספיק, כי אם אתה אוהד של קבוצה שמשודרת דרך קבע בערוץ בתשלום אתה נמצא במצב של לית ברירה.

יריב לוין: בעיני בנושא הזה בהחלט צריך לטפל, ואני אפילו קורא למועצה לטפל בו.

יריב לוין: אבל אני אומר שוב: זה לא שעד היום חיינו בעולם שבו הספורט לא עלה כלום והנה חלה עכשיו פתאום איזו הידרדרות.

יריב לוין: הפוך – חיינו עד היום בעולם שהספורט עלה, והלך ועלה יותר כל הזמן.

יריב לוין: אנחנו דווקא בשנה האחרונה נמצאים בתהליך הפוך, של יותר תכנים משמעותיים שהולכים לערוצים פתוחים.

יריב לוין: גם בעניין הזה אני חושב שהמועצה צריכה לעמוד – וכך היא התחייבה – על כך שלא יהיה מעבר של תכנים קיימים למקום שבו נידרש לשלם עליהם יותר כסף.

רויטל סויד: ואיך אתם מתכוונים לדאוג לזה?

יריב לוין: המועצה אוכפת.

יריב לוין: היא מאשרת כל דבר, היא יכולה גם לשלול רישיון, יש לה כל הסמכויות.

יריב לוין: אבל אני אומר לך דבר אחד, שהוא תמיד מורכב ביסוד העניין הזה: יש מעבר, כל הזמן, של תכנים בין המתחרות השונות שפשוט זוכות בהתמודדות שלהן על זיכיונות השידור.

יריב לוין: בעניין הזה, אני חושב שהמועצה בהחלט צריכה לקבוע כללים.

יריב לוין: ואני אומר לך שוב, הלוואי שהדבר הזה היה בסמכותו של שר התקשורת.

יריב לוין: כך נכון היה שיהיה, אבל זה לא המצב.

רויטל סויד: אין לו שום אמירה בנושא?

רויטל סויד: זה מה שאתה אומר?

יריב לוין: זה לא המצב.

יריב לוין: המצב, נכון לכרגע, הוא שהניסיון הזה של שנה ייעשה בתנאי ובכפוף לכך שלא תהיה זליגה או מעבר של תכנים קיימים – קיימים היום – בערוצים 1 ו-2 לערוץ שיחייב תשלום נוסף מעבר למה שמשלמים היום.

יריב לוין: זה התנאי.

רויטל סויד: ואחר כך?

יריב לוין: אחרי שנה יראו מה קרה, ולפי זה יחליטו אם בכלל מאשרים לזה להמשיך; אם כן – באיזה תנאים, ואז נראה.

רויטל סויד: שר התקשורת יכול להתחייב שהוא יעשה הכול?

יריב לוין: שר התקשורת לא יכול להתחייב, כי ההחלטה לא שלו, אני חוזר ואומר.

רויטל סויד: שיפעל.

יריב לוין: משרד התקשורת, והשר בוודאי, עושים כל מה שאפשר כדי שיהיה מקסימום שידור במינימום עלות.

יריב לוין: זה ברור לחלוטין.

יריב לוין: אני רק אומר, מניסיון העבר, כפי שאת מתארת, שרים שהיו מאוד מעורבים בעניין, כפי שהגדרת – אני לא יודע, לא בדקתי, לא עשיתי טבלת השוואה של מידת המעורבות, אבל גם אם נצא מנקודת הנחה שהיו מאוד מעורבים, עד צוואר, בעניין הזה, התוצאה הסופית היא שהערוצים האלה בתשלום צמחו אז, לא היום.

יריב לוין: היום, להפך, כפי שאמרתי, דווקא יש מעבר הפוך, ובראשו נושא הליגה הספרדית, שעבר לערוצים שאינם בתשלום והוא מאוד מאוד משמעותי.

יריב לוין: ולכן אני אומר שוב: תעשה המועצה את הניסיון, נראה אחרי שנה איפה הדברים עומדים, אני חושב שבהחלט צריך לעקוב אחריהם.

יריב לוין: ואני אומר שוב: אני מציע לנו כאן, חברי הכנסת, להסיק מהעניין הזה מסקנה.

יריב לוין: אני לא חושב שזה תקין שאני לא יכול לומר לך כאן בשם שר התקשורת: השר יתערב והשר יטפל והשר יקבע והשר יעשה, כי מה לעשות, הוא לא יכול, ובעיני זה לא מצב נכון.

יריב לוין: ואני לא חושב שיש פקידים כאלה ואחרים, שכולם אגב באים עם כוונות טובות, שיודעים לשמור על האינטרס הציבורי יותר טוב מאשר נבחרי הציבור.

יריב לוין: לא מקבל את ההנחה הזאת.

יריב לוין: והגיע הזמן – – –

קארין אלהרר: יש הבדל בין מנויים לבין – – –

יריב לוין: והגיע הזמן שגם אנחנו – –

קארין אלהרר: אבל למה לערבב את הדברים?

יריב לוין: – – נתקן את החוק בעניין הזה.

יריב לוין: ואני מזמין אותך, חברת הכנסת סויד, להציע הצעה לתקן את החוק בעניין הזה, אני חושב שזה הדבר הנכון לעשות.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2040/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, סיימנו עם השאילתות ועוברים לחקיקה.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הראשונה שנדון בה היום היא הצעת חוק הספורט (תיקון – מניעת תשלום כפל ביטוחים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת יואל רזבוזוב וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק.

יואל רזבוזוב: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זה שאני כבר שומע כאן את המילה ספורט, זה כבר נותן איזו אופטימיות.

יואל רזבוזוב: השר לוין דיבר על ספורט, כך שאנחנו ממשיכים בנושא הספורט.

יואל רזבוזוב: וכמובן אנחנו מדברים גם בנושא של יוקר המחיה.

יואל רזבוזוב: אנחנו שומעים הרבה פעמים את המושג "יוקר המחיה", ודווקא הצעת החוק הזאת למניעת כפל הביטוחים באה לתקן אולי במעט את העוול הזה של יוקר המחיה, שהיום משפיע על משפחות רבות במדינת ישראל.

יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אולי מעט, אבל עדיין זאת תהיה עזרה משמעותית.

יואל רזבוזוב: כולנו יודעים שהיום ילדי ישראל מסיימים, חלק סיימו, את שנת הלימודים, וההורים כבר מתחילים לחשב את עלות הקייטנות, כמה יעלו הבילויים בחופש הגדול, מה לעשות באוגוסט עם הילדים, וכמובן רכישת ציוד ללימודים של שנה הבאה, וכמובן גם החוגים.

יואל רזבוזוב: וכאן מגיע האבסורד שהצעת החוק שהגשתי אמורה לתקן – ומעט מספרים: בכל שנה לומדים במערכת החינוך שלנו כמיליון ו-600,000 תלמידים, וכל תלמיד היום מכוסה בביטוח – ביטוח תאונות אישיות.

יואל רזבוזוב: בחוק לימוד חובה, חובה לבטח את התלמידים, והכיסוי הזה חל על כל תלמיד בישראל, במדינת ישראל, מחוץ למדינת ישראל, 24 שעות ביממה, בכל מקום, בכל פעילות.

יואל רזבוזוב: אבל יש גם ביטוח נוסף, ביטוח על-פי חוק הספורט, שקובע שכל אגודות הספורט, ארגוני הספורט, ההתאחדויות, האיגודים, חייבים לבטח את הספורטאים הנוטלים חלק בתחרויות הספורט ובפעילויות הספורט המאורגנות על-ידם.

יואל רזבוזוב: זאת אומרת שהמדינה קבעה כאן על-פי חוקים שני ביטוחים: ביטוח שמשלמים ההורים במוסד החינוכי בתשלומי הורים בתחילת השנה וביטוח תאונות אישיות גם על-פי חוק הספורט.

יואל רזבוזוב: ואם אנחנו מדברים כאן על מספרים, אז מיליון ו-600,000 תלמידים – תחשבו שילד משלם בממוצע 100 שקלים לביטוח בתחילת השנה; כל ההורים יודעים, 100 שקלים על הביטוח, זאת אומרת, מיליון ו-600,000 תלמידים – התלמידים לפחות בחוג אחד, זה כבר 160 מיליון.

יואל רזבוזוב: אבל אני חושב שאנחנו מגיעים כאן לכמה מאות מיליונים טובים, כי ילדים משתתפים בשני חוגים או שלושה, ולפעמים הילד – תחשבו על משפחה עם שלושה ילדים; כל ילד בשני חוגים, 200 שקלים לכל ילד; 600 שקלים בשנה רק על הביטוח של אותם החוגים שהילדים הולכים אליהם, פלוס אם הילד באמצע השנה החליט לעבור נגיד מחוג ג'ודו לכדורסל, אז הוא עוד פעם משלם בחוג הנוסף את אותו הביטוח.

יואל רזבוזוב: עכשיו, למה הוא משלם את כל הביטוחים האלה כשיש לו כבר ביטוח במשרד החינוך 24 שעות ביממה בארץ, בחו"ל, כמו שאמרתי, בכל פעילות?

יואל רזבוזוב: זה כפל ביטוחים ברור.

יואל רזבוזוב: וההשוואה בין תנאי הביטוחים מראה, על-פי כל הגורמים, שהילד מכוסה במקביל בשני ביטוחים שהמדינה הכריחה אותו לבטח בהם, ואין לו שום אפשרות בחירה.

יואל רזבוזוב: וגם, כמו שאמרתי, בעמדת משרד האוצר, לדוגמה, נכתב שמדובר בכפל ביטוחים ברור: המשרד מעוניין בקידום תיקון חקיקה שתביא לביטול העודף הביטוחי, וכפועל יוצא מניעת כפל תשלומים מצד ההורים, הפחתת עלויות הספורט בישראל ועידוד הספורט בקרב ילדים ובני-נוער.

יואל רזבוזוב: חשוב מאוד לציין שמי שרוצה לרכוש ביטוח על-פי חוק הספורט, יכול לעשות את זה בבחירה.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא באים למנוע מההורים את האפשרות הזאת.

יואל רזבוזוב: כל אחד יכול לבטח את עצמו איך שהוא רוצה ומתי שהוא רוצה, על-פי איזה ביטוח שהוא רוצה.

יואל רזבוזוב: אבל חשוב גם לתת להורים את האפשרות הזאת, לא להתחייב לשלם על אותו ביטוח תאונות אישיות כשהם כבר מבוטחים על-ידי מוסד חינוכי, על-ידי הרשויות המקומיות, אלה שמבטחות את הילדים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שיש כאן גם עניין של מודעות, וכאן כבר אנחנו חורגים ביותר ממאות מיליונים שאמרתי שנחסוך להורים צעירים – נחסוך יותר, כי יש כאן עניין של מודעות.

יואל רזבוזוב: מאז התפרסמה הכתבה בחדשות ערוץ 2 התחלתי לקבל פניות מהורים; אנשים לא ידעו שהם כביכול מבוטחים פעמיים על אותו דבר, וברגע שאנחנו מכניסים את זה לעניין של מודעות, זאת אומרת שגם בחוג קרמיקה וגם בחוג דרמה מבקשים ביטוח בתחילת שנה – וזה כבר לא מחויב על-פי חוק הספורט, אבל עדיין ההורים משלמים את זה כי מבקשים מהם.

יואל רזבוזוב: בא בתחילת השנה מדריך, אומר: תשלמו ביטוח, ההורים כמובן משלמים.

יואל רזבוזוב: ברגע שתהיה להם מודעות הם יהיו צרכן חכם יותר, צרכן שידע להתנהל מול הכספים של הביטוח, ואנחנו כאן, כמו שאמרתי, נעבור את הסכומים, הרבה יותר מעל מאות מיליונים.

יואל רזבוזוב: החיסכון הוא לכל משפחה, לכל בית.

יואל רזבוזוב: וכמובן, הפתרון הזה יביא גם לעידוד העיסוק בספורט על-ידי הוזלה משמעותית והורדת נטל מההורים.

יואל רזבוזוב: חשוב לציין גם שהצעת החוק אינה גורמת לפגיעה ברמת הביטוח שבה הילד מבוטח.

יואל רזבוזוב: הוא מקבל את אותו ביטוח.

יואל רזבוזוב: אפילו לפי הרבה בדיקות של אקטוארים, הביטוח של הרשויות המקומיות, הביטוח של משרד החינוך, תאונות אישיות, הוא הרבה יותר רחב ונותן פיצויים ושיפויים הרבה יותר גבוהים מאותו ביטוח שמחייבים על-פי חוק הספורט.

יואל רזבוזוב: וכמו שאמרתי, כשהחוק יעבור, להורים יהיה זול יותר לרשום את הילדים שלהם לחוגים, ואולי בכסף שיישאר להם, בעודף הזה, הם יוכלו להכניס את הילדים לעוד מסגרת, לעוד חוג ספורט או לכל מסגרת, כמו שאמרתי, של חינוך בלתי-פורמלי.

יואל רזבוזוב: אני מאוד שמח שהשרה רגב ומשרד הספורט הבינו את האבסורד הזה, אישרו את הצעת החוק הזאת; הם כן רוצים לקדם את הספורט, מבינים שהעודף שיישאר ייתן להורים עוד space, עוד כסף להכניס את הילדים שלהם, להשקיע בהם בחינוך, וכמובן חינוך ספורטיבי.

יואל רזבוזוב: גם יושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת מרגי – דיברנו, הוא מוכן לקדם את זה.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים שהחוק יהיה מוכן כבר לספטמבר, שנעביר את זה במושב הזה.

יואל רזבוזוב: ואותם מאות המיליונים שאותם הזוגות הצעירים יחסכו כבר מתחילת השנה הזאת – נעשה הכול.

יואל רזבוזוב: וכמובן, אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת בשביל לטפל ביוקר המחיה.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו, בשם שרת התרבות והספורט, השר יובל שטייניץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: יש שני חוקים.

טלי פלוסקוב: נכון, אבל שני חוקים שונים.

יעקב מרגי: הם שונים?

יובל שטייניץ: את לא רוצה לאחד, להשיב על שניהם ביחד?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר לא נמצא באולם.

טלי פלוסקוב: הוא לא נמצא – בפרסה הוא לא נמצא?

טלי פלוסקוב: אוקיי, בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, היוזם, חבר הכנסת רזבוזוב, אני משיב בשם הממשלה, בשם השרה רגב.

יובל שטייניץ: זו הצעת חוק שעוסקת במניעת כפל תשלום בביטוח הספורטאים.

יובל שטייניץ: הממשלה ומשרד התרבות והספורט רואים בהצעה הצעה חיובית וחשובה, שתקטין את הנטל על משפחות שיש להם ילד או כמה ילדים.

יובל שטייניץ: מצוין כי פרטי ההצעה, אם מקובל עליך, יסוכמו בהמשך גם עם הגורמים המקצועיים של משרד התרבות והספורט במסגרת קידום הליכי החקיקה, כולל הידרשות לרכיבי הביטוח שיחולו באופן קבוע, השלכות על מחיר כיסויים ביטוחיים שיירכשו באופן פרטי וכיוצא בזה.

יובל שטייניץ: יש לציין גם שבאגף שוק ההון במשרד האוצר אין התנגדות לביטול חובת הביטוח לפי חוק הספורט.

יובל שטייניץ: לכן הממשלה רואה את ההצעה בחיוב ומציעה לתמוך בה, כפוף להסכמת המציע שהחוק יתואם עם הממשלה בהמשך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: אם כן, הצעת החוק היא בתמיכת הממשלה, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת חוק הספורט (תיקון – מניעת תשלום כפל ביטוחים).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 29 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הספורט (תיקון – מניעת תשלום כפל ביטוחים), התשע"ו–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 29 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הספורט (תיקון – מניעת תשלום כפל ביטוחים), התשע"ו–2015, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/3071/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הספורט (תיקון – פטור ספורטאים מבוטחים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה, וגם היא בתמיכת הממשלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

מכלוף מיקי זוהר: חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, בהמשך להצעה הקודמת של חבר הכנסת רזבוזוב, הצעת החוק שלי היא בעצם קצת יותר רחבה – היא מכלילה בתוכה נושאים נוספים מעבר לבני-הנוער.

מכלוף מיקי זוהר: מובן שבהצעת החוק שלי כלולים גם בני-הנוער, וגם בהצעת החוק של רזבוזוב, לכן הצמדנו את ההצעות כדי להעביר אותן יחד פה במליאת הכנסת.

מכלוף מיקי זוהר: בהצעת החוק שלי יש תוספת – גם שחקנים בוגרים וגם ליגות מקומות עבודה.

מכלוף מיקי זוהר: יוצא היום מצב שיש כפל ביטוחי.

מכלוף מיקי זוהר: מאחר שיש שחקנים שמשחקים בליגה למקומות עבודה, אזי הם מבוטחים במסגרת מקום העבודה שלהם, ואם הם נפצעים זה בגדר פגיעה בעבודה.

מכלוף מיקי זוהר: כנ"ל גם לגבי שחקני קבוצת כדורסל או כדורגל או כל ענף אחר של שחקני ספורט מקצוענים הזוכים לשכר מאוד מאוד משמעותי ומבוטחים על-ידי הביטוח הלאומי.

מכלוף מיקי זוהר: במקרה של פציעה, שוב, הם יכולים לתבוע את הביטוח הלאומי, ואין טעם שהם יתבעו גם פוליסת ביטוח נוספת.

מכלוף מיקי זוהר: בסופו של דבר, יש כאן מצב של כפל ביטוחי.

מכלוף מיקי זוהר: את העול זה, את הנטל הכלכלי הזה, נושא הציבור, ואנחנו רוצים להסיר את הנטל הכלכלי הזה, ולכן הבאנו את הצעת החוק הזאת.

מכלוף מיקי זוהר: היא הצעת חוק טובה, הצעת חוק יעילה, היא גם לא עולה כסף לאוצר, אף שבאוצר הייתה דילמה כלשהי אם זה עולה להם יותר כסף.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו נברר אתם ונסביר להם שלא.

מכלוף מיקי זוהר: בהנחה שכולם מבינים את הרעיון, אנחנו בטוחים שכולם גם ירצו לתמוך בו, ואנחנו מבקשים את תמיכת כולם.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

טלי פלוסקוב: שוב, ישיב בשם שרת התרבות והספורט השר יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת מיקי זוהר, שרת התרבות והספורט עושה קצת ספורט עכשיו באפריקה, מתרוצצת בין ארבע מדינות יחד עם ראש הממשלה – –

יואל חסון: השרה הכי לא קשורה לנסיעה הזאת הצטרפה לראש הממשלה – – –

יובל שטייניץ: – – ולכן אני – – –

יואל חסון: לא שר האנרגיה, לדוגמה; לא שר התיירות, לדוגמה – – –

מכלוף מיקי זוהר: רגע, על זה נכתב השיר "למה לא אוגנדה?

מכלוף מיקי זוהר: "

יובל שטייניץ: יואל צועק כל כך חזק שאני לא שומע אותך.

מכלוף מיקי זוהר: – – – השיר "למה לא אוגנדה?

מכלוף מיקי זוהר: "

יובל שטייניץ: "למה לא אוגנדה?

יובל שטייניץ: " – אוקיי, כן.

יואל חסון: אפילו נשיא אוגנדה אמר: מה, השתגע הבלפור שלכם?

יואל חסון: רצה לסחוב אתכם לפה, לאוגנדה.

יואל חסון: הוא אמר – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יובל שטייניץ: הצעת החוק עוסקת במניעת תשלומים כפולים עבור ביטוח ספורטאים.

יובל שטייניץ: במקרה המדובר, ביטוח הספורטאים הנעשה מכוח חוק הספורט – לעומת הכיסוי הניתן על-פי חוק הביטוח הלאומי לספורטאים במסגרת הליגה למקומות עבודה ולספורטאים שספורט הוא עיסוקם ואשר מהווה עבורם מקור הכנסה.

יובל שטייניץ: הצעת החוק מציעה למעשה לחייב את גופי הספורט לבטח רק את השחקנים הבוגרים שאינם משתייכים למערכת החינוך ואינם זוכים – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי, אני שומעת אותך.

טלי פלוסקוב: נא להירגע, רבותי.

טלי פלוסקוב: מאוד קשה ככה לדבר מכאן, כשמדברים באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, אני שומעת את השיחה שלכם.

טלי פלוסקוב: בבקשה להירגע.

טלי פלוסקוב: וחבר הכנסת דוד ביטן, איך בלעדיך?

יובל שטייניץ: אפשר להמשיך?

טלי פלוסקוב: כן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: הצעת החוק מציעה, למעשה, לחייב את גופי הספורט לבטח רק את השחקנים הבוגרים שאינם משתייכים למערכת החינוך ואינם זוכים לשכר חודשי בסכום שהוא בגובה שכר המינימום הקבוע בחוק שכר מינימום או בסכום העולה עליו.

יובל שטייניץ: משרד התרבות והספורט מייחס חשיבות רבה לעידוד הספורט, בוודאי בכל הקשור לספורט תחרותי, ופועל להפחתת עלויות ככל הניתן לצורך עידוד הפעילות האמורה.

יובל שטייניץ: הדבר עולה בקנה אחד עם המאמצים להפחתת יוקר המחיה.

יובל שטייניץ: בהתאם לכך, אנחנו תומכים בהצעת החוק, שיש בה לסייע להורדת נטל כלכלי מהספורטאים ומאגודות הספורט.

יובל שטייניץ: יש לציין כי פרטי ההצעה, אם המציע מיקי זוהר מסכים, יסוכמו עם הגורמים המקצועיים של המשרד במסגרת קידום הליכי החקיקה, ובכלל זאת מיפוי הנתונים, מתן מענה לפערים בין הפוליסות, ככל שקיימים, וכיוצא בזה.

יובל שטייניץ: אתה מסכים לתנאי הזה?

מכלוף מיקי זוהר: כן.

יובל שטייניץ: אז הממשלה מציעה לתמוך בהצעת החוק שלך.

יובל שטייניץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יובל שטייניץ.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו כעת נצביע על הצעת חוק הספורט (תיקון – פטור ספורטאים מבוטחים), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הספורט (תיקון – פטור ספורטאים מבוטחים), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 33 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הספורט (תיקון – פטור ספורטאים מבוטחים), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2496/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: גם החוק הזה בתמיכת הממשלה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת מרגי, עד עשר דקות.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, הצעת החוק הזאת באה להשלים תיקון לחוק שחוקק בכנסת התשע-עשרה.

יעקב מרגי: בכנסת התשע-עשרה חוקק חוק פיקוח על בתי-ספר שהוסדרה בו סוגיית השעיית עובד חינוך שהוגש נגדו כתב-אישום בעבירות מין או עבירות אלימות חמורות בקטין חסר ישע.

יעקב מרגי: בזמנו, בזמן החקיקה, היה רצון להסדיר גם את סוגיית השעיית עובד שירות במוסדות החינוך שאינו עובד מדינה או עובד רשות מקומית, ויש בסביבת בתי-הספר עובדים רבים שהם בסטטוס החוקי הזה.

יעקב מרגי: אך מתוך רצון שלא לעכב את החקיקה בכנסת התשע-עשרה, הוחלט להתמקד רק בעובדי חינוך, והיום אני מביא בפניכם את התיקון המשלים, את אותה חקיקה, כדי שסביבת בתי-הספר תהיה בטוחה יותר.

יעקב מרגי: אומנם על-פי סדר הדין הפלילי בישראל אדם הוא בחזקת חף מפשע כל עוד לא הוכח אחרת, ועם זאת, ההליכים הפליליים עשויים להימשך חודשים רבים, אפילו שנים.

יעקב מרגי: עם כל זאת, עלינו מוטלת החובה להבטיח את שלומם ואת רווחתם של התלמידים.

יעקב מרגי: לכן, יש לעשות הכול, מאז הוחלט להגיש כתב-אישום, כדי להרחיק את החשוד מסביבתו של התלמיד, מתוך רצון להגן על התלמיד ולספק לו סביבת לימודים הוגנת, רגועה ובטוחה.

יעקב מרגי: אני חייב לציין, ברשותכם, שהצעת חוק דומה לזו הוגשה כבר בכנסת הקודמת על-ידי כמה חברי כנסת, ובהם חברת הכנסת לשעבר פנינה תמנו-שטה, ובכנסת העשרים על-ידי חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי הכנסת, והייתי חייב להציג זאת, כי מגיע להם.

יעקב מרגי: תודה רבה גם לממשלה על שהחליטה לתמוך בתיקון לחוק, ולחברי הכנסת שיתמכו בחוק.

יעקב מרגי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – השעיית עובד שירות).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 31 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק פיקוח על בתי-ספר (תיקון – השעיית עובד שירות), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, לפרוטוקול, נא להוסיף אותו – כתומך, אני מבינה, נכון?

טלי פלוסקוב: תודה, רבותי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2898/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – מידע בגין אשפוז), התשע"ו–2016, של חברות הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואורלי לוי אבקסיס.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הזאת גם כן בתמיכת הממשלה, ותנמק אותה חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: בדרך כלל אני מנצלת כמעט את כל העשר, היום זה ייקח דקה, אז תזכרי לי את זה, על החשבון.

קריאה: – – –

שולי מועלם-רפאלי: רגע, ביקשו ממני לחכות.

שולי מועלם-רפאלי: להתחיל?

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: חברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, הצעת החוק שאנו מעלות בפניכם לאישור נועדה להסיר מעל מטופלים התנהגות ביורוקרטית שמתקיימת בין גורמי הצלה ובתי-החולים במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: זאת הצעת חוק כל כך הגיונית ופשוטה, ולכן כל ההסבר שלי מתמצה בדקה אחת של דיבור, כי זה כל כך ברור שצריך תיקון.

שולי מועלם-רפאלי: היום, לצורך גביית תשלום עבור הסעה של מגן-דוד-אדום או ארגון הצלה אחר של מטופלים לבתי-חולים, נדרש למגן-דוד-אדום ולארגונים האחרים לדעת אם המטופל אושפז או לא, כדי לדעת אם לשלוח את דרישת התשלום לקופת-החולים – במידה שהמטופל אושפז, או למטופל עצמו – במידה שלא, ואז ההתחשבנות היא בין המטופל לקופה שלו.

שולי מועלם-רפאלי: אולם, במציאות היום בתי-החולים מתעכבים במסירת המידע, דבר שגורם לאי-הסדרת התשלום, ולעתים מגיעות למטופלים אחרי זמן רב דרישות תשלום עבור אשפוזים, שצוברות כבר הרבה הרבה הרבה – חוב נוסף.

שולי מועלם-רפאלי: ארגוני ההצלה בישראל הם לא חברות הסעות; הם לא מספקים שירותים בחינם.

שולי מועלם-רפאלי: האמבולנסים הם כלי רכב שעלות החזקתם גבוהה, וברור לכולנו שצריך לשלם על השירות החשוב הזה של הפינוי של מטופלים לבתי-החולים.

שולי מועלם-רפאלי: לא ראוי ולא נכון שמטופלים ימצאו עצמם נרדפים בדרישות תשלום לכיסוי עלויות פינוי, כאשר לא הם בכלל אלה שאמורים לשלם על זה אלא קופות-החולים.

שולי מועלם-רפאלי: הביורוקרטיה והפרוצדורות בין בתי-החולים, ארגוני ההצלה – ובראשם מגן-דוד-אדום – וקופות-החולים, לא יכול להות שתיעשנה על גבם של המטופלים.

שולי מועלם-רפאלי: על כן, הצעת החוק שאנו מגישות בפניכם היום קוראת לבצע דבר פשוט, והוא לחייב את בתי-החולים למסור את המידע הבסיסי הזה בדבר אשפוז מטופלים בתוך 14 יום לארגוני ההצלה שפינו אותם, ובכך להקל את הסדרת התשלום לגבי כלל המטופלים.

שולי מועלם-רפאלי: לפיכך, אני מניחה שכל חברי הבית יתמכו בהצעת החוק החשובה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה, במקום שר הבריאות, השר יובל שטייניץ – משיב בשם שר הבריאות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, המציעה שולי מועלם, חברת הכנסת שולי מועלם – אני מקריא כמובן בשם – – –

יצחק וקנין: שר הבריאות.

יובל שטייניץ: – – – בשם הממשלה ובשם שר הבריאות הרב ליצמן: הצעת חוק מגן-דוד-אדום המאפשרת העברת מידע למד"א בגין אשפוז היא הצעת חוק חשובה ומשמעותית.

יובל שטייניץ: ההצעה היא חלק ממהלך רחב יותר של התחשבנות ישירה בין קופות-החולים לבין מד"א על מנת לשפר את השירות לאזרח ולהקל את מיצוי זכויותיו.

יובל שטייניץ: כאשר יימסר למד"א מידע על מטופלים הזכאים למימון תוכל להתבצע גבייה ישירה ללא עירובו של המטופל.

יובל שטייניץ: כלומר, יש פה הקטנת הביורוקרטיה והנטל הביורוקרטי על האזרח.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת – מודיע משרד הבריאות – בכוונתנו לשקול את ההסדר המדויק שבו יימסר מידע, הן על מנת להגן על פרטיות המטופלים והן על מנת לערב את הגורמים המתאימים בהליך.

יובל שטייניץ: לכן, עמדת הממשלה היא כי לצורך המשך הליך החקיקה תידרש הסכמתי – כלומר, הסכמתו של שר הבריאות ליצמן – והסכמת שרי המשפטים והאוצר, בכוונה להביא להסדר טוב ומאוזן לכלל המבוטחים.

יובל שטייניץ: האם המציעה חברת הכנסת שולי מועלם מסכימה לתנאי הזה?

יובל שטייניץ: אז אני רוצה לומר גם בשמי, אני מאוד משבח את ההצעה הזאת.

יובל שטייניץ: כל דבר שאפשר לעשות כדי להקטין את הנטל הביורוקרטי, ההתרוצצות של האזרחים, בעיקר של אזרחים שלעתים הם חולים או מטפלים בבני משפחתם החולים – מבורך.

יובל שטייניץ: ולכן אני חושב שזאת הצעה מצוינת על פניה.

יובל שטייניץ: אני מודה לך, ומקווה שבתיאום, ההצעה הזאת גם תזכה להשלמה.

יובל שטייניץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לשר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – מידע בגין אשפוז), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – הצבעה בקריאה טרומית; מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מגן-דוד-אדום (תיקון – מידע בגין אשפוז), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 37 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יחיאל חיליק בר: – – – אני מבקש בחוקה.

יצחק וקנין: ועדת החוקה?

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: זה ילך לוועדת הכנסת.

יצחק וקנין: ועדת הכנסת תחליט לאן זה יועבר להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2736/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – החמרת ענישה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת טלי פלוסקוב וקבוצת חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברי הכנסת, בישראל פועלים כיום כ-5,000 מורי דרך מוסמכים, ונקבע כי בישראל יפעלו אך ורק מורי דרך בעלי רישיון.

טלי פלוסקוב: קבלת רישיון מחייבת השתתפות בקורס בפיקוח משרד התיירות, אשר בסיומו נדרשים המועמדים לעבור בחינת הסמכה.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שהרעיון להצעת החוק הזאת נולד בפגישה שקיימתי עם נציגי ארגון מורי הדרך; יותר נכון, עם שני מורי דרך שמדברים בשפה הרוסית והם היו בהדרכה של קבוצות בירושלים, כשלידם היו קבוצות אחרות והמדריכים שם היו ממדינה אחרת, שכנה למדינת ישראל, והתיירים היו אלה שנכנסו למדינת ישראל ליום אחד.

טלי פלוסקוב: וממה שהם סיפרו לי על מה שהם שמעו בהדרכה הזו, הבנתי שמישהו צריך לשים סוף לתופעה הזאת.

טלי פלוסקוב: כי התברר שאנשים שם מספרים על המדינה שלנו דברים שאף אחד מאתנו לא מכיר, למשל, שבירת מדינת ישראל היא תל-אביב.

טלי פלוסקוב: אני כבר לא מדברת על הדברים הלא-מדויקים שמספרים ודברים שמדברים בכלל על מדינת ישראל, שגם פוגעים בתדמיתה של מדינת ישראל, ומי שעושה את זה, כמובן, אנשים שלא עברו הכשרה מקצועית ולא קיבלו תעודה באישור של משרד התיירות.

טלי פלוסקוב: אני, כיושבת-ראש שדולת התיירות, מאמינה שתיירות נכנסת היא אחד ממנועי הצמיחה המשמעותיים שיש לכלכלת ישראל.

טלי פלוסקוב: מדריכי טיולים שהם חאפערים ומאכערים, אשר מספקים הדרכה ברמה נמוכה ומעוותת, פוגעים ברצון שלנו להפוך את ישראל לא רק ל-High-tech nation, מדינת היי-טק, כמו שאנחנו מדברים, אלא גם ל-Tourist nation, מדינת התיירות.

טלי פלוסקוב: קודם כול, אני מאוד מודה ושמחה ששר התיירות נמצא כאן בדיון הזה, כי שיתוף הפעולה שיש לנו מאז שאתה, השר יריב לוין, נכנסת לתפקיד, זה משהו יוצא מן הכלל, ואני מרגישה שבאמת תיירנים בכל הפורומים שאנחנו נמצאים, גם ביחד וגם בנפרד, באמת מלאים הערכה למה שקורה בתחום התיירות לאחרונה.

טלי פלוסקוב: ואני מקווה באמת שהמגמה תימשך, במיוחד לאור הגדלת תקציבים לשיווק וכל העבודה שאנחנו עושים בעולם כולו על מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אני בטוחה שאין פה חבר כנסת שלא יסכים עם האמירה שדרך התיירות אפשר להגיע להמון דברים שאנחנו לא מצליחים להגיע, לא בצורת ההידברות ולא בפגישות האחרות.

טלי פלוסקוב: תיירות היא כלי ודרך להכיר את המדינה, להכיר את העם, להכיר את כל אחד מאתנו, שאנחנו בני-אדם ורוצים שלום ורוצים באמת לחיות יחד עם כל העולם – לא הפעלת את השעון, נתת לי ככה?

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אבל אני באמת לא אדבר יותר – – –

יצחק וקנין: אמרו לי שזה פחות מעשר דקות.

טלי פלוסקוב: אני פתאום הסתכלתי וראיתי שאין לי שעון.

טלי פלוסקוב: אז קודם כול, תודה לך, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: ומה שקורה בהצעת החוק הזו – אגב, בחוק שירותי תיירות, נכון להיום, קיימת ענישה של אלה שמתחזים למורי דרך, אבל תצחקו או לא, הקנס שרשום בחוק עדיין רשום בלירות.

טלי פלוסקוב: תבינו כמה שנים אף אחד לא נכנס לנישה הזו, ובוודאי ובוודאי שמספר הפקחים שקיימים במשרד התיירות לא מספיק כדי לעשות את כל העבודה שצריכים לעשות גם בירושלים, גם בתל-אביב, גם בנצרת ובכל המקומות האחרים.

טלי פלוסקוב: אז מה בעצם הצעת החוק שלי אומרת?

טלי פלוסקוב: קודם כול, כמובן, אנחנו הולכים לשנות את זה לשקלים, ואנחנו אומרים שהקנס ליחיד צריך להיות 5,000 שקלים, ולתאגיד 50,000 שקל, וגם, רבותי, מאסר בפועל.

טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שבן-אדם, על האדמה של המדינה שלי, המדינה שלנו, מספר על המדינה שלנו דברים שרחוקים מאוד מהמציאות.

טלי פלוסקוב: ואני מקווה מאוד, כבוד השר, שבכסף שאתה תאסוף מהעוברים על החוק האלה אתה תוכל לגייס יותר פקחים, כדי שיוכלו לעשות את העבודה הזאת בצורה איכותית ונכונה בכל מקום בארץ, כך שכולם ידעו שלמדינת ישראל לא נכנסים כדי לעקוף את החוק.

טלי פלוסקוב: אני רוצה, כמובן, מעבר לתודות לשר התיירות, להודות גם לכל מי שתמך בהצעת החוק הזאת בוועדת השרים ול-28 חברי הכנסת שהצטרפו אלי בהגשת הצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: וכמובן, אני מבקשת מכולם לתמוך בה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יצחק וקנין: ישיב שר התיירות יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, ראשית אני רוצה לברך באמת בברכה חמה את חברתי חברת הכנסת טלי פלוסקוב על הצעת החוק הזו, כחלק מהפעילות שלה כראש שדולת התיירות, שמובילה הרבה מאוד מהלכים חשובים, גם כדי להעלות את המודעות לחשיבות של הענף הזה, לפוטנציאל שלו, וגם כדי לקדם את הנושאים השונים שנוגעים אליו.

יריב לוין: אני חושב שהצעת החוק הזו נוגעת באחת הנקודות החשובות שאנחנו עוסקים בהן ושבהחלט מחייבות שיפור ותיקון, והיא סוגיית אכיפת או מניעת ההדרכה הבלתי-חוקית.

יריב לוין: אני חושב שלא במקרה יש צורך בקבלת רישיון כדי לשמש מורה דרך.

יריב לוין: אני גם מוכרח לומר שבמשרד התיירות יש מערכת שלמה שמטפלת בהכשרת מורי הדרך, עושה עבודה מצוינת.

יריב לוין: באמת, אני חושב שמורי הדרך, כשהם מסיימים ומקבלים את הרישיון, הם אנשים בעלי ידע עצום, בעלי יכולת, בעלי היכרות של הארץ, והם נותנים שירות מאוד חשוב לתייר, ולכן גם משפרים מאוד את המוצר התיירותי שלנו.

יריב לוין: זה גם לא סוד שתופעה של הדרכה בלתי חוקית פוגעת לא רק בטיב השירות שמקבלים התיירים במוצר התיירותי, אלא שלצערי הרב, אדוני היושב-ראש, היא מנוצלת גם לא פעם על-ידי גורמים שאפשר לומר בלשון ברורה שהם פשוט גורמים העוינים את המדינה, שמציגים מציאות שאין לה שום קשר לאמת, לא ההיסטורית ולא האחרת.

יריב לוין: לכן אני חושב שקיום מערך הכשרה, קיום צורך ברישיון, ובוודאי אכיפה על מנת שמי שאיננו מורשה לא יוכל לעסוק בתחום הזה, זה עניין חיוני ודרוש.

יריב לוין: אנחנו מקיימים וקיימנו לא מעט מבצעי אכיפה, שמתקיימים גם באופן שוטף וגם כמבצעים מיוחדים.

יריב לוין: לאחרונה נתתי הנחיה לשתף בכל מבצע כזה שוטר, על מנת שתהיה יותר יכולת אכיפה בפועל, והמשרד מממן את עלות השיטור במקרה הזה.

יריב לוין: אבל צודקת לחלוטין חברת הכנסת פלוסקוב בכך שלא רק שהענישה איננה מספיקה, אלא אני אומר יותר מזה: אני חושב שהכלים אינם מספיקים; ואנחנו עוסקים ממש בימים אלה במשרד בגיבוש תיקונים לחוק שירותי תיירות בשורה של נושאים, ובראשם בנושא הזה, כדי להתאים את הענישה, ובראש ובראשונה את הכלים למה שנדרש על מנת באמת לטפל בתופעה הזאת כפי שצריך.

יריב לוין: וכשאני מדבר על כלים, אני אתן רק דוגמה אחת: כאשר אתה עוצר או תופס אדם שמבצע הדרכה בלתי חוקית, היום אתה שולח לו איזו הודעת קנס, לא תמיד הוא אפילו נמצא בתוך תחומי מדינת ישראל לאורך זמן כדי שאפשר יהיה לגבות את הקנס הזה, והמשמעות של העניין הזה היא מוגבלת עד כמעט לא קיימת.

יריב לוין: אנחנו בוחנים כמה אפשרויות אחרות.

יריב לוין: אני אתן דוגמה: להטיל אחריות על אותה חברת תיירות, על אותה חברה שאחראית לאוטובוס שנוסע וכן הלאה, על מנת שתהיה כאן כתובת מוחשית ואחריות אמיתית שתחול לא רק על מי שמדריך באופן בלתי חוקי, אלא גם על מי ששכר את שירותיו ועובד אתו.

יריב לוין: בצורה הזו אני חושב שנוכל לשפר באופן דרמטי את היכולת שלנו לאכוף את הנושא הזה ולהפסיק את התופעה הפסולה הזו.

יריב לוין: בין היתר, יש בהחלט צורך בהעלאה של סכומי הקנסות.

יריב לוין: אני חושב שחשוב לומר שהדרך של הטלת קנסות באמצעות הליך שיפוטי היא בעייתית, היא אטית מאוד, היא מסורבלת.

יריב לוין: נדמה לי שיותר נכון ללכת לדרך של הטלת קנסות מינהליים.

יריב לוין: לכן אנחנו הצענו שבאמת כל הנושא הזה ייבחן, והגענו – אני מניח שזה מקובל על המציעה – שהמשך קידום הליכי החקיקה יהיה בהסכמה, הן של משרד התיירות והן של משרד המשפטים, מתוך כוונה לקדם את העניין.

יריב לוין: בדרך כלל, חברת הכנסת פלוסקוב, כידוע, אומרים שאם יש הצעת חוק ממשלתית, בואו נחכה; אני בהחלט מוכן להתקדם כאן.

יריב לוין: אני מקווה שנביא את הצעת החוק הממשלתית כמה שיותר מהר.

יריב לוין: אם זה ישתלב – מה טוב.

יריב לוין: אם זה לא ישתלב, ונוכל חלק מהדברים לתקן עוד קודם – גם כן טוב.

יריב לוין: אני בהחלט מבקש מהמליאה, בכפוף להסכמות כפי שציינתי קודם, לאשר את הצעת החוק בקריאה הטרומית.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין, שר התיירות.

יצחק וקנין: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, סגנית היושב-ראש, מסכימה להתניות, נכון?

טלי פלוסקוב: כן.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – החמרת ענישה), התשע"ו–2016 – קריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי תיירות (תיקון – החמרת ענישה), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 28 בעד, שלושה מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: פרסום תכנים ברשתות החברתיות המעודדים וקוראים לעשיית מעשי טרור

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום – פרסום תכנים ברשתות החברתיות המעודדים וקוראים לעשיית מעשי טרור, הצעות שמספרן 4220, 4245, 4252, 4256, 4264 ו-4278.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – חברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא מסכימה להתחלף, ולכן רויטל סויד תהיה השנייה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, אבל מי שאמור לענות לנו על ההצעה לסדר-היום זה – כל העניין, שהוא ישמע.

טלי פלוסקוב: קראנו לו, אבל את יכולה להמשיך.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: טוב, אז מה שיש לי לומר לו אני אגיד לו כשהוא ייכנס.

טלי פלוסקוב: כן.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, אין כאן שר.

טלי פלוסקוב: השר שטייניץ פה.

מירב בן ארי: הנה, יש.

מירב בן ארי: סליחה, לא ראיתי אותו.

מירב בן ארי: אדוני השר, כנסת נכבדה, אני יזמתי את הדיון בנושא הזה של הפייסבוק בכנסת כי אני חושבת שהשר גלעד ארדן התמודד באומץ רב והחליט החלטה שהיא לא כזאת פופולרית – לצאת ולהתמודד בעצם נגד החברה או הטייקון או המונופול הגדול בעולם, חברת פייסבוק.

אראל מרגלית: זה נראה לך חכם, מה שהוא עשה?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אני אגיד מה אני חושבת על זה, אל תדאג.

מירב בן ארי: 1.65 מיליארד אנשים בעולם משתמשים בפייסבוק.

מירב בן ארי: פייסבוק, מה שהיא אמורה לעשות, ברמת העיקרון, זה לחבר בין אנשים, אבל לצערנו החיבור הזה גם יוצר הרבה פעמים ביטויים של שנאה, ואף הסתה לרצח.

מירב בן ארי: בנוסף, אני רואה בפייסבוק סוג של כלי צבוע, בעיני, ואני אתן דוגמה.

מירב בן ארי: יש ארגון שנקרא "שורת הדין", שעשה ניסוי והקים שתי קבוצות: קבוצה אחת נגד פלסטינים, וקבוצה אחת שהסיתה נגד ישראלים.

מירב בן ארי: על שתי הקבוצות האלה, של ההסתה גם נגד ישראלים וגם נגד פלסטינים, הגישו בקשה לפייסבוק לחסום את התכנים.

מירב בן ארי: אם אני אשאל אתכם מי הוסר באותו היום מפייסבוק, התשובה תהיה ברורה, כי מי שהוסר באותו היום היו המסיתים נגד הפלסטינים.

מירב בן ארי: את ההסתה נגד ישראלים לקח להם כמה חודשים עד שהם החליטו להסיר מסדר-היום.

מירב בן ארי: אז לא רק שאני חושבת שהוא צודק – אגב, למה שאמרת, חבר הכנסת אראל מרגלית, אני גם חושבת שזה ארגון שהוא צבוע.

אראל מרגלית: מי?

מירב בן ארי: פייסבוק, ואני אגיד לך למה.

מירב בן ארי: לא שמעת עכשיו את ההשוואה שעשו "שורת הדין" בין שני ארגונים, אבל אני חושבת שאנחנו נתקלים בצביעות והסתה קבועה נגד ישראלים ונגד יהודים, שמשום מה עומדת מולן חברה עצומה חסרת אונים.

מירב בן ארי: הבעיה העיקרית בעיני היא לא רק הצביעות והיא לא רק חוסר השוויון והיא לא רק באמת התירוץ של פייסבוק: רגע, אנחנו רק שמנו תמונה של דגל וסכין; מה אנחנו אשמים שהתגובות של המגיבים היו על אותו דגל וסכין?

מירב בן ארי: הרי אנחנו לא אחראים גם למה שאנשים מגיבים.

מירב בן ארי: אז מסתבר שכן, יש אחריות, ואי-אפשר לגלגל כל הזמן את האחריות למשתמשים.

מירב בן ארי: אי-אפשר להסיר את האחריות, כי לחברת פייסבוק יש אחריות.

מירב בן ארי: וכן, אני תומכת בשר גלעד ארדן, וחבל שהוא לא פה, כי אם הוא היה פה הייתי אומרת לו שזה מאבק לגיטימי וזה מאבק צודק, וזה מאבק לא פופולרי, כי כולם אוהבים את הפייסבוק, אבל מצד שני – אי-אפשר לשמוע כלום.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, אם אתם רוצים לדבר, תצאו החוצה ושם תנהלו את השיחה.

טלי פלוסקוב: זה מפריע לנואמים כאן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד משפט אחרון על צביעות, עוד משהו שחשוב שתדעו.

מירב בן ארי: אם היום עולה תמונת עירום בפייסבוק, זה עניין של דקות – יש צוות מדהים שמוריד את התמונה הזאת.

מירב בן ארי: מוריד אותה.

מירב בן ארי: שמעתי את הכתבת סמדר שיר, ששמה איזה תמונה כזאת – אפילו לא עירום, דומה לעירום – ובאותו יום סגרו לה את העמוד.

מירב בן ארי: סגרו לה את העמוד ולו רק בשל החשש של עירום.

מירב בן ארי: אז אני שואלת:

מירב בן ארי: למה אין אותה התגייסות בהסתה נגד ישראלים כמו שיש בעירום?

מירב בן ארי: והבעייתיות הכי חמורה בעיני היא שבסופו של דבר הנזק שנגרם לאזרחי ישראל בגלל ההסתה הפוגענית בפייסבוק הוא נזק, כמו שאנחנו רואים, בלתי הפיך וקשה.

מירב בן ארי: פייסבוק, אם הייתה מדינה – מה שבטוח, דמוקרטית היא לא.

מירב בן ארי: היא המחוקקת – – –

מאיר כהן: את מדברת שבע דקות.

מאיר כהן: מה זה אין שר?

מאיר כהן: אבל יש פה שר.

מירב בן ארי: אין שר.

טלי פלוסקוב: לא, שטייניץ כאן, אבל השר גלעד לא יגיע.

מירב בן ארי: הוא לא יגיע?

טלי פלוסקוב: כן, אז אני מבקשת לסכם, חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: לא, אני מסכמת.

מירב בן ארי: משפט אחרון שבאתי לומר ועצרת אותי באמצע – שאם פייסבוק הייתה מדינה, מה שבטוח, שהיא לא הייתה דמוקרטית, כי היא גם מחוקקת, גם שופטת וגם מבצעת.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

מירב בן ארי: לא, רויטל סויד במקום.

טלי פלוסקוב: רויטל במקום?

טלי פלוסקוב: זה מה שרשום אצלי.

טלי פלוסקוב: אז חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: חברת הכנסת לביא ויתרה כי יש לי – הוועדה למינוי דיינים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, אני לא מאשימה את פייסבוק בגל הטרור שיש לנו פה בארץ בשום דרך וצורה שהיא.

רויטל סויד: יש אנשים אחרים שצריך להאשים אותם.

רויטל סויד: אני כן מאשימה את פייסבוק בכך שהם אינם עושים מספיק, אם בכלל, כדי להסיר תכנים מסיתים לטרור מהרשת.

רויטל סויד: הגשתי הצעת חוק לפני כשבועיים – חתומים עליה 21 חברי כנסת מהבית הזה – שקוראת לפייסבוק לנטר הסתה לטרור, להסיר הסתה לטרור, ואם לא – הם ייקנסו ב-300,000 ש"ח עבור כל פרסום שכזה.

רויטל סויד: ומדוע?

רויטל סויד: כי פייסבוק היא מדינה עם אזרחים רבים, מדינה עם זכויות ללא חובות, מדינה שבה מתנהלת הסתה לטרור, והיא לא מגינה על אזרחיה, עלינו.

רויטל סויד: לפני כשנה, בתחילתו של גל הטרור, פניתי למר סיימון מילנר, אחראי מדיניות פייסבוק באירופה, במזרח התיכון ובדרום-אמריקה, ודרשתי ממנו שיסירו כל הסתה לטרור, כזאת שקוראת לעשיית מעשה: אימאמים במסגדים שקוראים לרצוח יהודים, סרטוני "עשה זאת בעצמך" כיצד לקחת סכינים ולרצוח יהודים – לזה אני קוראת הסתה לטרור.

רויטל סויד: זה מה שמניע, בין היתר, טרור יחידים.

רויטל סויד: תשובתו הייתה: אנחנו עדים למצב הרגיש אצלכם.

רויטל סויד: כל דבר שתדווחו לנו, נסיר אותו, על אלימות – הוא לא השתמש במילה טרור; על האלימות.

רויטל סויד: ומובן שאנחנו איננו יכולים להגיע לאותם תכנים בערבית, ומהפיד שלנו נחסכות כל ההסתות לטרור; ועכשיו אנחנו יודעים בבירור לומר שפייסבוק כן מסיטה תכנים על טרור.

רויטל סויד: היכן?

רויטל סויד: באירופה.

רויטל סויד: זו החלטה שהיא קיבלה לפני כחודש, לנוכח גל פיגועי הטרור באירופה.

רויטל סויד: אבל אצלנו – לא.

רויטל סויד: אז פייסבוק לא אחראית לטרור אצלנו בשום דרך וצורה שהיא, אבל פייסבוק יכולה לסייע במניעה שלו, וזו הצעת החוק שהגשתי.

רויטל סויד: לא יכול להיות שחברה תיהנה מרווחים כלכליים ומסחריים בזכות הרגלי הצריכה והגלישה שלנו – יש גם אומרים שהם עוקבים אחרינו לצורך זה ומאזינים לנו – אבל באותה מידה לא תגן עלינו מפני הטרור.

רויטל סויד: זו הצעת החוק שהגשתי: לנטר, להסיר, ולא – תשלום של 300,000 ש"ח על כל פרסום.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב.

עליזה לביא: אני, אני עכשיו.

טלי פלוסקוב: אה, אתם פשוט התחלפתן?

טלי פלוסקוב: אז בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא, ואחריה – אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות, גברתי.

עליזה לביא: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עליזה לביא: הצטרפתי גם אני להצעה של חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי.

עליזה לביא: הסתה זו הסתה; הסתה לטרור היא הסתה – ומדינת ישראל לא נמצאת במקום הזה לבד.

עליזה לביא: רק לפני חודשיים השתתפתי בכנס נגד האנטישמיות בברלין, שבין היוזמים שלו הייתה גם אנגלה מרקל, והיו שם שרי משפטים רבים ממדינות אירופה.

עליזה לביא: דיבר שם שר המשפטים הגרמני, דיבר שם שר המשפטים הבריטי, והאוסטרלי.

עליזה לביא: וכולם דיברו על מופע האימים של האנטישמיות ברשתות – ברשת הפייסבוק בכלל וברשתות אחרות בפרט – ואיך מתמודדים, ואיך עושים.

עליזה לביא: ההתמודדות בסוגיה הזאת חייבת להיות של מדינות; ומדינת ישראל, ראוי לה שבאמת החוק שמוצע גם על-ידי השר ארדן ושרת המשפטים שקד יבוא, ויבוא מהר.

עליזה לביא: אנחנו לא רוצים לסגור את פייסבוק; כולנו נהנים משירותי פייסבוק, ממה שהיא מביאה לתוך חיינו, אבל אי-אפשר לבוא בשם חופש הביטוי ולאפשר כל הסתה פרועה שנעשית כאן וקריאה לרצח.

עליזה לביא: ולא אחת אנחנו רואים איך בעצם הרוצחים הבודדים שיוצאים, יוצאים בהכוונה ובהנחיה בפייסבוק.

עליזה לביא: אנחנו רואים שכשפונים לפייסבוק, אם זו מדינה כמו צרפת – אז על-פי דוח השקיפות של פייסבוק, ב-2015, לאחר פנייה של ממשלת צרפת – 37,695 פניות, הוסרו והורדו פריטים.

עליזה לביא: הודו: 14,971 הורדו והוסרו על-פי בקשת הממשלה; ועל-פי בקשת ישראל מעט מאוד: 263 פרטי תוכן בהתאם לבקשה.

עליזה לביא: כלומר, אנחנו רואים גם את הפרופורציה ואת המענה, ואני לא אחזור על דברי חברותי על איך צריך להיות.

עליזה לביא: אז חייבים להבין שפייסבוק היא הרשת החברתית שנעשים בה דברים, ולבוא ולומר שבשם חופש הביטוי אנחנו לא יכולים לבוא ולדרוש, זה מגוחך, כי מדינות העולם כולן מבינות את האימה ואת האיומים שנעשים ברשת הזאת.

עליזה לביא: גרמניה היא המדינה היחידה היום בעולם שפייסבוק מתאימה את תנאי השימוש שלה למערכת החוק בה.

עליזה לביא: יש לנו מודלים איך אפשר לבוא ולעשות, והחוק שמובא היום צריך לעבור במדינת ישראל במהירות, כי הרצח הבא קורה, והוא קורה דרך הרשת החברתית.

עליזה לביא: ואם המענה לא יינתן והפיקוח לא ייעשה, לא נוכל לבוא ולומר שלא ידענו ולא ראינו.

עליזה לביא: יש פה הבנה בין-לאומית להתמודדות עם התופעה הנוראית הזאת של דפים שקוראים באופן ברור לרצח של יהודים, לאלימות נגד יהודים, לביצוע פיגועי טרור, ואשר ממשיכים להתקיים ולפעול על הפלטפורמה הזאת של פייסבוק.

עליזה לביא: הסתה – לא, חופש ביטוי – כן.

עליזה לביא: צריכים להיות גבולות ברורים, ואני תומכת גם בשר ארדן וגם בשרה שקד; בחוק.

עליזה לביא: יש לנו ממי ללמוד ולהצטרף – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עליזה לביא: – – – גם בנושאים של אנטישמיות, גם בנושאים של הסתה.

עליזה לביא: כשרוצים לבוא ולהתמודד – יודעים; יש הדרך, יש המודלים לחיקוי שקיימים בעולם, ושיתוף פעולה הוא נכון, ועכשיו.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: עכשיו חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

אורי מקלב: גברתי היושבת-ראש, תודה, מכובדי השר – אני מניח שהוא נמצא פה – חברי חברי הכנסת, הנוסח שעל סדר-היום הוא קצת מעודן.

אורי מקלב: במציאות, ההסתה והלמידה על טרור הן הרבה הרבה יותר גדולות, הרבה יותר רחבות, משפיעות מאוד על מעשי טרור.

אורי מקלב: לא צריך להיות מומחה גדול כדי להבין שמפגע בודד, מפגע יחיד, נער בן 17 שהולך ומבצע פיגוע, הולך ורוצח נערה צעירה בשנתה – יש לזה הסתה מוקדמת שלא הגיעה מארגוני טרור, אלא בתוך הבית שלו יש לו ארגון טרור, שזה הפייסבוק וההסתות שנמצאות שם.

אורי מקלב: התפרסם שלשום, גברתי היושבת בראש, בעיתונות על חקירתם של המחבלים שהיו בשרונה – מה הם עשו?

אורי מקלב: הם הטבילו את הסכין שלהם ברעל עכברים או בחומרים אחרים, כדי להגביר את התוצאות ואת האפקטיביות של הפיגוע.

אורי מקלב: בוועדת המדע והטכנולוגיה, בחודשים האחרונים נחשפנו לסרטים כאלה ולהסתות כאלה, דברים שאי-אפשר להאמין.

אורי מקלב: מזעזע לראות איך ההסתה נוגעת בנקודות – אפשר "להבין" איך אחרי זה נערים, מבוגרים, עושים את זה אחרי שהם רואים דבר כזה: גם ההסתה קשה מאוד, וזו גם למידה, מלמדים אותם איך לעשות את זה – איפה הנקודות הרגישות, איך להגיע, איך לעשות עם הסכין.

אורי מקלב: ואנחנו רואים איך זה עובד בשטח.

אורי מקלב: זאת אומרת, אנחנו מדברים כאן על קריאה לרצח ממשי, שזה הרבה יותר מהסתה, זה חלק ממעשה טרור.

אורי מקלב: בעצם, מי שמעלה את זה – ואם לחברת פייסבוק יש השפעה, היא שותפה לעניין הזה.

אורי מקלב: אי-אפשר להתעלם.

אורי מקלב: גם בעידן שאנחנו נאורים מאוד ופתוחים מאוד ואנחנו לא סוגרים שום דבר ואין סתימת פיות ואפשר לעשות הכול – יש גם לזה קווים אדומים, וכאן נמצאים הקווים האדומים.

אורי מקלב: אני רק רוצה לציין מה שאמרו חברי קודם.

אורי מקלב: נציג חברת פייסבוק הגיע לארץ במיוחד לשני דיונים שוועדת המדע והטכנולוגיה קיימה בתקופה האחרונה.

אורי מקלב: זאת הייתה הפעם הראשונה שהוא הגיע לכנסת.

עליזה לביא: לא מפה, אתה הזמנת אותם מחוץ לישראל.

אורי מקלב: מחוץ לישראל.

אורי מקלב: זה חלק מהדברים – אבל הם הגיעו.

עליזה לביא: לזכותך ייאמר שהפעם הראשונה שהם באו הייתה אליך בוועדה.

אורי מקלב: הגיעו, ובאמת, כפי שאת ציינת את זה, יש איזה – בכל אופן, האמירה הייתה שהם מוכנים לשמוע.

אורי מקלב: אבל נראה לי שיש להם פער גדול בהבנה מה קורה באופן אמיתי ומה ההשפעה שיש לסרטונים האלה.

אורי מקלב: אני רק אומר את זה כקוריוז, ואני מקווה שגם תסכימו אתי – הסרטונים האלה, ברובם, גם מתמקדים באנשים למשל עם טליתות, בבית-הכנסת.

אורי מקלב: רואים שהפיגועים נעשים על אותן דמויות שדומות לאלה בסרטון, מעבר לכך שאנחנו רואים גם את צורת הביצוע שלהם.

אורי מקלב: לכן אין ספק שאנחנו לא יכולים להישאר אדישים.

אורי מקלב: אנחנו יכולים להגיד: בטח פועלים בעניין הזה, בטח עושים – לא.

אורי מקלב: גילינו פה שאפשר לעשות יותר, וצריך לעשות יותר.

אורי מקלב: וכשאנחנו מעלים את זה למודעות רבה יותר, יש לזה משמעות:

אורי מקלב: פועלים בעניין הזה הרבה יותר – וכמה שאנחנו נדון בזה יותר, אני חושב שההשפעה, גם על חברת פייסבוק וגם על אחרים, תהיה על הלגיטימציה לסרטונים האלה.

אורי מקלב: ולכן אנחנו לא יכולים להישאר אדישים, אנחנו צריכים לפעול בעניין הזה, לעשות.

אורי מקלב: ממילא אנחנו גם צריכים דבר אחד לגבי עצמנו: עשייה בעניין הזה, וגם עשייה פנימית אצלנו.

אורי מקלב: נכון שאין הסתה, אנחנו לא מסיתים לטרור בתוך השיח הישראלי או אצל מי שנמצא היום ברשתות החברתיות, אבל יש גם דברים הרבה הרבה – תחלואים גדולים מאוד שיש: יש הסתה, יש ביזוי, יש בריונות, יש השחתה של נוער, השחתה של נפש – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אורי מקלב: אני מסיים.

אורי מקלב: – – – השחתה של הילדים, השחתה של ההרכב המשפחתי.

אורי מקלב: כל זה נמצא בתוך הרשתות החברתיות.

אורי מקלב: אני חושב שאי-אפשר להגיד שאנחנו לא יכולים לעשות.

אורי מקלב: אני אומר לך, אדוני השר, במגזר החרדי היום יש טיפול ממוקד והרבה השקעה במה שנקרא אצלנו "פגעי חידושי הטכנולוגיה".

אורי מקלב: פועלים בעניין הזה, ויש שינויים בעניין הזה, וצריך לעשות.

אורי מקלב: החברה החרדית לקחה על עצמה, היא יודעת שיש היום טכנולוגיה חדשה, יודעים שהיום ככה פועלים, ושאי-אפשר להתעלם מהחדשנות הטכנולוגית וככה המדינה פועלת וככה הרשתות וכולם פועלים; אבל גם בתוך החידושים, גם בתוך החידושים והטכנולוגיה המתחדשת אפשר לפעול, ואת זה החברה החרדית עושה, ופועלת, ומשקיעה הרבה, ואני חושב שזה מקור לחיקוי ולדוגמה.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מיכל רוזין: תודה לך.

מיכל רוזין: חברי וחברות הכנסת, תשמעו, אני זו שיזמה את אותו דיון בכנסת שאליו הגיעו נציגי פייסבוק, ואני גם פניתי לפני כשנה, ב-22 ביולי 2015, לשר לביטחון הפנים ושאלתי אותו על ההסתה ברשת, ודווקא אז הוא לא טען שיש לו בעיות עם פייסבוק, דווקא קיבלתי ממנו תשובה מאוד ברורה: שהמשטרה, יש לה כל האמצעים לטפל, גם במישור המודיעיני, גם בדרך של הגשת תלונה.

מיכל רוזין: לא הייתה לו שום בעיה עם פייסבוק.

מיכל רוזין: מתי נהייתה לו בעיה עם פייסבוק?

מיכל רוזין: בואו נודה על האמת, נהייתה לו בעיה עם פייסבוק כשיש לנו פה גל טרור רצחני שמשתולל ולממשלה אין תשובות עליו, ואנחנו רואים את זה.

מיכל רוזין: ולהגיד, לצאת עם איזו אמירה שחלק מהדם של הנרצחים על ידיו של מארק צוקרברג?

מיכל רוזין: מצא לו אשמים, מצא לו אשם –להטיל עליו אשמה.

מיכל רוזין: באמת.

מיכל רוזין: ונשים בצד – יש בעיות עם הפייסבוק, ואיך מתלוננים, והסתה ברשת, הכול נכון.

מיכל רוזין: אבל זו האשמה של – על זה ממשלת ישראל מפילה את כל גל הרציחות, את כל הרצחנות?

מיכל רוזין: הכול מפני שפייסבוק לא משתפים פעולה בהורדת אתרים?

מיכל רוזין: באמת, cut the bullshit, אוקיי, כדברי השרה, cut the bullshit.

מיכל רוזין: איזה חלק מהדם הזה בדיוק, אחרי 41 נרצחים בגל – אני שונאת את המילה הזאת, גל, תסלחו לי – הנוכחי הזה של הטרור.

מיכל רוזין: מי בדיוק על ידיו של צוקרברג, פייסבוק?

מיכל רוזין: מה, באמת, שיביא לנו הוכחות, שיגיד, מה חלקו של צוקרברג ברציחות בגל הטרור הזה.

מיכל רוזין: כמה מתוך הנרצחים – ניתן היה לעצור אותם?

ענת ברקו: קל להשתמש במילה – – –

מיכל רוזין: אין אמצעים?

מיכל רוזין: את ואני לא יודעות מוועדת החוץ והביטחון שיש אמצעים, שמנטרים מילים וקודים.

מיכל רוזין: אז אולי האשמה היא במשטרת ישראל ובכוחות הביטחון שלא איתרו את אותן הסתות, שלא איתרו את זה שכתב שהוא יוצא לפגע?

מיכל רוזין: אז מי שאשם זה מארק צוקרברג?

מירב בן ארי: אז מי אשם?

מיכל רוזין: באמת, מספיק להלבין את עצמכם.

מיכל רוזין: מספיק למצוא לכם תירוצים לכל העניין הזה.

מירב בן ארי: מי אשם?

מירב בן ארי: את מי את מאשימה?

מיכל רוזין: הדברים האלה נבעו אך ורק מהצורך להאשים את צוקרברג ואת פייסבוק, במקום לקחת אחריות ולהגיד: ממשלת ישראל מתמודדת עם גל רצחני, ואין לה תשובות.

מיכל רוזין: אין לה תשובות, כי כמו שאומרים כוחות הביטחון, אי-אפשר לספק תשובות רק ברמה המבצעית והחקירתית.

מיכל רוזין: צריך לגדוע את המוטיבציה לטרור.

מיכל רוזין: והמוטיבציה לטרור – אתם ממשיכים לשמן אותה, וממשיכים להבעיר את המדורה, במקום לגדוע אותה.

אמיר אוחנה: – – –

מיכל רוזין: אז אתם יכולים להמשיך לברוח מאחריות ולהטיל את זה על פייסבוק.

מיכל רוזין: באמת, אתם יוצאים נלעגים ומצחיקים, ואין לי אלא לסיים באמת בדברי השרה: cut the bullshit.

יובל שטייניץ: אני מבקש להגיב כשר.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, רבותי, לאט-לאט.

טלי פלוסקוב: קודם כול, תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: הבעת דעה אפשר לעשות אחרי תשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: משיב לנו השר יובל שטייניץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יובל שטייניץ: שמעתי ולא האמנתי.

יובל שטייניץ: כי לפי מה שאמרה כאן חברת הכנסת מיכל רוזין, הסתה בכלל לא יכולה להיות גורם משמעותי – – –

מיכל רוזין: אני אמרתי את זה?

מיכל רוזין: אל תצטט מה שלא אמרתי.

יובל שטייניץ: אני אומר מה שאני אומר, ואת תקשיבי עכשיו.

מיכל רוזין: אל תצטט בשמי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יובל שטייניץ: לפי ההיגיון שהציגה כאן חברת הכנסת מיכל רוזין, הסתה בכלל לא יכולה להיות גורם מעודד טרור, כי לעולם אי-אפשר לבוא ולומר, אם יש עשרות נרצחים, מי מאותם נרצחים בדיוק ומה החלק של ההסתה.

יובל שטייניץ: הרי זה לא משנה אם האשמה להסתה היא על מי שהסית או על מי שלא מנע הסתה ויכול היה למנוע הסתה, מהטיעון שאת הצגת.

יובל שטייניץ: מכיוון שהשר לביטחון פנים לא יכול להצביע בדיוק מי נרצח בעקבות ההסתה בפייסבוק או ברשתות החברתיות – –

מיכל רוזין: אז פייסבוק אשמים.

יובל שטייניץ: – – אז אי-אפשר לבוא ולומר שהסתה לטרור ולשנאה ולרצחנות מעודדת טרור.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: cut the bullshit.

יובל שטייניץ: לפי זה, גם ההסתה האנטישמית הקשה של ה"חמאס" ושל הרשות הפלסטינית, שלא דרך הרשתות החברתיות, במערכת החינוך, לא מעודדת טרור.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: כי לך תצביע, כמו שאמרה מיכל רוזין, כמה מליטרים הדם שנשפך, לא היה נשפך אלמלא הייתה הסתה.

יובל שטייניץ: הרי לעולם אי-אפשר לעשות את זה.

יובל שטייניץ: גם אי-אפשר להגיד שהסתה אנטישמית בגרמניה הנאצית לפני המלחמה, יש לה חלק בשואה וברצח היהודים, כי לך תוכיח כמה מהשואה ההסתה הזאת באמת גרמה, והאם לא היו עודפי הסתה, או חוסר בהסתה; ואם "שטירמר" לא היה, לא היו נרצחים שישה מיליון?

יובל שטייניץ: איך אתה בכלל יכול לזהות כל גורם מסית ולשדך אותו למספר של יהודים שנרצחו או לקורבנות של טרור?

יובל שטייניץ: לכן הטיעון הזה כאן הוא עלבון לאינטליגנציה – שמכיוון שאי-אפשר להצביע בדיוק מה החלק או איזה נרצחים נרצחו בעקבות הסתה ואיזה נרצחים היו אולי ללא אותו פריט של הסתה או ללא הסתה באותו גוף תקשורת, אז הסתה היא בכלל לא גורם שלילי.

יובל שטייניץ: וזה בא דווקא מחברת הכנסת מיכל רוזין, שמאוד מגלה רגישות, ובצדק, להסתה למשל נגד ערבים ולאלימות נגד ערבים.

יובל שטייניץ: כשמסיתים – ויש אצלנו גורמים קיצוניים שמסיתים נגד ערבים – ההסתה נורא מסוכנת כי היא יכולה להוביל קנאים מטורפים לפגוע בערבים חפים מפשע.

מיכל רוזין: לא אמרתי.

מיכל רוזין: חבל שאתה לא מצטט מדברי.

יובל שטייניץ: כשמסיתים נגד יהודים ברשתות החברתיות או בכל מקום אחר, מי אמר שיש לזה קשר לטרור?

יובל שטייניץ: אז לידיעתך, חברת הכנסת מיכל רוזין, אפילו בדוח הקוורטט, אפילו בדוח הקוורטט מכירים בהסתה ברשות הפלסטינית כאלמנט בטרור.

מיכל רוזין: אני אמרתי שאני לא מכירה בהסתה?

מיכל רוזין: אני אמרתי שאני זו שיזמה את הדיון על זה.

יובל שטייניץ: לכן, אין ספק שאם הרשתות החברתיות לא מונעות הסתה איפה שהן יכולות למנוע – – –

מיכל רוזין: אולי זה בסדר שאתה מונע כממשלת ישראל ולא כפייסבוק.

יובל שטייניץ: ואם לבקשת ארצות-הברית – – –

מיכל רוזין: על זה אין לך תשובות.

יובל שטייניץ: אני מבקש שתקשיבי לי כמו שהקשבתי לך.

יובל שטייניץ: אם בארצות-הברית, למשל, אחרי שהנשיא אובמה גינה וביקר וביקש ברשתות החברתיות – בפייסבוק כן החליטו למנוע כל גישה וכל מסר של תמיכה ב"דאעש", לרצחנות של "דאעש".

יובל שטייניץ: כי כשארצות-הברית הגדולה אומרת שההסתה של "דאעש" ברשת עלולה להוביל למעשי טרור ואלימות, אז פייסבוק כיבדו את זה ונקטו צעדים למחוק את "דאעש" ואת המסרים שלהם מכל סוג שהוא מהרשת, בצדק.

יובל שטייניץ: אז באותו אופן אנחנו צריכים לדרוש שגם מסרים שקוראים לרצח יהודים וגם מסרים של ה"חמאס" ושל "הג'יהאד האסלאמי" ושל הרשות הפלסטינית, וגם מסרים של בודדים שמטיפים לרצח יהודי, שאומרים שצריך להשמיד את היהודים, לגרש אותם – בדיוק כמו שהם מונעים הסתה של "דאעש" לרצח נוצרים, יזידים, כורדים, אמריקנים, אירופים, כך צריך למנוע גם הסתה כזאת.

יובל שטייניץ: ולכן, הדרישה שלנו היא למנוע הסתה ברשת, מכל מי שיכול למנוע הסתה.

יובל שטייניץ: והדרישה שלנו מפייסבוק היא לעשות מאמץ גדול יותר למנוע כניסה של תכנים כאלה שיוצרים עידוד לרצח וטרור נגד יהודים וטרור נגד מדינת ישראל, והיא דרישה צודקת, ועובדה שגם ארצות-הברית פעלה בכיוון הזה.

יובל שטייניץ: אז מה מציעה לנו חברת הכנסת רוזין?

יובל שטייניץ: היא בעצם מטילה את האשמה על מדינת ישראל: אתם הממשלה, או אתם מדינת ישראל כמכלול, אתם אחראים לגורמים; אתם לא עושים שלום, לכן אתם אחראים לרצח, אתם אחראים לטרור.

יובל שטייניץ: זה מה שבעצם אמרת:

יובל שטייניץ: אתם לא עושים שלום, אז האחריות עליכם.

מיקי רוזנטל: אפילו בפרשנות מרחיקת לכת היא לא אמרה את זה.

יובל שטייניץ: היא אמרה את זה.

מיקי רוזנטל: היא אמרה שיש לכם כישלונות במאבק בטרור, וזה נכון.

יובל שטייניץ: לא.

יובל שטייניץ: היא אמרה גם: תעשו מהלך מדיני כדי לצמצם את הטרור.

מיקי רוזנטל: היא לא האשימה את המדינה בטרור.

מיקי רוזנטל: אל תעשה את זה, זה לא פייר.

מיקי רוזנטל: יובל, זה לא פייר.

יובל שטייניץ: מיקי, מבחינה לוגית טהורה, כשמישהו אומר: תעשה תהליך מדיני, ואם יהיה תהליך מדיני, תוריד את הטרור; תעשה תהליך מדיני כדי להוריד את הטרור – משתמע מכך שאם אין תהליך מדיני, זה מגביר את הטרור.

יובל שטייניץ: ולכן, משתמע מכך שמי שלא מנהל תהליך מדיני, או תהליך מדיני שחברת הכנסת רוזין חושבת שהוא טוב או מועיל, יש לו אשמה עקיפה בגלי הטרור.

מיכל רוזין: – – –

יובל שטייניץ: ואני הייתי מציע לך שלא ללכת בדרך הזאת, לא ישירות ולא בעקיפין.

מיכל רוזין: יש כאן לוגיקה מהותית.

מיכל רוזין: אולי צריך לחזור לאקדמיה – – –

יובל שטייניץ: אני מציע שלא תלמדי אותי לוגיקה.

יובל שטייניץ: בכל זאת.

יובל שטייניץ: אני חושב שאני יכול ללמד אותך.

מיכל רוזין: לכן אני כל כך מופתעת.

יובל שטייניץ: אם היית קצת מקשיבה ומאזינה היית מבינה, ואני בטוח שתביני בהמשך.

מיכל רוזין: אתה טועה ומטעה.

יובל שטייניץ: על כל פנים, אני מציע לך לסיכום דבר אחד – – –

מיכל רוזין: אולי תציע לממשלה להילחם בטרור, במקום להציע לי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רוזין, את בודקת מה הסבלנות שלי היום?

טלי פלוסקוב: בבקשה, נא להפסיק.

יובל שטייניץ: שתביני שאם צעיר פלסטיני לוקח סכין, נכנס לבית – –

מיכל רוזין: הוא מדבר אלי.

טלי פלוסקוב: הוא משיב בשם הממשלה.

מיכל רוזין: זה לא משנה, אבל הוא פונה אלי.

יובל שטייניץ: – – ושוחט באכזריות נערה בת 13 בשנתה, רצח מהסוג הזה לא היה ככל הנראה מתבצע אם אותו צעיר לא היה מוצף במסרים ברשת שמעודדים את זה, לא היה מחונך מגיל גן-ילדים שטוב ונכון להרוג יהודים, שצריך להשמיד את מדינת ישראל ולהיפטר מהיהודים, כי אלה – – –

מיכל רוזין: המציאות – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: אז אני אקרא אותך לסדר בפעם השנייה ואת תצאי מהאולם.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יובל שטייניץ: – – – כי אלה המסרים שנערים פלסטינים ונערות פלסטיניות מקבלים לא רק מה"חמאס" ומ"הג'יהאד האסלאמי" ו"מדאעש" אלא גם מהרשות הפלסטינית מגיל גן-ילדים.

יובל שטייניץ: עכשיו, שמעתי את הטענה שהכיבוש אחראי.

יובל שטייניץ: אבל מעניין מאוד, טרור מהסוג הזה מופעל לא רק נגדנו, גם נגד היזידים בעיראק על-ידי "דאעש".

יובל שטייניץ: אז מי אשם שם, הכיבוש?

יובל שטייניץ: הוא מופעל גם נגד צרפת.

יובל שטייניץ: את מי בדיוק צרפת כובשת?

יובל שטייניץ: או בלגיה, או טורקיה?

יובל שטייניץ: גם נגדן מפעילים טרור רצחני.

יובל שטייניץ: אז בא השמאל הישראלי ואומר: הטרור נגדנו זה תוצאה של הכיבוש.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: ארצות-הברית לא כובשת, צרפת לא כובשת, בלגיה ודאי לא כובשת אף אחד, גם לא בריטניה וספרד, אבל גם נגדם מפעילים טרור מהסוג הזה.

יובל שטייניץ: היזידים כבשו פעם מישהו?

יובל שטייניץ: מיעוט קטן שיושב בצפון עיראק.

יובל שטייניץ: למה טבחו ביזידים, מיכל רוזין?

יובל שטייניץ: את מי הם כבשו?

יובל שטייניץ: אם הכיבוש גורם לטרור, אז מי גורם לטרור נגד היזידים בעיראק?

יובל שטייניץ: מי גורם לטרור נגד הנוצרים בסוריה?

ענת ברקו: הנוצרים בבית-לחם.

יובל שטייניץ: נגד הכורדים – את מי הכורדים כבשו?

ענת ברקו: הנוצרים בבית-לחם.

אמיר אוחנה: השר – – – לא היה טרור.

אמיר אוחנה: לא היה טרור לפני 1967?

מיכל רוזין: – – –

יובל שטייניץ: בקיצור – – –

אמיר אוחנה: תעני, תעני, לא היה טרור לפני 1967?

יובל שטייניץ: אני מציע לשמאל הישראלי, שאני מכבד אותו, גם נמניתי פעם עם שורותיו: מותר לחתור לשלום, מותר לבקר את הממשלה.

יובל שטייניץ: מותר לחשוב שצריך לעשות את התהליך המדיני בדרך אחרת.

יובל שטייניץ: גם מותר לשגות באשליות, אני מאוד מכבד את זה.

יובל שטייניץ: אבל דבר אחד אל תעשו, אל תאמרו – – –

מיכל רוזין: עוד לא אמרת משפט אחד מה הממשלה עושה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מיכל רוזין: – – –

יובל שטייניץ: – – – אל תאמרו לעצמכם ולא לאף אחד אחר שהטרור בכלל בעולם ושהטרור נגד היהודים ומדינת ישראל נגרם על-ידי הכיבוש.

יובל שטייניץ: אני רוצה להזכיר לחברת הכנסת רוזין שטרור הופעל – אני זוכר כילד קטן בשנות ה-60, מיכל, כילד קטן בשנות ה-60, ששמו מטענים וזרקו רימונים.

יובל שטייניץ: עוד לא היה כיבוש.

יובל שטייניץ: הרי הטרור נגד היהודים והציונות התחיל הרבה לפני 1967, לפני הכיבוש.

יובל שטייניץ: הוא התחיל אפילו לפני 1948, לפני שהייתה מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: היה טרור ערבי נגד היהודים כאן לפני שהיינו בחברון ובשכם, לפני שהקמנו את אריאל ואת קרני-שומרון.

יובל שטייניץ: היה כאן טרור נגד היהודים לפני שהקמנו מדינה; בדיוק כמו שיש היום טרור נגד היזידים, טרור נגד האירופים וטרור נגד האמריקנים.

יובל שטייניץ: הטרור הזה הוא תוצאה של שנאה נוראית של קיצונים מוסלמים כלפי מי שאינו מוסלמי; של ערבים מסוימים, לא כולם, כלפי העם היהודי וכלפי מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: תפסיקו למכור לנו את השקרים הללו שהטרור הוא תוצאה של הכיבוש, ואם לא יהיה כיבוש לא יהיה טרור.

יובל שטייניץ: דרך אגב, בעזה אין יותר כיבוש ישראלי, אז לא אוספים שם טילים?

יובל שטייניץ: אז לא ירו עלינו מאז שיצאנו מעזה, מיכל רוזין, והפסקנו את הנוכחות הישראלית בעזה?

יובל שטייניץ: לא ירו עלינו 16,500 טילים מעזה, אחרי שהפסקנו את הכיבוש ויצאנו מעזה?

אמיר אוחנה: גם ביהודה ושומרון אין כיבוש.

יובל שטייניץ: הטרור, לצערי הרב, הוא תופעה חולנית – – –

מיכל רוזין: לא – – – נו, באמת.

קריאה: נהרגו יותר ישראלים אחרי שיצאנו משם.

מיכל רוזין: לא נתת תשובה אחת רצינית לוגית על איך אתם פועלים נגד טרור היחידים.

מיכל רוזין: יש הסתה, ברור לכולם, אף אחד לא אומר שאין הסתה.

מיכל רוזין: אבל להפיל את הכול רק על ההסתה בפייסבוק ועל מארק צוקרברג עם דם על הידיים – –

יובל שטייניץ: אני חושב – – –

מיכל רוזין: – – זאת לחלוטין בריחה מאחריות.

מיכל רוזין: אל תגיד לי שלממשלת ישראל אין אחריות, כי אחרת, בזה תסלח לי – – –

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: לפייסבוק אין שום אחריות?

מירב בן ארי: שום אחריות, הכול זה ממשלת ישראל?

מיכל רוזין: על הטרור?

מיכל רוזין: קודם כול – – –

מירב בן ארי: – – – זה שיש הסתה וזה שלא מוחקים – – –

מיכל רוזין: אני אמרתי את זה?

מיכל רוזין: אני אמרתי את זה?

מיכל רוזין: את הקשבת לי?

מיכל רוזין: את הקשבת לי?

מירב בן ארי: תגידי – – –

מיכל רוזין: אל תגידי לי מה להגיד.

מירב בן ארי: – – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: אני אגיד את עמדתי.

מירב בן ארי: – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, עד כאן.

טלי פלוסקוב: עד כאן.

טלי פלוסקוב: יש פה חילוקי דעות, בואו נכבד האחד את השני.

מיכל רוזין: אל תכניסי לי מילים לפה, מירב בן ארי – – – תקשיבי לי ואל תגידי מה שאני לא אומרת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית ואני מבקשת לצאת מהאולם.

מיכל רוזין: – – – חוצפה.

מירב בן ארי: – – –

מיכל רוזין: לא, את צורחת עלי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, אם את לא שומעת אותי, אז אני מבקשת לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: אני קראתי אותך לסדר פעם שלישית – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: – – ולכן אני חוזרת על בקשתי.

מיכל רוזין: הרי אין תשובות לממשלה הזאת, אין להם תשובות – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים להוציא את חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: – – – אין תשובות לממשלה, זאת הבעיה.

מיכל רוזין: תנו תשובות לאזרחים ולאזרחיות ותפסיקו לקשקש עם טיעונים לוגיים לא – – –

טלי פלוסקוב: נא לצאת מהאולם.

טלי פלוסקוב: (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם המליאה.

טלי פלוסקוב: )

יובל שטייניץ: בשום מדינה בעולם, לשום מדינה, גם לא למעצמה כמו ארצות-הברית, גם לא לסין, גם לא לרוסיה, גם לא למדינות אירופה, גם לא למדינות ערב וגם לא למדינת ישראל יש מענה מוחלט למיגור ולהפסקה של פעילות הטרור.

יובל שטייניץ: לא קיימת חיה כזאת.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, גם בהשוואה בין-לאומית, מדינת ישראל עושה יותר ופיתחה יכולות טכנולוגיות ומודיעין כדי להילחם בטרור.

יובל שטייניץ: אלמלא הצעדים שננקטו, כולל בשנה האחרונה, על-ידי צה"ל, השב"כ, זרועות המודיעין שלנו, שהביאו לסיכול של מאות פיגועי טרור מתוכננים וספונטניים, היינו חלילה וחס יכולים לשלם מחיר, לא של עשרות – מחיר כואב של כמה עשרות הרוגים אלא מחיר של מאות ואולי אלפי הרוגים.

יובל שטייניץ: יש מדיניות מערביות חזקות שספגו פיגועים של מאות ואלפי הרוגים.

יובל שטייניץ: ראינו את הפיגועים בפריז עם מאות הרוגים.

יובל שטייניץ: ראינו פיגועים המוניים גם בבריסל, גם באנקרה ובאיסטנבול, גם במרסיי, רק לאחרונה.

יובל שטייניץ: אז נכון שבתולדות הציונות היו עליות וירידות בטרור, מעולם לא הצלחנו להפסיק אותו לחלוטין.

יובל שטייניץ: לא הייתה שנה ללא שספגנו הרוגים ופצועים כתוצאה מפעילות טרור, אפילו שנה אחת מאז הקמת מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: אבל נכון גם להכיר בכך שאנחנו פועלים בשורה של צעדים נמרצים ותקיפים כנגד הטרור.

יובל שטייניץ: לא הצלחנו להפסיק אותו לחלוטין, לא היום וגם לא אי-פעם בעבר, ולא חשוב אם ממשלות שמאל או ממשלות ימין, מעולם לא הצלחנו לגרום לטרור להיפסק באופן מוחלט.

יובל שטייניץ: אבל כן הצלחנו, ואנחנו פועלים בכיוון הזה, לצמצם את פעילות הטרור.

יובל שטייניץ: ההתעלמות מהמרכיב של ההסתה והניסיון לבוא ולומר שישראל סופגת טרור בגלל הכיבוש, כאילו לא היה פה טרור לפני 1967, לפני שחזרנו ליהודה ושומרון, או כאילו הטרור מעזה נפסק עם הפסקת הכיבוש – הרי יצאנו מעזה בכאב רב; הסרנו את היישובים, הוצאנו את הצבא, הוצאנו את הנוכחות הצבאית, את המחסומים, אז אין בעזה כיבוש.

יובל שטייניץ: אבו מאזן אמר, ואני מצטט: ברגע שישראל תצא מעזה לא תהיה שום פעילות טרור, לא טילים, לא רקטות, שום פעילות טרור בין עזה לישראל.

יובל שטייניץ: מאז חטפנו יותר מ-16,000 טילים וגם פעילויות טרור אחרות.

יובל שטייניץ: לכן, האשליה שפה אנשים כמו מיכל רוזין מנסים למכור לעצמם ולנו, שהכיבוש, לשיטתם, הוא סיבת הטרור, לא עומדת, לא במבחן הזמן של הציונות, לא במבחן הגלובלי – כי יש טרור נגד מדינות אחרות ונגד עמים אחרים, כמו היזידים, בלי שהם כובשים אף אחד.

יובל שטייניץ: זה פשוט מתן – לא במזיד אולי, אבל בטעות – דלק לדה-לגיטימציה וההסתה כנגד מדינת ישראל, בלי שום בסיס עובדתי.

יובל שטייניץ: גם בעולם, אף אחד לא חושב שאם היה הסדר מדיני, הטרור נגד ישראל או הטרור בעולם בכלל, ייפסקו.

יובל שטייניץ: אין חיה כזאת.

יובל שטייניץ: אף אחד לא משלה את עצמו.

יובל שטייניץ: האירופים לא חושבים שאם יהיה פה הסדר מדיני אז לא יהיה יותר טרור בפריז או בבריסל, או בלונדון או במרסיי.

יובל שטייניץ: אף אחד לא חושב כך, חוץ ממיכל רוזין, שחושבת שאם יהיה הסדר מדיני לא יהיה יותר טרור.

יובל שטייניץ: אבל זאת אשליה ממש מגוחכת, חסרת כל בסיס בהיסטוריה, וגם בהווה.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, מה אתה מציע?

יובל שטייניץ: מה אני אמור להציע?

טלי פלוסקוב: להעביר את הדיון לוועדה.

טלי פלוסקוב: לאיזו ועדה?

קריאה: ועדת החינוך.

טלי פלוסקוב: לא לוועדת המדע?

טלי פלוסקוב: ועדת המדע כל הזמן עם פייסבוק.

טלי פלוסקוב: יש הסכמה לוועדת המדע?

מירב בן ארי: כן.

טלי פלוסקוב: כן.

יובל שטייניץ: בסדר.

יובל שטייניץ: אז לאור הצעתה של חברת הכנסת מירב בן ארי, אני מציע להעביר את זה לוועדת המדע והטכנולוגיה.

יובל שטייניץ: כן, זו הצעתי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו נצביע על העברת הדיון לוועדת המדע והטכנולוגיה.

אראל מרגלית: דעה נוספת.

טלי פלוסקוב: דעה נוספת לפני ההצבעה?

אראל מרגלית: כן.

טלי פלוסקוב: הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: על-פי התקנון מגיעה לך דקה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: אני רוצה להגיד דבר כזה: מעולם לא ראיתי עם כל כך חכם וממשלה כל כך – איך אני אגיד?

אראל מרגלית: מאותגרת, כדי לא להגיד מילה גסה.

אמיר אוחנה: ממתי – – –

אראל מרגלית: קודם כול, ככה, אני רוצה לומר משהו.

אראל מרגלית: לגבי פייסבוק – פייסבוק זה המקום, הרשתות החברתיות הן המקום הנוח ביותר לצבירת מודיעין וידע לגבי איפה הולך להיות הפיגוע הבא.

אראל מרגלית: אנשים חכמים, חברות חכמות, טכנולוגיה ישראלית חכמה, יודעים היום לנטר שיחות ולנחש איזה אוטו אתה קונה לפי המוזיקה שאתה שומע.

אראל מרגלית: אבל ממשלת ישראל – מה היא עושה?

אראל מרגלית: מתנהגת כמו מישהו שלא יודע להבדיל בין עיקר לטפל, מענישה את כולם, במקום להגיע ולמצוא מחט בערימת שחת – זה מה שטכנולוגיה היום נותנת לך לקבל.

אראל מרגלית: ישבנו בפריז, ראשי מערכות הסייבר של כל המדינות, וניסינו להגיע לשותפות.

אראל מרגלית: יש דרך להגיע לשותפות, יש דרך לעצור, כי כל מי שעושה "לייק" היום לטרוריסט הוא החשוד המרכזי בפיגוע הבא.

אראל מרגלית: ובמקום שממשלת ישראל תפנה גם למערכת הביטחון וגם למערכת האזרחית לאסטרטגיה כוללת של ניטור אינטליגנטי של הרשת, היא פועלת כמו בריון, פיל בחנות חרסינה, ואת המודיעין היא זורקת במקום לאסוף אותו, כי הוא נמצא שם בשבילה ובשבילנו.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו נצביע על העברת הדיון לוועדת המדע והטכנולוגיה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 13 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: פרסום תכנים המעודדים וקוראים לעשיית מעשי טרור ברשתות החברתיות – הדיון עובר לוועדת המדע והטכנולוגיה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא – להוסיף לפרוטוקול כתומכת.

טלי פלוסקוב: עלייה במספר פיגועי הטרור הרצחניים

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום: עלייה במספר פיגועי הטרור הרצחניים, מס' 4202, 4213, 4215, 4249, 4254, 4258, 4259 ו-4272.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים בהצעה הזאת, חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת היקרים והמתוקים והחביבים, הן מהקואליציה והן מהאופוזיציה, בשבוע האחרון השתתפתי בשתי הלוויות: הלל אריאל, בת של חברים טובים מאוד שלי, שמחבל חדר לחדר המיטות שלה כשהיא הייתה לבד בבית, ילדה בת 13, דקר אותה כעשר פעמים רק בחזה, כדי לוודא ולהראות את כל הרוע המפלצתי שלו, לרצוח בדם קר ילדה חסרת אונים.

יהודה גליק: לאחר מכן, יום למחרת, נרצח חברי הטוב כבר למעלה מ-20 שנה, מיכי מרק – סליחה – מיכי ידידי.

יהודה גליק: היישוב עתניאל שבו אני גר סבל קורבנות רבים: שבעה הרוגים מבני היישוב ועוד ארבעה תלמידי ישיבה.

יהודה גליק: אנחנו כאובים מאוד; איננו מסכנים.

יהודה גליק: המכה היא מכה קשה מאוד, היא כואבת מאוד.

יהודה גליק: עשרה יתומים – משפחה לתפארת.

יהודה גליק: היישוב עתניאל כואב, שבור, אבל אנחנו לא מסכנים.

יהודה גליק: עתניאל וההתיישבות ביו"ש חזקים, והם יעמדו גם מול הטרור הרצחני והאכזרי הזה.

יהודה גליק: אבל הטרור הזה מונע מתקווה שהוא יוכל לסלק אותנו הן מהר-הבית והן מכלל הארץ, ויוכלו להקים על חורבות היישובים מדינה פלסטינית.

יהודה גליק: ולכן, חובתנו להחיל את הריבונות על כל יהודה ושומרון, להוסיף בנייה, חיים, פריחה, להמשיך לנסוע בכבישים, לאכלס את הבתים בחברון שמחכים לאכלוס, לבנות עוד שכונות, כדי להעביר את המסר: אנחנו כאן לנצח.

יהודה גליק: בואו נהיה טובים יותר, ונציף את העולם באהבה – כך אמרה שירה, בתו של מיכי מרק, השם ייקום דמו.

יהודה גליק: איזה הבדל בינה לבין האימא של המחבל המרושע, המפלצת, שטבח ילדה בת 12 על מיטתה.

יהודה גליק: רבותי, חייבים להילחם בטרור ללא פשרות, והטרור הזה כולל גם את המשלחים שלהם, גם את המסיתים.

יהודה גליק: כמובן, לעשות את זה מייד, לא לחכות; להרוס את הבתים, לא לחכות; לגרש את המשפחות, לא לחכות.

יהודה גליק: אבל ביד השנייה – לחזק את מי שרוצה לחיות אתנו בשלום תחת ריבונות ישראלית.

יהודה גליק: אנחנו לא מרימים ידיים.

יהודה גליק: בעזרת השם, ביום שלישי הבא, נעלה להר-הבית, ביום שלישי בבוקר, לזכרה של הלל, לבקשת המשפחה שלה.

יהודה גליק: נמשיך לחיות בעתניאל, נהיה חזקים, ונמשיך לדרוש להוריד את ראש הנחש הארסי, להפסיק את הסלחנות כלפי המסיתים, וגם לפגוע בכל אלה שחושבים שיפגעו בנו.

יהודה גליק: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יהודה גליק.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש – – –

יהודה גליק: ברשותכם, בשם משפחת מרק ובשם משפחת אריאל, אני מבקש להודות לכל חברי הכנסת מכל המפלגות שבאו לנחם.

יהודה גליק: הדבר נגע בהם עד מאוד והוא משמעותי מאוד.

יהודה גליק: תודה.

טלי פלוסקוב: זה דבר חריג, אבל בשביל זה הסכמתי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הלכנו אתמול לבקר את שתי המשפחות השכולות שהזכיר ידידי יהודה גליק.

נחמן שי: היינו אצל משפחת אריאל בקריית-ארבע, והצטערנו צער עמוק יחד עם המשפחה על מעשה הרצח של הלל אריאל.

נחמן שי: אחר כך הלכנו לעתניאל ופגשנו את בני משפחת מרק.

נחמן שי: היינו רויטל סויד, איתן ברושי ואני.

נחמן שי: באנו לבכות אתם.

נחמן שי: באנו לבכות גם קצת על עצמנו, צריך לומר, על כך שאנחנו לא מצליחים כבר הרבה שנים, אבל במיוחד מאז מלחמת ששת הימים, להפוך את הניצחון האדיר שניצחנו למנוף להשכנת שלום בינינו לבין שכנינו.

נחמן שי: הצלחנו עם מצרים, הצלחנו עם ירדן; לא הצלחנו עם הפלסטינים, וזה צורך ראשוני במעלה, למעננו – לא למענם.

נחמן שי: למעננו, כדי שנשמור פה על המדינה שלנו.

נחמן שי: אולי קטנה יותר, אבל היא תהיה מדינה יהודית, והיא תהיה מדינה דמוקרטית, והיא תהיה מדינה בטוחה, כי אם היא לא תהיה מדינה בטוחה, לא נעשה את זה.

נחמן שי: מה שאני רואה עכשיו, כשאני מסתכל על המספרים העצובים של עשרת החודשים האחרונים: 464 נפגעים – 39 הרוגים, 425 פצועים.

נחמן שי: רבותי, הטרור ימשיך ללוות אותנו, ואני אומר: צריך להילחם בו, וצריך להילחם בו במלוא הכוח שיש לנו, אבל באותה עת ממש צריך גם לחפש פתרון, והפתרון לא יהיה באלימות ולא יהיה בכוח, ולא יהיה אפשר למנוע לחלוטין טרור, לא יהיה.

נחמן שי: אבל אם נציע ואם נקדם הסדר, הוא יגיע.

נחמן שי: וזה מה שאני מצפה מממשלת ישראל לעשות.

נחמן שי: מה שאני רואה בשבוע האחרון, המבולבל, שעבר על הממשלה – שהיא לא יודעת מה היא עושה.

נחמן שי: ומכלול פעולותיה – בלי לפרט – הוא שבמקום לצמצם את החיכוך ולנטרל את רוב הציבור הערבי הפלסטיני ולהרחיק אותו מהטרור, אנחנו ממציאים יותר ויותר נקודות חיכוך ויותר ויותר סיבות לאנשים להיגרר למעגל האלימות; בדיוק האינטרס ההפוך.

נחמן שי: וכאן ממשלת ישראל נכשלה.

נחמן שי: תודה לך.

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: אני לא רואה אותו.

טלי פלוסקוב: אה, בסוף.

טלי פלוסקוב: אז מיקי לוי אחריו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אלה הם חודשים נוראים, והשבוע האחרון היה שבוע קשה במיוחד.

דב חנין: לחשוב על אותה ילדה, נערה, הלל אריאל, שנדקרת למוות במיטתה, זו מחשבה מעוררת חרדה ופלצות, ואנחנו בימים איומים.

דב חנין: קשה לחשוב על ילדים – ילדים ישראלים, ילדים פלסטינים – שנהרגים, נפצעים, בתוך סכסוך שלא הילדים יצרו אותו ובוודאי לא הילדים אחראים לו.

אלי בן-דהן: אתה משווה ביניהם?

אלי בן-דהן: אותו דבר?

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, שהאתגר הגדול שעומד בפנינו הוא לשנות את המציאות הזאת.

דב חנין: לא רק לבוא בטענות, אלא לחשוב מה צריך לעשות.

דב חנין: אני הקשבתי קשב רב לדברי השר שטייניץ, שדיבר כאן לפני כמה דקות, ואומר השר שטייניץ שהסכסוך הישראלי–פלסטיני לא התחיל עם הכיבוש.

דב חנין: הוא צודק, אגב, הסכסוך הישראלי–פלסטיני לא התחיל ב-1967, אבל פתרון הבעיה הזו של הכיבוש יכול להיות צעד מאוד משמעותי כדי לפתור את הבעיה, כדי לסיים את הסכסוך הארוך והקשה הזה.

דב חנין: 1967 היא לא כל הבעיה אולי, אבל היא בהחלט יכולה להיות מפתח לפתרון, והמפתח הזה לפתרון, אדוני סגן שר הביטחון, הוא מפתח מאוד פשוט – אני לא צריך ללמד אותך גמרא: בפרק א' בבבא מציעא אנחנו מדברים על שניים שאוחזין בטלית; זה אומר: כולה שלי, וזה אומר: כולה שלי.

דב חנין: הפתרון של הגמרא – יחלוקו.

דב חנין: ואת הארץ הזאת צריך לחלק לשתי מדינות, שתחיינה האחת בצד השנייה, וזה המפתח לפתרון, כי אין מפתח אחר.

דב חנין: הלל הזקן, אם כבר אנחנו מדברים על המסורת היהודית, אומר שכל התורה כולה – – –

אלי בן-דהן: – – –

דב חנין: אני לא רוצה שהיושבת-ראש תקרא אותך לסדר, אדוני.

דב חנין: פשוט חבל לי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

דב חנין: אם כבר אני מדבר על המסורת היהודית – –

טלי פלוסקוב: יהיה לך זמן להשיב, כבוד סגן השר.

דב חנין: – – אז הלל הזקן אומר שכל התורה כולה על רגל אחת היא: מה ששנוא עליך, אל תעשה לחברך.

דב חנין: מה שאנחנו, היהודים בישראל, מבקשים לעצמנו, אנחנו צריכים לתת לערבים הפלסטינים.

דב חנין: היהודים הישראלים רוצים עצמאות וצדק?

דב חנין: את אותו דבר בדיוק צריך לתת לעם השני.

דב חנין: העם האח שחי אתנו כאן

דב חנין: בארץ הזאת – גם להם מגיע עצמאות וצדק, וכל עוד לא נבין את ההיגיון הזה, אנחנו לא נדע להתמודד עם הבעיות.

אמיר אוחנה: כמה – – –

דב חנין: ואני רוצה לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת – שמעתי את חבר הכנסת ביטן, שבא בטענות לראשי השב"כ והמוסד, שהם כולם רק נכנסים לתפקיד ונעשים שמאלנים.

דב חנין: אז אני רוצה להרגיע אותו.

דב חנין: אני פוגש את ראשי השב"כ והמוסד לעתים פה במוסדות הכנסת, והם ממש לא שמאלנים.

דב חנין: אבל דבר אחד נדמה לי שהאנשים האלה מתחילים להבין – שבכוח זה לא ילך.

דב חנין: זה לא ילך בכוח, ולכן אל תבואו ותציעו לנו עוד כוח ועוד כוח ועוד כוח.

דב חנין: זה מה שמנסים כל כך הרבה שנים – –

אמיר אוחנה: גם הצעות כמו שלך הציעו.

דב חנין: – – והתוצאות הן איומות:

דב חנין: עוד הרוגים ועוד פצועים ועוד ילדים ועוד סבל – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

דב חנין: – – ועוד שנאה.

דב חנין: בואו נתחיל ללכת בדרך אחרת; בואו נתחיל לפתור את הבעיות במקום רק להתלונן עליהן.

אמיר אוחנה: זה יתפוצץ עלינו בפרצוף, תרתי משמע.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

מיקי לוי: תודה, גברתי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, שבוע מאוד קשה עבר עלינו, על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: מחבלים מרצחים שלחו ידם בנערה בת 13, פרח, הלל יפה, ובצורה חייתית, על אם הדרך, ירו ברב מיכי מרק, באשתו ובילדים.

מיקי לוי: השם ייקום דמם.

מיקי לוי: אבל, חברי, הממשלה הזו עסוקה ברטוריקה ולא מספקת ביטחון.

מיקי לוי: מדברים, מדברים, מדברים – והרצח והמחבלים ממשיכים להשתולל ברחובותינו.

מיקי לוי: יש חוסר ביטחון מוחלט, כך מרגישים אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: כמה פעמים אמרתם – כמה פעמים התחייב ראש הממשלה לא להחזיר גופות מחבלים?

מיקי לוי: ואדוני השר, כשאתה היית השר לביטחון פנים, אתה יודע, נתת הוראה לא להחזיר גופות, ולא החזרנו גופות.

מיקי לוי: ופה בממשלה הזו יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה, וכשראש הממשלה מצהיר שהוא לא מחזיר גופות, מה אני רואה למחרת בטלוויזיה?

מיקי לוי: – לוויה המונית.

מיקי לוי: עשרות, מאות אנשים משתתפים באותה הלוויה, ומחלקים סוכריות, ואני עומד על הדוכן הזה יום למחרת, פעם אחר פעם, ומזהיר: אל תחזירו גופות.

מיקי לוי: כי מה אתם מצפים?

מיקי לוי: אותו נער או אותו צעיר רואה את הכבוד המפוקפק שלו זוכה מרצח שגופתו הוחזרה, וכולם מדברים על כך ש-72 בתולות מחכות לו בשמים – מה אתם מצפים שנער בן 17 יעשה למחרת היום?

מיקי לוי: אולי תהיו החלטיים ותקיימו את המדיניות שאתם קובעים לעצמכם?

מיקי לוי: מתי תבטיחו ותקיימו?

מיקי לוי: סגר נושם, סגר הרמטי – מילים, מילים, מילים, כדברי השיר; ואין ביטחון בצירים, ואני לא מאשים את הצבא, כי אכן זה לא פשוט מבחינה מקצועית מבצעית.

מיקי לוי: אבל שרי הממשלה עסוקים בריב של אגו ולא בהקניית ביטחון לאזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: השר בנט שואל שאלות בקבינט – אני מניח ששאלות חכמות, מקצועיות; אני באמת מכבד את עברו – אבל שר הביטחון ליברמן אומר לקציני הצבא: אל תענו לו.

מיקי לוי: אני באמת כבר לא יודע אנה דרכינו ילכו, ונראה לי שבעקבות, גברתי, ישיבת הקבינט האחרונה, הקבינט אכן זקוק לגננת.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, תודה, השר, סגן שר הביטחון, חברי חברי הכנסת, אורחים יקרים, שבוע קשה עבר על עם ישראל.

מרדכי יוגב: שתי רציחות אכזריות, אחת של ילדה במיטתה – כבר הזכירו קודמי – הלל יפה אריאל מקריית-ארבע – ושל הרב מיכי מרק מעתניאל, השם ייקום דמם.

מרדכי יוגב: אנו גם מאחלים רפואה שלמה לפצועים ונחמה לכל המשפחות.

מרדכי יוגב: "אני שלום וכי אדבר המה למלחמה" – זאת המציאות שבה אנחנו עומדים.

מרדכי יוגב: אסימטריה מוחלטת של עם ישראל, שמחנך את ילדיו, את כולנו, לחיים; לחיים לנו, לחיים לשכנינו.

מרדכי יוגב: ומולנו ערבים פלסטינים או אחרים, שמחנכים למוות; זאת תורת המוות שלהם.

מרדכי יוגב: מדינה פלסטינית לא הייתה פה מעולם ולא תהיה פה לעולם; משמעותה מוות לשכנותינו, ואנחנו לא ניתן שיהיה מוות.

מרדכי יוגב: מדינה פלסטינית איננה פתרון, היא העמקת הבעיה.

מרדכי יוגב: ומתוך כך, ואני אומר גם לסגן שר הביטחון ולמערכת, המערכת, מערכת הביטחון, עובדת לילות כימים, ואני יודע להעריך את זה, ויחד עם זה, יסוד הוודאות של מי הארץ הזאת הוא היסוד הראשון המנצח, הוא מסיר את הספקות והוא מבהיר גם לטרוריסטים ולרוצחים: זה לא משתלם.

מרדכי יוגב: וביד אחת להילחם בטרור בחורמה, כפי שהיו לנו החרב והמגל, המגל והחרב; וביד השנייה – כן, חבר הכנסת נחמן שי, המגל והחרב – וביד השנייה לחזק את ההתיישבות.

מרדכי יוגב: על כל פיגוע – שכונה; על כל נרצח – שכונה נוספת.

מרדכי יוגב: אלה הן שתי הזרועות.

מרדכי יוגב: ובמציאות הזו – והיא אולי איננה ברורה, ומדינית קשה לספק אותה: שליטת-על ביטחונית והומניטרית לכלל האוכלוסייה שנמצאת ביהודה ושומרון, תוך לחימה בלתי מתפשרת בטרור וחיזוק ההתיישבות היהודית, דבר שנדרש ברחבי יהודה ושומרון.

מרדכי יוגב: וטיפול גם במרקם החיים של האוכלוסייה הפלסטינית.

מרדכי יוגב: כמה כלים שעוד לא ננקטו, כי מה שננקט, טוב שננקט: הטיפול בשורשי ההסתה, מאיפה הדברים באים.

מרדכי יוגב: בעבר הם היו בעיקר במסגדים, ברחוב הפלסטיני ובתקשורת; מאז הסכמי אוסלו הם בטאבו, בתוך החינוך הפורמלי של כל ילד שמתחנך ברשות הפלסטינית.

מרדכי יוגב: הוא מתחנך להרוג יהודים, להשמיד את מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: צריך לעקור את זה משם בחומת מגן חינוכית.

מרדכי יוגב: קודם בשטחים שבשליטתנו, ירושלים ושטחי C, ובהמשך גם בכל שטחי A.

מרדכי יוגב: חומת מגן חינוכית, כפי שעשינו בביטחונית ובמודיעינית.

מרדכי יוגב: כך להשיב לידינו את האחריות הזו.

מרדכי יוגב: חומת מגן גם בפייסבוק, זה עלה פה בהצעה הקודמת לסדר-היום: להמשיך ולנטר שם את הרעים ואת התכנים הרעים, כולל פנייה למנהלי הרשתות, כולל צעדים שהמערכת צריכה לגבות משפטית.

מרדכי יוגב: הרס בתי המחבלים – אם הם נהרסים בתוך 48–82 שעות הרי שזו הרתעה, ואם רק כעבור חודשים, הרי שזו הרתחה; נכנסים לכפר ואין מי שמבין בשכונה מדוע נדרש להרוס שם.

מרדכי יוגב: כך גם גירוש, גירוש של משפחת מחבלים, והכול במעגלים ממוקדים, מועיל, אם לחוץ-לארץ, אם לעזה, אם ממרחב למרחב בתוך יהודה ושומרון.

מרדכי יוגב: בשורה התחתונה, אנחנו צריכים לחייב את המערכת המשפטית – ונגיש חוקים, ונפעל למענם – כך גם את המערכת הביטחונית, כדי שהמציאות הביטחונית שלנו כאן, בארצנו, תהיה מציאות שמבטיחה חיים.

מרדכי יוגב: וניקח את כל האחריות אלינו מחדש.

מרדכי יוגב: הסכמי אוסלו, אין להם שום ערך, כאשר אנחנו חתרנו לקיימם, חתרנו להעניק חיים טובים, אבל מולנו מחפשים את המוות.

מרדכי יוגב: אז מתוך הידיעה הזאת שעם רוצחים לא מדברים, עם רוצחים עושים מלחמה, מדברים דרך הכוונות, אנחנו נמשיך לדבר שלום.

מרדכי יוגב: מי שירצה שלום – אהלן וסהלן, ומי שרוצה ללכת מפה – גם זה בסדר, ומי שרוצה להילחם – גם את זה מערכת הביטחון עושה, תעשה ואני מקווה שביתר שאת.

מרדכי יוגב: ונביא גם שלום וגם ביטחון לכל ארצנו ולאזרחינו.

מרדכי יוגב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מרדכי יוגב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, ואחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: אתה ביקשת אחרי?

טלי פלוסקוב: בסדר.

טלי פלוסקוב: אז אתה לפני.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, תנחומי למשפחות הנרצחים והחלמה מהירה לפצועים.

מנחם אליעזר מוזס: הבעיה, איך אומר דוד המלך?

מנחם אליעזר מוזס: "אני שלום וכי אדבר" אבל "המה למלחמה".

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו מדברים כל הזמן, רודפים את השלום, מדברים על שלום, אבל המה למלחמה.

מנחם אליעזר מוזס: וה' עוז לעמו ייתן, ה' יברך את עמו בשלום.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה דווקא להתייחס למה שאני קראתי קודם באתר "בחדרי חרדים" – בשורה לציבור החרדי על החלטת שר השיכון להביא הצעת מחליטים על בניית 5,000 יחידות דיור לציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: אבל יחד עם זאת, גברתי היושבת-ראש, ואת היית ראשת עיר, כל ראש עיר הוא יותר חזק מכל הממשלה, אבל יש אמצעי אחד שבו הממשלה יותר חזקה, וזה בהסכמי הגג שהיא עושה באחרונה.

מנחם אליעזר מוזס: אם אני קורא שברמת-השרון הולכים לסגור הסכם גג של 40,000 יחידות דיור, המשמעות היא מענק של משרד האוצר לרמת-השרון של 4 מיליארד ש"ח.

מנחם אליעזר מוזס: בוודאי, זה מקל חובלים בידי האוצר, והוא יכול להגיד: אנא, דרום רמת-השרון גובלת עם צפון בני-ברק, תן משהו למגזר החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: אם אני רואה בבאר-שבע 8,000 יחידות דיור, או בהרצליה 7,000 יחידות דיור אני חושב שמשרד האוצר יכול לקחת את מקל החובלים של הסכמי הגג ובאמת להביא לידי כך, להקציב מייד.

מנחם אליעזר מוזס: כי כל החלטת מחליטים שלא תהיה, זה ייקח שנים עד שנראה את המפתח של הדירה.

מנחם אליעזר מוזס: ובינתיים הציבור במגזר החרדי גר במצוקה נוראה, שלא ניתן לתאר בכלל.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שיפה שעה אחת קודם, ואני מברך על ההחלטות, אבל אני אברך על המעשים שאפשר לעשות מייד.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

טלי פלוסקוב: עכשיו חבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: הוא הגיש הצעה רגילה לסדר-היום – ולכן יש לך עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך.

אמיר אוחנה: גברתי היושבת-ראש, תודה, כבוד השר, סגן השר, כנסת נכבדה, מזה חודשים אזרחי ישראל, ברבים מהמקומות בארץ, מצויים במה שמכונה "גל טרור", "אינתיפאדת סכינים" – הטרמינולוגיה פחות משנה, המציאות היא שמשנה.

אמיר אוחנה: בשבוע שעבר השפל הגיע לכדי כך שאדם צעיר נכנס לביתה של משפחה בעתניאל, משפחת אריאל – – –

אלי בן-דהן: בקריית-ארבע.

אמיר אוחנה: סליחה, בקריית-ארבע.

אמיר אוחנה: סליחה, בקריית-ארבע.

אמיר אוחנה: הייתי שם אתמול אבל הייתי אצל שתי המשפחות ולכן התבלבלתי.

אמיר אוחנה: תודה על התיקון.

אמיר אוחנה: הוא ראה את הלל יפה בת ה-13.5 ישנה במיטתה, שמע את נשימותיה ולקח החלטה לדקור את גופה שוב ושוב ושוב עד שלא נותרו חיים באפיה.

אמיר אוחנה: אמרתי "אדם", לא "מפלצת".

אמיר אוחנה: מפלצת זה קל, זו בריחה.

אמיר אוחנה: מפלצות לא באמת קיימות.

אמיר אוחנה: זה היה אדם צעיר רק מעט פחות מהלל שרצח.

אמיר אוחנה: מהם הערכים שעל ברכיהם התחנך האדם הזה?

אמיר אוחנה: מהו המטען התרבותי שהוא ינק משחר נעוריו?

אמיר אוחנה: האם הוא יוצא דופן, או שהוא תוצר טבעי של בית-הגידול שממנו יצא?

אמיר אוחנה: כל אלה שאלות נכבדות, ודומה שיש מי שחייב לעשות חשבון נפש ולענות עליהן.

אמיר אוחנה: אבל כל אלה אינם סותרים אמת בסיסית וחיונית אחת שעליה כולנו חייבים להסכים: אין למדינה, לאף מדינה, זכות קיום אם היא איננה עושה כל שביכולתה כדי לספק ביטחון לאזרחיה.

אמיר אוחנה: מעל הכול, זוהי ההצדקה לקיומו של המוסד הזה, המכונה "מדינה".

אמיר אוחנה: לפני החינוך, ולפני הרווחה, ולפני העבודה, ולפני התרבות – קודם כול, ביטחון.

אמיר אוחנה: האם מדינת ישראל יכולה לומר בלב שלם שהיא עושה הכול למען ביטחון אזרחיה?

אמיר אוחנה: חשוב מאוד להכיר את ההיסטוריה ולא להתכחש לה.

אמיר אוחנה: הטרור האסלאמי אומנם מלווה אותנו 100 שנים קשות ונוראות, לפני 1967, ולפני 1948, אבל אם עד לפני הסכמי אוסלו זה היה טרור שנע על עגלה עם סוסה, בלשון מטפורית, הרי שמאז הבאנו לעולם את רעיון העוועים הזה, שייבוא מחבלים, ובראשם רב-המרצחים הטרוריסט יאסר ערפאת, יימח שמו, הוא שיביא שלום עלינו, מאז הטרור נע על דלק סילוני; נהרות של דם שטפו את רחובות ישראל דווקא כשההנהגה מכרה לישראלים את מה שהם כל כך רוצים וכל כך מייחלים לו, כי עם חפץ חיים אנחנו: תקווה לשלום.

אמיר אוחנה: ובעודנו סופרים את מתינו בעשרות ובמאות, היו מי שביקשו למכור לנו שירי שלום בכיכרות אם רק – אם רק – נעשה צעדים אמיצים – אמיצים – כמו לקפוץ ממגדל, מתוך תקווה שאנחנו נצליח.

אמיר אוחנה: אם רק נקווה ונאמין מספיק, נצליח לעוף.

אמיר אוחנה: נוויל צ'מברליין היה ראש ממשלת בריטניה טרום מלחמת העולם השנייה.

אמיר אוחנה: כראש מחנה ה-appeasement, הפייסנות, היה זה צ'מברליין שחתם על הסכמי מינכן עם היטלר וחזר לבריטניה עם הסכם החרפה, כשהוא מנופף באותה תמונה מפורסמת ומבשר על Peace in our time, Peace in our time.

אמיר אוחנה: שלום בדורנו.

אמיר אוחנה: זמן קצר לאחר מכן פרצה המלחמה הקשה והנוראה ביותר שידע העולם, שהביאה על עמנו את האסון והאובדן הגדול שידע איזה עם החי כיום, ותקוותו של צ'מברליין התנפצה לאלפי רסיסים.

אמיר אוחנה: כשספד לו, אמר המדינאי שצפה והזהיר מכוונותיו של היטלר, אותו מדינאי שהוגחך כמחרחר קרבות ונשלח על-ידי העם הבריטי לאופוזיציה, רק כדי לחזור אחר כך לכס ראש הממשלה, הספד אצילי שנכון לרבים בקרב מה שמכונה "מחנה השלום הישראלי".

אמיר אוחנה: וכך אמר: נפל בחלקו של נוויל צ'מברליין, באחד המשברים העילאיים בעולמנו, שדעותיו תיסתרנה על-ידי המאורעות, שתקוותיו תתאכזבנה, והוא יהיה מרומה ונגזל על-ידי איש זדון.

אמיר אוחנה: אך מה היו תקוות אלה שמהן התאכזב?

אמיר אוחנה: מה היו שאיפות אלה שמהן התייאש?

אמיר אוחנה: מה הייתה אמונתו שניצלו לרעה?

אמיר אוחנה: הרי היו אלה בין הרגשות הנאצלים והמיטיבים של לב האדם – אהבת השלום, השאיפה לשלום והחתירה לשלום, אפילו במחיר סיכון גדול וודאי במחיר אישי.

אמיר אוחנה: כך ספד צ'רצ'יל לצ'מברליין, וצ'רצ'יל עשה את מה שצריך היה להיעשות הרבה קודם: הוא יצא למלחמה בהיטלר, בידיעה שהוא נושא עליו, על כתפיו, את האחריות לא רק לשלום עמו, אלא לשלום העולם החופשי.

אמיר אוחנה: ואנו, האם אנו, שאזרחינו נתונים למתקפות חוזרות ונשנות, האם אנו נלחמים כראוי עבורם?

אמיר אוחנה: האם אנו עושים כל שנדרש כדי להעניק להם את הביטחון שהם ראויים לו?

אמיר אוחנה: אקדים ואומר, אני מישיר מבט ומבטיח לכם: יש מחיר לטרור שהאויב לא יוכל לשאת.

אמיר אוחנה: יש מחיר כזה.

אמיר אוחנה: יש דרך שבה נבהיר לצד השני כי הטרור לא משתלם.

אמיר אוחנה: המחירים שאנו גובים מהם כעת נמוכים מדי ו/או אינם מתאימים.

אמיר אוחנה: לא בהתלהמות, אלא בשיקול דעת, באחריות, עלינו לעשות יותר כדי להגן על אזרחינו.

אמיר אוחנה: ואלה הן שלוש ההחלטות שאני מבקש מראשי המדינה – מראש הממשלה, משר הביטחון, מחברי הקבינט וממערכת הביטחון – לקבל: א.

אמיר אוחנה: חיסול המסיתים.

אמיר אוחנה: אנו יודעים מי הם אלה הקוראים לצעירים לרצוח ישראלים, הן אלה הקוראים לעשות זאת ממניעים דתיים לכאורה והן אלה הקוראים לעשות זאת ממניעים לאומניים, ולעתים קרובות – שילוב של השניים.

אמיר אוחנה: המסיתים הללו הם הנוקרים המכים על ראשיהם של הכדורים, אותם צעירים, הכדורים הרבים שיש במחסנית הטרור.

אמיר אוחנה: את המסיתים יש לחסל.

אמיר אוחנה: ב.

אמיר אוחנה: בית שממנו יצא מחבל לא צריך לראות אור יום.

אמיר אוחנה: אין להמתין שבועות וחודשים לביצוע, אלא יש להכות בברזל כל עוד הוא חם.

אמיר אוחנה: בעוד מתינו מובאים למנוחת עולמים, בית המרצח ייהרס.

אמיר אוחנה: ג.

אמיר אוחנה: הורסים לרוצחים, בונים לנרצחים.

אמיר אוחנה: את דעתי אינני מסתיר – ההתיישבות לא רק שאיננה הבעיה, היא הפתרון.

אמיר אוחנה: השלום המיוחל לא יבוא אם רק ניסוג ונוותר.

אמיר אוחנה: זה יחולל עוד טרור ומאבק שמטרתו האמיתית היא להביא לקץ הרעיון הציוני של שיבת העם היהודי לארצו.

אמיר אוחנה: השלום יבוא רק כאשר יתבצר אותו קיר ברזל שיבהיר לאויבינו שאנו מארץ-ישראל לא זזים.

אמיר אוחנה: מהים ועד הנהר, ישראל תשוחרר.

אמיר אוחנה: זה נכון בכל ימות השנה, אך זה נכון בבחינת קל וחומר לאחר שמרצחים בנו.

אמיר אוחנה: המסר הברור הוא: לא רק שלא תשיגו את מבוקשכם, אתם תאבדו ותפסידו בדיוק את מה שהתכוונתם להרוויח.

אמיר אוחנה: הורסים לרוצחים, בונים לנרצחים.

אמיר אוחנה: האם לטווח הקרוב הצעדים הללו עלולים להבעיר את השטח, בבחינת "שוברים את הכלים"?

אמיר אוחנה: בהחלט ייתכן, ולכן אני מבין את החשש של מקבלי ההחלטות מללכת בכיוונם, בטח בקרב אלה שהאחריות מונחת על כתפיהם, והם מגיעים לבקר את המשפחות לא כמונו, כמבקרים ומנחמים, אלא כנושאים באחריות.

אמיר אוחנה: אך שימו לב – ובכך אני אסיים – שימו לדברים שחזה צ'רצ'יל טרום מלחמת העולם השנייה ואמר ביושר לעם הבריטי: השלום שצ'מברליין מציע לנו יוביל למלחמה, ואילו המלחמה שאני מציע – תוביל לשלום.

אמיר אוחנה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: עכשיו חבר הכנסת יעקב מרגי, ולאחר מכן – יסכם את הדיון סגן שר הביטחון אלי בן-דהן.

יעקב מרגי: אמיר, צריך עשר דקות רק להוריד את הפודיום.

טלי פלוסקוב: יש כאלה שמורידים ויש כאלה שמעלים.

יעקב מרגי: זה העולם.

טלי פלוסקוב: טוב, שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי, כבוד השר, סגן השר, הצעה לסדר-היום בנושא התגברות פעולות הטרור.

יעקב מרגי: לכל גל כזה – כמעט אמרתי: "יש מזכרת" – לכל גל טרור כזה יש המאפיינים שלו, ולכל גל טרור יש הסיבות המניעות אותו.

יעקב מרגי: הגל האחרון בא אחרי רגיעה מסוימת ואפילו הורדת סף הפיגועים, מה שנקרא "פיגועי הסכינים", אך אי-אפשר להתעלם מכך שבזמן האחרון חזרו פעולות הטרור שמלוות בשימוש בנשק חם.

יעקב מרגי: לא מזמן גם היה מטען כלפי קצין צה"ל.

יעקב מרגי: הסיבות הן רבות, ויש לעשות הכול כדי להתמודד עם פעולות הטרור, לא משנה מה הסיבות.

יעקב מרגי: יש להיאבק – כפי שאמרו היום לא אחת – בהסתה, הממוסדת והלא-ממוסדת.

יעקב מרגי: יש לנו מנופים על הסתה ממוסדת שבאה מהרשות.

יעקב מרגי: אני לא מבין איך עדיין אנחנו לא מצליחים לרסן את ההסתה ברשות הפלסטינית.

יעקב מרגי: יש לנו מנופים כלכליים, מנופים כאלה ואחרים, וכאן התחושה היא של חידלון.

יעקב מרגי: יש להיאבק ברמה הבין-לאומית בגלי ההסתה ברשתות החברתיות.

יעקב מרגי: היום, קודם לכן, היה דיון.

יעקב מרגי: כאן המקום לברך את השר ארדן, שלא נרתע והתבטא בצורה ברורה, ואפילו בוטה ומתבקשת, כדי להביא את זה לסדר-היום הציבורי בעולם.

יעקב מרגי: צריך לא להרפות במאבק זה; צריך לעשות הכול להשבית את ההסתה מבית ומחוץ.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים, היינו בגלי טרור קשים ואיומים מאלו, ידענו להתמודד אתם ויכולנו להם.

יעקב מרגי: יכולנו להם גם כאן.

יעקב מרגי: אני מבין שבזמן שאנחנו גילינו איפוק בגלל חג הרמדאן של הציבור המוסלמי, בזמן שאנחנו גילינו איפוק, הם – אותם שפלים, אותם צמאי דם, חורבן ואנרכיה – מול אותה יד מושטת שלנו, אותה חמלה והבנה ורגישות שלנו, הם שפכו את דמנו.

יעקב מרגי: אבל, אדוני השר, מכובדי סגן השר, הנה, ימי החג הולכים ומסתיימים.

יעקב מרגי: אני קורא לכוחות הביטחון לעשות את מה שהם יודעים לעשות – והם יודעים לעשות – לעשות את מה שעשינו בעבר: ידענו לעבור בית-בית, ידענו לשבת על המסיתים, ידענו לשבת על המארגנים, ורק ככה, כשנרתיע אותם, כשהם ידעו שאנחנו לא נרתעים משום פעולה, אנחנו נצליח להביא לדעיכה ולמיגור גל הטרור.

יעקב מרגי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: כאמור, ישיב לנו סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

אלי בן-דהן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הקשבתי פה בקשב רב לדברים שנאמרו.

אלי בן-דהן: אכן, צודקים אלה שאמרו שלא קל להדביר את הטרור.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר לכם שמדינת ישראל, צה"ל, משטרת ישראל, השב"כ, מבצעים פעילות נחושה כדי לסכל כל פעולת טרור, כדי להגיע למפגעים, לבוא אתם חשבון, ולקדם צעדי סיכול ומניעה וענישה נוספים.

אלי בן-דהן: צה"ל נלחם בטרור זה שנים רבות.

אלי בן-דהן: בחציון האחרון חלה ירידה במספר אירועי הטרור בעקבות פעילות צה"ל, שבמסגרתה בוצעו 1,495 מעצרים; הוחרמו 11 מחרטות; נתפסו 170 כלי נשק; נסגרו ארבע תחנות רדיו בגין הסתה; נהרסו 16 בתי מחבלים; הוגשו 90 כתבי-אישום בגין הסתה.

אלי בן-דהן: במהלך הפיגועים נהרגו 148מחבלים ונפצעו 39 מחבלים.

אלי בן-דהן: לאחר אירוע הרצח הנורא האחרון של הילדה הצדקת, התמימה, הטהורה, הלל יפה, והרצח הנתעב של הרב מיכי מרק – שניהם, השם ייקום דמם – תוגברה הגזרה בסד"כ נוסף, עם שני גדודים נוספים, עם אמצעים ויכולות.

אלי בן-דהן: יש דגש מיוחד על ביטחון התנועה בדרכים.

אלי בן-דהן: נוסף על הפעילות השוטפת הזאת, שהועצמה ותוגברה, נעשו מגוון פעולות ביטחוניות: הוטל כתר על מרחב חברון שממנו יצאו מבצעי פיגועי הירי; 700,000 איש הוגבלו בתנועתם בשטח – פעולה שכבר שנים לא נעשתה; הוטל כתר מיוחד ומהודק על היישוב בני-נעים, שממנו יצאו המחבל שביצע את פיגוע הדקירה ומחבלים נוספים; בוצעו מעצרים של בני משפחתו של המחבל בחשד להסתה; מופה ביתו של המחבל בבני-נעים כהכנה להריסתו; נשללו 2,800 היתרי עבודה מבני הכפר בני-נעים, הכפר שממנו יצאו מפגעים בגל הטרור האחרון.

מאיר כהן: – – – לצמיתות או לתקופה?

אלי בן-דהן: לתקופה, כמובן, אבל בשלב זה לא הוחזרו.

אלי בן-דהן: חייהם של תושבי הכפר לא יחזרו להיות כפי שהיו.

אלי בן-דהן: מדיניותו של שר הביטחון כיום היא לא להחזיר גופות.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת מיקי לוי, כנראה הוא שמע גם לעצתך וגם לעצת אחרים – לא מחזירים גופות של מחבלים.

אלי בן-דהן: כדי להעביר מסר תקיף לרשות הפלסטינית שהצד הישראלי רואה בהסתה מצד בכירי הרשות נדבך משמעותי בהסלמה הביטחונית הוחלט לשלול את מעמד ה-VIP משלושה בכירים ברשות הפלסטינית, וביניהם מושל נפת חברון ברשות הפלסטינית, שהלך וניחם את משפחת המחבל.

אמיר אוחנה: אדוני, סליחה, זה לא צעדים תקיפים.

אמיר אוחנה: מה עם חיסול המסיתים?

אלי בן-דהן: רגע, רגע.

מאיר כהן: אמיר, זה חלק מהקואליציה שלך.

אמיר אוחנה: בסדר.

אמיר אוחנה: מותר גם למתוח ביקורת בקואליציה.

אלי בן-דהן: מדינת ישראל עושה מאמצים רבים למנוע את ההסתה ברשתות החברתיות, בדגש על הרשת החברתית פייסבוק.

אלי בן-דהן: מדובר במאמצים מדיניים, משפטיים ונוספים.

אלי בן-דהן: לצערנו, כפי שגם אתה יודע וכולם יודעים, המלאכה מורכבת, איננה קלה, אבל מדינת ישראל החליטה להתלבש על הנושא ולמנוע את ההסתה ברשתות החברתיות במלוא העוצמה והכוח.

אלי בן-דהן: אנו נמצאים כרגע בשלב התחקור הראשוני של האירועים.

אלי בן-דהן: נכון לעת הזאת הגורמים הרלוונטיים בפיקוד המרכז מצויים בהליכי בחינה, בדיקה ותחקור מעמיקים, והמשך הפקת הלקחים יתבצע בהתאם.

אלי בן-דהן: צה"ל ימשיך לבצע את כלל הפעולות הנדרשות להגנה ולשמירה על תושבי יהודה ושומרון בכלל ועל תושבי קריית-ארבע וחברון בפרט ויפעל למיגור כל פעילות טרור ואלימות.

אלי בן-דהן: צה"ל ירדוף את מבצעי הרצח הנתעב של הרב מיכאל מרק, השם ייקום דמו, עד שיניח את ידו עליהם.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר מילה לגבי ההצעות המדיניות שאמרו כאן.

אלי בן-דהן: אני מופתע שעולות וחוזרות הצעות מדיניות.

אלי בן-דהן: חברי חברי הכנסת, חברת

אלי בן-דהן: כם חברת הכנסת, השרה לשעבר, ציפי לבני קיבלה את המושכות לנהל משא-ומתן עם הרשות הפלסטינית.

אלי בן-דהן: לא אלי בן-דהן, לא נפתלי בנט הקיצוניים; ציפי לבני.

אלי בן-דהן: שנה שלמה היא ניהלה משא-ומתן.

אלי בן-דהן: בשביל המשא-ומתן הזה שחררנו 100 רוצחים נתעבים מבתי-הכלא; רק כדי שיסכימו לנהל אתנו משא-ומתן, 100 רוצחים שוחררו מהכלא.

אלי בן-דהן: מה קיבלנו תמורת המשא-ומתן הזה?

אלי בן-דהן: מה השגנו תמורת המשא-ומתן הזה, חברי היקרים?

אלי בן-דהן: מה?

אלי בן-דהן: אפס מאופס.

אלי בן-דהן: אני מזכיר לכם: ציפי לבני – היא ניהלה את המשא-ומתן הזה, שנה שלמה.

אלי בן-דהן: אפס מאופס.

אלי בן-דהן: אז, רבותי, באמת, די.

אלי בן-דהן: תפסיקו לדבר כאילו יש פה אפשרות, ניסיון או דרך להגיע לשלום עם הרשות הפלסטינית.

אלי בן-דהן: צריך להביט באמת בעיניים נכוחות ולהבין: אין שום סיכוי בעולם להגיע עם הרשות הפלסטינית לשלום.

אלי בן-דהן: אין.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת היקר דב חנין, הגמרא שמדברת על "שניים אוחזין בטלית" מדברת על שניים שמעמדם שווה.

אלי בן-דהן: הגיע הזמן שתגיע למסקנה הברורה והפשוטה: אין פה שניים במעמד שווה.

אלי בן-דהן: מעולם לא היה עם פלסטיני – – –

דב חנין: אם אתם חושבים ככה, באמת לא תגיעו לשלום.

אלי בן-דהן: תסלח לי, תגיד לי, בבקשה – – –

דב חנין: אם כך, לא תגיעו לשלום אף פעם.

אלי בן-דהן: תגיד לי, בבקשה, איזה יום חג היה לעם הפלסטיני?

אלי בן-דהן: מי המנהיגים?

אלי בן-דהן: מי המשוררים של העם הפלסטיני?

אלי בן-דהן: תאמר לי – – –

דב חנין: אתה לא מכיר את מחמוד דרוויש?

דב חנין: אתה לא מכיר את – – – אתה לא מכיר את – – –

אלי בן-דהן: אני מכיר היטב.

אלי בן-דהן: תגיד לי, מה התרבות שלהם?

דב חנין: – – –

אלי בן-דהן: למה הם – – –

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, תודה.

אלי בן-דהן: – – – למה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, תודה רבה לך.

דב חנין: – – – אין משוררים?

דב חנין: אין סופרים?

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – – – אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

דב חנין: – – – שאתה לא רואה משוררים ואתה לא רואה סופרים – – –

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

אלי בן-דהן: – – –

דב חנין: – – –

אמיר אוחנה: – – –

דב חנין: – – – להגיד – – – סופרים – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, אני שמעתי כבר פעם שלישית את אותו דבר שאמרת.

טלי פלוסקוב: או שאנחנו מפסיקים או שאני פשוט מבקשת ממך לצאת לאולם.

דב חנין: אני יוצא.

טלי פלוסקוב: לא נעים לי.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד סגן השר.

דב חנין: – – – ומזעזעת.

מיקי לוי: – – – גם אותך יחליפו.

אלי בן-דהן: זה לא נוח – תקשיב לי, שנייה.

טלי פלוסקוב: אני עוד לא החלטתי.

טלי פלוסקוב: הוא החליט לצאת לבד.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: כל הכבוד, טלי.

אלי בן-דהן: צר לי, אבל באמת אין פה שני צדדים שווים, והגיע הזמן שכולנו נדע על כך.

אלי בן-דהן: אני אמרתי פעם, ופה מעל הדוכן אני אומר את זה שוב: המקסימום שיש בינינו שמוכנים לתת לפלסטינים הוא הרבה-הרבה פחות מהמינימום שהם מוכנים לקבל.

אלי בן-דהן: במצב הזה, חבל על הזמן.

אלי בן-דהן: כדאי להתפכח וללכת למסלול אחר וטוב יותר.

אלי בן-דהן: ואני רוצה לומר לכם, ובזה אני אסיים – – –

מאיר כהן: המסלול השני, שאתה מציע, גם קשור לשלום.

אלי בן-דהן: הוא לא קשור – – –

מאיר כהן: אה, לא קשור לשלום?

אלי בן-דהן: ידידי מאיר, אני רוצה לומר לך, באמת:

אלי בן-דהן: אני אומר ששלום יהיה כשהפלסטינים יבינו היטב שהארץ הזאת שייכת לנו, כשהם יבינו שאנחנו שבנו לארצנו כדי לא לעזוב אותה לעולם.

אלי בן-דהן: זאת ארצנו, זאת מדינתנו, ופה היא תהיה.

אלי בן-דהן: כשהם יבינו את זה, הם יתחילו לדעת שהמקום הטוב ביותר בעולם עבורם לחיות הוא כאן, כי אחרת, האלטרנטיבה שלהם היא לחיות במצרים או בסוריה, ושם חצי מיליון איש נהרגו, או תחת מדינת "דאעש" – והם יבינו שכאן ודאי יותר טוב להם.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אדוני סגן שר הביטחון, מה אתה מציע?

אלי בן-דהן: אני מציע שהכנסת תסתפק בדברי.

אלי בן-דהן: אם רוצים, אז לקיים דיון.

טלי פלוסקוב: רבותי, מה הן ההצעות כאן?

אמיר אוחנה: חוץ וביטחון.

טלי פלוסקוב: להעביר את הדיון לוועדת חוץ וביטחון.

יחיאל חיליק בר: כן, כן.

אלי בן-דהן: אין לי התנגדות.

טלי פלוסקוב: אין לך התנגדות.

נחמן שי: לעולם זה לא יהיה, אבל אין לנו ברירה.

נחמן שי: זה המקום.

נחמן שי: לעולם לא יהיה.

יחיאל חיליק בר: תיאורטית, להעביר את זה.

טלי פלוסקוב: תיאורטית.

נחמן שי: בדיוק ככה.

טלי פלוסקוב: יש הסכמה.

טלי פלוסקוב: אני מעלה להצבעה.

אלי בן-דהן: חבר הכנסת נחמן שי, זה כמו השלום.

אלי בן-דהן: הכול בסדר.

נחמן שי: – – –

טלי פלוסקוב: טוב, רבותי, אז אנחנו מצביעים כעת על העברת הדיון לוועדת חוץ וביטחון.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 13 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: העלייה במספר פיגועי הטרור הרצחניים – הנושא עובר להמשך דיון בוועדת החוץ והביטחון.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 125), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק ביטוח תאונות אישיות לתלמידים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: אלי ויזל – מותו של סמל

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לנושא הבא: אלי ויזל – מותו של סמל, הצעות לסדר-היום מס' 4248, 4274, 4275 ו-4276.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: אדוני, בבקשה, עד שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אלי ויזל, בשמו המלא אליעזר אלי ויזל, נולד בט"ז בתשרי תרפ"ט ונתבקש לבית-עולמו בכ"ו בסיוון תשע"ו.

יצחק וקנין: ויזל נולד ברומניה לשלמה אלישע ושרה לבית פייג, יהודים חרדים שבבעלותם חנות מכולת.

יצחק וקנין: אביו עודד אותו ללמוד עברית ולקרוא ספרות כללית, בעוד אמו דחפה אותו ללמוד תורה וחסידות.

יצחק וקנין: בשנת 1944, בעקבות פלישת הצבא הגרמני להונגריה, החל גירוש יהודי העיר לאושוויץ, וביניהם משפחת ויזל.

יצחק וקנין: אמו ואחותו הקטנה נרצחו באושוויץ, בעוד אלי ואביו הוצבו לעבודה במחנה אושוויץ.

יצחק וקנין: הם הועבדו בעבודות פרך בתנאים קשים.

יצחק וקנין: עם התקרבות הצבא האדום לעבר אושוויץ צורפו אלי ואביו לצעדת המוות, שפינתה את אסירי אושוויץ מערבה לתוככי גרמניה, למחנה ההשמדה בוכנוולד.

יצחק וקנין: האב נפטר כעבור ימים ספורים, ואלי ויזל שרד את שלושת החודשים האחרונים של המלחמה עד לשחרור המחנה בידי בעלות-הברית ב-11 באפריל 1945.

יצחק וקנין: עם שחרורו הושם בבית-יתומים בצרפת ולמד צרפתית, ובעקבות כתבה בעיתון, שבה צולם לצורך הכתבה, זיהתה אותו אחותו, וכך חודש הקשר עמה.

יצחק וקנין: הוא למד בסורבון פילוסופיה, ובהמשך היה לעיתונאי וכתב עבור עיתונים צרפתיים וישראליים.

יצחק וקנין: אך סירב לכתוב או לדון על חוויותיו בשואה, משום שטען כי לא נמצאות המילים היכולות לתאר את גודל הזוועה.

יצחק וקנין: בשנת 1956 הגיע לניו-יורק, ושם עבר תאונת דרכים קשה שריתקה אותו לכיסא גלגלים למשך שנה.

יצחק וקנין: ב-1963 התאזרח בארצות-הברית, החל לכתוב ספרים, החל בפעילות ציבורית להנצחת מורשת השואה, והפך לדמות המוכרת ביותר בתחום זה.

יצחק וקנין: ויזל עודד ניצולי שואה אחרים לספר את סיפוריהם, פרסם בעצמו למעלה מ-40 ספרים, וזכה בפרסים ספרותיים רבים.

יצחק וקנין: בשנת 1986 הוענק לו פרס נובל לשלום על פועלו בוועדה הנשיאותית לזכר השואה שבראשה עמד.

יצחק וקנין: בין היתר, היה מיוזמי הקמת מוזיאון השואה הלאומי של ארצות-הברית בוושינגטון הבירה; בשנת 1993 זכה להדליק יחד עם הנשיא ביל קלינטון את אש התמיד באולם הזיכרון שבמוזיאון במסגרת טקס הפתיחה.

יצחק וקנין: כאשר הוענק לו פרס נובל לשלום, כתבה ועדת הפרס: "ויזל היה שליח לאנושות, שבמאבקו להשלים עם חווייתו האישית של השפלה מוחלטת בשילוב עם עבודתו המעשית למען השלום, העביר מסר רב-עוצמה של שלום, כפרה וכבוד אנושי".

יצחק וקנין: אלי ויזל זכה לעיטורים הגבוהים ביותר בארצות-הברית: מדליית החירות הנשיאותית ומדליית הזהב של הקונגרס, וכן זכה בעיטור נשיא מדינת ישראל לשנת 2013.

יצחק וקנין: יהי זכרו ברוך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת נאוה בוקר, ואם היא לא תהיה – חבר הכנסת מאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אלי ויזל, זכרו לברכה, היה בשואה והיה ניצול שואה, אבל זה היה חלק קטן – אכזרי, מהותי, אבל קטן – מחייו.

יחיאל חיליק בר: בשאר חייו, אדוני היושב-ראש, אלי ויזל היה לוחם, לוחם אמיתי.

יחיאל חיליק בר: הוא נלחם למען זיכרונם של שישה מיליון יהודים שנרצחו בשואה.

יחיאל חיליק בר: הוא נלחם למען העם היהודי וזיכרונו ותפארתו.

יחיאל חיליק בר: הוא נלחם למען מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נפרדנו השבוע מאחד מגיבוריו של העם היהודי, אבל לא רק של העם היהודי – מאחד מגיבוריו של העולם כולו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נפרדנו משגרירו של הטוב ושל הצדק בעולם.

יחיאל חיליק בר: אלי ויזל, זכרו לברכה, עשה הכול, פשוט הכול, כדי לחזק את המשך קיום העם היהודי ואת התפתחות היצירה היהודית.

יחיאל חיליק בר: אדם שמתוך הסבל האישי שלו האיר את ייחודו ואת עוצמתו של העם היהודי גם ובעיקר לאחר השואה.

יחיאל חיליק בר: בהיותו ניצול השואה, הוא בעצם הקדיש את חייו למסור לעולם את עדותו, עדות שכל כך חשובה לנו.

יחיאל חיליק בר: ויזל היה מענקי הרוח, מענקי הדור, וגדול המורים של דורנו על השואה ועל הגבורה.

יחיאל חיליק בר: הוא היה ענק בכל מובן.

יחיאל חיליק בר: הוא כתב טקסטים חשובים מאין כמותם, שאותם ראוי שילמדו בכל בית-ספר בארץ ובכל בית-ספר ברחבי העולם.

יחיאל חיליק בר: אלי ויזל, זכרו לברכה, הקדיש את כל חייו כדי שאנחנו לא נשכח.

יחיאל חיליק בר: מפעל חייו מזכיר לכל אחד ואחת מאתנו יום-יום מדוע היה על העם היהודי לקחת את גורלו בידיו, לזכור ולא לשכוח, אך גם לבנות מפעל חיים, לבנות חיים, ולהקים את מדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרת, ועדת פרס נובל אמרה על ויזל: "ויזל הוא שליח לאנושות, שבמאבקו להשלים עם חווייתו האישית של השפלה מוחלטת בשילוב עם עבודתו המעשית למען השלום העביר מסר גדול ורב-עוצמה של שלום, של כפרה ושל כבוד אנושי".

יחיאל חיליק בר: זה היה ויזל.

יחיאל חיליק בר: אלי ויזל, זכרו לברכה, היה אדם שניהל אין-ספור קרבות למען אנשים אחרים, למען אנשים חפים מפשע, למען זכויות אדם, ללא קשר למוצאם, לא רק למען יהודים.

יחיאל חיליק בר: העולם איבד השבוע קול מוסרי גדול, ענק וחשוב שנלחם למען זכויותיהם של קורבנות, קורבנות השואה וקורבנות באשר הם.

יחיאל חיליק בר: בחייו היה ללוחם גדול נגד השנאה והיה ולמורה דרך למען אהבה ולמען רעות.

יחיאל חיליק בר: הוא נאבק עבור כולנו וכדי שכולנו נחיה בעולם צודק יותר וטוב יותר.

יחיאל חיליק בר: אלי ויזל, ללא ספק, היה מענקי הדור, מגדול בניה של האומה היהודית, אדם שנגע בלבבות רבים, רבים מספור.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, לסיום, לכתו של אלי ויזל הוא אחת האבדות הגדולות ביותר לעם היהודי, הוא אחת האבדות הגדולות ביותר לעולם כולו.

יחיאל חיליק בר: אני שולח את תנחומינו למשפחת ויזל ולמשפחת העם היהודי ומבקש להתנחם בכך שמפעל חייו ומפעלי ההנצחה הרבים שבנה יישארו אתנו עוד הרבה הרבה דורות אחריו ולנצח נצחים.

יחיאל חיליק בר: יהי זכרו של אלי ויזל ברוך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת נאוה בוקר – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: אני מבין שאנחנו שלושה סגני יושב-ראש, הסתדרנו טוב עם העסק.

מאיר כהן: כן.

יצחק וקנין: ארבעה בעצם, גם נאוה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

מאיר כהן: כן, אדוני היושב – – –

יצחק וקנין: אבל אני לא מגביל אותך.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים – – –

חיים כץ: ראית איזו קולגיאליות של יושבי-ראש?

מאיר כהן: כן.

חיים כץ: הוא לא מגביל אותך.

חיים כץ: דבר חופשי.

יחיאל חיליק בר: דבר שעה, מאיר.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, לא הספד לאלי ויזל אני רוצה להגיד, כי בטח יעשו את זה חשובים ורבים אחרים, אבל כשאדם ענק כזה נפטר אז ראוי שנשאל את עצמנו מה אנחנו לוקחים מהמורשת המיוחדת שלו.

מאיר כהן: אלי ויזל, משפט היה שגור בפיו: מי ששונא קבוצה אחת, ישנא לבסוף את כולם, וכתוצאה מכך גם את עצמו.

יצחק וקנין: רבי מאיר.

מאיר כהן: כן.

יצחק וקנין: אני אגיד לך משהו שהוא חשוב לנוכח מה שאתה אומר.

יצחק וקנין: הגמרא אומרת: השונא את הגוי ישנא את היהודי; המכחש לגוי יכחש ליהודי; הרוצח את הגוי ירצח את היהודי.

מאיר כהן: אכן, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: וכמו שאתה ציינת, הוא גדל בבית חרדי, והגמרא והמשנה היו שגורות בפיו.

מאיר כהן: מעט מאוד אנשים נצרבים בתודעה שהם מזוהים עם מסר חד וברור, וזה בעצם המשפט הזה, שמקפל בתוכו את המסר הכל-כך חשוב שהוא נאבק למענו כל חייו.

מאיר כהן: בעיני, אלי ויזל מייצג את העם היהודי: מהמשרפות – לשטיח האדום, כשהוא קיבל את פרס נובל לשלום; התקומה יוצאת הדופן, הסיפור האישי שלו שמקפל בתוכו באמת את ההיסטוריה המפוארת שלנו.

מאיר כהן: אבל ראוי שגם נדבר על שני נושאים בקצרה: האחד, ההטפה התמידית שלו בכל מה שקשור בהסתה – חיליק – הוא נלחם באירופה, בארצות-הברית, בישראל בביקורים שלו, נלחם כנגד ההסתה ואמר: דווקא אני, האוד שעדיין בוער, הניצול מהשואה, דווקא אני מביא משם את הלקח הגדול: היו זהירים בהסתה, היו זהירים בשנאה האחד לשני.

מאיר כהן: אפשר להתווכח, ודעותינו ופנינו אינם שווים, אבל לעולם שלא נגיע לדברי הסתה והתעלמות.

מאיר כהן: והיה פה ידידי הטוב סגן שר הביטחון אלי, אלי בן-דהן, איש הגון, ישר ואחד הטובים שבנו, ולהגיד שאין עם פלסטיני – הגם שאני מסכים אתו שהם עושים הכול כדי שלא יהיה שלום, שלרגע לא נטעה – אבל האמירות האלה של "אין עם פלסטיני" ושיחיו בתוכנו 3 מיליון פלסטינים, אלה בדיוק אמירות שנשמעות כאמירות שאין בהן סובלנות.

מאיר כהן: אפשר להתווכח אתן, כמו שגליק עושה, אפשר לכעוס, אפשר להגיד להם: זו תפיסתנו; אבל אני חושב שלא ראוי שבמדינה הזאת אנחנו נישמע כמתכחשים לקיומו של עם, גם אם הם האויבים הגדולים ביותר שלנו.

מאיר כהן: וראוי שנגיד את זה דווקא על הרקע של הרעיון הטוב מאוד שלך, אדוני היושב-ראש, ואני חייב לציין שאתה היית הבודד שהעלית, ואנחנו הצטרפנו אליך, וראוי – אני מציע שהכנסת באמת תקדיש עוד דיון לאיש הענק הזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן, סגן יושב-ראש הכנסת, וגם לחיליק בר, שגם הוא סגן יושב-ראש.

יצחק וקנין: אני מודה לכם.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה שר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני משיב בשמו של שר החינוך בנט ואני אקריא את מה שהוא אמר, אבל יחד עם זה, אנחנו מדברים על איש ששרד את השואה.

חיים כץ: אני משתמש במילה שרד, ולא במילה ניצול – ובתקופה האחרונה יוצא לי לגעת בשורדי השואה, יוצא לי לגעת.

חיים כץ: לצערי, מה לעשות, אנחנו – גם כשמעלים את תוחלת החיים – אנחנו לא נשארים לנצח, וכל יום הולכים 40.

חיים כץ: מ-20 במרס עד 30 ביוני נפטרו 3,530 שורדי שואה, ואנחנו, מחובתנו בבית הזה לאחד כוחות, אופוזיציה וקואליציה, ולתת להם לסיים את חייהם בצורה מכובדת.

חיים כץ: ולצערי, אני לא חושב שאנחנו עושים הכול בשביל שאכן זה יקרה.

חיים כץ: אנחנו צריכים לנהל את זה כמו שאנחנו מנהלים מפעל חיים – לקצר זמנים, לקצר לוחות-זמנים, להיות יותר גמישים – כי כל יום שעובר, פחות 40.

חיים כץ: אלה המספרים.

חיים כץ: אני אקריא את תשובתו של בנט, שר החינוך: אלי ויזל היה ענק – תיקנתי קצת, דרך אגב – אלי ויזל היה ענק, וחסרונו יורגש לא רק במדינת ישראל ולא רק ליהודי העולם, אלא לכל מי שחופש, חירות ואנושיות היו חשובים לו.

חיים כץ: כיהודי, כאזרח ישראלי, כחבר כנסת וכשר, אני – בנט – חב לו תודה.

חיים כץ: ויזל נולד ברומניה למשפחה יהודית שומרת מסורת – ובגדול, אני הולך לחזור על מה שכל הדוברים, גם חבר הכנסת מאיר כהן וגם יצחק וקנין וגם חיליק בר אמרו; חוזרים, אנחנו לא מחדדים, אני חוזר בדיוק על המילים שאמרתם, כי הוא הרוויח, הוא היה ענק בזכותו, בזכות העשייה שלו, אז כולנו ציינו שהוא היה ענק.

חיים כץ: ועובדה, הוא נולד למשפחה יהודית שומרת מסורת והלכה, אך כזו שעודדה אותו ללמוד גם שפות, ספרות, ולהיחשף לעולם שסביבו.

חיים כץ: במאי 1944, בהיותו בן 16, הנער אלי נשלח יחד עם בני משפחתו למחנה אושוויץ ושובץ לעבודות בכפייה.

חיים כץ: משם צעד בצעדת המוות אל בוכנוולד, ושם שוחרר בסיום המלחמה.

חיים כץ: את רוב חייו לאחר השואה הקדיש להנצחת זיכרון ומורשת השואה.

חיים כץ: הספרים שכתב, הנאומים שנשא ומטרות שקידם, כולם עדות לזוועות שחווה, לרוע האנושי, לצורך להילחם עבור הצדק.

חיים כץ: ב־1986 הוענק לו פרס נובל לשלום, סמל להכרה בין-לאומית לפועלו.

חיים כץ: אך ויזל לא ראה בפרס משהו אישי, כי אם מסר עמוק יותר, וכך אמר בנאום קבלת הפרס באוסלו: הכבוד הזה שייך לכל הניצולים וילדיהם, ודרכנו לכל העם היהודי.

חיים כץ: אמירה זו מדגישה את מה שהפך את אלי ויזל לאדם מיוחד כל כך: הייתה לו יכולת יוצאת דופן לראות בכל אירוע את המשמעות של הדבר כלפי העולם כולו.

חיים כץ: גם כאשר עסק בפרטים, הוא חשב על הכלל.

חיים כץ: כאשר סיפר את סיפור חייו, הוא עשה זאת מתוך הבנה שסיפורו הוא סיפורם של רבים שלא מסוגלים להעיד ולשתף.

חיים כץ: ויזל עסק בתחומים רבים של תיקון עולם, בדגש על מלחמה בלתי מתפשרת נגד אפליה וחוסר צדק.

חיים כץ: אך אם היה עלי לענות במילה על השאלה: מה או מי היה אלי ויזל, הייתי עונה – עוד פעם, בנט, אני מביא דברים בשם אומרם – בלי להסס, כי הוא היה מחנך.

חיים כץ: שר החינוך, הוא היה מחנך.

חיים כץ: הוא הקדיש את חייו לחינוך אנשים – מתוך לימוד של העבר הוא רצה להשפיע ולעצב את העתיד.

חיים כץ: הוא הקדיש את חייו לכתיבה, להגות ולעשייה ציבורית.

חיים כץ: בכל מעשיו בלטו החיבור בין רכיבים יהודיים לבין ידע רחב, זהות פרטיקולרית ושייכות אוניברסלית, שלא רק שלא סתרו זה את זה, אלא השלימו זה את זה.

חיים כץ: כיהודי, וכשר החינוך ושר התפוצות של מדינת ישראל, אני שם לנגד עיני את אמירתו של ויזל על הצורך לא רק לזכור את שהיה, אלא לפעול ככל יכולתנו עבור עולם טוב יותר בעתיד.

חיים כץ: כדבריו: "העבר הוא ההווה, אך על העתיד עדיין ניתן להשפיע; אלה ששרדו את אושוויץ מטיפים לתקווה, ולא ייאוש".

חיים כץ: יהי זכרו ברוך.

חיים כץ: מה אתם מבקשים?

חיים כץ: מאיר?

יצחק וקנין: אפשר להסתפק, אבל אם אנחנו רוצים באמת לקיים דיון, אפשר לבקש שיהיה דיון במליאה, שיהיה פתוח, לעשות איזה יום מיוחד לזכרו.

יצחק וקנין: אני חושב שהוא ראוי לכל הדבר הזה.

יחיאל חיליק בר: א.

יחיאל חיליק בר: הוא ראוי; ב.

יחיאל חיליק בר: בנאום שלי התייחסתי לזה שצריך להטמיע את השם שלו במערכת החינוך בישראל.

חיים כץ: על זה אנחנו לא יכולים לקבל החלטה פה.

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: כדאי להעביר את זה לדיון בוועדת החינוך, ולראות איך מכניסים את זה לסדר-היום של מערכת החינוך בישראל.

יחיאל חיליק בר: זה המינימום שנוכל – כדי להיות פרקטיים מעבר לעוד נאומים שיגידו בערך אותו דבר על האיש הגדול הזה.

יחיאל חיליק בר: אני באמת חושב כך.

חיים כץ: אני מקבל את עמדתך.

עודד פורר: אני מצטרף אליו.

חיים כץ: אני מקבל את עמדתך – דיון בוועדת החינוך, ושם תוכלו לבקש את מה שאתם רוצים.

יצחק וקנין: – – –

חיים כץ: אני מקווה שכל חברי הכנסת יתמכו בעמדה הזאת.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר חיים כץ.

יצחק וקנין: דעה נוספת – אני מאפשר לך בגלל חשיבות הנושא הזה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, זכיתי לפגוש את הסופר הגדול אלי ויזל כשהוא הגיע לביקור אצל כבוד קדושת האדמו"ר מבעלז שליט"א, מורי ורבי, דיברתי אתו ושוחחתי אתו.

ישראל אייכלר: וכמו כל ניצולי השואה וכל שרידי השואה, שעברו ימים קשים ושאלות קשות שנובעות ממוגבלות האדם בכלל, שכל האדם – הרי אין לנו יותר ממה שנתן לנו הבורא, כל היצירה: הדומם, החי, הצומח והמדבר, כל אחד יש לו מה שנתן לו הבורא; לכל אחד יש איזה שכל.

ישראל אייכלר: גם לדומם יש איזה שכל שהוא חי ומתפתח לפי מה שנתן לו הבורא, גם האדם.

ישראל אייכלר: אנחנו מוגבלים לדעת דרכי האלוקים הנסתרות, בפרט במצבים קשים.

ישראל אייכלר: אבל באותן שנים – זה בשנים האחרונות – שפגשתי את הסופר אלי ויזל, הוא דיבר עם כל הלב על האמונה הגדולה שלו באלוקי ישראל.

ישראל אייכלר: הוא הצהיר על עצמו שהוא חסיד ויז'ניץ, הוא ישב ושר את השירים של בית-הכנסת ושל בית אבא והוא אמר שהוא מאמין בבורא עולם, הוא מאמין שיש בורא לעולם – שהוא לא מבין אותו, כמובן – אבל מה שהוא ראה בשואה, מי שלא היה בשואה, זאת הייתה האנושות.

ישראל אייכלר: בן-האדם לא היה בשואה.

ישראל אייכלר: כששאלו אותו איפה היה אלוקים בשואה, הוא אמר: במקום לשאול את השאלה הזאת, אני שואל איפה היה האדם בשואה, אותו לא ראיתי שם.

ישראל אייכלר: לזכרו ולעילוי נשמתו מצאתי חובה לבוא ולומר שהוא נולד כיהודי מאמין, התחנך כיהודי מאמין ונפטר כיהודי מאמין, גם אם באמצע היו לו תקופות קשות מאוד.

ישראל אייכלר: יהי זכרו ברוך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שֶרָן השכל.

שרן השכל: שָרֶן השכל.

יצחק וקנין: שָרֶן השכל.

שרן השכל: אני רק רוצה להקריא כמה ציטוטים שקראתי בעמוד של שרית שץ, שהעלתה את הפוסט הזה ביום ראשון, שבאמת מספרים על חייו ועל הרבה דברים שנאמרו היום בדיון עליו.

שרן השכל: כמה ציטוטים: לא כל הקורבנות היו יהודים, אבל כל היהודים היו קורבנות; כשהאדם כותב על השואה, הוא לא כותב את המילים, הוא נלחם במילים, כי אין מילים לתאר את מה שהקורבנות הרגישו כאשר המוות היה נורמה והחיים היו נס.

שרן השכל: עוד אחד – כל מי שמטיף היום למוות, מי שמשתמש בטרור מתאבדים, הפגע של המאה הנוכחית, חייבים להעמיד אותו לדין בגין פשעים נגד האנושות ולגנות את מעשיו; אני חושב שיום הכיפורים זה תהליך כפול: אני אסלח לבורא עולם, והוא יסלח לי; ההפך מאהבה אינו שנאה, הוא אדישות.

שרן השכל: ההפך מאמנות אינו כיעור, הוא אדישות.

שרן השכל: ההפך מאמונה אינו כפירה, הוא אדישות.

שרן השכל: וההפך מחיים אינו מוות, הוא אדישות.

שרן השכל: ואחרון, ספציפית למה שגם מאיר דיבר עליו לפני כן – הטרגדיה של העם היהודי היא שתמיד העדיף לשמוע להבטחות ידידיו במקום להאזין לאיומים של אויביו.

שרן השכל: יהי זכרו ברוך.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יצחק וקנין: הצבענו?

יצחק וקנין: עוד לא.

יצחק וקנין: החלטנו שמעבירים לוועדת החינוך, אז אנחנו נצביע.

יצחק וקנין: מי בעד ומי נגד העברה לוועדת החינוך של הכנסת?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יצחק וקנין: עשרה בעד העברה לוועדת החינוך של הכנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדת החינוך של הכנסת.

יצחק וקנין: ההתעללות בבעלי-חיים במסגרת "המשלוחים החיים"

יצחק וקנין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: ההתעללות בבעלי-חיים במסגרת "המשלוחים החיים", מס' 4209, 4217, 4242 ו-4265.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: אנחנו רגילים לכך שהשרים עונים בשם שרים אחרים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: אין שר באולם?

יצחק וקנין: מי שיענה בשם שר החקלאות – השר חיים כץ.

יצחק וקנין: כהרגלנו בימי רביעי אנחנו מקבלים קול שני, לא קול ראשון.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מצטערת ששר החקלאות לא נמצא כאן – – –

חיים כץ: – – – מקהלה – – –

יצחק וקנין: חיים, אני רוצה להגיד משהו.

יצחק וקנין: השר חיים כץ, גם כשהוא היה יושב-ראש ועדה הוא היה דומיננטי ביותר.

ישראל אייכלר: תמיד הקול הראשון.

יצחק וקנין: הקול הראשון והקול השני.

יצחק וקנין: אני זוכר שהייתי מנהל פה ישיבות, חמישה-שישה חוקים חיים כץ עולה, יורד, הייתי צריך להשאיר אותו על הדוכן.

יצחק וקנין: כנראה גם בתור שר אתה – – –

ישראל אייכלר: 180 חוקים עברו.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד משהו על יעל פארן.

יצחק וקנין: היא בין אלה שמובילים את כל הנושאים של הסביבה, בגאווה, יחד עם יעל גרמן, ואני הצטרפתי אליהן, אני חושב שהדברים מאוד חשובים.

יעל גרמן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני מקווה שהשר כץ יהיה לנו למזור גם בנושא הזה, אדוני השר.

יעל כהן-פארן: אני אפתח בסיפור שביום שישי פורסם גם בתחקיר ב"ידיעות אחרונות" על תופעה מזעזעת ומעוררות שאט נפש במיוחד, שמכונה בשם הציני "המשלוחים החיים".

יעל כהן-פארן: אוניות מגיעות לארץ, אוניות ענק, אגב – הרבה יותר גדולות מהרוחב של האולם הזה, בגובה של 11 קומות – אני ראיתי אחת מהן, את האונייה "מיסורה", שהגיעה לישראל, לנמל אילת, בחודש מאי האחרון, והיו על סיפונה כ-70,000 בעלי-חיים, 10,000 עגלים בני כחמישה חודשים ו-60,000 טלאים, בערך בני אותו גיל, שכמעט כל החודש האחרון – הם נסעו בים כחודש, בצפיפות נוראה – תכף אני אגיע לממדי הצפיפות, כדי שנבין קצת במה מדובר – ובאמת בתנאים מזעזעים.

יעל כהן-פארן: וכל זאת כדי להגיע לכאן, להתפטם עוד מספר מצומצם של חודשים, ולהגיע, כמובן, לשחיטה ולצלחת של הרבה מאוד מהישראלים שצורכים היום בשר טרי, שרובו – בואו נשים את הדברים על השולחן – רובו מגיע לשולחן שלהם בדיוק כך, מהמשלוחים החיים.

יעל כהן-פארן: חלקם מגיעים מאירופה, שזה מסע קצת יותר קצר, לא יותר נעים, אבל מאוסטרליה באמת המשלוחים הם הגדולים ביותר והמסעות הארוכים ביותר – מסע של בין 21 ל-25 ימים, מאוסטרליה הרחוקה.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תראו, רק באפריל האחרון ציינתי את האונייה; השבוע כבר הגיעו עוד שתי אוניות, האחרונה רק הבוקר, וזאת האונייה ה-62 שעגנה בנמלי ישראל עם בעלי-חיים מתחילת שנת 2016.

יעל כהן-פארן: ב-2015 היו סך הכול 69 אוניות, אז אולי השנה אנחנו כבר – לא יודעת – נעבור את ה-100–120 אוניות; אני לא יודעת מה התוכניות של היבואנים ושל משרד החקלאות.

יעל כהן-פארן: בשנת 2015 כ-300,000 בעלי-חיים הובלו ככה, עברו פשוט מסע עינויים ארוך על הים כדי להגיע לכאן ולסיים כאן את חייהם.

יעל כהן-פארן: עכשיו, אני באמת שואלת אתכם: תשמעו, אנשים אוכלים – –

יצחק וקנין: מדינה אוכלת בשר.

יעל כהן-פארן: – – בשר, בסדר.

יעל כהן-פארן: אבל האם באמת זאת הדרך היחידה להביא בשר לצלחת של אנשים?

יעל כהן-פארן: תראו, משרד החקלאות, יש לו כאן תפקיד.

יעל כהן-פארן: יש לו כאן תפקיד בפיקוח ויש לו כאן את מנגנון הפיצו"ח – המפקחים על כל עניין החי והצומח.

יעל כהן-פארן: אני מצטערת לומר: אני הייתי שם, באונייה, כשמולי מפעילי האונייה הכו את העגלים במקלות, ולאחר מכן גם שמעתי מהווטרינר האוסטרלי שהיה על האונייה שמשתמשים שם בשוקרים חשמליים, שזה מנוגד לחוק – ממש מנוגד לחוק צער בעלי-חיים.

יעל כהן-פארן: ובעצם משרד החקלאות, שתפקידו לפקח על הדברים האלה, לא מונע, לא באמת בא ולא מחיל שום תקנות שמחמירות את הדרישות מהיבואנים למרחב מחיה מינימלי.

יעל כהן-פארן: יש לי רק עוד זמן קצר, ולכן אומר: יש וטרינר אחד שמטפל ב-70,000 חיות.

יעל כהן-פארן: איך וטרינר אחד יכול לטפל ב-70,000 חיות כשהוא על אונייה, אני לא יכולה להבין.

יעל כהן-פארן: בגלל זה מאות מהם, מאות מהם – באונייה הזאת שאני ראיתי, 262 בעלי-חיים פשוט לא סיימו את המסע הזה.

יעל כהן-פארן: השימוש בשוקרים חשמליים, כמו שציינתי, הוא לא חוקי במדינת ישראל, ואני גם יודעת שהוגשו כתבי-אישום בגין השימוש הזה, אבל אני לא יודעת מה קרה אתם.

יעל כהן-פארן: השטח – ואני רוצה פה באמת לומר את הדבר האיום ביותר – השטח שיש לכל בעל-חיים – – –

יצחק וקנין: אם אפשר, משפט אחרון.

יעל כהן-פארן: ממש משפט אחרון – – – לכל בעל-חיים יש פחות מחצי מטר רבוע – כ-44 סנטימטרים רבועים לעגלים, לטלאים, והם גדולים בהרבה מחצי מטר רבוע.

יעל כהן-פארן: בארץ שטח ההסגר – לפי תקנות משרד החקלאות, שטח בהסגר, שהם חייבים להיות קצת בצפיפות, שמונה–עשרה ימים – הוא הרבה יותר מזה, הוא מטר וחצי או 2 מטר רבועים, תלוי לאיזה בעל-חיים.

יעל כהן-פארן: אז מדוע לא להחיל את השטח לפחות המינימלי הזה, שטח מחיה של בעל-חיים?

יעל כהן-פארן: לפחות זה, שלא יתעללו בו כל כך, שהוא צריך להצטופף.

יעל כהן-פארן: הם ירדו מהאונייה כשהם מרוחים בצואה מכף רגל ועד קצות הקרניים.

יעל כהן-פארן: זה היה פשוט מחזה ממש ממש מבעית, עצוב, קשה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לקרוא מעל הבמה הזאת למשרד החקלאות להתחיל להחיל את תקנות צער בעלי-חיים על אותם משלוחים ולעצור את ההתעללות הזאת.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: ואם היא לא נמצאת – שרן השכל.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש – בהזדמנות זו באמת תודה רבה, אתה מדבר על כך שאנחנו מקדמים את הנושא, אבל אתה זה שנענה לבקשותינו, ויש לך תמיד לב פתוח ואוזן קשבת – –

יצחק וקנין: תודה.

יעל גרמן: – – אז תודה רבה לך.

יעל גרמן: אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בציטוט, ואני רוצה שתתכוננו – זה מזעזע, אבל ממש מזעזע.

יעל גרמן: הציטוט הוא של ענת רפואה, מראשי ארגון "ישראל נגד משלוחים חיים": "כשירדו העגלים, מייד קלטתי שהם פשוט לא רואים, שהם עיוורים.

יעל גרמן: הם התעוורו מאדי האמוניה של השתן של עצמם ושל 70,000 חבריהם שהיו אתם באונייה שלושה שבועות.

יעל גרמן: לקלגסים שהורידו אותם באלימות מהאונייה בנמל אילת לא היה אכפת.

יעל גרמן: שמונה ימים אחר כך, בהסגר בצופר שבנגב, אי-אפשר שלא לראות שהם גם חולים נורא; הם בקושי נשמו, שלשלו ללא הרף, התקשו לעמוד על הרגליים השבורות שלהם.

יעל גרמן: ישבתי על ערימת" – תסלחו לי – "החרא, שבתוכה קבורים עגלים מהמשלוח הקודם, וליוויתי במבטי שלושה עגלים גוססים ומתייסרים עד לרגע מותם.

יעל גרמן: ככה, בשקט רועם, בחוסר אונים משווע – שלהם ושלי.

יעל גרמן: משהו בתוכי מת יחד אתם.

יעל גרמן: וידעתי שאסור לוותר, וברור לי שבמאבק הזה נגד משלוחים חיים אנחנו חייבים לנצח".

יעל גרמן: אני חושבת שהעדות המזעזעת הזאת מבטאת בצורה מדויקת את הסבל וההתעללות הכל-כך מיותרים שעוברים עגלים וטלאים במשלוחים חיים; מיותר מבחינת צער בעלי-חיים, מיותר מבחינתנו כבני-אדם.

יעל גרמן: איך אחר כך אפשר לאכול?

יעל גרמן: גם מי שהוא, נאמר, לא טבעוני, ונאמר שהוא אפילו אוהב בשר – קרניבור – איך הוא יכול לאכול לאחר מכן את הבשר כשהוא יודע שהוא עבר התעללות כזו?

יעל גרמן: אז אני רוצה לפנות מפה גם לשר האוצר, וגם לשר החקלאות – בידיו של שר החקלאות לתקן תקנות שיאפשרו לווטרינרים לעלות ולהפסיק את ההתעללות הזאת, של המשלוחים החיים, במיוחד מאוסטרליה.

יעל גרמן: אבל צריך להבין שככל שמתעללים בבעלי-החיים האלה הם מגיעים פחות בריאים, גם אפשר פחות למכור אותם – סליחה שאני עוברת מאיגרא רמא לבירא עמיקתא – גם לנושא הכלכלי, אבל גם בנושא הכלכלי, צריך להבין – מתים עשרות עגלים וטלאים במסע הזה.

יעל גרמן: זאת אומרת, יש פה גם הפסד כספי, וגם אלה שחולים, לאחר מכן גם – אי-אפשר למכור אותם.

יעל גרמן: אז אם אין לכם נשמה ואם אין לכם לב, ואם לא אכפת לכם מהסבל שהם עוברים, אולי אכפת יהיה לכם מזה שיש פה הפסד כלכלי.

יעל גרמן: כך או כך, צריך להפסיק את ההתעללות.

יעל גרמן: אם אפשר, להפסיק בכלל את המשלוחים החיים.

יעל גרמן: לא נורא, שיביאו בשר לא במשלוחים חיים, או מאירופה, במטוסים.

יעל גרמן: אבל אם כבר מביאים משלוחים חיים, תתקנו תקנות שיפסיקו את ההתעללות הזאת ויביאו לכך שהבשר יגיע והעגלים והטלאים יגיעו בתנאים אנושיים.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: תעלה חברת שרן השכל, ואחריה – תמר זנדברג.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יצחק וקנין: ואם תצטרכי דקה או יותר – אני אאפשר לך.

שרן השכל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, בשנת 2014, כחלק מהתוכנית להורדת יוקר המחיה, החליט שר האוצר לשעבר יאיר לפיד לבטל את המכס על יבוא עגלים לישראל ועל פתיחת מכסה פטורה ממכס בהיקף של 5,700 טון לייבוא בשר בקר טרי – לא קפוא, טרי – הכול במטרה "לייצר מודעות ולעודד את הציבור לצרוך בשר טרי".

שרן השכל: המהלך הזה לווה בתמיכה של כ-25 מיליון שקלים בשנה לענף הבקר במרעה ולהסברה בנושא ההבדלים בין שיווק בשר טרי לבשר קפוא.

שרן השכל: 25 מיליון שקלים.

שרן השכל: הרי מי שיש לו כסף להוציא על סטייק של עגל צעיר מיובא מאוסטרליה כנראה צריך גם לדעת למה זה יותר טוב מאשר יבוא של בשר קפוא.

שרן השכל: 25 מיליון שקלים להסברה.

שרן השכל: נוסף על כך הוקצה תקציב של 45 מיליון שקלים לתמיכה בענף המפטמות, כדי לאפשר להן להסתגל לשינויים בשוק.

שרן השכל: מה זאת אומרת?

שרן השכל: מה זה אומר?

שרן השכל: אנחנו מייבאים ולא מקבלים מסים, המדינה לא מקבלת מסים מהיבוא, ובואו נפצה את אלו שמפסידים בעוד כסף, ב-45 מיליון שקלים.

שרן השכל: בסופו של דבר, לא רק שבוזבזו מיליוני שקלים, הרפורמה הזו לא הוזילה את מחירי הבשר בשוק ולא הורידה את יוקר המחיה; מחירי הבשר הטרי בשוק עלו ב-6% ביחס למחירם שנה לפני כן.

שרן השכל: אבל הבעיה האמיתית ברפורמה הזו היא לא בניסיון שלא צלח להוזיל את יוקר המחיה.

שרן השכל: את זה כבר ידענו מההתחלה – שמענו עוד ססמאות, כמו מע"מ אפס.

שרן השכל: הבעיה האמיתית היא באכזריות ובהתעללות שנוצרו כתוצאה מהרפורמה הזו.

שרן השכל: שיטת הייבוא של משלוחים חיים היא בעייתית בפני עצמה.

שרן השכל: כדי להפוך את הייבוא למשתלם, נדרשים תנאים אכזריים וקיצוניים – – –

יצחק וקנין: אחזיר לך את כל הזמן שאני לוקח לך.

שרן השכל: – – – וקיצוניים – – –

יצחק וקנין: לא, לא, אחזיר לך, אני רוצה לומר משהו על מה שאת אומרת.

יצחק וקנין: דקה.

יצחק וקנין: רק שתדעי שאני בין המתנגדים הגדולים לכל הייבוא הגדול הזה, כי אמרתי אז שזה לא יוריד את המחיר.

שרן השכל: נכון.

יצחק וקנין: דרך אגב, בכל הנושאים – –

שרן השכל: זה העלה.

יצחק וקנין: – – שמבטלים בהם את המכסים, זה לא מוריד את המחיר, וזה רק גורם לחקלאים פה; ואני מכיר את כל מגדלי הבקר במדינת ישראל, איזה נזק זה עשה למגדלי הבקר.

יצחק וקנין: אז אם אנחנו רוצים – ודרך אגב, גם היום יש מדיניות של ביטול מכסים ויצירת מצב של אחיזת עיניים.

יצחק וקנין: ואנחנו מחסלים חקלאים ומחסלים מגדלים.

יצחק וקנין: ואת כל ענף הטונה – תבדקו את מפעלי השימורים למיניהם.

שרן השכל: וקנין – – –

יצחק וקנין: לצערי הרב, גם מפטרים עובדים ישראלים; אנחנו נותנים איזו עבודה למישהו אחר.

יצחק וקנין: לצערי הרב, מה אגיד – –

שרן השכל: וקנין, לא – – –

יצחק וקנין: – – כנראה שרי האוצר לדורותיהם, בלי להבדיל בין האחד לשני, הולכים על איזה מהלך שהם לא בוחנים לעומק, ובסופו של יום אין הוזלה.

יצחק וקנין: אם זה היה מוזיל, אז השווי – איך אמרה אסתר המלכה?

יצחק וקנין: אין הצר שווה בנזק אשר יהיה למלך.

יצחק וקנין: אז יש לנו נזק לחקלאים ואין מזה שום הוזלה לצרכן.

שרן השכל: וקנין, לחקלאים, לחיות; קופת המדינה נפגעת מזה, כי הרי לא מקבלים מזה מכס.

שרן השכל: ועוד מוציאים עוד מיליוני שקלים כדי לפצות.

שרן השכל: אז הציבור מפסיד כפול, וגם המחירים עלו בסופו של דבר.

שרן השכל: מה היה?

שרן השכל: החקלאים, הציבור – כולם מפסידים מהדבר הזה.

שרן השכל: שיטת הייבוא של משלוחים חיים היא בעייתית – אחזור טיפה אחורה פשוט כדי להשלים את הכול – היא בעייתית בפני עצמה.

שרן השכל: כדי להפוך את הייבוא למשתלם נדרשים תנאים אכזריים וקיצוניים שלא ראויים לאף יצור חי.

שרן השכל: לכל עגל על ספינת המשלוחים מוקדש שטח של כחצי מטר.

שרן השכל: לשם השוואה, התקנות בשטחי ההסגר בישראל מחייבות שטח של לפחות מטר וחצי רבועים לכל עגל.

שרן השכל: נסו לדמיין את אותו העגל בן ארבעה או חמישה חודשים דחוס עם עוד אלפי עגלים על אונייה שמיטלטלת במשך שלושה שבועות ארוכים, חשוף לתנאי מזג האוויר המשתנים, חי בתוך הצרכים של עצמו, כשבשטח הזעיר של חצי המטר העומד לרשותו הוא אפילו לא מסוגל לרבוץ.

שרן השכל: וכך הוא עומד על רגליו הצעירות במשך שלושה שבועות ברצף, מחכה לצאת לאוויר הצח ולחלץ את איבריו.

שרן השכל: ואז הספינה מגיעה לחופי ישראל, העגל הצעיר מוצא ממנה בכוח, תוך שימוש בשוקר חשמלי, כמו שנאמר, שהוא לא חוקי – –

יצחק וקנין: לא נשאר לו כוח ללכת כבר.

שרן השכל: – – עם אגרופים, עם בעיטות, עם דוקרנים שונים, כפי שהתפרסם השבוע בתחקיר של "ידיעות אחרונות".

שרן השכל: אציין שרבים מהעגלים הללו מתים בדרך כתוצאה מהתנאים הקשים.

שרן השכל: ב-2013 מתו כמעט 15,000 רק בדרך – בדרך.

יצחק וקנין: עכשיו אני מבין למה מתפתחים הלווייתנים וכל הכרישים.

שרן השכל: הכרישים, גם הם בסכנת הכחדה, וקנין.

יצחק וקנין: הם מקבלים את זה ככה טרי, מה שנקרא בשר טרי.

שרן השכל: לא, הם גם בסכנת הכחדה, כי גם אותם צדים.

שרן השכל: הם מגיעים כשהם סובלים ממחלות שונות, עיוורים ופצועים.

שרן השכל: מה התוצאה של ההתעללות האכזרית הזאת?

שרן השכל: עלייה של 6% במחירי הבשר הטרי.

שרן השכל: החוק בישראל מכיר בצורך להגן על בעלי-החיים מפני התאכזרות והתעללות.

שרן השכל: גם המסורת היהודית אוסרת פגיעה מיותרת – –

יצחק וקנין: צער בעלי-חיים.

שרן השכל: – – בבעלי-חיים – –

יצחק וקנין: צער בעלי-חיים.

שרן השכל: – – ואף מחייבת את האדם לדאוג לצורכי בעלי-החיים שברשותו עוד לפני שהוא דואג לעצמו.

שרן השכל: ביטול המכס על המשלוחים החיים לא הוריד את יוקר המחיה והעלה את מחיר הבשר.

שרן השכל: הוא גם גרם להתעללות ואכזריות קשה בבעלי-חיים.

שרן השכל: את הרפורמה הזו יש לשנות, ואם אתם שואלים אותי, לבטל כליל.

שרן השכל: תחזירו את המשלוחים של הבשר הקפוא ונגמור עם ההתעללות הזו.

יצחק וקנין: תודה.

שרן השכל: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

מיקי לוי: דבר אחד שכחת לציין – שהוא ביטל – – –

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג – –

שרן השכל: תאמין לי, לא שכחתי כלום, הכול כתוב – – –

יצחק וקנין: – – ואחריה – ישיב השר חיים כץ בשם שר החקלאות.

מיקי לוי: לא אמרת את זה.

מיקי לוי: היו זורקים עגלים שעלו במשקל.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני חייבת להתחיל במילה אישית אליך, באמת כאחד מנציגי החקלאים כאן בכנסת, ובתור מי שחברה בקבוצת חברי כנסת שמייצגים הרבה פעמים את זכויות בעלי-החיים.

תמר זנדברג: זה לא הנושא הראשון, ובטח לא האחרון, שהאינטרסים שלנו הם דומים וזהים.

תמר זנדברג: יש כאן אינטרס גם לחקלאים ולמשק הישראלי, גם לרווחת וזכויות בעלי-החיים, והאינטרסים האלה, שהיה אפשר לחשוב שהם חזיתיים או מתנגשים זה עם זה – באמת לא בפעם הראשונה אנחנו עומדים ביחד אל מול אינטרסים אחרים, בעיקר כלכליים, ואנחנו אומרים: לא רווחת – – –

חיים כץ: את מברכת אותו, הוא לא הפעיל לך את השעון.

תמר זנדברג: – – – ואנחנו אומרים: לא – – –

חיים כץ: ראית?

חיים כץ: זה שילוב יפה.

תמר זנדברג: אתה רואה?

יצחק וקנין: גם אם הייתי מפעיל לה, אני מבטיח לך שהייתי נותן – –

חיים כץ: היית נותן לה, אני מכיר אותך.

יצחק וקנין: – – עוד דקה, עוד שתיים.

תמר זנדברג: אנחנו אומרים: לא רווחת החקלאים – – –

יצחק וקנין: אני אומר לך: אלה דברים בדם, אנחנו לא מבינים מה זה צער בעלי-חיים.

תמר זנדברג: נכון.

יצחק וקנין: לא מבינים.

תמר זנדברג: – – – לא רווחת החקלאים והמשפחות הישראליות והישראלים עומדת אל מול רווחת וזכויות בעלי-החיים, אלא להפך.

תמר זנדברג: זו באמת לא הפעם הראשונה, ואני בטוחה שגם לא האחרונה.

יצחק וקנין: אני מנסה לחשוב איך העגל הזה שותה מים בתוך האונייה.

יצחק וקנין: איך הוא שותה מים?

יצחק וקנין: בתוך צפיפות כזאת הוא לא מגיע לשוקת של המים.

קריאה: נכון.

תמר זנדברג: אז באמת, אדוני היושב-ראש – – –

יעל גרמן: יש להם גם עוצר מים של 48 שעות.

יעל גרמן: כדי לחסוך לא נותנים להם 48 שעות לשתות.

יעל כהן-פארן: כדי שהם ירזו קצת.

תמר זנדברג: אני חושבת שהתיאורים כאן על אופיים של מה שמכונה "המשלוחים החיים", גם על-ידי חברותי לפני, גם באותו תחקיר ב"ידיעות אחרונות" של התחקירן אמיר שואן – לא אחזור עליהם – הם מזעזעים והם מצמררים כל מי שנפש ולב לו.

תמר זנדברג: למעשה, "המשלוחים החיים" זה בעצם איזה שם מכובס, איזו מילה מולבנת למשלוחי מוות והתעללות.

תמר זנדברג: אלה פשוט מסעות בלב ים בתנאים קשים ביותר, עם פריקה קשה ביותר; שלושה שבועות מאוסטרליה, מסעות קצת קצרים יותר מאירופה.

תמר זנדברג: רק הבוקר – הבוקר – הגיעה אונייה נוספת לאילת, השנייה בשלושה ימים, שזו צפיפות מאוד מאוד רבה יחסית לעבר.

תמר זנדברג: החודש, חודש יולי, מתוכננות להגיע ארבע אוניות לנמל אילת, כל אחת מהן מכילה בין 50,000 ל-70,000 בעלי-חיים, חיות, שעוברים את התנאים המזוויעים האלה, שפשוט – חברותי לפני אמרו: אולי אפשר, אולי אפשר בלי – אני קובעת בצורה ברורה, שאפשר בהחלט, ולא רק אפשר אלא צריך לבטל את המשלוחים החיים.

תמר זנדברג: אין להם מקום.

תמר זנדברג: ושום דיבור על יוקר מחיה ועל אספקת בשר למשק – –

יצחק וקנין: לא מצדיק.

תמר זנדברג: – – לא מצדיק את ההתעללות הזאת, מה גם שלא מדובר על – בטח לא הורדה של יוקר המחיה או של מחירי הבשר, אם כבר אז להפך.

תמר זנדברג: אני רוצה להתייחס כאן לעוד נושא שלא דובר עליו, והוא המטרד הבלתי-נסבל לתושבי אילת ולתיירות.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל מדובר במפגע סביבתי, חברתי ותיירותי, במטרדי זבובים, מטרדי ריח, באותן משאיות.

תמר זנדברג: אחרי שהן נפרקות, אחרי שאותם עגלים מסכנים, דלוקי עיניים, מוכים וחבולים, מובלים במשאיות ברחובותיה הראשיים של העיר, שאמורה להיות פנינת התיירות והשער לתיירים מכל העולם.

תמר זנדברג: אז ביד האחת אנחנו בונים להם מלונות ועושים קמפיינים לעודד את התיירות, וביד השנייה אנחנו מול הפרצוף שלהם ומול הפרצוף של תושבי אילת מביאים את הזוועה הזו שנוסעת ברחובותיהם.

אלי אלאלוף: – – –

תמר זנדברג: אני רוצה לספר לכם שקיימת קבוצת פעילות של תושבות ותושבי אילת שמתנגדים לדבר הזה מכלל הסיבות שציינו.

תמר זנדברג: כי באמת אנחנו חיים במערכת – זה אקו-סיסטם, מערכת אקולוגית: אתה מעוות במקום אחד, נוצרים עיוותים לבעלי-החיים, לסביבה ולבני-האדם בהרבה מאוד מקומות אחרים.

תמר זנדברג: ומילה אחרונה לסיום.

תמר זנדברג: חבל לי מאוד ששר החקלאות לא נמצא כאן.

תמר זנדברג: אדוני שר הרווחה, כיף לך שאתה – – –

חיים כץ: – – –

תמר זנדברג: כיף לנו שאתה אתך – שאתה אתנו, סליחה, אבל אני באמת חושבת שבין היתר – ואתה תקריא בפנינו את התשובה שנכתבה במשרד החקלאות – אבל בין היתר, הדיאלוג עם משרד החקלאות הוא נקודה חשובה מאוד כאן, מפני שאנחנו – והזכירו את זה כאן חברותי לפני – יש תקנות, תקנות הסגר, אגב, שקובעות מה שטח מרחב המחיה שצריך בעל-חיים בהסגר, לפי גיל.

תמר זנדברג: ציינה את זה חברתי שרן השכל.

תמר זנדברג: המינימום, עד גיל חודשיים, לעגל צעיר, זה מטר וחצי רבועים.

תמר זנדברג: ככל שהוא גדל ומתבגר, זה עולה ל-2.5, 3 ואף יותר מטרים רבועים לעגל, או לפרה, או לפר, שהוא כבר מבוגר, בוגר.

תמר זנדברג: באוניות האלה מדובר על פחות מחצי מטר רבוע.

תמר זנדברג: ולכן, השאלה שלנו מופנית למשרד החקלאות – האם יותקנו תקנות כאלה?

תמר זנדברג: האם תיאכף הרווחה המינימלית הזאת על האוניות האלה – –

יצחק וקנין: תודה.

תמר זנדברג: – – כדי שנוכל למנוע את הסבל הזה ולו במשהו?

תמר זנדברג: אם לא, אנחנו ניאלץ ללכת לדרכים אחרות, ובהן גם חקיקה, והצעת חוק מונחת על השולחן והבית הזה יידרש לה.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה, בשם שר החקלאות, השר חיים כץ.

יצחק וקנין: דב, אתה לא צריך להרים את היד, אני יודע שאתה באת להביע דעה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, נושא המשלוחים של בעלי-חיים ממדינות זרות בהחלט נמצא בסדר-היום של משרד החקלאות ובסדר-היום שלי באופן אישי – בשם אורי אריאל – וממתין לדיון בעתירה לבג"ץ.

חיים כץ: אנחנו מכירים בבעיה ועושים מאמצים רבים לשפר את המצב הקיים, שלחלוטין אינו משביע רצון.

חיים כץ: עיקר המאמצים הם לייתר את הצורך או לפחות להקטין את הצורך באותם משלוחים, על-ידי הגדלת היבוא של בשר שחוט ומצונן לישראל.

חיים כץ: במישור הזה משרד החקלאות פועל מול משרדי חקלאות נוספים במדינות אירופה להגדיל את יבוא הבשר המצונן.

חיים כץ: הגדלת הכמות תקטין בהכרח את משלוחי בעלי-החיים לישראל.

חיים כץ: נוסף על כך, משרד החקלאות בודק אפשרות, יחד עם משרד הבריאות, להאריך את חיי המדף של הבשר המצונן, כך שתהיה אפשרות לייבא לישראל בשר מצונן גם מדרום-אמריקה.

חיים כץ: מבחינה חוקית, היכולת של פקחי יחידת הפיצו"ח לממש את הוראות חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים), התשנ"ד–1994, היא מוגבלת.

חיים כץ: מהתחקיר עולה כי עיקר הסבל נגרם לבעלי-החיים, לכאורה, במסע בתוך הספינה, ומדובר במעשים שמתחילים מחוץ למים הטריטוריאליים של מדינת ישראל וממשיכים לאחר כניסת האונייה לגבולות המדינה.

חיים כץ: וכשמדובר באונייה זרה, יש בעיה פרוצדורלית המגבילה את החלת הדין הישראלי על כלי תובלה זרים.

חיים כץ: לפי כללי הדין הבין-לאומי, יש קושי חוקי לגורמי אכיפת החוק לעלות על סיפון אונייה זרה לאכיפת החוק הישראלי ונקיטת הליכים על הסיפון.

חיים כץ: פקחי יחידת הפיצו"ח מפקחים על קיום הוראות החוק מרגע תחילת הפריקה מהאונייה למשאיות ההובלה אל מקומות ההסגר.

חיים כץ: הפיקוח על הובלת בעלי-החיים מנמלי ישראל נעשה גם במסגרת ליווי המשלוחים וגם במהלך הפיקוח השוטף על תנאי הובלת בעלי-חיים במשאיות.

חיים כץ: הטענה כי מפקחי יחידת הפיצו"ח רואים מעשי התעללות אך לא נוקטים צעדים כלשהם אינה נכונה; הפקחים בודקים את תקינות המשאיות הממתינות להובלה עוד לפני תחילת ההובלה, מנחים את הנהגים ואת משגיחי צער בעלי-חיים, שנוכחותם מחויבת על-פי החוק, לתקן את הליקויים טרם תחילת ההובלה.

חיים כץ: המסקנה מדוחות יחידת הפיצו"ח היא שבכל המקרים שבהם נכחו פקחים, הפריקה וההובלה נעשו בהתאם להנחיות וללא תקלות.

חיים כץ: עוד עולה מדוחות יחידת הפיצו"ח כי השימוש בשוקר חשמלי נעשה על-ידי צוות האונייה הזרה, שהם נתינים זרים, וכפי שצוין לעיל, בעודם על הספינה אין אפשרות לנקוט הליכים פליליים נגדם.

חיים כץ: יתרה מזאת, עצם השימוש בשוקר חשמלי לא נאסר בדין הישראלי; האיסור בחוק הוא על התעללות בבעלי-חיים, ושימוש בשוקר חשמלי – – –

יצחק וקנין: אז לפי התשובה – – –

חיים כץ: רגע, שנייה, שנייה, אולי לא הקראתי בסדר.

יצחק וקנין: רק לפי התשובה: אם כך, אין שום אחריות לכל מה שקורה גם בתוך הספינה, אם ככה, בתוך האונייה.

חיים כץ: נכון.

חיים כץ: כן, זה מה שהוא אמר.

חיים כץ: בטח בספינה זרה.

חיים כץ: בספינה זרה אין לך שום אחריות.

חיים כץ: אתה לא יכול לשפוט אותם, אתה לא יכול לשפוט את העובדים שם, שהם נתינים זרים.

חיים כץ: האיסור בחוק הוא על התעללות בבעלי-חיים, ושימוש בשוקר חשמלי ייחשב התעללות בבעל-החיים רק אם נעשה בו שימוש חוזר – זאת אומרת, פעם אחת מותר; זה מה שהוא אומר, אני לא מתווכח.

קריאה: – – –

חיים כץ: לא יודע, אין לי מושג.

חיים כץ: אני רק מקריא את מה שהכתיבו לי.

חיים כץ: – – – שימוש חוזר לא מחויב המציאות ובאופן אל-מידתי על אותו בעל-חיים – זאת אומרת, מה שהוא אומר, גם שימוש חוזר הוא חוקי, אם הוא נעשה באופן מידתי.

יעל גרמן: נשנה את החוק.

יעל כהן-פארן: והכאה במקלות זה חוקי?

חיים כץ: לא לא, אני מדבר על שוקר חשמלי.

יעל גרמן: שבירת זנבות?

חיים כץ: אם הוא כותב שזה חוקי, כנראה זה חוקי.

חיים כץ: הוא לא היה אומר סתם.

חיים כץ: הוא לא היה אומר סתם.

חיים כץ: הוא מסתמך בוודאות על החוק.

חיים כץ: עם זאת, פקחי יחידת הפיצו"ח, על אף המגבלות החלות עליהם, החרימו כמה שוקרים שנעשה בהם שימוש לא מידתי, מתוך כוונה למנוע סבל נוסף מבעלי-החיים.

חיים כץ: ומה אתה מבקש, אדוני היושב-ראש?

חיים כץ: מה היית רוצה שנעשה עם זה?

יצחק וקנין: אני לא, אני צריך לשאול את – – –

חיים כץ: אני שואל אותך – – –

יצחק וקנין: אני אגיד לך, אני חושב שצריך להיות דיון בוועדת הכלכלה בנושא הזה, כי בדרך כלל כל נושא החקלאות – בוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: זה מה שאני חושב.

חיים כץ: מה דעתך על כלכלה?

מנואל טרכטנברג: אבל החוק הזה, של הבשר – – –

יעל גרמן: אי-אפשר – – – מקבלים.

יצחק וקנין: מקבלים ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: אוקיי.

חיים כץ: אבל אומר חבר הכנסת אלאלוף שהנושא הזה נדון בוועדת העבודה והרווחה.

יצחק וקנין: לא, הוא מדבר על – –

חיים כץ: על הבשר – –

יצחק וקנין: – – על הבשר.

חיים כץ: – – ואתה מדבר על העינויים.

יצחק וקנין: אנחנו מדברים על העינויים של – כל העניין שזה צער בעלי-חיים.

יצחק וקנין: זה הדבר המרכזי פה.

יעל כהן-פארן: צער בעלי-חיים זה ועדת החינוך.

יצחק וקנין: כל השאר, יאכלו בשר, לא יאכלו בשר, זה כבר משהו אחר.

יעל כהן-פארן: – – – ועדת החינוך?

שרן השכל: יעל, ועדת הכלכלה.

שרן השכל: אם צריך לשנות, אז ועדת הכלכלה.

יעל גרמן: אז ועדת הכלכלה.

יעל גרמן: אין לי בעיה.

יעל גרמן: בסדר גמור.

יעל גרמן: אז אנחנו מסכימות.

יצחק וקנין: מסכימות – ועדת הכלכלה.

חיים כץ: אני, בניגוד – מנצל את זכותי, ובניגוד לזה ששר החקלאות ביקש להוריד הצעה זו מסדר-היום, וכשאני רואה את שאר החברים נמצאים פה, ואני יודע בוודאות שאני אפסיד בהצבעה, אני מקבל את ההצעה שלכם להעביר את זה לוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: תודה לשר חיים כץ.

יצחק וקנין: דעה נוספת, חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: דקה מהצד.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני הקשבתי בקשב רב לדברי שר החקלאות שהבאת בפנינו, ואני חייב לומר בצער שהתשובה איננה מספקת.

דב חנין: היא איננה מספקת כי ממש אני לא רואה שום צורך וטעם להמתין לעתירה לבג"ץ או להחלטה של בג"ץ בעניין כזה.

דב חנין: אני חושב שמה שמתנהל מנוגד לנורמות הישראליות.

דב חנין: יכול להיות שברמה הפורמלית למדינת ישראל אין סמכויות לגבי אוניות כאשר הן לא נמצאות בשטח המים הטריטוריאליים של ישראל, אבל ודאי שמדינת ישראל לא יכולה להמשיך ולשתף פעולה עם דברים שהם מנוגדים לחלוטין לחוק צער בעלי-חיים כפי שהוא קיים אצלנו.

דב חנין: אנחנו עוצמים עיניים ואומרים: זה מתרחש מחוץ לגבולותינו, אבל בפועל משתפים פעולה עם דברים איומים ונוראים.

דב חנין: יש כאן סבל נורא, ויש גם חלופות, ובתשובתו של השר הוזכרו גם כמה מהחלופות האלה.

דב חנין: החלופות האלה, אפשר להפעיל אותן מייד.

דב חנין: לא צריך להמשיך להמתין.

דב חנין: ממש חבל על כל דקה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה בהתאם לבקשה שהנושא יועבר לוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: אני מפעיל את ההצבעה.

יצחק וקנין: מי בעד ומי נגד העברת הנושא לוועדת הכלכלה?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות הצעה לסדר-היום שהעלה חבר הכנסת חמד עמאר בנושא: החרגת המגזר הדרוזי לעומת שאר מגזרי המיעוטים בקייטנות חינם לכיתות ג'–ד'; בעקבות הצעות לסדר-היום שהעלו חברי הכנסת מנואל טרכטנברג, דב חנין ואכרם חסון בנושא:

נאזם בדר: היעדר טיפול במקרי מוות במערכת החינוך – המקרה של א"א ז"ל.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב אשר, טלי פלוסקוב וחמד עמאר בנושא:

נאזם בדר: 15 ראשי עיר מודיעים כי יש קושי לפתוח את שנת הלימודים הבאה ברשויות המקומיות.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: הפער ההולך וגדל בין קצבאות הנכים לשכר המינימום

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: הפער ההולך וגדל בין קצבאות הנכים לשכר המינימום, הצעות לסדר-היום מס' 4044 ו-4047.

יצחק וקנין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: אחריה – יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, תראו, אני רוצה להתחיל ולומר – אני יודעת, אני עולה בנושא הזה כל פעם, ואני אמשיך לעלות בנושא הזה.

חיים כץ: אה, אז את מאמינה שזה לא ייפתר.

קארין אלהרר: לא, אני – – –

חיים כץ: אם את אומרת שתעלי עם זה כל פעם אז זה לא ייפתר.

קארין אלהרר: עד שזה – – –

חיים כץ: עד שזה ייפתר.

קארין אלהרר: עד שזה ייפתר אני אמשיך לעלות ולהציף את הנושא הזה, כי הוא נושא חשוב, וגם אם כולם ירצו להתעלם ממנו, אני לא אתן שזה יקרה.

קארין אלהרר: אני אתחיל מנתון שבעיני הוא מחפיר.

קארין אלהרר: ב-1 באוגוסט 1997 הייתה עלייה בשכר המינימום והשכר עלה ל-2,405.

קארין אלהרר: 25 שקלים.

קארין אלהרר: מאז אותה שנה, לשמחתנו הרבה, שכר המינימום המשיך לעלות.

קארין אלהרר: לכל אזרחי מדינת ישראל השכר ימשיך לעלות, וזה מבורך, וגם אני מברכת על כך בדיוק כמו כל האחרים.

קארין אלהרר: צריך להתמודד עם יוקר המחיה – – –

חיים כץ: לפני שבוע הוא עלה ל-4,825 שקלים – –

קארין אלהרר: ולכן אני כאן.

קארין אלהרר: ולכן אני כאן.

חיים כץ: – – ובתחילת השנה הבאה הוא יעלה – –

קארין אלהרר: הוא יעלה ל-5,000 שקלים.

חיים כץ: – – ל-5,300.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: והמצב רק מחריף את הבעיה, כי אנחנו אומרים: בדבר הזה אנחנו מעלים ביד אחת, וזה מבורך ואין מי שמתנגד להעלאת שכר המינימום, אבל כשמעלים את שכר המינימום צריך לזכור שיש איזו אוכלוסייה שהשארנו מאחור – האוכלוסייה שנקראת קשישים ונקראת סיעודיים נכים צעירים.

קארין אלהרר: מי יממן עבורם את העסקת העובד הסיעודי שהוא – – –

חיים כץ: שעות הסיעוד צמודות היום – – –

קארין אלהרר: רק לקשישים, אדוני שר הרווחה.

חיים כץ: יפה.

חיים כץ: יפה.

קארין אלהרר: רק לקשישים.

קארין אלהרר: ברכות על ההישג הזה, אבל זה רק לקשישים.

קארין אלהרר: מה נגיד לצעירים הסיעודיים?

קארין אלהרר: נגיד להם: מצטערים, אין לנו מספיק בשבילכם.

קארין אלהרר: מצטערים, תאשפזו את עצמכם במוסדות, ואז אנחנו כמדינה נשלם יותר, וחייכם יהיו חיים פחות טובים, פחות איכותיים.

חיים כץ: נשלם פחות.

קארין אלהרר: ואנחנו נשלם יותר – – –

חיים כץ: פחות.

חיים כץ: לא נשלם להם שעות סיעוד.

קארין אלהרר: לא נשלם להם שעות סיעוד, נשלם למוסד.

חיים כץ: אבל לא כולם נותנים קודים.

קארין אלהרר: נו, אז מה אתה מציע, אדוני השר?

קארין אלהרר: לתת להם – – –

חיים כץ: מחכה לך.

קארין אלהרר: – – – לתת להם כלום וחצי?

חיים כץ: אני לא אענה לך.

חיים כץ: אני מסכים אתך, אז אני לא עונה לך.

קארין אלהרר: אוקיי.

חיים כץ: אבל לי אין תשובה אחרת.

קארין אלהרר: אתה לא עונה לי, אבל בסוף, אדוני השר – – –

חיים כץ: את רוצה שאני אענה?

קארין אלהרר: זה נכון שאתה לא עונה לי, יענה לי סגן שר האוצר.

קארין אלהרר: אבל, אדוני השר, אני מזכירה לך – –

חיים כץ: – – –

קארין אלהרר: – – שנושא הקצבאות ונושא הנכים הסיעודיים הוא תחת אחריותך, במובן הזה שאתה השר שאחראי למוסד לביטוח לאומי משלם הקצבאות, ואתה זה שנותן להם את המענים ביום-יום.

קארין אלהרר: אדוני השר, אתה יודע את זה.

קארין אלהרר: תראו, אני לא מתחילה לדבר אפילו על כל אותם נכים – 70,000 נכים שכל ההכנסות שלהם הן בדמותה של קצבת הנכות הכללית – רק אחת, אין יותר קצבאות – שהיא 2,400 שקלים.

קארין אלהרר: 70,000 איש, אדוני השר, חיים מ-2,400 שקלים.

קארין אלהרר: הם בודדים, הם חיים רק מקצבת הנכות.

קארין אלהרר: תראו, אם אנחנו אומרים שיש מינימום לבן-אדם כדי לחיות בכבוד אנושי, אז זה חל על כל בני-האדם.

קארין אלהרר: אין בן-אדם שהוא סוג ב'; יש בן-אדם.

קארין אלהרר: הגדרנו אותו – צריכים לתת לו מינימום?

קארין אלהרר: צריכים.

קארין אלהרר: איך שכחנו אותם?

קארין אלהרר: איפה הם?

קארין אלהרר: איך אנחנו לא דואגים להם?

קארין אלהרר: מילא העלייה הייתה נעצרת – שלום, אדוני – מילא העלייה הייתה נעצרת, אבל היא לא נעצרת.

קארין אלהרר: היא פשוט לא נעצרת.

קארין אלהרר: אז מה נגיד להם?

קארין אלהרר: נגיד להם שאין מספיק תקציב בתקציב המדינה?

קארין אלהרר: ראינו, שר האוצר מצא מלא כסף, ים כסף הוא מצא.

קארין אלהרר: אבל לא להם.

קארין אלהרר: כי מה?

קארין אלהרר: הם לא קולניים מספיק?

קארין אלהרר: הם עסוקים ביום-יום שלהם.

קארין אלהרר: הם לא יוצאים להפגנה – זה הסיפור?

חיים כץ: הם יוצאים, עזבי.

קארין אלהרר: צריך הפגנה?

חיים כץ: כן.

קארין אלהרר: כן?

חיים כץ: כן, תעשי.

קארין אלהרר: אז אני קוראת מכאן לכל הנכים באשר הם לצאת להפגנה.

קארין אלהרר: אם ככה ישיגו תוצאות, בבקשה.

קארין אלהרר: בבקשה.

קארין אלהרר: אני לא מאמינה בזה; אני מאמינה בהידברות, אני מאמינה בשכל הישר.

קארין אלהרר: ואני מאמינה שגם האנשים שיושבים במשרדים הממשלתיים הם אנשים, קודם כול.

קארין אלהרר: אני מאמינה שגם הם מבינים את העניין, שהוא לא קשה להבנה.

קארין אלהרר: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני באמת אומרת, מדובר באנשים שהצרכים שלהם – – –

יצחק וקנין: אם אפשר, משפט אחרון.

קארין אלהרר: משפט אחרון.

קארין אלהרר: מדובר באנשים שהצרכים שלהם לא יותר קטנים ולא שווים לאנשים ללא מוגבלות מאובחנת, אלא גדולים פי-כמה.

קארין אלהרר: ולכן, העובדה שאנחנו מותירים אותם מאחור ואומרים, אתם לא תקבלו את ההעלאה, היא בגדר בושה וחרפה.

קארין אלהרר: והעניים האלה שהשארנו הם על ראשה של הממשלה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; אחריו – חבר הכנסת משה גפני; אם לא יהיה – נאוה בוקר.

יצחק וקנין: כנראה גם היא לא תהיה.

יצחק וקנין: ואז אנחנו נשמע את סגן השר בשמחה רבה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לרשותך.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אף שכתבתי נאום, אני אוותר עליו.

אלי אלאלוף: עובדה שהשארתי אותו שם.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק להגיד לכם, כיושב-ראש ועדת הרווחה – ויש לי ממי ללמוד – אם מחברים את שתי המערכות שאנחנו אמורים לפקח עליהן ולחקוק אותן, תנאי עבודה ושירותי רווחה, חייבים לחבר אותן גם בעשייה שלנו.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות שנחפש את הדרך להיטיב עם העובדים החלשים – מוסיפים להם, לא הטבות, תיקוני דרך, כי באמת שכר המינימום, למרות התיקון שיבוא בעוד כמה שבועות, שהוא "מיטיב" אתם, עם העובדים, לא מספיק.

אלי אלאלוף: שלא נחשוב את זה.

אלי אלאלוף: כל ההטבות, כולל החופשה, אפשרות של תוספת של שני ימי חופשה – זה לא לוקח בחשבון דבר אחד ויחיד: המעסיקים הבודדים שמעסיקים עובדים שלא למטרות רווח, לשירות היומיומי שלהם, להוצאות שלהם.

אלי אלאלוף: העסקת העובדים האלה, שרובם זרים, מכבידה גם על ההוצאות הנוספות שיש לנכים.

אלי אלאלוף: רק 20% מהנכים שמקבלים גם קצבה עובדים.

אלי אלאלוף: 80% – אתקן אותך, תרשי לי, ידידתי היקרה – 20% בלבד עובדים; כל השאר חיים בקושי עם הקצבה שהולכת ונשחקת.

אלי אלאלוף: היא לא צמודה.

אלי אלאלוף: אני שמח להיות בקואליציה, אתם יודעים את זה, ואני יודע שתהיה מהפכה רצינית בתקציב 2017, 2018, אני יודע, אפילו קיבלתי הדלפה מבוקרת של סגן השר, שעכשיו הולך לציין את זה.

אלי אלאלוף: אבל אי-אפשר עוד לחוקק דברים שמיטיבים עם אוכלוסייה ופוגעים באוכלוסייה הכי חלשה, שתנאי חייהם מאוד קשים.

אלי אלאלוף: ואנחנו לא מספיק מסתכלים על העובדה הזאת ומכבידים עליהם כל הזמן.

אלי אלאלוף: לא במקרה, אני אומר לכם, המאבק של הנכים הוא אחד הדברים הכי מרגשים, לפחות אותי, תרשו לי להגיד, אבל אני בטוח שרוב חברי הכנסת מתרגשים מזה.

אלי אלאלוף: האנשים האלה באים לכל דיון; אני מופתע מהמעקב האדיר שלהם אחר הדיונים של הוועדה.

אלי אלאלוף: אני אומר להם: מה, אתם תעשיינים?

אלי אלאלוף: אתם ארגוני העסקים הקטנים?

אלי אלאלוף: איך אתם מגיעים לכל דיון, גם אם הדיון הוא לא עבורכם?

אלי אלאלוף: אנחנו חוששים שתטילו עלינו הוצאות נוספות של מעביד, כי אנחנו עשינו חוק רע.

אלי אלאלוף: האנשים הנכים האלה, המוגבלים, החלשים ביותר, הם חייבים להיות המעסיקים של האנשים שבאים לעזור להם בחיים היומיומיים.

אלי אלאלוף: זה לא אנשים שבאים לעזור להם כדי להרוויח יותר, זה אנשים שבאים לעזור כדי שגם בחופש – – –

חיים כץ: כל בן-אדם סיעודי שמעסיק עובד זר, בפועל הוא מעסיק.

אלי אלאלוף: כן, זה נכון.

חיים כץ: גם אם חברת כוח-האדם תשלם.

אלי אלאלוף: אבל לדעתי זה טעות.

אלי אלאלוף: זה טעות, אני אומר לך, אחרי הניסיון המועט שיש לי.

חיים כץ: ברגע שהוא צריך לתת לו תשלום נוסף, הוא מעסיק.

אלי אלאלוף: זה טעות.

אלי אלאלוף: לא רק שזה טעות – תראה, מצד אחד, אנחנו, כולנו ביחד, דוחפים שאנשי סיעוד יקבלו קצבה בכסף ולא קצבה בעין.

אלי אלאלוף: כשהם מקבלים קצבה בעין, המעסיק של העובד הזה מקבל את התוספת הנדרשת כדי שהוא ישלם לעובד שהולך לתת את השירות הסיעודי.

אלי אלאלוף: שים לב, הביטוח הלאומי משלם את השעות או את היום או את כל השירות הסיעודי שהוא מספק, ואני חייב להגיד לך שאתמול היה דיון מרגש, מדהים, של הצגת העמדה של הביטוח הלאומי בעניין הנכים.

אלי אלאלוף: אבל מצד שני, כשהוא נותן קצבה בכסף, ולא בעין, הוא לא מעדכן אותה.

אלי אלאלוף: הוא מעדכן למעסיקים, לעמותות ולגופים המעסיקים, הוא לא מעסיק אותם.

אלי אלאלוף: הוא חוסך כסף כשהוא דוחף – – –

חיים כץ: הוא דופק פעמיים שם אנשים.

אלי אלאלוף: מה?

חיים כץ: זה נתון ריק.

חיים כץ: יש 3% שלוקחים קצבה בכסף – –

אלי אלאלוף: בסדר, אבל זה גם 3% שסובלים.

אלי אלאלוף: זה יותר מ-3% שסובלים.

חיים כץ: – – והוא לא חוסך.

יצחק וקנין: אדוני, כמה זמן אתה עוד צריך?

יצחק וקנין: רק תגיד לי, שאני אדע לכוון את עצמי.

אלי אלאלוף: לא, אני אסיים, כי חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר הסבירה את זה.

אלי אלאלוף: אני מרגיש רע כיושב-ראש הוועדה, כחבר בקואליציה, להמשיך להיות במצב כזה שאנחנו מצד אחד מיטיבים עם אוכלוסיית העובדים החלשה, אבל מצד שני מכבידים על האוכלוסייה שהיא לא פחות חלשה, ולפעמים מאוד חלשה.

אלי אלאלוף: לכן אני מבקש, וכפי שאמרתי, אני יודע שיש הצעות בתקציב הבא.

אלי אלאלוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: ישיב להם סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

חיים כץ: קשה להיות שר אוצר.

עליזה לביא: ראש חודש היום.

יצחק כהן: חודש טוב.

עליזה לביא: חודש טוב.

קארין אלהרר: תביא בשורות טובות.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הצעות לסדר-היום בעניין הפער ההולך וגדל בין קצבאות הנכים לשכר המינימום.

יצחק כהן: במקביל להעלאת שכר המינימום, אישר משרד האוצר הגדלה של קצבאות שירותים מיוחדים, בסכום כולל של כ-100 מיליון ש"ח.

קארין אלהרר: מתי זה היה?

יצחק כהן: תיקון זה עבר כבר בשנת 2015 – –

קארין אלהרר: תגיד לי, אתם עובדים עלי?

קארין אלהרר: זה היה בקדנציה הקודמת.

יצחק כהן: – – ונכנס לבסיס הקצבה.

יצחק כהן: שאלת מתי, אמרתי לך.

קארין אלהרר: לא, אני מדברת על ההעלאה הנוכחית.

קארין אלהרר: נו, זה לא רציני.

יצחק כהן: דקה, סבלנות, קארין.

יצחק כהן: קארין, אני שמעתי אותך בסבלנות ואפילו לא הפרעתי לך.

קארין אלהרר: מה יש לך להפריע לי?

קארין אלהרר: אתם צריכים לבלוע הרבה מים.

קארין אלהרר: להפריע לי הוא רוצה?

יצחק כהן: כמו כן, כבר עם העלאת שכר המינימום עודכנו תעריפי גמלת הסיעוד בביטוח הלאומי כך ש-96%, שמקבלים את קצבת הסיעוד כקצבה הניתנת בעין, קבלת שעות סיעוד הביתה, המשיכו לקבל את אותו השירות בדיוק.

יצחק כהן: במקביל, במסגרת התוכנית הכלכלית ל-2016-2015, הציע משרד האוצר תיקון לחוק הביטוח הלאומי המעלה את קצבת הסיעוד במקביל להעלאה בשכר המינימום גם עבור מי שקיבל את הגמלה בכסף, כ-4% ממקבלי הקצבה.

קארין אלהרר: זה לא נכון.

קארין אלהרר: זה לא נכון.

יצחק כהן: רגע, שאלות בסוף.

יצחק כהן: שאלות בסוף.

יצחק כהן: תרשמי.

קארין אלהרר: זה לא נכון.

חיים כץ: אלי, הוא ענה לך.

חיים כץ: גם לאלה בכסף עלה.

קארין אלהרר: לא, זה לא עלה.

יצחק כהן: רגע, קארין.

יצחק כהן: התשובה היא – חכי, אל תפסיקי אותי באמצע.

יצחק כהן: פרק זה פוצל בכנסת מחוק התוכנית הכלכלית ואושר בקריאה – – –

קארין אלהרר: השר כהן, לא מתאים לך.

יצחק כהן: – – – ואושר בקריאה שנייה ושלישית במושב הנוכחי של הכנסת.

יצחק כהן: על כן, החל מהחודש הקרוב תגדל קצבת הסיעוד עבור מקבלי הקצבה בכסף.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: נוסף על כך, במסגרת – מה שהזכיר יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אלי אלאלוף – במסגרת התקציב הקרוב, וכפוף לסדרי העדיפויות שתקבע הממשלה, בכוונת משרד האוצר להציע צעדים לסיוע לאנשים עם מוגבלות המקבלים קצבת נכות.

יצחק כהן: בתוכנית הקרובה, בעזרת השם, יהיו צעדים שאני מקווה שיתאימו להצעות שלך.

קארין אלהרר: המשך יבוא, מה שנקרא.

קארין אלהרר: כן.

יצחק כהן: המשך טוב.

יצחק כהן: עד עכשיו היה טוב, וימשיך להיות טוב.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מה אתם מציעים?

יצחק כהן: ועדת העבודה והרווחה.

יצחק וקנין: אני – אחר כך, קודם כול נשאל אותם.

יצחק וקנין: ועדת העבודה?

יצחק וקנין: זה יועבר אליך לוועדה.

אלי אלאלוף: עכשיו שיש קורס לערבית מרוקאית, זו ההזדמנות – – –

יצחק וקנין: אני הצעתי.

יצחק וקנין: אם הם רוצים מורה, אני מוכן.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שזה נקרא – – –

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, הנושא יועבר אליך.

יצחק וקנין: דב חנין, דעה נוספת, ומייד נצביע.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר ומכובדי שר הרווחה והשירותים החברתיים, המציאות עכשיו היא בלתי נסבלת.

דב חנין: היא באמת בלתי נסבלת.

דב חנין: אני שומע נכים ואני פוגש בנכים ובאנשים עם מוגבלות, ואנשים נמצאים במצוקה שרק הלכה והחריפה עקב הצעד החיובי, הראוי, המבורך, שאנחנו קידמנו פה, בכנסת, של העלאת שכר המינימום.

דב חנין: אנחנו לא יכולים להישאר חייבים לאנשים שנמצאים במצוקה הקשה ביותר.

דב חנין: אני שמעתי את תשובתו של סגן השר, אבל אני חייב לומר בצער, התשובה הייתה כוללנית מדי; צעדים זה דבר טוב, אבל אנחנו צריכים צעדים קונקרטיים.

דב חנין: אנחנו צריכים את אותה מחויבות, אדוני סגן השר.

דב חנין: אדוני סגן השר, אני רוצה מכם – ואני פונה אליך בהמון הערכה ובהמון ידידות – בדיוק את המחויבות של השר דרעי ל-30 שקל מינימום; מחויבות חשובה, שתרמה לשינוי הגדול הזה.

דב חנין: אתם צריכים לומר את הדברים ברור וחד-משמעי למקבלי הקצבאות: אנחנו לא משאירים אתכם מאחור, אנחנו נעשה את מה שדרוש כדי שגם נכים ואנשים עם מוגבלות במדינת ישראל יוכלו לחיות בכבוד.

דב חנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור להצבעה – הצעה לסדר-היום: הפער ההולך וגדל בין קצבאות הנכים לשכר המינימום.

יצחק וקנין: מי בעד ומי נגד העברה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 12 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יצחק וקנין: רישוי עסקים – רפורמה בסכנה

יצחק וקנין: הנושא הבא, הצעות לסדר-היום בנושא: רישוי עסקים – רפורמה בסכנה, מס' 4236 ו-4250.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – חבר הכנסת רועי פולקמן, והמציע השני – חבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל אחד.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת עודד פורר, שמלווה גם את התהליך הזה, מדברים על רפורמה ברישוי עסקים כבר מ-2007.

רועי פולקמן: כמדומני, פעם אחרונה שהסתכלתי, אנחנו היום ב-2016, ומאז 2007 העסק הזה פשוט לא מתקדם.

רועי פולקמן: כשליש מהעסקים שהם טעוני רישוי היום, במדינת ישראל, לפי המידע שיש בידי – שליש מהם אין להם רישיון, ואני לא מניח שאין להם רישיון כי הם רוצים להיות עבריינים.

רועי פולקמן: אין להם רישיון, כי הם מבינים – הם לא מצליחים להוציא רישיון.

רועי פולקמן: שלא לדבר, כמובן, על הסחבת האין-סופית ועל המשמעויות של זה בנתונים המתפרסמים בהשוואות הבין-לאומיות על כמה מסובך לפתוח עסק במדינת ישראל, כי בלתי אפשרי להוציא רישיון.

רועי פולקמן: הסיבות המרכזיות קשורות בעיקר במשרד הבריאות ובכבאות, אבל גם בשורה ארוכה של תחומים נוספים.

רועי פולקמן: אחד הדברים שעליהם דובר ברפורמה הזאת היה פרסום מפרטים אחידים, כדי למנוע את המצב של אי-ודאות, וכל פעם מוסיפים לך תקנים.

רועי פולקמן: מתוך כ-200 סוגי עסקים שאמורים לקבל מפרטים, עד היום פרסמו מפרטים רק כעשרה סוגי עסקים.

רועי פולקמן: יש גם בעיה עם המפרטים, ולכן אני לא שם את כל יהבי על נושא המפרטים, אבל בוודאי לא יכול להיות – ולאחרונה גם ראינו שמשרד הבריאות ביקש להחריג שורה שלמה של עסקים – שאנחנו לא נתקדם אפילו בצעד הזה שביקשנו עליו, אבל זה לא נגמר שם; ואני כמובן ארצה ואבקש את התמיכה להעביר את זה לדיון בוועדת הכלכלה, כדי שנוכל לראות איפה הרפורמה הזאת תקועה.

רועי פולקמן: לא יכול להיות שמ-2007 מדברים על רפורמה ברישוי עסקים, ואנחנו לא מצליחים להתקדם לא עם החלטת הממשלה שדיברה על הקלות מיוחדות לעסקים בשנים הראשונות – דובר על הקלות מיוחדות, רק לאחרונה גם עברה החלטת ממשלה נוספת בעניין – בשלוש שנים הראשונות להקמת עסק, שיכול להיות שחלק מדרישות הרישוי תהיה בהן הקלה, ולא את כל המסמכים יצטרכו מראש.

רועי פולקמן: 2.

רועי פולקמן: אם לא מפרטים, לפחות שיהיה pre-ruling, שאדם יוכל לדעת מה נדרש ממנו לפני שהוא מקים עסק, ולא אחרי שהוא כבר השקיע מאות-אלפי שקלים או מיליונים בהקמת עסק – בית-קפה, מסעדה, חנות, כל דבר אחר, ואז הוא מגלה שיש דרישות שהוא לא ידע עליהן, שמייקרות בעשרות אחוזים או שבכלל מונעות ממנו במקום שבו הוא פתח לקבל רישיון עסק.

רועי פולקמן: כל הדבר הזה לא מתקדם, והוא לא מתקדם כיוון שמשרד הפנים צריך לקחת על העניין הזה אחריות רבה יותר ולהציב יעדים ברורים.

רועי פולקמן: אז גם הסוגיה של המפרטים לא מתקדמת.

רועי פולקמן: אני לא בטוח, דרך אגב, שחזות הכול היא המפרטים; אני לא מבסוט במאה אחוז מכל עניין המפרטים הזה, כי גם המפרטים יכולים דווקא להחמיר, אבל מה שבטוח, שגם עם המפרטים שכן דיברו עליהם, שלפחות נוכל לבדוק אותם, 1.

רועי פולקמן: לא מפרסמים אותם; 2.

רועי פולקמן: משרד אחרי משרד מבקשים החרגה מהמפרטים האלה.

רועי פולקמן: בשורה התחתונה, זה סיוט לפתוח עסק במדינת ישראל.

רועי פולקמן: הביורוקרטיה היא בלתי אפשרית.

רועי פולקמן: אנחנו יודעים מה צריך לעשות, כולל שינויים שנדרשים בשלטון המקומי, שיש לו הרבה אחריות על נושא רישוי עסקים, אבל בפועל זה לא קורה כי אין לזה אבא.

רועי פולקמן: אנחנו צריכים לקיים על זה דיון נוקב בוועדת הכלכלה או בוועדת הפנים או איפה שנחליט, ולהוציא את העגלה הזאת מהבוץ.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עודד פורר, ולאחריו ישיב – כמעט חשבתי שכבודו לא פה, אני רגיל למקום הקודם – סגן השר משולם נהרי.

יצחק וקנין: שלוש דקות גם לך, חבר הכנסת עודד פורר.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, תראו, לעשות עסקים במדינת ישראל זאת משימה לא כל כך פשוטה, ורק לאחרונה אנחנו גם התבשרנו על נתונים לא כל כך טובים בהקשר הזה.

עודד פורר: זאת אומרת, אנחנו גם נמצאים במקום לא טוב במדד הרגולציה, המקום של ישראל ביחס לאומות האחרות, גם הצמיחה במשק נמצאת בירידה ביחס לשנים קודמות, גם אנחנו רואים את היצוא בצניחה בשנה האחרונה, ויותר מזה – פחות עסקים חדשים נפתחים, ויותר עסקים שלצערי גם נסגרים.

עודד פורר: וכאילו במין ניתוק בין מה שקורה בשטח לבין מה שקורה בבניין הזה – ויסלחו לי גם חברי בקואליציה, בוועדת שרים לחקיקה – כל שבוע יש עוד הצעת חוק ועוד הצעת חוק שמאושרת, שהיא רק עוד רגולציה ועוד הכבדה, מבלי להביא בחשבון את העסקים ומבלי להביא בחשבון את העצמאים, מתוך רצון להיטיב עם השכירים, שהוא רצון מבורך, אבל צריך לזכור שיש עוד צד במשוואה הזו.

עודד פורר: כל ההצעות הן ראויות, רק – – –

יצחק וקנין: אתה יודע כמה רגולציה אני שומע בזמן האחרון?

יצחק וקנין: אתה כל כך צודק, עודד – אני מוסיף לך את הזמן – בנושא של כיבוי אש, בנושא של הארנונות לפי מדידות.

יצחק וקנין: אין לך נושא שלא מכבידים על המשק, על אותם עסקים קטנים, על מפעלים, אני לא יודע אם מישהו מודע למאסה הזאת שמורידים על כל המשק הישראלי.

עודד פורר: בוא נסתכל מה קרה פה בשבועות האחרונים: שישה ימי חופש ביום ראשון – הצעה ראויה, אבל כמובן היא מהכיס של המעסיק, לא מהכיס של המדינה; דמי לידה לאבות – שכירים בלבד, לא לעצמאים.

עודד פורר: העצמאי יראה את השכיר יוצא לחופשת לידה, לא יוכל לצאת לאותה חופשת לידה, וזה על חשבון המעסיק.

עודד פורר: עכשיו עברה בוועדת שרים לחקיקה "שעת הנקה" לאבות – הצעת חוק נחמדה, רק אף אחד לא הביא בחשבון שהמשמעות שלה לכל מעסיק לפי שכר ממוצע במשק 5,500 שקל בשנה.

עודד פורר: נוסיף את זה לכל ההוצאות האחרות – אנחנו אומרים כל הזמן לעסקים: חברים, תממנו ותממנו ותממנו, וממשיכים להטיל עליהם עוד מחויבויות ועוד מחויבויות, ואז כשכבר יש איזו יוזמה מבורכת של אותה רפורמה בעסקים, שלצערי באמת התחילה ב-2007 ואנחנו כבר נמצאים תשע שנים אחרי, אבל יש לה משמעות עצומה מבחינת היכולת של המשק הישראלי לצמוח ולהתפתח – אז אנחנו רואים איך משרדי הממשלה, משרד אחרי משרד, מנסים לקעקע את אותה רפורמה.

עודד פורר: צריך לזכור שאבן היסוד של הרפורמה הזו – ואני אומר שאני דווקא כן חושב – היא המפרטים האחידים, כי המשמעות של המפרטים האלה היא שיפסיקו לטרטר את מי שרוצה להקים עסק בין רישוי לרישוי, בין איזו רשימה שהיא בלתי סגורה עם ביורוקרטיה, כשאין לו היכולת להתגונן.

עודד פורר: הרי מה המפרטים האלה אמורים לייצר?

עודד פורר: הם אמורים לייצר ליזם איזו ודאות.

עודד פורר: עכשיו, צריך להבין שעסק, בטח עסק חדש, חי בעולם של אי-ודאות, והמטרה של המפרטים האלה היא לייצר לו רשימה סגורה, שתייצר לו ודאות, שהוא יודע: התחלתי איזה תהליך, ביצעתי את ה-check list, את אותה רשימה שביקשו ממני, אני בסוף הדרך מקבל את הרישיון.

עודד פורר: ועכשיו משרד הבריאות, לצערי – כי כמעט בכל פעם שיש עניין של ביורוקרטיה, אנחנו נתקלים במשרד הבריאות, לא רק בעסקים, גם בנושאים אחרים – הוא מבקש להחריג שמונה סוגים של עסקים, ובתוכם גם עסקים שהם רלוונטיים לעסקים קטנים ובינוניים.

עודד פורר: ואני כאן רוצה לנצל את ההזדמנות הזו – ואנחנו שני חברי כנסת מהקואליציה – לבקש גם משר הפנים, גם משר האוצר, גם מהממשלה ומראש הממשלה: תתערבו בעניין הזה, קחו את המושכות לידיים, תתחילו להקל על העסקים, תתחילו להקל על היזמים, תתחילו לפרום את אותם קשרים ביורוקרטיים שלא מאפשרים לכלכלה הזו לצמוח, כי אחרת אנחנו נמצא את עצמנו עם פחות עסקים, המשמעות היא עם פחות מסים, וכל ההטבות שאנחנו מדברים עליהן כאן כל כך יפה – לא יהיה מאיפה לשלם אותן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הפנים משולם נהרי.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, הרפורמה ברישוי העסקים שמקדם משרד הפנים דוגלת בארבעה ערכים: זמינות, שקיפות, אחידות ומקצועיות.

משולם נהרי: במסגרת הרפורמה בוצעו, בין היתר, התיקונים האלה: צמצום סוגי העסקים הנדרשים לרישיון עסק לכדי 202 פריטים בלבד, לדוגמה: חנות למכשירי אלקטרוניקה אינה צריכה רישיון כיום; הוארך תוקף הרישיון של חלק מסוגי העסקים – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת גליק, עליזה לביא, אם אפשר לא עם הגב.

משולם נהרי: – – קוצר משך הזמן עד להנפקת רישיון העסק, כאשר נבנה מסלול מיוחד בשם "היתר מזורז" ליותר מ-30 סוגי העסקים שניתן להנפיק עבורם רישיון עסק בתוך 28 יום, עוד טרם קבלת האישורים ממשרדי הממשלה המוגדרים כנותני האישור.

משולם נהרי: בנוסף, נקבע בתיקון לחוק רישוי עסקים כי יוקמו ועדות השגה, הן בתוך הרשות המקומית והן בתוך המשרדים נותני האישור, כך שבעלי העסקים יוכלו לקבול על סירוב למתן רישיון עסק או על התנאים לקבלתו.

רועי פולקמן: זה קורה בפועל או שלא?

משולם נהרי: סוף דבר הכול נשמע – בסוף תשמע את המסקנות ואיפה זה עומד.

משולם נהרי: אני לא אשאיר אותך לוט בערפל, הכול יהיה ברור, גם אם אין – אני אומר שאין.

משולם נהרי: אולם הדובדבן שבקצפת מבחינת הרפורמה ורישוי העסקים, דבר שאתה לא כל כך מסכים אתו, הוא כתיבה ופרסום של מפרטים אחידים.

משולם נהרי: בתיקון נקבע כי משרדי הממשלה – הגנת הסביבה, משטרה, כלכלה, חקלאות, בריאות וכבאות – יכתבו ויפרסמו מפרט לכל סוג עסק שהם מוגדרים בו כנותני אישור.

משולם נהרי: המפרט יכלול את כל הדרישות והתנאים שהמשרד דורש מבעל העסק, כולל ריכוז של תקנות, הנחיות, נהלים וכדומה.

משולם נהרי: המפרטים האחידים נועדו לתקן עיוות מתמשך של שנים והתעמרות בבעל העסק בבואו לקבל רישיון: האי-ודאות שבה בעל העסק נמצא – כי אינו יודע מראש לאילו תנאים יידרש ומה עלותם; עסקים רבים שזה עתה נפתחו אולצו להיסגר עקב דרישות שעלותן מרקיעה שחקים ולא הובאה בחשבון מראש.

משולם נהרי: אי-אחידות בדרישות בין המחוזות השונים – כך, לדוגמה, בעל רשת חנויות פותח חנות זהה בדיוק מבחינת הגודל, המוצרים וכו', ומקבל מאותו משרד ממשלתי דרישות שונות לחנות שבמחוז חיפה ולחנות שבמחוז המרכז.

משולם נהרי: סתירות בין הדרישות של המשרדים השונים – למשל, הכבאות דורשת פתח מילוט ברוחב מסוים והמשטרה דורשת ברוחב אחר.

משולם נהרי: הוספה ושינוי של הדרישות מעת לעת – בעלי עסקים רבים התלוננו כי לאחר שכבר מילאו את כל הדרישות שהתבקשו, הגיע אליהם הפקיד עם דרישות חדשות.

משולם נהרי: פרסום מפרט אחיד – – –

יצחק וקנין: זה לא רק זה.

יצחק וקנין: אני אומר לך, אני שמעתי בזמן האחרון בעלי בתי-מלון שבאים אליהם אחרי שהם כבר עשו את כל הדברים ומבקשים מהם דברים שלא היו במפרט.

יצחק וקנין: הוא צריך להשקיע, הוא צריך לשבור, הוא צריך לעשות – – –

משולם נהרי: נכון.

יצחק וקנין: מישהו צריך לחשוב על העלויות האלה, הם לא מסוגלים לעמוד בזה.

יצחק וקנין: ואתה יודע, גם עסקים קטנים, אני שומע שבאים אליהם חבר'ה מכיבוי-האש.

יצחק וקנין: הם כבר מילאו את כל הבקשות הקודמות שלהם, קיבלו רישיון, ופתאום באים אליהם עם דרישות חדשות.

יצחק וקנין: יש פה איזה משהו שנראה לי שמישהו עושה איזה סיבוב על כל בעלי העסקים.

יצחק וקנין: אני אומר לך, צריך לבדוק את זה לעומק.

יצחק וקנין: מי קובע את ההנחיות האלה?

יצחק וקנין: הן לא עוברות דרך הכנסת, שום דבר לא עובר דרכנו.

יצחק וקנין: מישהו קובע את ההחלטות האלה, ואני חושב שאין בקרה.

יצחק וקנין: יש פה איזה דבר שמישהו צריך להגיד לו – בנושא של כיבוי אש, בזמן האחרון אני שומע תלונות בלי סוף.

משולם נהרי: הכלל אומר שכשאין שוויון ואין אחידות, איש הישר בעיניו יעשה.

משולם נהרי: ועל כן דוגמאות אפשר להביא למכביר, כיוון שכל אחד עושה כיד הדמיון הטובה עליו.

משולם נהרי: פרסום מפרט אחיד לכל סוג עסק מונע את המצבים שתוארו לעיל, בדיוק לפי ארבעה ערכים של הרפורמה: 1.

משולם נהרי: זמינות המידע – המפרט האחיד מפורסם לכל דורש, כך שכל אחד יוכל לדעת מראש אילו תנאים יידרשו ממנו עוד בטרם פתיחת העסק, ותהיה ודאות מראש; 2.

משולם נהרי: שקיפות המידע – המפרט האחיד מסונכרן בין כלל המשרדים נותני השירות לאותו סוג עסק, ובמקרה של סתירה בדרישות מגיעים לפתרון המוסכם על כולם עוד בטרם הפרסום לציבור; 3.

משולם נהרי: אחידות – המפרט האחיד, כשמו כן הוא: אחיד בדרישות בכל הארץ, ללא הבדל מחוז, נפה או רשות; 4.

משולם נהרי: מקצועיות – המכתב האחיד נכתב תוך שיתוף כל הגורמים, ומרגע פרסומו יידרש בעל העסק רק לתנאים הכתובים בו, ולא יתאפשר לכל פקיד להוסיף תנאים על דעת עצמו.

משולם נהרי: עד היום פורסמו ברשומות המדינה 11 מפרטים אחידים.

משולם נהרי: השאר יפורסמו בשש פעימות, כ-30 מפרטים בכל פעימה, במשך השנתיים הבאות, כל ארבעה חודשים; זאת לפי החלטת ממשלה 1007 ליישום הרפורמה ברישוי עסקים.

משולם נהרי: במכתב לשר הבריאות מיום 2 ביוני 2016 – יש פה תאריכים; מי אמר?

משולם נהרי: אתה אמרת, מ-2007 לא שמעת, אז הנה עכשיו, זה משהו שקשור לחודש – כתב שר הפנים כי הנחה להעלות לדיון בוועדה הבין-משרדית לרישוי עסקים את בקשת משרד הבריאות לתיקון צו רישוי עסקים (עסקים טעוני רישוי), התשע"ג–2013.

משולם נהרי: כמו כן כתב שלאחר קבלת המלצות הוועדה ועמדת החברים בה, ימשיך בבחינת הבקשה.

משולם נהרי: הנושא אכן הועלה לסדר-היום של הוועדה הבין-משרדית לרישוי עסקים, שהתקיימה ביום 23 ביוני 2016, ובימים הקרובים יצאו סיכום והמלצות.

משולם נהרי: שר הפנים רואה חשיבות רבה בשימור המפרטים האחידים.

משולם נהרי: על חשיבות הדבר ניתן לעמוד גם מההתגייסות של הארגונים הכלכליים – איגוד לשכות המסחר, התאחדות התעשיינים, התאחדות בתי-המלון ועוד – בעד כתיבת המשרדים, ובימים האחרונים, כנגד בקשת משרד הבריאות לפטור אותם מכתיבת שמונה מפרטים.

משולם נהרי: עם קבלת המלצות הוועדה, תתגבש עמדתו הסופית של שר הפנים בעניין הזה.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר משולם נהרי.

יצחק וקנין: מה אתם מציעים, חברים?

יצחק וקנין: ועדה?

יצחק וקנין: איזו ועדה אתם רוצים?

יצחק וקנין: הפנים?

עודד פורר: פנים.

יצחק וקנין: אוקיי, אנחנו נצביע.

יצחק וקנין: אדוני – – –

משולם נהרי: אין התנגדות.

יצחק וקנין: אין התנגדות של סגן השר שזה יובא לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: מי בעד ומי נגד העברת הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יצחק וקנין: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הנושא יועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: קיצוץ בתקציבי השיקום הדתי לאסירים

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: קיצוץ בתקציבי השיקום הדתי לאסירים, הצעה לסדר-היום מס' 4246, חבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

יצחק וקנין: הצעה רגילה, יש לך עד עשר דקות; אם תקצר זה יהיה יותר טוב.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הנושא שלפנינו הוא אסירים.

יגאל גואטה: כל אסיר – אדם שמעד, נשפט, נענש והושת עליו מאסר.

יגאל גואטה: מדינת ישראל, כמו המדינות המתוקנות בעולם, השכילה להבין את הדבר הברור מכול – שיש לסייע לאסיר להשתקם במטרה לחזור למעגל החיים הנורמטיבי.

יגאל גואטה: אסיר, אף שחטא, אדם הוא.

יגאל גואטה: מתוך ראייה זו הקימה מדינת ישראל בשנת 1984 את הרשות לשיקום האסיר, הידועה יותר כרש"א.

יגאל גואטה: חוק שנחקק שנה קודם לכן הגדיר את תפקידי הרשות ואת דרכי פעולתה.

יגאל גואטה: חזון הרשות לשיקום האסיר, כפי שהגדיר אותו המנכ"ל הנוכחי, הוא שתינתן הזדמנות לכל אסיר בר-שיקום.

יגאל גואטה: ואכן לרשות יש תוכניות שיקום שונות ומגוונות; תקציב הרשות גדל בשנה האחרונה, והוא עומד היום על 29 מיליון שקלים, כאשר עד אז תקציבו השנתי היה כמחצית; הרשות לשיקום האסיר מטפלת באסירים בתקופת התנאי השיפוטי, מה שידוע יותר כ"שליש" – כלומר, השליש האחרון למאסר.

יגאל גואטה: עד כאן על הרשות לשיקום האסיר, ומכאן לנושא שאני מבקש להתייחס אליו, והוא השיקום הדתי, או בהגדרתו המקצועית: השיקום התורני.

יגאל גואטה: ייאמר ברורות: השיקום התורני הוא השיקום היעיל ביותר.

יגאל גואטה: זה דבר שהוכח, וכולם מסכימים עליו.

יגאל גואטה: העובדות מוכיחות שאסיר שעבר את מסלול השיקום התורני הוא זה שגדולים הסיכויים שלא ישוב לכלא.

יגאל גואטה: אני לא אכנס כעת להסבר מדוע זה כך, אבל זה כך.

יגאל גואטה: מחקר אקדמי מלמד כי שיעור החזרה לפשיעה של אסירים שעברו שיקום תורני עומד רק על 14.3%, לעומת 34.1% בשיקום הרגיל.

יגאל גואטה: במילים אחרות, החזרה לפשיעה בקרב האסירים שבשיקום שאינו תורני גדולה פי-2.4 מאשר בשיקום התורני.

יגאל גואטה: כאן אולי המקום להעלות על נס את המופקדים על השיקום התורני, במעט העומד לרשותם, הן ברשות לשיקום האסיר והן בבתי-הכלא.

יגאל גואטה: אכן הם עושים עבודת קודש.

יגאל גואטה: תחום השיקום התורני ברשות לשיקום האסיר קיים 14 שנים.

יגאל גואטה: התחום הזה הלך וגדל, ועמו גדלו גם אחוזי ההצלחה שלו.

יגאל גואטה: המסקנה הברורה היא שיש לטפח, לעודד ולחזק את השיקום התורני.

יגאל גואטה: אך לצערי לא כך הוא הדבר.

יגאל גואטה: תקציבי השיקום התורני ברשות לשיקום האסיר מקוצצים חדשות לבקרים והיחס אליו הוא כאל בן חורג.

יגאל גואטה: לדוגמה, היה הוסטל תורני לשיקום אסירים, והוא נסגר לפני כשנה וחצי בשל שרפה, ומאז, רבותי, המקום פשוט סגור.

יגאל גואטה: האסירים שהיו בו פוזרו למקומות אחרים, וחלק מהם, בעקבות הטיפול הלא-נכון שקיבלו, בהיעדר הוסטל, חזרו לכלא.

יגאל גואטה: השיקום הדתי סובל מקיפוח הולך ומתמשך.

יגאל גואטה: במקום לגייס עובדים סוציאליים עם רקע תורני, האסירים מטופלים על-ידי עובדים שאין להם דבר וחצי דבר עם השיקום התורני.

יגאל גואטה: אינני רוצה להאריך כעת בדברים, אבל יש בפי טענות קשות על יחס הרשות לשיקום האסיר לאסירים דתיים שומרי שבת.

יגאל גואטה: בשנה וחצי האחרונה לא מעט אסירים דתיים מפסידים את השיקום – בגלל היותם שומרי שבת ושומרי מצוות הם מודרים ממסגרות השיקום, והסיבה: אין הוסטל תורני.

יגאל גואטה: להוסטל רגיל הם אינם יכולים לגשת, כי שם התוכנית כוללת נסיעות בשבת, וגם האוכל שם לא כשר לפי המושגים המחמירים של אותם אסירים, והם לא רוצים ללכת לשם.

יגאל גואטה: האמת, גם שם לא רוצים אותם.

יגאל גואטה: אומרים להם בפירוש: אתם יכולים לבוא לכאן, אבל יש נסיעה לים-המלח בשבת במסגרת ההוסטל, ואתם מחויבים להצטרף, אם לא, אתם לא יכולים להיות בכלל בכל התוכנית הזאת.

יגאל גואטה: כלומר, אם תחללו שבת, הדלת פתוחה בפניכם; אם אתם שומרי שבת, הדלת נעולה, אדוני השר.

יגאל גואטה: הפתרון בעבורם הוא כמובן ההוסטל התורני, אבל הוא סגור.

יגאל גואטה: אני מבין שאף אחד לא חושב בכלל לפתוח אותו.

יגאל גואטה: שנה וחצי הוא לא קיים.

יגאל גואטה: יש שיר שאומר: "זה לא כל כך נעים לראות גן סגור" – אבל זה פשע גדול לראות את ההוסטל סגור.

יגאל גואטה: אני מצפה מכבוד השר שיסביר לנו מדוע ההוסטל התורני לא נפתח מחדש מאז השרפה, ואני מקווה מאוד שהוא יצהיר כאן שההוסטל ייפתח לאלתר.

יגאל גואטה: לסיום, אני יודע שעל-פי התקנון, אדוני היושב-ראש, עלי לבקש דיון במליאה.

יגאל גואטה: אני מקווה שהשר ייאות להעביר את הנושא לדיון בוועדת הרווחה.

יגאל גואטה: אם כבודו יסכים, אני בטוח ששם נקיים דיון מעמיק בהשתתפות גורמים מקצועיים ונגלה מצב בלתי נסבל שיש לתקנו לאלתר.

יגאל גואטה: ואם בזכות ההצעה הזאת לסדר-היום תשנה הרשות את יחסה לשיקום התורני, ויתווסף עוד אסיר אחד למעגל השיקום – והיה זה שכרנו.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: יעלה שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הרשות לשיקום האסיר מטפלת באוכלוסיות מגוונות של אסירים משוחררים על שלל סוגי העבירות, לרבות טיפולים ייעודיים המותאמים לכל אסיר ואסיר.

חיים כץ: הרשות לשיקום האסיר שוקדת על פיתוח מענים ייחודיים לאוכלוסיות השונות, ולשם הוצאתם לפועל נדרש תקציב ייחודי נוסף.

חיים כץ: בהתייחס לשיקום התורני, הרשות לשיקום האסיר, בין יתר פעילויותיה, מקצה משאבים לטיפולים ייעודיים רגישי-תרבות לבני החברה התורנית.

חיים כץ: מה לעשות שאין לנו יותר מדי.

חיים כץ: כעיקרון, תקציב הרשות הוא תקציב סגור המחולק בהתאם לצרכים המקצועיים ולא בחלוקה תחומית.

חיים כץ: התקציב מחולק בהתאם לצרכים, היקפי הפעילות, גודל אוכלוסיית היעד והמשאבים הנדרשים למתן טיפול ייעודי.

חיים כץ: אין חולק על כך שהשיקום התורני ברשות הוכח כיעיל ומוצלח, ולאחרונה אף גובהּ במחקר המאשש את יעילותו.

חיים כץ: לתחום התורני מוקצה תקציב בהתאם לפעילותו ובהתאמה למגבלות התקציב הכולל.

חיים כץ: לשם הרחבת המענה ובדגש על טיפול רגיש-תרבות, הרשות נדרשת לתקצוב נוסף וייחודי.

חיים כץ: טיפול במסגרת הוסטל הוא אחד מהכלים היעילים ביותר לשיקום אסירים ולמניעת חזרה לביצוע עבירות, שכן רמת הפיקוח ואינטנסיביות הטיפול היא מהגבוהות ביותר.

חיים כץ: עם זאת, מדובר בכלי עתיר משאבים יחסית למספר המטופלים בו.

חיים כץ: הרשות לשיקום האסיר מתווה מדיניות המאזנת טיפול בקהילה לצד טיפול במסגרות אינטנסיביות דוגמת הוסטל.

חיים כץ: ההוסטלים לשיקום האסיר מיועדים בעיקר לאוכלוסיות בסיכון גבוה לסביבה, ומכאן החשיבות בהקצאת תקציב להקמתו.

חיים כץ: אתה יודע, חלק השבתי, חלק לא השבתי, אני שומע את המצוקות של הנכים, של בעלי העסקים – – –

יצחק וקנין: אדוני השר, אני יכול להגיד משהו?

יצחק וקנין: אתה מרשה לי?

חיים כץ: תגיד, בטח, אני יודע שתחזיר לי את הזמן, אני לא מוגבל.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: בשנת 1999 הייתי הממונה על הרשות לשיקום האסיר, הייתי סגן שר העבודה.

חיים כץ: מה היה התקציב שלך?

יצחק וקנין: אנחנו הגדלנו אותו בשנים האחרונות משמעותית, הוא היה אז 14–16 מיליון, לערך, אבל – – –

חיים כץ: ועכשיו הוא 20.

יצחק וקנין: אפילו יותר.

חיים כץ: לא, 20.

יצחק וקנין: אני חושב 28.

משולם נהרי: 29.

יצחק וקנין: 29.

יצחק וקנין: אתה רואה, אני זוכר, 29-28 מיליון.

יצחק וקנין: אני בוועדת כספים אז אני קצת זוכר.

יצחק וקנין: אז היו הכנסות עצמיות, היו תרומות.

יצחק וקנין: מי שעמד בראש הרשות כיושב-ראש הרשות לשיקום האסיר, השופט טל, גייס הרבה כסף מחו"ל לטובת הרשות.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד לך משהו, אני חושב שמשתלם למדינה להשקיע כסף ברשות לשיקום האסיר, במיוחד בשיקום התורני, קודם כול כי הוא מוכיח את עצמו, באמת, לפי המחקר שאתה ציינת, ואני מכיר את המחקר הזה; שנית, יותר טוב למדינה, מבחינת עלויות – יותר זול לקחת אסיר ולשים אותו בשיקום, מאשר בבית-סוהר.

יצחק וקנין: עלות אסיר היא 13,000 לערך לחודש בבית-סוהר; עלות החזקת אסיר בבית-סוהר, אני רוצה שתבינו.

יצחק וקנין: ברשות לשיקום האסיר, אם אתה תיתן 1,500 שקל לאסיר, 2,000 שקל, אפשר להעתיק עשרות אסירים, לקחת אותם, לשקם אותם ולהביא אותם למקום אחר.

יצחק וקנין: ובית-סוהר זה בית-הספר להוראת עבריינות הכי גדול שיש.

יצחק וקנין: מה הוא יצא כבר משם?

יצחק וקנין: לכן אני חושב שהמדינה – דרך אגב, אני אמרתי את זה לאוצר – אני לא אומר לך את זה, אני אומר את זה למדינה, לאוצר – האוצר צריך להביא את זה בחשבון ולעשות שיקול דעת אם משתלם להמשיך להחזיק חלק מהאסירים, כשאפשר לשקם אותם.

יצחק וקנין: לכן הצעתי היא שהדבר הזה צריך לקבל איזה פתרון, ונתמזל המזל שאתה שר הרווחה, ואני מאמין שתוכל לעזור בדבר הזה.

חיים כץ: קודם כול, מה ביקשת, דיון בוועדת העבודה והרווחה?

יגאל גואטה: לא, ביקשתי שתודיע שההוסטל נפתח מחר.

חיים כץ: ביקשת דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

חיים כץ: הנה, אני תומך בזה.

יגאל גואטה: מה?

חיים כץ: אני תומך בכך שתעביר את זה לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

יצחק וקנין: אבל, אדוני השר, בעניין ההוסטל, אולי תעזור בעניין ההוסטל.

חיים כץ: מאחר שאנחנו ערב תקציב – אנחנו ערב תקציב, ואתה בא מתנועה שמביאה כסף – תעזור לי לעזור לכם.

יגאל גואטה: סגור.

יצחק וקנין: מה אתה מבקש, יגאל?

יצחק וקנין: לא מתנגד שתעביר לוועדת הרווחה.

חיים כץ: לא מתנגד שתעביר לדיון פורה, ענייני, מקיף, עם המלצות, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים אם להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: חמישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הנושא יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה, תודה לשר.

יצחק וקנין: סירוב בתי-הדין הרבניים ומערך הגיור להכיר ברבנים בכירים מיהדות ארצות-הברית

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנושא הבא, הצעה אחרונה לסדר-היום: סירוב בתי-הדין הרבניים ומערך הגיור להכיר ברבנים בכירים מיהדות ארצות-הברית, מס' 4257.

חיים כץ: הצעה אחרונה?

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: אין תשובת שר.

יצחק וקנין: הצעה של חבר הכנסת יהודה גליק.

יצחק וקנין: לאחר מכן יש לנו שאילתות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גליק, כמה זמן אתה צריך?

יצחק וקנין: כמה שאתה רוצה.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש חבר הכנסת יצחק וקנין היקר, אדוני השר – –

חיים כץ: למה אתה צועק?

יהודה גליק: למה לא?

חיים כץ: רק לפני רגע אתה אמרת: אדוני היושב-ראש יצחק וקנין היקר, ואני: אדוני השר.

יצחק וקנין: אדוני שר הרווחה, אני אגיד לך משהו, אתה שק חבטות, אתה במשרד של חבטות.

יהודה גליק: אתה איש יקר מאוד מאוד, איש שעסק ברווחה בכנסת במלוא המסירות והחריצות, ובאמת בנפש חפצה.

יהודה גליק: – – כנסת ריקה יקרה – חברִי חברי – – –

חיים כץ: יש לנו ניחומי אבלים ושלוש חתונות.

יהודה גליק: אני לא באתי בטענות לאף אחד, אני לא התלוננתי.

חיים כץ: לא התלוננת?

יהודה גליק: לא התלוננתי, אמרתי: כנסת ריקה יקרה.

יהודה גליק: אתה יודע איזו זכות זו לעמוד אחרי אלפיים שנות גלות בכנסת ישראל ולהגיד "כנסת ישראל"?

יהודה גליק: זה ממש כבוד גדול.

חיים כץ: זה גם כשהיא מלאה וגם כשהיא ריקה.

יהודה גליק: גם כשהיא מלאה גם כשהיא ריקה.

יהודה גליק: עצם העובדה שיש – – –

חיים כץ: בסנאט האמריקני הנואמים נואמים, ואין אף אחד שם.

חיים כץ: אצלנו רגילים שכולם יהיו.

יהודה גליק: טוב.

יהודה גליק: אני רק אקדים את הסוף.

יהודה גליק: אני רק אומר שבהסכמה של השר לשירותי דת ושלי לא תהיה תשובה היום, אז זה בלי תשובת שר.

יהודה גליק: אוה, הנה הכוהן הגיע.

יהודה גליק: אנחנו עכשיו שני כוהנים, יכולים לתת ברכת כוהנים.

יהודה גליק: ברוך השם, ברוך השם.

יהודה גליק: יש גם לוי.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, בתי-הדין הרבניים, לצערנו – בתי-הדין הרבניים אמורים לתת מענה לנושאים שקשורים בחיים הפשוטים: בזהות היהודית של האדם, בחיים, בנישואים; בתי-הדין הרבניים אמורים להיות כלי שנותן מענה לכול, ולכן גם בתי-הדין הרבניים היו אמורים להיות פתוחים, ולא איזו בסטה של מישהו פרטי.

יהודה גליק: כל עם ישראל נאלץ להיזקק לבתי-הדין, ולכן הם היו אמורים להיות בתי-דין לא סתם רבניים, היו אמורים להיות בתי-הדין לאהבת ישראל, בתי-הדין ל"דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום".

יהודה גליק: אבל הנה עומדים לפתחם של בתי-הדין הרבניים תיקים רבים בנושא של גיור – לא מדובר בתיקים, אלה בני-אדם; כל אחד ואחד מהאנשים האלה מחכה, לומד, מתכונן, נערך לגיור.

יהודה גליק: זה שינוי מהותי בחיים.

יהודה גליק: אבל לצערנו, לבתי-הדין לגיור יש איזו שיטה חדשה, שיטת הפסילה האישית – לפעמים זה הרב ריסקין, לפעמים זה הרב אבי וייס; עכשיו הרב התורן הנפסל זה הרב לוקשטיין.

יהודה גליק: בג"ץ כבר קבע מזמן את המושג "רב של קהילה מוכרת".

יהודה גליק: הרב יחזקאל לוקשטיין, רב בבית-הכנסת הגדול במנהטן, 60 שנה כבר רב.

יהודה גליק: אפילו לא רב רפורמי או קונסרבטיבי, רב אורתודוקסי – –

מאיר כהן: לא מכירים בו.

יהודה גליק: – – ולא מכירים בגיורים שלו, לא מכירים בגיורים שלו.

יהודה גליק: אני לא מבין את הדבר הזה.

יהודה גליק: היעלה על הדעת לשים מאחורי גבנו את הדבר הזה?

יהודה גליק: אני לא בא לדבר נגד הרבנות, להפך – אני רוצה לחזק את מעמדה של הרבנות, וגם שמחתי מאוד לראות ששני הרבנים הראשיים היום הוציאו מכתבים – כל אחד בנפרד, לא יודע למה לא ביחד – שהם ממליצים לבית-הדין כן להכיר בגיורים של הרב לוקשטיין.

יהודה גליק: אבל למה אנחנו צריכים להגיע לסמטה הזאת, שעומדים פה רבנים שלא מכירים בגיור שלהם?

יהודה גליק: עכשיו יש ערעור בבית-הדין הגדול.

יהודה גליק: איפה יש דבר כזה?

יהודה גליק: בית-דין מקומי בפתח-תקווה יחליט על הרב לוקשטיין, שהוא רב כבר 60 שנה בקהילת בית-הכנסת הגדול במנהטן, אם גיוריו כן בסדר או לא בסדר?

יהודה גליק: זה משהו שהוא הזוי.

יהודה גליק: זה מצטרף לפסילה של הרב הדנה – כל פעם הדברים האלה.

יהודה גליק: וברוך השם, גם בעניין הזה, בהתערבותו של השר לשירותי דת המכובד השר אזולאי, אני מקווה שהעניין הזה נפתר.

יהודה גליק: למה אנחנו צריכים להגיע לדברים האלה?

יהודה גליק: למה, ריבונו של עולם?

יהודה גליק: היום שוב הייתה ישיבת דיון של הוועדה לבחירת דיינים – התבטל; בעוד שלושה ימים, לפי הוראת בג"ץ, כל המינויים הזמניים של בית-הדין הגדול מתבטלים.

יהודה גליק: תגידו לי, אין חילול השם גדול מזה שיושבים רבנים שפוסלים את הרב ההוא ופוסלים את הרב ההוא ופוסלים את הרב ההוא, כי הוא לא בדיוק לפי הגישה שלי?

יהודה גליק: הרי אנחנו צריכים להיות פתוחים.

יהודה גליק: רבנות ובית-דין זה לא רב של איזה שטעטל בעדן בתימן או רב של איזה שטעטל בפולניה, זה הרי בית-הדין הרבני הגדול בארץ-ישראל.

יהודה גליק: אנחנו יכולים להרשות לעצמנו שפוסלים את הרב ההוא ואת הרב ההוא, וההוא לא מוצא חן והוא לא מוצא חן?

יהודה גליק: הדברים האלה פוגעים ברבנות.

יהודה גליק: אני בא ותובע את עלבונה של הרבנות הראשית.

יהודה גליק: אני רוצה שהיא תהיה הדבר הכי מכובד שיש.

יהודה גליק: מעל כל המלחמות הפרטניות, שהיא תהיה הדבר הכי מקבל, הכי מכיל, הכי ידידותי שרק יכול להיות.

יהודה גליק: שכל יהודי ישמח ללכת לעמוד בפני בית-הדין הרבני; שכל פעם שרואים את השם "בית-הדין הרבני" זה יהיה וואו – קידוש שם שמים גדול.

יהודה גליק: במקום זה, אנחנו מזהים פסילה אישית של הרב הזה, פסילה אישית של הרב הזה.

יהודה גליק: הדברים האלה פוגעים בראש ובראשונה בבית-הדין הגדול, פוגעים בראש ובראשונה בכבוד הרבנות הראשית לארץ-ישראל, שאמורה להיות הרבנות הראשית לא רק למדינת ישראל, היא אמורה להיות הרבנות הראשית לכל עם ישראל.

יהודה גליק: לכן אני פה עומד על הדוכן הזה למען – לא נגד, אני חלילה לא נגד – למען כבודה של הרבנות הראשית.

יהודה גליק: גם אם אתם אומרים שזה איזה רב בפתח-תקווה שעשה את זה, איך אנחנו מגיעים למצב הזה?

יהודה גליק: תארו לעצמכם שהיה מגיע איזה רב ראשי בפתח-תקווה ופוסל את הרב אלישיב – בחיים לא היה דבר כזה.

יהודה גליק: היה מחליט איזה רב ראשי בבאר-שבע שהוא פוסל את הרב עובדיה יוסף – – –

יצחק וקנין: עוד מעט יבוא מלך המשיח יתקן את העולם.

יצחק וקנין: הלוואי שנוכל לתקן את כל הדברים, אבל אל תצייר תמונה – אתה מצייר פה איזו תמונה מעוותת לגמרי, והיא לא מעוותת כמו שאתה מציין.

יהודה גליק: למה היא מעוותת לגמרי?

יצחק וקנין: כי אתה מצייר אותה כאילו הכול זה כאוס אחד גדול במערכת הרבנות.

יצחק וקנין: אתה לא מדבר על דברים שאני יודע.

יצחק וקנין: אני ישבתי בוועדה למינוי דיינים, אז אני קצת יודע דברים.

יצחק וקנין: יש חוסר בדיינים – – –

יהודה גליק: אז הנה – – –

יצחק וקנין: סליחה, אני אומר לך, אני מתערב בדיון לא בשביל לקטוע את דבריך ובשביל להגיד לך דברים אחרים.

יצחק וקנין: גם כל המערכת הלוגיסטית של בתי-הדין הרבניים לוקה בחסר.

יצחק וקנין: זו בושה וחרפה איזו מערכת לוגיסטית יש שם.

יצחק וקנין: זה – אי-אפשר לתאר.

יצחק וקנין: כשאתה הולך לבתי-משפט אתה רואה היכלי פאר.

יצחק וקנין: כמה פעמים הערנו את הדבר הזה ואמרנו: איך אתם רוצים שהציבור יסתכל על זה שלא משקיעים שם?

יצחק וקנין: כל זה בידיו של משרד המשפטים.

יצחק וקנין: אז משרד המשפטים משקיע בכל בתי-המשפט בארץ, אבל בתי-הדין הרבניים – הוא משאיר אותם למטה למטה, מבחינת – – –

עליזה לביא: כי הם איבדו את המקום שלהם בציבור הישראלי.

יצחק וקנין: טוב, תראי, אפשר לזרוק את זה רק על כיוון אחד.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, האמיני לי, אני לא מתווכח על מה שהוא מעיר, אני רק אומר שגם הממשל עצמו מתייחס לזה בצורה כזאת – במינויים, בחוסר המינויים, בחוסר דיינים, במה שאת לא רוצה.

עליזה לביא: היום הייתה צריכה להיות ועדה – הוועדה בוטלה.

קסניה סבטלובה: הוא אמר על דברים שקורים עכשיו, למה להפוך את זה למשהו כללי?

קסניה סבטלובה: הוא מצביע על נקודה מאוד חשובה.

יצחק וקנין: זה הדבר שמעכיר את כל האווירה.

יצחק וקנין: זה דבר ועוד דבר ועוד דבר, וזה מתווסף על הכול.

יהודה גליק: דבריך מתחברים צבת בצבת עשויה לדברים שאני אומר.

יהודה גליק: אנחנו צריכים אחת ולתמיד להפסיק עם הדבר הזה.

יהודה גליק: תראו, הפסילה של הרב לוקשטיין, שמתחברת לפסילה של הרב אבי וייס ולפסילה של הרב ריסקין ולפסילה של הרב הדנה – אי-אפשר, אי-אפשר.

יהודה גליק: אני אומר עוד פעם: תאר לעצמך שרב בבאר-שבע היה מחליט שהוא פוסל את הרב עובדיה יוסף; נראה לך שהכנסת פה הייתה עוברת על זה לסדר-היום?

יצחק וקנין: זכר צדיק לברכה.

יהודה גליק: זכר צדיק וקדוש לברכה.

יהודה גליק: איש אשכולות גדול, ובאמת חסרנו – חבל על דאבדין ואינם משתכחין.

יהודה גליק: רבותי, אנחנו צריכים לשמור על כבודו של בית-הדין, ומי שצריכים לעמוד על כבודו של בית-הדין אלה דווקא רבנים.

יהודה גליק: היו צריכים הראשונים לדאוג שלא יבוטל עוד דיון של הוועדה לבחירת דיינים.

יהודה גליק: אני לא בא ואומר שהכול מושלם, אבל בדבר הזה, כבוד הרבנות – אנחנו בוכים שהרבה פעמים זוגות בורחים, לא רוצים להתחתן ברבנות.

יהודה גליק: זה בא לידי ביטוי כיוון שלצערנו – ואני אומר שוב, אני לא בא נגד הרבנות, אני בא לכבודה של הרבנות, אני בא לתבוע את עלבונם של כבוד הרבנים.

יהודה גליק: אני מקפיד אף פעם לא להישאר עד סוף הזמן שלי.

יהודה גליק: אז אלה הם דברי, והם נאמרו מתוך אהבה גדולה.

יהודה גליק: אהבה גדולה.

יהודה גליק: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יצחק וקנין: אני מבין שאין תשובת שר.

יצחק וקנין: מה אדוני רוצה?

יצחק וקנין: עליזה לביא, רצית לומר משהו מהצד.

יצחק וקנין: יש לך דקה לומר דברים.

יצחק וקנין: נא לפתוח לחברת הכנסת עליזה לביא את המיקרופון.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, הדברים שאמר חברי חבר הכנסת יהודה גליק – אבל, יהודה, אתה יודע, אני, באמת, כל מילה שלך – אני לא אחזור עליה.

עליזה לביא: אבל אתה נמצא בקואליציה, וקואליציה שבאה ואומרת:

עליזה לביא: אנחנו עם יהדות העולם – שמענו את השר בנט מעביר, וראש הממשלה שלנו, ומה שאנחנו עושים פה זה גט כריתות ליהדות העולם.

עליזה לביא: אז היום מדובר ברב מפורסם, ברב שבאמת הקהילה שלו – שנינו היינו הבוקר בהפגנה מול בתי-הדין.

עליזה לביא: מדובר כאן על איוונקה טראמפ והגיור שלה, הבת של נשיא ארצות-הברית – אולי המיועד ואולי לא – אבל בכל זאת מאוד מוכרת.

עליזה לביא: אבל מה קורה עם כל התיקים האחרים?

עליזה לביא: עם ביטולי הגיור שמעולם לא היו פה בעם ישראל?

עליזה לביא: איך יכולים דיינים על דעת עצמם – אומר הרב הראשי לישראל: לא מקובל עלינו, והם ממשיכים – איש באמונתו יחיה.

עליזה לביא: כל דיין מלך.

עליזה לביא: איך יכול להיות?

עליזה לביא: החוק הראשון שעשיתי פה בבית הזה היה למינוי ארבע נשים בוועדה לבחירת דיינים, מתוך מקום באמת לבוא ולשנות את ההרכב של מי שבוחר את הדיינים.

עליזה לביא: אדוני, אתה מדבר על הקירות?

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש שעכשיו מסיים את התפקיד שלו, אתה מדבר על הקירות?

עליזה לביא: אני מדברת על האנשים, אני מדברת על הלבבות שלהם.

עליזה לביא: לבטל גיור של אדם, אישה במדינת ישראל, זה לבטל גיור של הילדים שלה, של הנכדים שלה.

עליזה לביא: מה, יש פה דיינים בלי לב?

עליזה לביא: יש פה חוסר הבנה, גט כריתות ליהדות העולם.

עליזה לביא: זה מה שאנחנו מבקשים?

עליזה לביא: אז אומר הרב הראשי: זה לא מקובל עלי, ודיינים מצפצפים על הרב הראשי.

עליזה לביא: אז מה זה אומר?

עליזה לביא: אז מה זה אומר לגבי המקום של הרבנות הראשית?

עליזה לביא: וכך בדיוק גם כלפי בתי-הדין.

עליזה לביא: אני קוראת פה להתערבות של ממשלת ישראל, ואתה, חברי חבר הכנסת גליק, מי אם לא אתה, באמת, בשעה הזאת ובעת הזאת, מהמקום שלך בקואליציה – זה לא עניין של קואליציה–אופוזיציה.

עליזה לביא: אנחנו לא נוכל לתקן את זה, לא נוכל לתקן את זה.

עליזה לביא: ואותו ראש ממשלה שבא ואומר: אנחנו רוצים את הדור הצעיר של יהדות העולם – אז איך יכול להיות שההתנהגות היא כזו?

עליזה לביא: צריכה להיות פה התערבות של ממשלת ישראל.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שדיינים שלא מחוברים למציאות הישראלית ולא ציוניים יקבעו לנו מי כן ומי לא וישבו בשערי הכניסה לעם היהודי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת גליק.

יהודה גליק: בהסכמה עם השר לשירותי דת, תהיה תשובה בשבוע הבא.

מאיר כהן: תהיה תשובה בשבוע הבא.

יהודה גליק: הייתה הסכמה עם השר – – – וסוכם שתהיה תשובה בשבוע הבא.

מאיר כהן: אין תשובה ממשלתית.

יהודה גליק: תהיה תשובה בשבוע הבא – כך הייתה ההסכמה בינינו.

מאיר כהן: אז אנחנו בכל אופן נצטרך להצביע.

יהודה גליק: מה, הוא לא הודיע לכם?

יהודה גליק: אני לא יודע.

יהודה גליק: הוא פנה אלי וביקש – – –

חיים כץ: לפי ידיעתי – – – יושב-ראש הכנסת לא רצה להעלות את זה לדיון – – –

יצחק וקנין: אני מצטער.

יצחק וקנין: אני אמרתי שיושב-ראש הכנסת אפילו לא רצה שזה יעלה לדיון.

חיים כץ: ולכבודך – – – להעלות.

יצחק וקנין: הוא התעקש.

מאיר כהן: יש אישור של – – –

יצחק וקנין: אפשר להעביר לוועדה, ודאי.

יהודה גליק: לא תהיה תשובה בכלל?

יהודה גליק: זה לא מה שהוא אמר לי – – –

מאיר כהן: אדוני, לאיזו ועדה אתה מציע להעביר את זה?

מאיר כהן: לוועדת חוקה, חוק ומשפט?

יהודה גליק: לא יודע, מה אתה אומר, לאיזו ועדה מעבירים בית-דין רבני?

יהודה גליק: הנה, הגיע המומחה.

יהודה גליק: חוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: חוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: אוקיי, אני מפעיל הצבעה, רבותי.

מאיר כהן: מי שבעד הוא בעד להעביר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, שבעה בעד, אפס מתנגדים.

מאיר כהן: ההצעה לסדר-היום: סירוב בתי-הדין הרבניים ומערך הגיור להכיר ברבנים בכירים מיהדות ארצות-הברית, תעבור להמשך דיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: אני מזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן – – –

מיקי לוי: – – – יש שאילתות – – – לא, השאלה אם ניתן לדחות.

מאיר כהן: לא, אנחנו נעבור – לצערי הגדול, אם לא נמצא כאן שר התחבורה לא תהיינה – אנחנו לא יודעים, מנסים לאתר אותו.

מיקי לוי: אז אנחנו מוכנים לוותר.

עליזה לביא: אז אנחנו מוכנים לוותר – – –

אלי בן-דהן: הוא יגיע.

מאיר כהן: חברי הכנסת, בואו ניתן לסגן השר לסיים את דבריו.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת שרן השכל – לא נמצאת.

אלי בן-דהן: אז אני אענה לה בכתב, או מה?

אלי בן-דהן: שום תשובה?

מאיר כהן: לא, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת.

אלי בן-דהן: היא ביקשה בכתב.

אלי בן-דהן: היא תקבל בכתב.

מאיר כהן: היא ביקשה בכתב.

מאיר כהן: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ – גם לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי, יש לך שאלה לשר: מימון קורסים מכספי הפיקדון.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: זכרו, רק שאלה אחת.

עליזה לביא: הייתי רגילה בכנסת הקודמת – – –

מאיר כהן: אדוני, בוא נבהיר את זה: אם חבר הכנסת השואל לא נמצא כאן, אנחנו מדלגים, נקודה.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: סמוטריץ, אתה תשאל אחרי עליזה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, חייל או חיילת משוחררים יכולים להשתמש בכספי הפיקדון הצבאי למימון קורס צלילה, קורס ברמנים ופסיכומטרי.

עליזה לביא: מקצועות אחרים שיכולים לסייע לחיילים משוחררים, כמו קורס תקשורת בין-אישית, NLP, קואוצ'ינג וקורסים של מעו"ף לפתיחת עסק אינם כלולים ברשימת הקורסים הניתנים למימון באמצעות הפיקדון.

עליזה לביא: אני רוצה לשאול אותך, אדוני סגן השר: מדוע הקורסים שפורטו כרגע לא נכללים ברשימת הקורסים המורשים?

עליזה לביא: תודה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני בהזדמנות זו רוצה בפתח דברי להדגיש כי אכן כספי הפיקדון משמשים כלי מרכזי עבור חיילים וחיילות משוחררים בחברה הישראלית להשתלב בחיים האזרחיים, אם מדובר במימון לימודים, דירה או חתונה, ובאמת אני חושבת שכולנו צריכים להביע הערכה לכלי ייחודי זה המסייע מאוד לחיילי צה”ל המשוחררים.

אלי בן-דהן: לעניין הנדון, אני רוצה להתייחס כך: סעיף 14 בחוק קליטת חיילים משוחררים קובע כי חייל משוחרר הלומד במוסד להכשרה מקצועית, שעל זה מדובר, זכאי להשתתפות בתשלום שכר הלימוד במוסד מכספי הפיקדון.

אלי בן-דהן: מה זה מוסד להכשרה מקצועית?

אלי בן-דהן: הגדרתו היא: מוסד להכשרה מקצועית של משרד העבודה, הרווחה, וכן מוסד אחר להכשרה מקצועית, ששר העבודה והרווחה – – –

חיים כץ: משרד העבודה, בלי הרווחה.

חיים כץ: רווחה בלי עבודה, עבודה בלי רווחה – תעשה סדר.

חיים כץ: אתה חוזר לימים של אורה נמיר.

אלי בן-דהן: יש גם רווחה.

אלי בן-דהן: לא, אני עשיתי פסיק.

אלי בן-דהן: משרד העבודה – פסיק – רווחה, וכן, שים לב, וכן מוסד אחר שהשר לביטחון פנים, שר הבריאות, שר החינוך או שר התיירות הכיר בו, כל אחד מהם בתחום אחריותו לעניין חוק זה.

אלי בן-דהן: מוסד להכשרה מקצועית המעוניין בהכרה עבור פיקדון לחיילים משוחררים חייב לפנות למשרד הממשלתי שההכשרה היא בתחום אחריותו ולהגיש בקשה.

אלי בן-דהן: עם קבלת האישור על-ידי המשרד המתאים, הקרן לחיילים משוחררים תוכל באופן מיידי לעדכן את מערכות הבנקים המעניקות את השירות והחייל יוכל ליהנות מהגדלת מגוון אפשרויות השימוש בכספי הפיקדון לצורך הכשרתו המקצועית.

אלי בן-דהן: בסדר?

מאיר כהן: תודה רבה לאדוני.

מאיר כהן: את רשאית לשאול עוד שאלה, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: תראה, אדוני, דיברת על מה שקבוע, אבל אנחנו מדברים על עולם תעסוקת המחר.

עליזה לביא: העולם משתנה.

עליזה לביא: הפקודות, צריך לחדש אותן.

עליזה לביא: רק לפני שבוע שמענו על-פי דוח ה-OECD – יום גדול שעשיתי פה בכנסת – מדינת ישראל נמצאת במקום לא נכון ולא טוב; החיילים המשוחררים יפגשו עולם תעסוקה אחר.

עליזה לביא: הגיע הזמן לעדכן, הגיע הזמן להבין שצריך לצייד אותם בכלים שיתאימו לעולם של תעסוקת המחר.

עליזה לביא: הקורסים שהזכרתי כרגע ייתנו בידם כלים בבואם לעולם התעסוקה.

עליזה לביא: צריך לעדכן את זה, צריך להבין שהעולם משתנה.

עליזה לביא: למה לא נצייד בכספים הללו בקורסים רלוונטיים – למה?

עליזה לביא: אני לא הצלחתי להבין, אדוני.

אלי בן-דהן: אני לא הצלחתי להבין את שאלתך, איזה קשר יש לה לבין תשובתי.

אלי בן-דהן: ממש לא, מצטער לומר.

עליזה לביא: אני גם שאלתי אותך, אבל לא קיבלתי תשובה, אדוני.

אלי בן-דהן: סליחה, אני אומר דברים מאוד ברורים.

עליזה לביא: או שזה שיח של חירשים.

עליזה לביא: אני באה ואני מבקשת לעדכן – – –

אלי בן-דהן: לא, אני מאשים את עצמי.

אלי בן-דהן: אני לא הבנתי את עומק דברייך.

אלי בן-דהן: אני רוצה להסביר דברים פשוטים מאוד: אם את חושבת שקורס קואוצ'ינג הוא דבר חשוב – – –

עליזה לביא: NLP זה היום – – –

אלי בן-דהן: רגע, רגע, אני מסכים אתך.

מאיר כהן: חברת הכנסת לביא, אנחנו לא מנהלים שיח.

מאיר כהן: את שאלת שאלה, הוא יענה לך.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

אלי בן-דהן: אני אומר, מוסד שמכשיר בקואוצ'ינג צריך לפנות למשרד הממשלתי המתאים – אם משרד החינוך, או נניח משרד העבודה – ולהציג את הקורס שלו.

אלי בן-דהן: אם משרד העבודה יחליט שאכן המוסד הזה ראוי להכשיר את מי שלומד בו והוא יקבל תעודה, משרד העבודה ייתן לו את האישור שאכן המוסד הזה ראוי להכשיר, ואז, אמרתי, אוטומטית משרד הביטחון יכיר בקורס הזה.

אלי בן-דהן: אותו דבר לגבי כל הקורסים אשר הזכרתי בדברי.

אלי בן-דהן: דברי היו מאוד ברורים.

אלי בן-דהן: צריך שהמוסד המתאים – משרד הביטחון לא מבין האם קאוצ'ינג זה טוב או רע.

אלי בן-דהן: המשרד המתאים הוא שנותן את התעודה, האם אכן הקורס הזה הוא קורס ראוי ומתאים, והתעודה היא תעודה ציבורית, שתהיה מוכרת.

אלי בן-דהן: ברגע שהמשרד המתאים יכיר בכך, אוטומטית משרד הביטחון יכיר, וגם יממן את זה.

אלי בן-דהן: דברים פשוטים וברורים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת סמוטריץ.

מאיר כהן: אתם איחרתם, אבל לפנים משורת הדין.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, בעקבות אירוע הלינץ' בקלנדיה ב-1 במרס 2016 למניינם, נענשו שני החיילים שנפלו קורבן ללינץ' ומפקדם.

בצלאל סמוטריץ': רצוני לשאול: 1.

בצלאל סמוטריץ': כמה ממבצעי הלינץ' אותרו, נעצרו ונחקרו?

בצלאל סמוטריץ': 2.

בצלאל סמוטריץ': כמה מהם יועמדו לדין ובגין אילו עבירות?

בצלאל סמוטריץ': 3.

בצלאל סמוטריץ': אילו צעדי הרתעה ננקטו כדי למנוע הישנות אירוע כגון זה?

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אכן, בחודש מרס השנה נכנסו שני חיילים למחנה הפליטים בקלנדיה, לאחר שטעו בדרכם מבית-אל לירושלים.

אלי בן-דהן: לאחר כניסתם לכפר החלה הפרת סדר המונית ואלימה – –

מאיר כהן: חבר הכנסת לוי, בבקשה.

אלי בן-דהן: תראה איזו אספה אתה מכנס.

עליזה לביא: מה הבעיה?

עליזה לביא: – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: תדונו בזה בצד ותיידעי אותם.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: – – אשר כללה השלכת אבנים ובקבוקי תבערה ואף ירי לעבר החיילים.

אלי בן-דהן: באותו לילה בוצעה כניסה של כוחות ביטחון רבים למחנה הפליטים לשם איתור הלוחמים וחילוצם.

אלי בן-דהן: לאחר סיום האירוע וחילוץ החיילים בוצעו כמה פעולות שונות בתגובה ישירה למקרה.

אלי בן-דהן: מצד אחד, הועברו מסרים חיוביים דרך מינהלת תיאום וקישור להכרת תודה לתושבים פלסטינים אשר סייעו בדיווח על כניסת החיילים ובאיתורם, כדי לחזק את המוטיבציה לסייע לצה”ל.

אלי בן-דהן: מנגד, הודות לעבודה מודיעינית שהתבצעה, נעצרו שישה פלסטינים אשר השתתפו באירוע באופן ודאי, והם הועברו למעצר וחקירה של גורמי השב”כ ומשטרת ישראל.

אלי בן-דהן: נוסף על המוזכר לעיל, כוחות הביטחון מבצעים כניסות למחנה הפליטים על בסיס שבועי, במתווים שונים, לביצוע פעולות שיבוש וסיכול, וכן הצגת נוכחות צבאית במחנה.

אלי בן-דהן: לקבלת המידע על הליכי החקירה וההעמדה לדין – כפי שאמרתי, ששת העצורים נמצאים כרגע בטיפול משטרת ישראל, ואפשר יהיה לקבל את המידע ממנה.

אלי בן-דהן: חשוב לציין כי במרחב צירי הגישה לכפר הוצבו שלטים נוספים אשר נועדו להתריע מפני כניסה לשטחי A, וזאת כדי למנוע הישנות אירוע מסוג זה.

אלי בן-דהן: אני מקווה מאוד שאכן האירוע החמור שהיה לא ישוב ולא יקרה פעם נוספת.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה תכף שאלה נוספת, אני רק חייב, על הדברים שסגן השר ענה – מדובר בקלנדיה.

בצלאל סמוטריץ': זה אזור A?

בצלאל סמוטריץ': קלנדיה זה שטח A?

מאיר כהן: חבר הכנסת סמוטריץ, אתה רשאי לשאול אותו שאלה אחת נוספת.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה להבין, בהמשך הדברים, מה הקשר למשטרת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': מדובר בפלסטינים שמי שמטפל בהם זה צה"ל.

בצלאל סמוטריץ': בתי-הדין הם בתי-דין צבאיים.

בצלאל סמוטריץ': התביעה הצבאית היא שמטפלת במחבלים מהסוג הזה.

בצלאל סמוטריץ': לא ברורה לי ההפניה.

קסניה סבטלובה: שטח – – –

בצלאל סמוטריץ': לא משנה.

בצלאל סמוטריץ': תושבים פלסטינים, ומי שאמור לטפל בהם זה צה"ל.

בצלאל סמוטריץ': המעבר למשטרה הוא לחלוטין לא מובן.

בצלאל סמוטריץ': שירות הביטחון הכללי – אני מבין – – –

מאיר כהן: מה אדוני שואל?

בצלאל סמוטריץ': אשמח להבין מה הקשר של משטרת ישראל לעניין.

בצלאל סמוטריץ': מדוע הם לא מטופלים על-ידי שלטונות הצבא והתביעה הצבאית ובתי-הדין הצבאיים, כפי שמטפלים במחבלים באזור יהודה ושומרון?

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני סגן השר, תשובתך.

אלי בן-דהן: התשובה היא שאין לי מושג למה דווקא למשטרת ישראל.

אלי בן-דהן: אני יודע שהשב"כ חוקר אותם.

אלי בן-דהן: הם נמצאים במעצר של המשטרה, כנראה לצורך חקירה, אולי מצד הנוחות עבור השב"כ.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: שרן השכל – בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע שהשר יבדוק ויחזיר לי תשובה.

מאיר כהן: אין בעיה.

מיקי לוי: אני יכול לומר לך, בתור – – – לשעבר, שכל העבירות שלכאורה נעשות – זריקות אבנים ובקבוקי תבערה – מטופלות דרך משטרת ישראל.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: שרן, בבקשה.

מאיר כהן: מזל טוב.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: יש מצב נוראי כל כמה חודשים באזור עמק-חפר ופרדס-חנה – אני לא מדברת בכלל על אזור יהודה ושומרון – של עשן סמיך – – –

מאיר כהן: שרן, את צריכה להיצמד לנוסח.

שרן השכל: אני מסבירה את הבעיה.

מאיר כהן: אי-אפשר.

מאיר כהן: אחרת זה ייקח שלוש שעות.

מאיר כהן: יש נוהל בכנסת.

מאיר כהן: אנחנו מכבדים זאת.

מאיר כהן: אנא קראי את נוסח השאלות שלך.

מאיר כהן: תודה וסליחה.

שרן השכל: בסדר גמור.

שרן השכל: בדיון בוועדת הפנים ב-14 בדצמבר 2015 על המפחמות בצפון השומרון, דווח כי בשנתיים האחרונות נתפסו כ-270 משאיות שהעבירו חומרים ליהודה ושומרון בניגוד לצו אלוף המטיל הגבלות על הכנסת טובין ליהודה ושומרון.

שרן השכל: ברצוני לשאול: 1.

שרן השכל: כמה משאיות נתפסו במסגרת אכיפת צו 1252 בשנים 2013–2015?

שרן השכל: 2.

שרן השכל: כמה מהן נתפסו עם גזם במסגרת אכיפה של הצו הזה?

שרן השכל: 3.

שרן השכל: מה נעשה עם המשאיות שהוחרמו ועם חומר הגלם שהוחרם?

מאיר כהן: תודה, גברתי.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יחידת דוד, הפועלת בתחום מעברי יהודה ושומרון, פועלת מתוקף צו 1252.

אלי בן-דהן: בין תפקידיה – איתור ותפיסת משאיות המשנעות פסולת, לרבות גזם וגזרי עץ.

אלי בן-דהן: 1–2.

אלי בן-דהן: במסגרת אכיפת צו 1252 בשנים 2013–2015 נתפסו 313 משאיות, ומתוכן במסגרת אכיפת צו 1252 נתפסו עם גזם 23 משאיות.

אלי בן-דהן: 3.

אלי בן-דהן: בהתאם לנהלים, בטרם שחרור המשאית ותכולתה מתבצע בירור במשרדי המינהל האזרחי, ולאחר סיום הבירור מחליטים אם להחזיר את המשאית לבעליה או לא.

אלי בן-דהן: גזרי העץ מוחזרים לשטחי ישראל תוך ליווי על-ידי פקחי המינהל האזרחי ממגרשי ההחרמה אל מעבר הגבול, לכיוון שטח ישראל.

אלי בן-דהן: המשאיות שהוחרמו על-ידי יחידת דוד במרוצת תקופת פעילות היחידה מ-24 בנובמבר 2013 ועד ליום כתיבת התשובה הוחזרו לבעליהן.

אלי בן-דהן: היום אין משאיות המוחזקות במגרשי ההחרמה.

אלי בן-דהן: גזרי העץ שהוחרמו על-ידי המינהל האזרחי הוחזרו לשטח ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: עוד שאלה – גברתי, בבקשה.

שרן השכל: השאלה היא, אם מחזירים את הגזם לבעלים שמוכרים אותו למפעלים האלה, מה אתם מצפים שהם יעשו אתם?

שרן השכל: הם לא ינסו להעביר אותם עוד פעם?

שרן השכל: למה מחזירים את זה לבעלים?

שרן השכל: הם עושים את הפשע מלכתחילה בכך שהם מנסים להעביר אותו, ובכך הם מזהמים את האוויר לעשרות-אלפי אזרחים במדינת ישראל.

אלי בן-דהן: אני לא אמרתי שהגזם הוחזר לבעלים הישראלים.

אלי בן-דהן: הרי כולנו, מי שמצוי בתחום – – –

שרן השכל: אז לאן?

אלי בן-דהן: אני אסביר איך זה עובד.

אלי בן-דהן: חקלאים שזקוקים לגיזום עצים או לעקירתם קוראים לקבלנים הנמצאים בשטחי יהודה ושומרון ואומרים להם: בואו, תעקרו לנו את העצים, או תגזמו לנו אותם.

אלי בן-דהן: תמורת העבודה הזאת אנחנו נותנים לכם את חומר הגלם, והם לא צריכים לשלם שכר עבודה.

אלי בן-דהן: מכיוון שמדינת ישראל תפסה את הגזם – כי אסור להעביר אותו ליהודה ושומרון – הגזם לא הוחזר לבעלים אלא הוחזר לידי פקחים של המשרד להגנת הסביבה, והם נוהגים אתם כפי שצריכים לנהוג עם הגזם הזה, כך שבעלי הגזם למעשה מפסידים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בבקשה.

מאיר כהן: שאילתה מס' 508: זיהום הים על-ידי שפכים מרצועת-עזה.

מאיר כהן: בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש, ברצועת-עזה הוקם מתקן לטיהור שפכים, אולם הוא אינו מופעל בתפוקה מלאה בגלל מחסור בחשמל, ולעתים אינו מופעל בכלל.

קסניה סבטלובה: בישראל מושקעים סכומים גדולים בטיפול בשפכים כדי למנוע זיהום בים.

קסניה סבטלובה: רצוני לשאול: 1.

קסניה סבטלובה: מה היא עמדת משרד הביטחון באשר להעברת החשמל להפעלת המתקן הנ"ל? 2.

קסניה סבטלובה: מה נעשה בתקופה האחרונה כדי לאפשר את הפעלת המתקן?

קסניה סבטלובה: 3.

קסניה סבטלובה: האם מתקיימת תקשורת בין מתאם הפעולות בשטחים לרשות הפלסטינית על מנת לפתור את הבעיה?

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מתקן טיהור השפכים שהוקם בצפון רצועת-עזה, באזור בית-להיה, איננו פעיל, שכן הקמתו טרם הושלמה.

אלי בן-דהן: ממידע שנמסר לנו על-ידי הרש"פ והבנק – – –

קסניה סבטלובה: זה מ-2010.

אלי בן-דהן: אני מוסר בדיוק – מידע מדויק, שנבדק עד היום.

אלי בן-דהן: ממידע שנמסר לנו על-ידי הרש"פ והבנק העולמי, רק בחודשים הקרובים תושלם הקמת המתקן.

אלי בן-דהן: על-פי ההערכה, בחמש השנים הראשונות של המתקן הוא יהיה זקוק ל-3–5 מגה-ואט להפעלתו.

אלי בן-דהן: לבקשת הרש"פ, ישראל אישרה הצבת פאנלים סולריים שצפויים לייצר 5–6 מגה-ואט לשם הפעלת המתקן.

אלי בן-דהן: נוסף על כך, ישראל אישרה תוספת של 6 מגה-ואט לקווי החשמל הקיימים מישראל לרצועת-עזה לצורך הפעלת המתקן.

אלי בן-דהן: שילוב שני מקורות האנרגיה האלה, שהם כ-12 מגה-ואט, צפוי לתת מענה מלא ויותר מכך לצורכי האנרגיה של מתקן טיהור השפכים.

אלי בן-דהן: ברגע שהמתקן יהיה מוכן, מבחינתנו תהיה לו כמות חשמל הרבה יותר גדולה מהצרכים.

אלי בן-דהן: לשאלתך האחרונה, מתאם הפעולות בשטחים עומד בקשר מתמיד עם הרשות הפלסטינית לקדם את הנושא הזה של הפעלת המתקן לטיהור שפכים.

מאיר כהן: בבקשה, עוד שאלה.

מאיר כהן: את לא חייבת.

קסניה סבטלובה: כן, כבוד השר, ובכן, יש לי מידע, ואני אשמח, כמובן, להעביר אותך למשרדך, על אודות מתקן לטיהור שפכים שהושלם כבר ב-2010 וקיים כבר שש שנים.

קסניה סבטלובה: הוא אינו מופעל, לרוב.

קסניה סבטלובה: הוא מופעל ב-25% מהזמן, וכ-90,000 קוב של שפכים לא מטופלים, נשפכים, לצערנו, לים, וזה מגיע לחופים של אשדוד ואשקלון.

קסניה סבטלובה: הנושא נדון לאחרונה בוועדת החוץ והביטחון, בתת-ועדה של מייקל אורן בוועדת החוץ.

קסניה סבטלובה: שם בעצם גם כן נאמר על-ידי גורמי הביטחון – לא ניכנס לפרטים, כי הדיון היה חסוי – שהמתקן קיים.

קסניה סבטלובה: ברצוני בעצם כן להפנות את תשומת לבך לעניין הזה, כי הזיהום וההשלכות האפשריות של העניין הזה הן גם, כמובן, בריאותיות, אבל גם במידה מסוימת ביטחוניות.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על אנשים שחוזרים לעזה ממקומות של מלחמה, גם מסוריה, וחס וחלילה, אם יגיעו אלינו מחלות זיהומיות, זה כמובן יפגע בביטחון של אזרחי ישראל כולם.

קסניה סבטלובה: תודה.

אלי בן-דהן: אני מסכים אתך בדבר אחד, שאין ספק שצריך לטפל בשפכים של עזה במלוא העוצמה, במלוא הכוח.

אלי בן-דהן: זה מהווה סכנה ברורה – בריאותית, ביטחונית – חד-משמעי.

אלי בן-דהן: אני עומד על דעתי – המתקן עדיין איננו מוכן.

אלי בן-דהן: יכול להיות שהוא נבנה ב-2010, והוא צריך השלמות.

אלי בן-דהן: הוא יהיה מוכן לעבודה מלאה רק בחודשים הקרובים.

אלי בן-דהן: מבחינתנו, מבחינת מדינת ישראל, הובטחה כמות חשמל פי-שניים ממה שהמתקן הזה צריך.

אלי בן-דהן: ברגע שהמתקן יהיה מוכן באופן מלא להפעלה, כמות החשמל תינתן לו, והמתקן יופעל.

אלי בן-דהן: לא זאת תהיה הבעיה שמעכבת את הפעלתו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את שר התחבורה, השר ישראל כץ.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מחבר הכנסת נחמן שי, ראשון השואלים.

מאיר כהן: שאילתה מס' 11: תנועת הרכבות בקו תל-אביב–ירושלים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אקדים ואומר – יש לי שאילתה נוספת היום.

נחמן שי: אנחנו מקבלים תשובות באיחור כל כך גדול, שהשר בוודאי יודע שבסוף יש תכונה – כמו שרפול היה נוהג להכניס את הדואר למגירה; כששאלו אותו למה, הוא אמר:

נחמן שי: כשנפתח את המגירה כבר לא נצטרך את רובו.

נחמן שי: זה מה שקורה לשתי השאילתות.

נחמן שי: לפני כמה שבועות הושבתה תנועת הרכבות בקו ירושלים–תל-אביב.

נחמן שי: כשחודשה הנסיעה בקו, צומצם השירות, והרכבת האחרונה לירושלים יוצאת מתל-אביב בשעה 17:45.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: מתי צפויה להתחדש תנועת הרכבות המלאה בקו זה?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: מה היא החלופה שהמשרד מתכנן להעמיד בזמן השיבושים בקו?

נחמן שי: אני רוצה לציין שהשאילתה הזאת היא מ-27 במאי 2015.

נחמן שי: עברו 14 חודשים, ויש לי הרגשה שמאז – כל כך הרבה שינויים, וכו'.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע ברשות הארצית לתחבורה הציבורית, ולהלן מובאת התשובה שנתקבלה: 1–2.

ישראל כץ: מבדיקה שנערכה בנושא עולה כי חברת "רכבת ישראל" צמצמה את מספר נסיעות הרכבת בין ירושלים לבית-שמש ומשם לתחנות במרכז בלי שיידעה כנדרש את הרשות הארצית לתחבורה ציבורית ובלי שנתקבל לכך כל אישור של מנהל מסילת הברזל.

ישראל כץ: לטענת הרכבת, ההחלטה על צמצום הנסיעות נבעה מביקושים נמוכים בנסיעות אלו, אולם בשל תקלה פנימית התהליך לא התבצע על-פי המקובל ולא הופנתה בקשה לבחינה ואישור של מנהל מסילת הברזל לכך.

ישראל כץ: טענות הרכבת לגבי ביקושים נמוכים בנסיעות שבוטלו נבדקו.

ישראל כץ: בהתאם לכך ולאור החשיבות במתן שירות רכבת רציף בין ירושלים לתל-אביב, הונחתה הרכבת לחדש מייד את הנסיעות שבוטלו.

ישראל כץ: הנסיעות אכן הושבו והקו פועל כסדרו.

ישראל כץ: זה היתרון שבתשובה מאוחרת.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אתה רוצה לשאול עוד שאלה, אדוני?

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

נחמן שי: בטווח של 14 חודש, אדוני השר, כל כך הרבה דברים התרחשו במדינת ישראל, שבאמת אפילו קשה להתווכח.

נחמן שי: אבל האמת, לצורך העניין אני גם לא הבנתי.

נחמן שי: הבנתי שזה לא היה תקין, משהו פה לא נעשה תקין, וכך אומרים הגורמים במשרד.

נחמן שי: אז מה הם עושים לפחות כדי שהבעיה הזאת או בעיות דומות לא יתנהלו באותה צורה?

נחמן שי: ב.

נחמן שי: אני מבקש – אני חוזר, אני מפציר ואני אפנה גם למי שצריך – שתשובות על שאילתות תינתנה במועד סביר, בזמן שהן עדיין חיות ותוססות, ולא באמת בטווח כל כך ארוך של זמן.

מאיר כהן: אכן, צודק.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: מיקי לוי – חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: השר, השאילתה שלי חופפת את השאילתה של חבר הכנסת שי, בלי שנדע, על זמני הרכבות.

מיקי לוי: אם מזכירת הכנסת תיתן אישור, אני אשאל את השאלות ברצף, לגבי שתי השאילתות, או לפי התקנון, כל אחת בנפרד.

מאיר כהן: אני חושב שתוכל לשאול – יש לך שתי שאילתות?

ישראל כץ: לא, יש אחרי זה.

מיקי לוי: יש לי שלוש בסך הכול.

מיקי לוי: על אחת הוא ענה.

מיקי לוי: נשארו שתי שאילתות.

ישראל כץ: מה, שהגשת?

מיקי לוי: כן.

ישראל כץ: אני צריך לפי סדר מסוים.

מאיר כהן: יש שאילתה שלך, אדוני, שאילתה מס' 14: צמצום שעות פעילות קו הרכבת תל-אביב–ירושלים.

ישראל כץ: לא, זה עכשיו.

מאיר כהן: זה עכשיו.

מאיר כהן: זאת השאלה עכשיו.

מאיר כהן: האם אדוני רוצה לשאול את זה עכשיו?

מאיר כהן: אם לא, אני אבקש – לפי הסדר.

ישראל כץ: 347 זה גם כן מיקי לוי – קרן סיוע לעסקים הנפגעים; 369 – המתנה ממושכת למבחני נהיגה מעשית.

מאיר כהן: אנחנו נעשה את זה בצורה מסודרת.

מאיר כהן: אני חוזר, השאילתה שלך מדברת עכשיו על צמצום שעות הפעילות.

מאיר כהן: האם אדוני רוצה לשאול את זה?

מיקי לוי: לא, הוא ענה – – –

מאיר כהן: אז שב, בבקשה, כבודו, ועוד שתי דקות תעלה לשאילתה השנייה.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת רחל עזריה – לא נמצאת.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת – לא, עאידה תומא ביקשה שזה יהיה בכתב.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

ישראל כץ: תומא לא נמצאת?

מאיר כהן: לא, תומא לא נמצאת.

ישראל כץ: נעביר להם את התשובות בכתב.

מאיר כהן: תומא ביקשה בכתב.

מאיר כהן: אם אדוני יוכל להעביר, נודה לו.

מאיר כהן: בבקשה.

ישראל כץ: אנחנו עכשיו איפה?

מאיר כהן: בשאילתה מס' 126: זמני נסיעה בקו תל-אביב–ירושלים, של חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: נכון שחברי שאל בדיוק את אותה שאלה, אבל מכיוון שאני לא הבנתי את התשובה, אני אשאל אותה שוב, בתקווה שהפעם אני אבין.

ישראל כץ: אה, זאת אותה שאילתה?

רויטל סויד: אותה שאילתה.

רויטל סויד: לאחרונה הושבתה הנסיעה ברכבת בקו ירושלים–תל-אביב לכמה שבועות, נוכח הצורך בטיפול בקרונות.

רויטל סויד: לכשחזר הקו לפעילותו הסדירה, גילו התושבים והנוסעים בקו זה כי השירות צומצם, כך שהרכבת האחרונה היוצאת מכיוון תל-אביב אל עיר הבירה יוצאת בשעה 17:40 לערך.

רויטל סויד: תל-אביב, מעצם היותה עיר מרכזית, היא מרכז תעסוקתי לרבים מתושבי העיר ירושלים ומקום מרכזי לבילוי ולחיי חברה.

רויטל סויד: למותר לציין כי העושים שימוש בשירותי רכבת ישראל עושים כן בין היתר כדי לחסוך עלויות וזמן.

רויטל סויד: אלא שצמצום שעות פעילות הקו כך שהרכבת האחרונה יוצאת בשעה מוקדמת מרוקן מתוכן את תכליתה של התחבורה הציבורית ולמעשה מביא לכך שתושבי העיר נאלצים לוותר על הנסיעה.

רויטל סויד: דברים אלו יפים במיוחד כאשר מדובר במי שמבקש להגיע מירושלים למקום עבודתו בתל-אביב בתחבורה ציבורית, כאשר שעות העבודה במציאות בת-זמננו אינן מסתיימות בשעה 17:30 אלא לאחר מכן.

רויטל סויד: יצוין כי להבדיל מהמתרחש בתדירות קו תל-אביב–ירושלים, קווים מרכזיים שונים, כגון קו תל-אביב–חיפה וקו תל-אביב–באר-שבע, זמינים לנוסעים בתדירות גבוהה יותר עד שעות מאוחרות, ובכך מתאפשר שימוש ראוי ברכבת.

רויטל סויד: ברצוני לשאול את השר: 1.

רויטל סויד: מדוע הוחלט על צמצום שעות פעילות קו הרכבת ירושלים–תל-אביב?

רויטל סויד: 2.

רויטל סויד: לאור הטענות שהשר שומע – ויש פה עכשיו חמש שאילתות בנושא הזה – מה בכוונת השר לעשות כדי שאנשים עובדים, והם עובדים אחרי השעה 17:30, יוכלו באמת לצרוך את התחבורה הציבורית בנסיעה בבוקר לתל-אביב ובחזור לירושלים, וגם הבליינים שרוצים לבלות בתל-אביב, כמו בבאר-שבע ובחיפה?

רויטל סויד: תודה.

ישראל כץ: בהמשך לתשובה שניתנה, לטענת הרכבת, ההחלטה על צמצום הנסיעות נבעה מביקושים נמוכים לנסיעות האלה, אולם בשל תקלה פנימית התהליך לא התבצע על-פי המקובל ולא הוכנסה בקשה לבחינה ואישור מנהל מסילת הברזל לכך.

ישראל כץ: וכאן אנחנו עשינו – טענות הרכבת לגבי ביקושים נמוכים בנסיעות שבוטלו נבדקו.

ישראל כץ: בהתאם לכך ולאור החשיבות במתן שירות רכבתי רציף בין ירושלים לתל-אביב, הונחתה הרכבת לחדש באופן מיידי את הנסיעות שבוטלו.

ישראל כץ: הנסיעות אכן חודשו והקו פועל כסדרו.

ישראל כץ: אני רק יכול להוסיף ולומר, אדוני היושב-ראש – – –

רויטל סויד: עד איזו שעה, אם כך?

ישראל כץ: השעות שהיו, כלומר, התכיפות שהייתה, תדירות הנסיעות.

ישראל כץ: זו התשובה שניתנה לי.

ישראל כץ: אני מקווה שעוד מעט, במרס 2018, קו תל-אביב–ירושלים יוכל ב-30-28 דקות להגיע בנסיעה רציפה וישירה – –

מאיר כהן: אינשאללה.

ישראל כץ: – – בתדירות הרבה יותר גבוהה, של ארבע רכבות בשעות שיא, עד שעה מאוחרת.

רויטל סויד: מתי חזרה הפעילות?

מאיר כהן: גברתי רשאית לשאול עוד שאלה.

ישראל כץ: לגבי זה, הפעילות חזרה בדיוק כסדרה.

ישראל כץ: זה מה שאני יודע להגיד כאן.

רויטל סויד: אני לא אקום.

רויטל סויד: מתי חזרה הפעילות?

רויטל סויד: מתי?

רויטל סויד: לפני חודש, לפני חודשיים, לפני חצי שנה?

רויטל סויד: גם השאילתה שלי היא מלפני שנה.

ישראל כץ: זו התשובה – שברגע שהייתה פנייה לרכבת, הפעילות חזרה.

ישראל כץ: זה מה שאני יכול להגיד כרגע.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – שאילתה מס' 128: תופעת "הקווים המדלגים".

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, "קווים מדלגים", קווי אוטובוס המדלגים בין ריכוזי אוכלוסייה חרדית בלבד, הם תופעה שמתרחבת למרות המלצות של דוח הממ"מ להסדיר את הגדרת התחנות הבין-עירוניות ולדרג לתחנות ראשיות ומשניות.

עליזה לביא: עוד הומלץ על שינוי חקיקה שיחייב הקצאת מקום למתקני תחבורה ציבורית כחלק מתכנון אזורים חדשים.

עליזה לביא: אני מבקשת לשאול אותך, אדוני השר: מה נעשה ליישום ההמלצות ומה מתוכנן?

עליזה לביא: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע ברשות הארצית לתחבורה ציבורית, ולהלן מובאת התשובה שנתקבלה: הרשות הארצית לתחבורה ציבורית במשרד התחבורה סיימה את כתיבת ההנחיות לתכנון תחבורה ציבורית ומצויה כעת בשלב הטמעתן.

ישראל כץ: במסגרת הנחיות אלה יינתן מענה גם לנושאים שעלו בדוח, כגון הקצאת מקום לתשתיות תחבורה ציבורית, הגדרת תחנות בין-עירוניות, דירוג תחנות ראשיות ומשניות וכו'.

מאיר כהן: תודה רבה.

עליזה לביא: אדוני, אנחנו חוזרים ודנים בנושא הזה, ואני רוצה להזכיר לך שמרכז המחקר והמידע פה, בכנסת ישראל, ב-2014, מצא שתכנון מסלול קווי תחבורה ציבורית מושפע לרוב מלחצים פוליטיים של עסקנים וועדי שכונות, ואז יש מציאות שמשרד התחבורה מארגן או מסייע בתפירה של כל מיני קווים או תחנות כאלה, שמדלגות ממקום למקום, מדלת לדלת.

עליזה לביא: זה איזה סוג של כלאיים בין קווים עירוניים לקווים ציבוריים – "קווים מדלגים", שמדלגים על תחנות אסטרטגיות במסלול ומונעים שירות מנוסעים רבים.

עליזה לביא: צריך שינוי חקיקה.

עליזה לביא: למה הרשות הארצית לתחבורה ציבורית לא מקיימת הליך סדיר של שיתוף הציבור באינטרנט ולא מפרסמת פרוטוקולים של קווים בטרם אישורם, כדי לאפשר לנוסעים שנפגעים מ"הקווים המדלגים" להגיש בקשות?

עליזה לביא: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: אוקיי, כמו שאמרתי, כתיבת ההנחיות לתכנון תחבורה ציבורית הסתיימה ומצויה בשלבי הטמעה.

ישראל כץ: שלבי ההטמעה הם שלבים – אני לא חושב שבשלב הזה ניתן להביא אותם באינטרנט לידיעת הציבור.

ישראל כץ: אלה דברים שבוודאי יש בהם גם תיקונים ושינויים.

ישראל כץ: יש הבדל בין דיון בוועדות כנסת וכו', שמזמינים ומקבלים הסברים, לבין – לידיעת הציבור צריך להביא דבר מושלם, להגיד לו: כאן הקו פועל, כאן יש תחנה ושאר הדברים, ואני בעד שקיפות במקרים.

ישראל כץ: בכל מקרה, הרשות עצמה סיימה, אכן, בהתאם לדוח, להכין את ההנחיות ולתכנן את התחבורה, והיא בשלבי הטמעה של הדבר הזה, כחלק מכל ההתארגנות של התחבורה, שקורית בצורה מאוד משמעותית בכל אזור ובכל מקום בעצם התקופה הזאת.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת גפני – לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד – שאילתה מס' 234: שילוט בשפה הערבית ברכבת ישראל.

מאיר כהן: גברתי, בבקשה.

רויטל סויד: המידע המתפרסם בתחנות רכבת ישראל ובכריזה בדבר מועדי הנסיעות הוא בעברית ובאנגלית בלבד.

רויטל סויד: מדובר בהפרה ובפגיעה בזכויות אזרחים דוברי השפה הערבית, מכיוון שלא הכריזה ולא השילוט הם גם בשפה הערבית.

רויטל סויד: ברצוני לשאול את השר: 1.

רויטל סויד: מדוע אין תרגום לשפה הערבית?

רויטל סויד: 2.

רויטל סויד: מה ייעשה על מנת לחייב את רכבת ישראל לפעול כך ולפרסם את מועדי הנסיעות בשפה זו?

ישראל כץ: השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע ברשות הארצית לתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: להלן מובאת התשובה שנתקבלה: מדוע אין תרגום לשפה הערבית – רכבת ישראל תרגמה לערבית את אמצעי מסירת המידע החשובים ביותר: אתר האינטרנט, חוברת כיס של לוח הזמנים, שילוט קבוע המציג את לוח הזמנים בתחנות, שילוט המציג את תוואי מסלולי הרכבת בקווי הנסיעה השונים ושילוט המציג את שם התחנה הנראה לנוסעי הרכבת סמוך לכניסתה לתחנה.

ישראל כץ: למעשה, כל אמצעי המידע הנוגעים לתכנון המקדים של הנסיעה, וכן אלה שנועדו לאפשר התמצאות נוחה בתחנות הרכבת ובמהלך הנסיעה, מתורגמים לערבית.

ישראל כץ: הכריזה לא מתבצעת בשפה הערבית, אלא בעברית בלבד, למעט ברכבות לנתב"ג, שם נוספת כריזה גם באנגלית לטובת ציבור התיירים.

ישראל כץ: הטעם לכך הוא פשוט: חזרה על ההודעות בשפה נוספת תהפוך את הנסיעה ברכבת לקולנית ורועשת ותפגע בנוחות הנסיעה.

ישראל כץ: מה ייעשה על מנת לחייב את רכבת ישראל לפעול כדין ולפרסם את מועדי הנסיעות בשפה הערבית – על הרכבת לא מוטלת חובה חוקית לתרגם את פרסומיה לשפה הערבית.

ישראל כץ: אף-על-פי-כן הרכבת פועלת להנגשת המידע ומאפשרת לתכנן את הנסיעה מראש, להתמצא בתחנות ובמהלך הנסיעה ברכבת גם בשפה הערבית.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: אני מבקש את סליחתך.

מאיר כהן: שאילתה 279:

מאיר כהן: מוקדי הסיכון בכבישים האדומים.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, דוח של עמותת "אור ירוק" מציג 216 קילומטרים של קטעי כביש מסוכנים ו-63 צמתים מסוכנים, שבהם נהרגים 92 בני-אדם בממוצע בשנה.

עליזה לביא: על-פי הדוח דרושים 4 מיליון שקלים בשנה לטיפול במוקדי הסיכון.

עליזה לביא: אדוני, נוכח נתוני הדוח – 1.

עליזה לביא: מה עושה משרדך כדי לטפל בכך?

עליזה לביא: 2.

עליזה לביא: האם יטופלו המוקדים במסגרת תוכנית החומש החדשה של "נתיבי ישראל"?

עליזה לביא: תודה.

מאיר כהן: תודה.

ישראל כץ: השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע בחברת "נתיבי ישראל", ולהלן מובאת התשובה שנתקבלה: הטיפול במוקדי הסיכון בצמתים ובמקטעי כביש נקבע על-פי קריטריונים שאופיינו והם מאושרים במסגרת הוועדה הבין-משרדית המורכבת מנציגים הגופים הבאים: משרד התחבורה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, משטרת ישראל וחברת "נתיבי ישראל".

ישראל כץ: חברת "נתיבי ישראל" פועלת למתן מענה בטיחותי תשתיתי בכלל הדרכים אשר הוגדרו על-ידי הוועדה הבין-משרדית כמוקדי סיכון בהתאם למסגרת התקציבית המוקצית לה לטובת הנושא.

ישראל כץ: מוקדי סיכון בתוכנית החומש הנוכחית, שמתקיימת עד סוף השנה הזאת: ב-95 מוקדי סיכון הסתיימה העבודה בהשקעה של כ-830 מיליון שקלים.

ישראל כץ: 28 מוקדי סיכון – בביצוע, בהשקעה של 495 מיליון ש"ח.

ישראל כץ: 28 מוקדי סיכון – בתכנון, בהשקעה של כ-400 מיליון ש"ח.

ישראל כץ: לאור החלטת הוועדה הבין-משרדית צפויים להתווסף עוד 32 מוקדי סיכון לתכנון, בהשקעה של כ-270 מיליון ש"ח.

ישראל כץ: נוסף על כך, החברה משקיעה מדי שנה כ-200 מיליון ש"ח בתאורה, כ-60 מיליון ש"ח בתחזוקה ופרויקטים יזומים, וכ-70 מיליון ש"ח – חשבונות חשמל ומערכות בטיחות, התקנה, החלפה יזומה ותיקונים.

ישראל כץ: יתרה מכך, החברה פועלת באופן שוטף, ובמיוחד לקראת תוכנית החומש הקרובה, להצפת כלל הצרכים התקציביים הידועים לטובת הטיפול בנושא.

ישראל כץ: החברה תמשיך לפעול במסגרת תוכנית החומש הבאה למתן מענה בטיחותי בכבישים שבאחריותה.

ישראל כץ: אמיתות הנתונים שהוצגו על-ידי "אור ירוק" – לאחר קבלת הדוח פנתה החברה לעורכת הדוח, ד"ר ויקטוריה גיטלמן, במטרה לברר את מקור הנתונים כדי לתקפם.

ישראל כץ: לחברה נמסר שמקור הנתונים הוא קובצי תאונות של הלמ"ס.

ישראל כץ: נתוני התאונות ממערכת ניהול בטיחות – מקורם גם כן בלמ"ס.

ישראל כץ: לאחר בדיקה נמצא שהנתונים תואמים לנתונים שהוצגו בדוח של "אור ירוק".

ישראל כץ: הדוח כולל את כל כבישי הארץ – עירוניים, בין-עירוניים וכבישים שאינם באחריות החברה, כגון נתיבי-איילון, כביש 6 וכדומה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עליזה לביא: אדוני, בדיונים בוועדת הכלכלה, לפני כחודשיים, הצהיר אדוני שהתקציב לטיפול במוקדי הסיכון יהיה 750 מיליון שקל לשנתיים הקרובות.

עליזה לביא: הייתי מבקשת לדעת מה התקציב באמת לשנת 2016–2017, תקציב דו-שנתי, כמה מוקדי סיכון יטופלו, כמה מוקדי סיכון בשלים לטיפול כבר היום, אם באמת יש להם תכנון, אישורים רלוונטיים ותקציב.

עליזה לביא: מה התחזית שלך?

עליזה לביא: אדוני, אני יודעת עד כמה הנושא הזה חשוב לך ועד כמה אתה פועל רבות – ובדמך – בנושא טיפול והתמודדות.

עליזה לביא: אז מהי באמת התחזית לשנתיים הקרובות?

ישראל כץ: אכן, בדיוק כפי שאמרתי, ויותר מזה, דיברתי על כל התכנונים הקיימים, שהם גם יתוקצבו, ואכן פנינו, והוגדלה ההרשאה, כך שכל מוקד סיכון שהוא זמין השנה, מבוצע.

ישראל כץ: אבל עשיתי גם יותר מזה; אני קבעתי, כבר לקראת תוכנית החומש הבאה, שמתחילה בתחילת השנה הבאה, שכל סכומי הפיתוח שמועמדים לרשות חברת "נתיבי ישראל" – ואני מדבר כרגע על הבין-עירוני, על מוקדי הסיכון האלה, קטעי כביש ומוקדי סיכון – כל תוכנית החומש תתבצע לפי שלושה קריטריונים: הקריטריון העילי – כל מקום שיאותר ויוגדר על-ידי הצוות המקצועי כמוקד סיכון יטופל בעדיפות ראשונה, כלומר, גם קידום התכנון וגם הביצוע של כל מוקד סיכון מאותר ושיאותר תוך כדי החומש עולה לקדמת התור.

ישראל כץ: זאת אומרת, נגיד שמאותר באזור דימונה מוקד סיכון, עקב דברים שקרו ועקב בדיקה וכו', ואין לו עדיין תכנון, אז במסגרת התקציב, הרזרבות של התקציב, לפני שמבצעים את הכביש הגדול ואת שאר הדברים ואת הדברים שהחברה מטפלת בהם, מבצעים את הדרוש במוקדי הסיכון.

ישראל כץ: מקדמים את התכנון ומבצעים.

ישראל כץ: הדבר השני הוא: כל הפניות שמאלה – יש כ-500 פניות שמאלה, בעיקר מול יישובים קטנים, שככל שהורחבו עכשיו הכבישים – ומורחבים הרבה במדינת ישראל – מבצעים פתרונות, בדרך כלל זה רמזור, כביש שירות או דבר אחר, בפניות שמאלה, החוצה ופנימה, שהן דבר מסוכן, עוד בטרם הפכו למוקדי סיכון.

ישראל כץ: זאת אומרת, מוקדי סיכון, טיפול ללא מגבלה תקציבית, פניות שמאלה – טיפול בכל הפניות המאותרות ואלה שתהיינה.

ישראל כץ: ואחרי זה, כמובן במקביל לביצוע של כל הפרויקטים הגדולים, מסילות רכבת, כבישים וכל שאר הדברים ש"נתיבי ישראל" מבצעת, יש תחזוקה שוטפת, ואני עוד הפעם מדגיש: כשסוללים כביש חדש, כמו הכביש לערד, או כביש 6 עד שוקת, וכל הדברים האלה, זה מחליף כבישים אדומים באופן מובהק, בצורה הכי משודרגת, ואסטרטגית, ממיר כבישים אדומים בכבישים משוכללים ובטוחים.

ישראל כץ: לכן – יותר ממה שאמרתי בוועדה, אני חוזר, קבעתי את כל הקריטריון – זה לא 200 מיליון שמוקצים; כל הסכום כולו עומד לרשות ביצוע מוקדי סיכון, באופן בלתי מוגבל, בכל החומש הקרוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מקלב – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שאילתה 288:

מאיר כהן: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים קובע כי הרשות תפעל באמצעות מועצה המונה 15 חברים.

אורי מקלב: בין תפקידיה – פיקוח על פעילותה השוטפת של הרשות.

אורי מקלב: פורסם שמועצת הרשות הלאומית מונה חמישה חברים, וזה אינו מניין חוקי לקבלת החלטות.

אורי מקלב: אדוני השר, ברצוני לשאול: 1.

אורי מקלב: מה ייעשה למינוי נציגי מועצה כחוק?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: בהיעדר מועצה, מי מפקח על פעילות הרשות?

אורי מקלב: תודה.

ישראל כץ: השאילתה שבנדון הועברה להתייחסות מנכ"ל משרד התחבורה היוצא, ולהלן – אני מביא את התשובה שנתקבלה: בהתאם לחוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הוראת שעה), התשס"ו–2006, מינוי חברי מועצת הרשות הוא בסמכות הממשלה, על-פי הצעת שר התחבורה והבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: לצורך קיום החוק נעשתה פנייה של משרדי למשרדי הממשלה – אוצר ובריאות – אשר מינוי נציג מטעמם התעכב זמן רב וטרם הושלם.

ישראל כץ: כמו כן מתקיימים הליכים למינוי נציגי הציבור החסרים, ושר התחבורה והבטיחות בדרכים פעל ופועל למינוי חברי מועצה ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: שר התחבורה הציע מועמדים ומועמדות לשמש כחברי וכחברות מועצת הרשות, אך הוועדה למינוי בכירים ברשות החברות הממשלתיות פסלה את המועמדות בשל סיבות שונות אשר יצרו רף גבוה מאוד למינוי חברי וחברות מועצה.

ישראל כץ: לדוגמה: הוועדה למינוי בכירים פסלה מועמדת בשל חוסר ניסיון בתחום פעילותה של הרשות.

ישראל כץ: יצוין כי לטעמנו תחום פעילותה של הרשות הוא רחב ביותר, כמפורט בסעיף 6 לחוק הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, וכי למועמדת היה ניסיון רלוונטי בחלק מהתחומים המפורטים בסעיפי המשנה של סעיף 6 לחוק, אך המועמדות שלה נפסלה בנימוק הכללי כי אין לה ניסיון בתחום.

ישראל כץ: זה דבר שעיכב, כמובן, מינוי שהיה צפוי.

ישראל כץ: הדוגמה הזאת ועוד דוגמאות נוספות הקשו מאוד, הלכה למעשה, את מלאכת איתור המועמדים לשמש כחברי מועצת הרשות.

ישראל כץ: נוסף על כך, יש להביא בחשבון כי במשך התקופה שבה חסרה הרשות נציגים, נערכו שתי מערכות בחירות לכנסת, דבר שמנע מהשר – לתקופות ארוכות וממושכות – למנות חברי מועצה ועצר את כל הליכי איתור המועמדים בתקופות אלה.

ישראל כץ: יובהר, וזה הדבר החשוב, כי לפני כמה חודשים אושר פורמלית מינויו של יושב-ראש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, מר גיורא רום, כך שמספר חברי המועצה עלה לשישה.

ישראל כץ: כמו כן, שלושה מועמדים נוספים – אגב, שהומלצו על-ידיו, כי ציפיתי שיהיה יושב-ראש ושהוא יבקש להשלים את המועצה בדמויות שיכולות לסייע בעבודתו לפי שיקול דעתו – ואכן, הוא המליץ על שלושה מועמדים שעברו לאחרונה את אישור הוועדה למינוי בכירים, ובהם שתי מועמדות ומועמד אחד.

ישראל כץ: מעבר לאמור לעיל, שר התחבורה, באמצעות צוות לשכתו, פועלים באופן אינטנסיבי לאיתור מועמדים ומועמדות נוספים לשמש כחברי וחברות מועצת הרשות.

ישראל כץ: אבקש להבהיר כי הפעילות של הרשות מבוצעת בהתאם להוראות החוק.

ישראל כץ: כמו כן, הנהלת הרשות מדווחת לנציגי המועצה.

ישראל כץ: נוסף על כך, היועץ המשפטי של הרשות וחשב הרשות, שהוא עובד אגף החשב הכללי במשרד האוצר, מפקחים אף הם על הפעילות.

ישראל כץ: לעניין התקציב, הרשות פועלת בהתאם לסעיף 22 לחוק יסודות התקציב.

ישראל כץ: חשוב להדגיש כי חלק מרכזי של תקציב הרשות הלאומית מיועד לטיפול במוקדי סיכון ומחולק בהתאם לקריטריונים קבועים מראש ועל-פי החלטות ועדה בין-משרדית המשותפת לנציגי הרשות הלאומית, משטרת ישראל ומשרד התחבורה, וכן עובר אישור אגף התקציבים במשרד האוצר.

ישראל כץ: מעבר לכך, תקציבים נוספים מיועדים לפעילויות של משרדי ממשלה אחרים, דוגמת משטרת ישראל, משרד החינוך ומשרד המשפטים.

ישראל כץ: אני אוסיף ואומר שלגבי משטרת ישראל כבר נקבע, על דעתי, על דעת השר לביטחון פנים ועל דעת משרד האוצר, שהתקציב יועבר ישירות ממשרד האוצר למשטרת ישראל ולאגף התנועה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אדוני מסתפק בתשובה?

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: בבקשה.

אורי מקלב: היושב-ראש, ברשותך, אני רק רוצה להבהיר שהשאילתה שאני שאלתי היא עוד מ-2015, מדצמבר.

אורי מקלב: לפעמים שאילתות כאלה, שהן מלפני חצי שנה, נהפכות ללא רלוונטיות.

אורי מקלב: במקרה הזה, כפי שאדוני אמר, זה עדיין רלוונטי.

אורי מקלב: אומנם אנחנו דיברנו אז על חמישה ועכשיו יש כבר שישה ועוד שלושה בדרך.

אורי מקלב: זה באמת רק מראה שזה מתנהל קצת בכבדות, המינויים – –

מאיר כהן: כן.

אורי מקלב: – – מאז נכנסתי אני לכנסת – ואני עכשיו כבר מהוותיקים פה – לימדו אותי, גם על-ידיך, שהרשות הלאומית, יש לה תפקיד מאוד מאוד חשוב, וככה אני באמת חושב.

אורי מקלב: השאלה היא אם יש משהו מעבר לכך, ואיך אתה רואה גם את העתיד ואת הפעילות של הרשות – האם אנחנו נמצאים עכשיו בתקופה שאנחנו מצמצמים את החברות בה ואת הפעילות שלה, כפי שאתה אמרת גם בתשובה, מעבירים ישירות למשטרה, או שבאמת – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אורי מקלב: – – אחרי שמונה היום יושב-ראש, אתה רואה להמשיך, שהרשות תפעיל ותישא את הדגל של מניעת תאונות דרכים ועוד דברים שצריך, בצורה מקצועית, כפי שעשתה בעבר?

מאיר כהן: תודה.

ישראל כץ: לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יש תפקיד חשוב במאבק בתאונות דרכים, אבל לא מעמד בלעדי.

ישראל כץ: הרשות הוקמה בהוראת שעה טרם זמני, וכאשר היא הוקמה היה רעיון שתוקם רשות שתיקח סמכויות מכל המשרדים הרלוונטיים.

ישראל כץ: משרד התחבורה והבטיחות בדרכים יהיה אחראי-על, שר התחבורה יהיה אחראי לרשות ואחראי למשרד התחבורה שבו מתבצעות פעילויות רבות בתחום קידום הבטיחות בדרכים, מהכשרת הנהג, בטיחות הרכב, תשתיות ודברים נוספים.

ישראל כץ: הרשות עצמה, בסמכות חוקית ועל-ידי תקציב שיועמד לרשותה, תוכל לנווט את משטרת התנועה, את החינוך התחבורתי, התעבורתי, את גופי ההצלה בנושא תאונות דרכים, פעילות הסברה ודברים אחרים.

ישראל כץ: אלא שכאשר היא הוקמה בחקיקה לא הועברו לה הסמכויות של משרדים אחרים.

ישראל כץ: משרד החינוך נשאר אחראי לחינוך התחבורתי; משטרת ישראל – אגף התנועה הוא חלק ממשטרת ישראל וכפוף לשר לביטחון פנים – כך זה היה כל הזמן, וכך גם גופים אחרים.

ישראל כץ: הרעיון הזה, שדרך תקציב – שאפשר יהיה להתנות תקציב במילוי הנחיות הרשות, הוא רעיון שהיה לא נכון מלכתחילה: א.

ישראל כץ: כי אי-אפשר להתנות דרך תקציב; ב.

ישראל כץ: תקציב שהוא לא "פרח מוגן" הוא גם מקוצץ על-ידי משרד האוצר, כמו שמקצצים בכל דבר.

ישראל כץ: ואותו תקציב שדובר עליו, שמעולם אגב לא מומש, 550, הוא כבר נשחק, ולכן העובדה שזו הוראת שעה, העובדה שלא הועברו הסמכויות, היא אפשרה לרשות לפעול, וגיבינו גם את הפעילות שלה, אבל היא מחייבת עכשיו – ואמרתי את זה בוועדה לביקורת המדינה, והיושב-ראש החדש גם מוביל כיוון כזה – הרשות צריכה עכשיו להוביל, בתיאום עם משרד התחבורה, חקיקת חוק חדש.

ישראל כץ: אם החוק הוא זמני, עד סוף 2017, עד אז צריך לארגן חוק חדש שיבחן אם ניתן לקבל סמכויות למשרדים, כן או לא, כשאני מספק, אגב, את ההיבטים התקציביים ובמה הרשות צריכה להתמקד כגוף משרה, מנחה, איכותי, שמכוון ומוביל.

ישראל כץ: והחוק הזה – ואני סומך מאוד על גיורא רום, שעשה גם את חוק הטיס, שהוא החוק הכי עבה שאני מכיר, שהחליף תקנות מנדטוריות בתחום בטיחות הטיסה וכו' בחוק שהיום קיים – אנחנו נגבה אותו כמובן עם כל הגורמים המשפטיים והאחרים.

ישראל כץ: צריך לחוקק חוק שיעגן את מעמד הרשות ואת תפקידה וסמכויותיה, ועד אז אנחנו, בתיאום עם היושב-ראש הנבחר, שמינויו התעכב כמו שהסברתי למה, מאיישים במהירות את הדירקטוריון, כמובן המשרדים נדרשים גם כן לתת נציגים, והרשות תמלא את תפקידה.

ישראל כץ: ואני עוד פעם מדגיש שמעבר לזה, בכל תחום התשתיות והכשרת הנהג ובטיחות הרכב, מתבצעת פעילות והעברת נוסעים לתחבורה ציבורית.

ישראל כץ: אני מאוד שמח על אחוזי הגידול אחרי הרפורמה שהתחילה בינואר והשתדרגה בחודש אפריל גם לפריפריה של הגליל ולשאר האזורים.

ישראל כץ: יש עלייה מתמדת.

ישראל כץ: אגב, כל אחוז הוערך על-ידי ועדת טרכטנברג בזמנו ב-400 מיליון שקלים תועלת למשק.

ישראל כץ: אני כבר יודע על עלייה של 5% ומעלה, זה דבר מאוד משמעותי, היה תהליך הפוך קודם – –

מאיר כהן: של שימוש בתחבורה.

ישראל כץ: – – השילוב של תשתיות – תשתיות תחבורה ציבורית, שיפור האוטובוסים ושאר הדברים, ונת"צים שאנחנו מרחיבים בקצב הולך וגובר, עם הרפורמה בתעריפים, שילוב אוטובוסים, רכבות, והוזלה משמעותית – החלק הקטן זה ביטול המע"מ, החלק הגדול זה ההוזלה מהכרטיסים המשולבים – ביחד הופך את המוצר הזה למאוד אטרקטיבי.

ישראל כץ: וככל שנעביר לתחבורה ציבורית וככל שנבנה יותר תשתיות בטוחות, ביחד אנחנו נשפר את רמת הבטיחות בדרכים.

ישראל כץ: יש את הטמעת מכשירי ההתרעה, המערכות החכמות, שאני כבר הוריתי בצו שמנובמבר הקרוב משאיות ואוטובוסים משנת 2012 יחויבו להתקין, ובתחבורה הציבורית חלק לא מבוטל כבר התקינו, זה יכול להציל הרבה חיים.

ישראל כץ: אני רוצה את זה לא רק ברכבים החדשים, שלגביהם יש תמריץ, אלא גם ברכבים הקיימים.

ישראל כץ: אני רוצה מערכת שתתמרץ התקנה, כך שבמכלול אפשר יהיה להוריד את מספר התאונות.

ישראל כץ: והרשות לבטיחות בדרכים צריכה להיות גוף מוביל במחקר, בארגון, בכל הדברים, שמלווה ומנחה את שאר הגופים האחרים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שאילתה מס' 300:

מאיר כהן: הפיקוח על מורי נהיגה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, לפי המחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 80% מהתלמידים נכשלים במבחן הנהיגה המעשי הראשון.

עליזה לביא: נבחן מבצע בממוצע 3.25 מבחנים עד לקבלת הרישיון.

עליזה לביא: שכר הבוחנים נקבע בהתאם למספר המבחנים שהם מבצעים, ולכן אין תמריץ לבוחנים לשפר את המצב הקיים.

עליזה לביא: אני מבקשת לשאול אותך, אדוני השר: 1.

עליזה לביא: מה אתה עושה בנדון?

עליזה לביא: 2.

עליזה לביא: מדוע לא מציבים מצלמות ברכב בזמן המבחן המעשי?

עליזה לביא: תודה.

ישראל כץ: השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע באגף הרישוי, ולהלן מובאת התשובה שנתקבלה: כיום, על-פי חוזה ההעסקה של הבוחנים, באופן עקרוני הם נדרשים לבצע 14 מבחנים ביום לרכב פרטי.

ישראל כץ: אחוז המעבר הארצי במבחני הנהיגה עומד על יותר מ-40%.

ישראל כץ: מעבר לכך, אגף הרישוי במשרד התחבורה מפקח על אופן ביצוע המבחנים.

ישראל כץ: על מנת לשפר את המצב, בעצם משרד התחבורה מצוי בהליך ביצוע רפורמה במבחני הנהיגה, אשר יבוצעו באמצעות מיקור חוץ.

ישראל כץ: ואני אומר ואני אוסיף: בעצם, לכן אני מקדם את הרפורמה בתחום מבחני הנהיגה המעשיים.

ישראל כץ: על רקע השאלות שאת שואלת – הן שאלות נכונות והן חלק מהבעיות, ולכן הגעתי למסקנה במהלך השנים האחרונות שאין דרך אחרת, אם רוצים – גם מדובר על לוח-זמנים של ההגעה למבחנים, שהיום אורך כמה חודשים, ועוד בעיות רבות נוספות שחלק מהן הזכרת.

ישראל כץ: חייבים להוציא את השירות לביצוע גורמים פרטיים עם פיקוח ממשלתי, שהיום הוא כמעט לא קיים.

ישראל כץ: חלק מהבוחנים הקיימים יצטרכו ויגויסו לתפקיד פיקוח; עשרות מהם יהיו מפקחים על התהליך עצמו; יותקנו מצלמות בתא הנהג, מכשירי GPS; כל מערכת הבחינה תעבור הליך ממוחשב שלא קיים היום, ברמה הגבוהה ביותר; והתלמידים יוכלו, שלושה ימים לאחר סיום לימודיהם, באישור בית-הספר לנהיגה, לגשת לבחינה הראשונה, ואם לא יעברו – בתוך 14 יום גם לבחינה השנייה.

ישראל כץ: ולכן, במכלול הזה של שיפור המבחנים והאמצעים והפיכת הממשלה לגורם מפקח על הגופים הפרטיים שינהלו ויבצעו תוך השגחה קפדנית ואכיפה קפדנית, כל המערכת הזאת תשתנה.

ישראל כץ: עכשיו, יש הבוחנים הקיימים, יש ההסתדרות, יש גורמים שרוצים לשמר את המונופול – מונופול של 100 ומשהו איש, שלהם יש הכוח לעשות מבחנים או לא לעשות מבחנים, לעשות אותם בצורה נכונה או לא לעשות בצורה נכונה.

ישראל כץ: אני אתמיד ברפורמה; אני מכבד את הפסיקה של בתי-הדין לעבודה.

ישראל כץ: יש הידברות, יקיימו את ההידברות, בסוף אין דרך אחרת, אם רוצים, הממשלה והכנסת וכל נבחרי הציבור.

ישראל כץ: אם רוצים להפסיק את העוול הזה כלפי הנערים והנערות, שרובם מתגייסים גם אחרי זה לצבא – –

עליזה לביא: זה הילדים שלנו.

ישראל כץ: – – ורצוי מאוד שיהיה להם רישיון לפני הגיוס, חייבים לעשות את הרפורמה.

ישראל כץ: אגב, כמו שעשו קודמי בתחום המבחנים העיוניים, התיאוריה, ובתחום מבחני הרכב, שבכל שנה או שנתיים עושים – וזה לא פחות מורכב – ועושים את זה במכוני הרישוי תחת פיקוח.

ישראל כץ: ולכן, אני הייתי מצפה גם מההסתדרות כאן להתעלות.

ישראל כץ: אנחנו הצלחנו, אגב, למצוא תעסוקה וסידור לכל אחד מהבוחנים.

ישראל כץ: אין בעיה כזאת, זה לא שאנחנו זורקים אותם לרחוב.

מאיר כהן: כמה יש כאלה?

ישראל כץ: יש 120 ומשהו.

עליזה לביא: – – – שהם ישולבו – – –

ישראל כץ: אתה יודע מה, הם התחייבו בבית-הדין לעבודה – רק התהליך ייעצר, ואנחנו נצמיח רעמות של אריה ונסתער כאן ולא יהיה שום תור.

ישראל כץ: איך שהתקבל צו מבית-הדין להקפיא ושהם יחזרו לעבודה, 15 כבר טסו מייד לחו"ל לאיזה טיול מתוכנן – חלק לקחו חופשה וחלק הבראה.

ישראל כץ: אגב, ימי המחלה שלהם מקסימליים – תמיד הפדיון.

ישראל כץ: חבר הכנסת כהן, זה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה.

ישראל כץ: מונופולים מנצלים את מעמדם לרעה.

ישראל כץ: זה יכול להיות מונופול של ועד חזק מאוד באיזה גוף כמו נמל, זה יכול להיות ברכבת, זה יכול להיות בתעופה.

ישראל כץ: למה אני מזכיר את זה?

ישראל כץ: כי כבר התעמתי עם הגורמים האלה.

ישראל כץ: ואחרי שניצחנו, כולנו, והרפורמות יצאו לדרך, גם הוועדים יותר מרוצים היום – הוועדים החדשים, אגב – בכל מקום, כי העובדים ראו שלא רק האזרחים מקבלים שירות אחר.

ישראל כץ: השמים הפתוחים הורידו את המחירים, הפכו את הטיסה למוצר עממי – צעירים, אחרים – וחברות התעופה הישראליות מרוויחות כתוצאה מהגידול במספר הנוסעים.

ישראל כץ: בנמלים כבר סיכמנו עם הוועד באשדוד, ועוד מעט הוועד בחיפה, בנמלים הקיימים, אחרי שהבנייה החדשה יצאה לדרך.

ישראל כץ: וברכבת – אתם זוכרים את היושבת-ראש?

ישראל כץ: היא הורידה את השלטר מתי שהיא רצתה, וכשהיא זומנה לבית-הדין לעבודה והיא לא הגיעה, ושאלו אותו למה, היא אמרה: אין לי כנפיים, אני לא יכולה להגיע בזמן.

ישראל כץ: אז נתנו לה כנפיים, והרכבת היום הולכת ומשתפרת ומגבירה, והאזרחים נהנים, ובכל שנה קולטים מעל 200 עובדים, כי השירות מתרחב לרכבת עצמה.

ישראל כץ: ואותו דבר בנושא הזה.

ישראל כץ: זה 100 עובדים ומשהו.

ישראל כץ: אנחנו מוכנים לדאוג להם; שלא יפריעו לנו לארגן שירות שיהיה נכון יותר, בטיחותי יותר, מהיר יותר, משוכלל יותר – למען הצעירים, מאות-אלפי צעירים במדינה הזאת.

ישראל כץ: ולכן, אני אציית לכל הכללים ולכל הצווים.

ישראל כץ: לא שיניתי את עמדתי.

ישראל כץ: אין פתרון אחר.

ישראל כץ: הבעיות שהעלית כאן הן חלק מהבעיות.

ישראל כץ: יש עוד הרבה בעיות אחרות שהרפורמה הזאת תפתור.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת – – –

עליזה לביא: אפשר, אדוני?

מאיר כהן: אפשר.

מאיר כהן: את רוצה עוד שאלה נוספת?

עליזה לביא: כן.

מאיר כהן: אחרי תשובה מפורטת כזאת?

עליזה לביא: כן.

עליזה לביא: באמת חיכינו הרבה לתשובות של השר, אז זה לא פלא – – –

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: זאת שאלה מהבוקר.

עליזה לביא: אתה יודע, אדוני השר, הבוקר התפרסם ב"גלי צה"ל" שבמשרדך בודקים חשד שמפקח על בוחני נהיגה חרג מנהלים, ובפחות משש שעות בחן 20 נהגים על כלי רכב כבדים, במקום שישה בלבד.

עליזה לביא: אם באמת קורים מקרים שכאלה, זה לא פלא שהם מעורבים בתאונות קטלניות, וכולנו ערים לזה.

עליזה לביא: אם כך, אדוני, איך נוהג מפקח?

עליזה לביא: מי מפקח על המפקחים?

עליזה לביא: איך אתה, אחרי דברים שכאלה, הולך להתמודד עם התופעה הרעה הזאת, שפוגעת בכולנו?

ישראל כץ: כמובן, אני לא רוצה לחרוץ את דינו של אף אחד.

ישראל כץ: כרגע לפי הממצאים אכן בפעולת פיקוח שנעשתה התברר שהוא חרג, וכמובן, הכול מלווה בהליכים המתבקשים.

ישראל כץ: אבל זה מה שאני אומר כאן:

ישראל כץ: היום המערכת המנהלת למעלה לא קיימת בצורה הנדרשת, הממשלתית, והמערכת המבצעת למטה לא קיימת בצורה הנדרשת, ועוד – על-ידי אותם בוחנים.

ישראל כץ: ולכן, צריך לבנות אותה עם כללים, עם טכנולוגיות, עם בקרה, שהמפקחים במשרד התחבורה יקבלו בזמן אמת את הצילומים ואת הבקרה על כל המבחנים שמתבצעים, את סיכום הנתונים.

ישראל כץ: הכול יהיה ממוחשב, וידעו כמה נבחנו.

ישראל כץ: התשובות, אגב, לא יינתנו על-ידי הבוחן, אלא במערכת ממוחשבת בסוף היום, כמו בקופות-החולים שמקבלים את תוצאות הבדיקות וכל הדברים האחרים.

ישראל כץ: זה בדיוק העניין, שהיום המערכת לא בנויה בצורה נכונה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורי מקלב.

מאיר כהן: עד שאתה מגיע לשם נסב את תשומת לבך, אדוני השר: על שאלה שלא קשורה לנושא, אתה רשאי לענות במועד אחר או לא לענות.

מאיר כהן: התקנון אומר, והעירו לי כאן מהמזכירות, ובצדק – התקנון אומר שגם השאלה השנייה צריכה להיות בנושא.

ישראל כץ: מאחר שהיא נקשרה לנושא דרך התוצאה – –

מאיר כהן: מאה אחוז.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: – – אז עניתי על זה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, זה כמה ימים נהגי חברת "סופרבוס" משביתים את התחבורה הסדירה ברחבי הארץ.

אורי מקלב: המשמעות עבור ציבור הנוסעים היא קריטית ומשמעותית, תוך גרימת סבל ונזקים.

אורי מקלב: רצוני לשאול: 1.

אורי מקלב: איזה מענה מינימלי ניתן לציבור הנוסעים על-ידי המשרד?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: מה ייעשה כדי לחייב את חברות התחבורה הציבורית בנוהל להפעיל במקרים כאלה אלטרנטיבות למתן מענה הולם?

אורי מקלב: תודה.

ישראל כץ: השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע ברשות הארצית לתחבורה ציבורית, ולהלן מובאת התשובה שנתקבלה: משרד התחבורה אינו אמור להתערב ואינו נוהג להתערב בסכסוכי עבודה, אשר ללא הגעה של הצדדים למתווה מוסכם על-פי דין – והשווה, לדוגמה, חוק יישוב סכסוכי עבודה – עלולים להגיע לדיון בבית-הדין לעבודה.

ישראל כץ: עם זאת, בשל הצורך בהסדרת תחבורה ציבורית סדירה, מסייע המשרד כמגשר ומקדם משא-ומתן בין הצדדים.

ישראל כץ: ברור כי ללא צו שיפוטי אין להפעיל אלטרנטיבות שיש בהן פגיעה בזכות השביתה.

ישראל כץ: אגב, גם בטסטים, ברגע שהייתה שביתה, לא יכולנו להפעיל שירות אלטרנטיבי, אף שמורי נהיגה בעלי רישיון היו מוכנים לעשות את הדברים.

ישראל כץ: אבל מאחר שחברת הכנסת שרן השכל יושבת כאן, והיא הגישה הצעת חוק בוררות חובה בשירותים ציבוריים, שנמצאת ברקע, בוועדת השרים לחקיקה, אני אומר שאני מאוד בעד יחסי עבודה ובעד זכויות עובדים, אבל בחוק הזה יש, למשל, סעיפים שאומרים שבשירות חיוני – ותחבורה ציבורית היא שירות חיוני מכל הבחינות, ולציבור גדול מאוד, בייחוד כשאנחנו רוצים שיותר ויותר ישתמשו בה, זה דבר קריטי – לא צריכות להיות שביתות, אלא הליך של בוררות.

ישראל כץ: אחרי שקראתי את מה שקראתי, את המצב החוקי של היום, שבשירותים כאלה ואחרים צריכים לקבוע איזה כללים שלא יתאפשרו שביתות פראיות מהסוג הזה ושימוש כוחני בכוח שהופקד בידי העובדים האלה, אחרי שכבר הושקע באוטובוסים, במסלולים, בנת"צים, בתחנות ובסבסוד ובכל הדברים, ובאים עובדים ובקלות רבה מדי – ואני מכיר כמה מקרים כאלה – הולכים ופורצים בשביתה, חייב להיות מנגנון יותר מחייב, או של בתי-הדין או של חוק כזה שימנע פגיעה כל כך קשה בציבור כל כך גדול, גם במקרה הזה כאן.

ישראל כץ: אני חושב שאפשר שלא להפעיל את החוק אם ההסתדרות, בתי-הדין לעבודה וכולם יגיעו לאיזו הסדרה שהיא.

ישראל כץ: לגבי שירותים כאלה זה עדיף.

ישראל כץ: אבל אם באמת המקרים האלה ילכו ויהיו תכופים יותר ויותר ויפעילו בצורה כוחנית ושרירותית את הכוח הזה, המדינה, הכנסת והממשלה יידרשו בסופו של דבר לייצר כאן איזה איזון מול התופעות האלה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

ישראל כץ: הפגיעה הזאת היא בלתי מידתית, והיא לא מקובלת עלי.

מאיר כהן: בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני השר.

אורי מקלב: לפני כמה שנים הייתה לי פגישה אצלך במשרד.

אורי מקלב: תוך כדי פגישה קיבלת פתק, והתברר שבפתק היה כתוב שברכבת ישראל פרצה שביתה.

אורי מקלב: ראיתי אותך, באמת באופן מרשים, נכנס למבצעי, מה שנקרא, וקורא לכולם ונותן הוראות: בבוקר אני רוצה לראות עכשיו ומייד אוטובוסים שיעמדו בתחנות, ייתנו אלטרנטיבה.

אורי מקלב: אני מבין את ההבדל בין רכבת ישראל לתחבורה ציבורית, אבל חלק מהשביתות – – –

ישראל כץ: אני לא יכול להביא רכבות בתור אלטרנטיבה לאוטובוסים.

אורי מקלב: התייחסת שאתה לא יכול, אי-אפשר להביא, אבל אתה כן יכול לחייב את החברות.

אורי מקלב: מתברר שאומנם אתה לא יכול להביא, אתה כמשרד התחבורה, את אותם מפעילים, אבל כששביתה פורצת – – –

ישראל כץ: אי-אפשר, כי כללי בתי-הדין לעבודה לא מאפשרים לשבור שביתה על-ידי הבאת עובדים.

ישראל כץ: הרי לפני שהלכנו לרפורמה בנמלים היו שרים אחרים, והם אמרו: אנחנו נביא צבא, נביא עובדים זרים או כל מיני דברים.

ישראל כץ: ברוך השם, גמרתי את הרפורמה הזאת בלי שביתות – –

מאיר כהן: בלי להביא צבא.

ישראל כץ: – – ובלי להביא – אבל בתי-הדין לעבודה קבעו פסיקות שלא מאפשרות בזמן שביתה להביא מישהו אחר שיבצע את העבודה, כך שהחברות האלה לא יכולות להביא נהגים, גם אם היו להן, במקום הנהגים השובתים.

אורי מקלב: יכול להיות שיכולים להביא חברות אחרות שיהיו אלטרנטיבה, כפי שהבאת במקום רכבת ישראל חברות תחבורה, אוטובוסים – – –

ישראל כץ: זה משהו אחר, זה משהו אחר – – –

מאיר כהן: לא הגיעו נהגי קטרים במקום.

ישראל כץ: לא הבאתי רכבת, בדיוק, ולא נהגי קטרים; הבאנו אוטובוסים שיסיעו.

אורי מקלב: אז חברות אחרות יוכלו למלא את המקום.

אורי מקלב: הרי המשמעות היום, לפי הזיכיונות החדשים של משרד התחבורה, שעיר כמו דימונה, כמו ירוחם, כמו מודיעין-עילית – כשאין תחבורה ציבורית כל העיר משותקת.

אורי מקלב: דרך אגב, אנחנו עכשיו נמצאים בחג.

אורי מקלב: הרי השאילתה שלי היא מלפני למעלה מחצי שנה.

אורי מקלב: זה קצת מצחיק, לפני כמה ימים, אבל מאז כבר היו עוד כמה שביתות, גם שביתות פראיות, גם של הרכבת הקלה בירושלים – שביתה פראית, שהם לא מגיעים, ואז החברה אומרת: אני לא עושה שום אלטרנטיבה, כשהפגיעה היא באמת לא מידתית, כשכל המשתמשים לא יכולים – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש.

מאיר כהן: אנחנו נקפיד על ההוראות – שאלה.

מאיר כהן: אני קצת מאפשר לחרוג בחצי שנייה, אבל אנא מכם, תתמקדו.

אורי מקלב: אני בזה אסיים.

אורי מקלב: הנה, עכשיו אנחנו בחג של המוסלמים, ויש היום חברות בתחרות, חברות תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: שרוב-רובם של הנהגים, עד כדי כך, חוגגים עכשיו את החגים האלה.

אורי מקלב: יצא הבוקר, גם יהיה מחר וגם יהיה בהמשך, שיש ממש אי-פעילות לא מידתית בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: צריך לחשוב על אלטרנטיבות כדי לא לפגוע בציבור הנוסעים.

אורי מקלב: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: חבר הכנסת מקלב, ההסתדרות והעובדים וארגוני העובדים צריכים להבין שידם לא יכולה להיות קלה על השלטר ועל ההדק הזה של השביתה, משום שהפגיעה לא מידתית, וכשהם שובתים הם משביתים מערכת שלמה שהוקמה בדמים – בהרבה כסף, בהרבה מאמץ ועל חשבון דברים אחרים.

ישראל כץ: כל שנה מסבסדים במיליארדים את התחבורה הציבורית, את הנוסעים בתחבורה הציבורית; מקימים כבישים ונתיבי תחבורה ציבורית ומשכללים, אוטובוסים חדשים ואמצעים שלמים שמשקיעים כדי שיוכלו לנוע לצרכים של עבודה, בריאות, חינוך – כל הדברים הכי חשובים – בתחבורה הציבורית, בשעות העומס בעיקר.

ישראל כץ: לכן נדרשת התנהגות אחרת.

ישראל כץ: לצערי, נתקלנו כמה פעמים, גם בתקופות האחרונות, בהשבתה פראית של הנושא הזה.

ישראל כץ: אני מצפה שתיקבע כאן נורמה, וההסתדרות הכללית, או ההסתדרות שמייצגת את אותם עובדים – יש כמה ארגונים היום – חייבת לקבוע כללים ברורים למניעת פגיעה ושביתות פראיות בנושא הזה.

ישראל כץ: אם לא, תידרש חקיקה על מנת להגן על אותה השקעה ועל אותם ציבורים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, שאילתה 347: קרן סיוע לעסקים.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: עכשיו באמת אין לנו לאן למהר, כי יש תאונת שרשרת עקב שמן ביציאה מירושלים.

מיקי לוי: אי-אפשר לצאת מהכנסת.

מאיר כהן: אז אתה אומר שאנחנו – אוקיי, בסדר.

מיקי לוי: כן.

מיקי לוי: זמננו בידינו, אדוני השר.

מיקי לוי: אדוני השר – – –

ישראל כץ: אתה עכשיו בגדר עדכוני התנועה.

מיקי לוי: זה קשור איכשהו למשרדך.

מיקי לוי: ראש עיריית תל-אביב – אתה יודע שאני פעיל מאוד בנושא הרכבת הקלה, לא מפני שאני רוצה לעצור.

מיקי לוי: זה בהחלט מחויב המציאות, וברכות על שהצלחת להזיז גם את הרכבת התקועה הזאת חזרה לפסים שלה.

מיקי לוי: עיריית תל-אביב הקצתה סכום של 5 מיליוני שקלים מקופת העירייה לטובת קרן סיוע לעסקים שנפגעו מעבודות בתוואי הרכבת הקלה.

מיקי לוי: לאחר הצעתו של ראש-העירייה להקים קרן, אני באמת שואל: מדובר בכסף קטן, 5 מיליוני שקלים, הן למשרדך והן למשרד האוצר, ואני בא משם – לעשות איזה מצ'ינג של שקל לשקל כדי לראות איך אנחנו יכולים לעזור לאותם עסקים.

מיקי לוי: הקריטריונים ייקבעו על-ידך, על-ידי משרדך, אבל אני חושב שצריך לתת איזו תקווה.

מיקי לוי: וזה לא הרבה כסף, אדוני.

ישראל כץ: השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע בחברת נתיבי תחבורה עירוניים – נת"ע בע"מ, ומובאת התשובה שנתקבלה: בשאילתה מיום 13 בינואר 2016 ביקשת, חבר הכנסת לוי, לדעת אם אנחנו נפעל להקצות סכום כסף לטובת קרן פיצוי לבעלי עסקים הנפגעים מעבודות הרכבת הקלה בתל-אביב, בדומה למהלך שביצע ראש עיריית תל-אביב.

ישראל כץ: כמו כן, ביקשת לקבל מידע על הצעדים שנעשו עד כה לפיצוי בעלי עסקים.

ישראל כץ: חברת נת"ע, זרוע הביצוע של משרד התחבורה להקמת הרכבת הקלה, הונחתה על-ידי לפעול בכל האפיקים הקיימים לסיוע ולהקלה על בעלי העסקים.

ישראל כץ: כחמישה חודשים לפני תחילת העבודות להקמת התחנות התת-קרקעיות קיימו נציגי נת"ע מאות מפגשי הסברה בכנסים ובאופן פרטני עם בעלי העסקים הסמוכים לתוואי העבודות.

ישראל כץ: נוסף על כך, נת"ע מפעילה מוקד מידע ייעודי לטיפול בפניות של בעלי עסקים, ועשרות נציגי שטח מסייעים בפתרונות לוגיסטיים.

ישראל כץ: לכל בית-עסק יש גישה ישירה של הולכי הרגל, מותרת פריקה וטעינה של סחורות, וכל החניונים הסמוכים לאתרי העבודות פתוחים עבור נוסעי הרכב הפרטי.

ישראל כץ: במקביל, חברת נת"ע מפעילה מערך "שאטלים" לאזורי העבודות, כפי שפורסם באמצעי התקשורת, על מנת לאפשר גישה נוחה בתחבורה ציבורית לאזורי תעסוקה מרכזיים אלה.

ישראל כץ: אנחנו מעודדים הגעת לקוחות באמצעות פרסום העסקים באמצעים שונים, לרבות על גדרות אתרי העבודות.

ישראל כץ: בנושא קרן פיצויים לעסקים נפגעים, לצערי אין באפשרות משרד התחבורה לייצר קרן שכזאת ולהעביר תקציב לטובת קרן פיצויים, מאחר שלא הוגדר תקציב ייעודי לטובת סיוע לעסקים.

ישראל כץ: גורמי המקצוע במשרד פנו למשרד האוצר כדי לקבל תקציב למטרה חשובה זו, אבל טרם נענו – לא נענו בעניין הזה.

ישראל כץ: אני רק יכול להוסיף ולומר שמתחילת הפרויקט הבהרתי:

ישראל כץ: משרד התחבורה וחברת נת"ע אחראים להקמת התשתיות ולהסברה לבעלי עסקים ולנגישות להולכי רגל לעסקים, ובהתאם לכללי התנועה – לכלי רכב.

ישראל כץ: משרד התחבורה אינו גורם שאמור לפצות עסקים.

ישראל כץ: יחד עם זאת, אני חשבתי שהדבר המתבקש והנכון ביותר והסביר ביותר זה לאפשר פטור או הקלה בארנונה לאותם בעלי עסקים, בשילוב ומטעם העיריות – במקרה הזה, עיריית תל-אביב היא עיר מאוד גדולה, וגם ערים אחרות.

ישראל כץ: כאשר הבנתי – ויש כאן ראש עיר לשעבר – שראש עיר לא יכול לתת הנחות אלא באישור גורמי הממשלה השונים, משרד הפנים והאוצר, פניתי לשרי הפנים והאוצר – האוצר גם דהיום והפנים דאז – וביקשתי שהם ייתנו אישור.

ישראל כץ: שר הפנים דאז היה סילבן, והוא הסכים באופן עקרוני לדבר הזה.

ישראל כץ: אני חייב לומר, וזה פורסם: התגובה שהתקבלה מההתארגנות של בעלי העסקים – דחייה מוחלטת של הדבר הזה, תוך מתקפה מאוד קשה.

ישראל כץ: בסדר, אני רגיל כבר למתקפות, אף שאני מבין את החששות, הבנתי את החששות ואת הבעייתיות כאן, והדבר הזה לא קרה.

ישראל כץ: ועדיין אני חושב שזה הדבר הסביר וזו היוזמה הסבירה שצריכה להיות.

ישראל כץ: אני לא הכרזתי מעולם על הקמת קרן פיצוי.

ישראל כץ: אני גם לא אוליך שולל אנשים.

ישראל כץ: אגב, אם משרד האוצר – ופנינו – רוצה להקים קרן ויכול להקים, מדובר על הקמת קרן הלוואות.

ישראל כץ: שר הכלכלה לשעבר דרעי גם הכריז בזמנו שהוא הולך להקים דברים כאלה.

ישראל כץ: אני תמיד אהיה שמח להיות שותף בתיאום, אבל זה לא דבר שהתחייבתי לו, כי אני יודע כמה הוא מורכב.

ישראל כץ: עשו בירושלים עבודות עוד טרם זמננו, לפני הרבה מאוד שנים, ולא פיצו שם את בעלי העסקים, כולל תביעות משפטיות שלא התקבלו.

ישראל כץ: אני אגיד יותר מזה: אם חופרים בדימונה כביש או משהו תשתיתי ליד בתים, או בירושלים או בחיפה, אז יבואו עכשיו הדיירים ויתבעו פיצוי גם לדיירים, לבעלי עסקים.

ישראל כץ: זאת אומרת, העיקרון הזה – יש עיקרון של פיצוי על הפקעות, יש עקרונות אחרים שקבועים בחוק; אין עיקרון של פיצוי אנשים על ביצוע עבודת תשתית ליד.

מאיר כהן: אני חושב, אדוני השר, שהעיקרון צריך להביא בחשבון את הזמן, את התמשכות העבודה.

מאיר כהן: אתה צודק כשזה קורה שבוע–שבועיים, אבל זה מתחיל להיות בעייתי כשזה קורה שנתיים.

ישראל כץ: אני מכיר את הכלי של ארנונה, ואפשר להפעיל אותו.

ישראל כץ: העיר תיקח פחות ארנונה, כי הם פחות פעילים, וההתחשבנות הזאת יכולה להיות קיימת.

ישראל כץ: אני מבין את זה.

ישראל כץ: אבל קרן פיצוי מטעם הממשלה – – –

מאיר כהן: ראשי הערים מבקשים שיפוי על זה.

מאיר כהן: זה הדבר הבעייתי.

ישראל כץ: שיפוי זה בדיוק כמו לתת.

ישראל כץ: אני לא התחייבתי מעודי, א.

ישראל כץ: כי זה לא בסמכותי; אבל מעבר לזה, הטלתי ספק אם ההתחייבות הציבורית הזאת, הפומבית, תוכל לבוא לידי מימוש, כי אני מבין את המשמעות הרוחבית של הדברים האלה.

ישראל כץ: אז יכול להיות שאנשים התחייבו בכנות וחשבו לעשות.

ישראל כץ: השלכות הרוחב של התחייבויות מהסוג הזה הן השלכות של מאות מיליארדים; לא של מיליארדים לא של עשרות מיליארדים – של מאות מיליארדים.

ישראל כץ: זה בעל העסק; ומה עם זה שמספק לבעל העסק?

ישראל כץ: ומה עם ההוא שמספק לזה שמספק?

ישראל כץ: ומה עם היבואן?

ישראל כץ: ומה עם היצואן?

ישראל כץ: אני אומר: צריך להתחשב בבעלי העסקים האלה.

ישראל כץ: נת"ע עושה את זה במובן הפיזי, במובן ההסברתי.

ישראל כץ: העירייה צריכה לעשות; עם כל הכבוד, עיריית תל-אביב היא לא כזאת ענייה.

ישראל כץ: הרי רוב הבעיה היא שם.

ישראל כץ: עיריית תל-אביב יכולה לתת פטור מארנונה לאותם עסקים למשך כך וכך שנים כדי שהם יצליחו להתארגן בתקופה הזאת, כי אחרי זה, כשהרכבת תהיה, וערך הנדל"ן יעלה שם גם סביב כל תחנה – וזה בדוק – והפעילות תהיה יותר גדולה, גם העירייה תוכל לגבות יותר דברים ולקבל החזר על הדברים האלה.

ישראל כץ: זה דבר שצריך לעשות.

ישראל כץ: דברים אחרים, אם משרד האוצר, שאמר שהוא בוחן, יקים קרן – רק אברך על זה.

ישראל כץ: לא אתחייב לדברים שאני לא חושב שהם ריאליים וניתן לעשות.

ישראל כץ: קראתי על ה"מי ומי" שנסגרה, והעובדים התארגנו, והיא נפתחת ובאים.

ישראל כץ: אגב, אני חושב שבאמת צריך גם לבחון לעומק איזה עסקים נפגעו ומה לא נפגע; לא כל עסק בהכרח נפגע.

ישראל כץ: בהתחלה החששות היו מאוד גדולים, והיום יכול להיות שבעסקים מסוג מסוים הפגיעה יותר גדולה, עסקים אחרים – הפגיעה לא קיימת או יותר קטנה.

ישראל כץ: והכלי המרכזי הוא הכלי שאני רואה על-ידי הארנונה, והממשלה צריכה לאפשר לעיריות.

ישראל כץ: ואם יש התחשבנות בין הממשלה ומשרד האוצר לעיריות או משרד הפנים, זה גם לגיטימי, אבל זה הכלי שאני רואה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי – אדוני רוצה לשאול עוד שאלה?

מאיר כהן: – הם עדיין כאן?

מיקי לוי: אני מעריך באמת – – –

מאיר כהן: שנייה, אדוני.

מאיר כהן: Welcome, our guests from Australia.

מאיר כהן: חבר הכנסת, ביקשה – בבקשה, את יכולה חצי דקה, אם את מכירה, לברך אישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: אדוני השר, סליחה, יש לנו משלחת – – –

שרן השכל: אני מתנצלת שאני מפריעה לכם ככה באמצע.

מאיר כהן: בבקשה.

שרן השכל: I would just like to welcome our dear colleagues and friends, the parliament members from Australia, from Victoria, who are sitting there.

שרן השכל: We welcome you here in Israel, thank you for being such loyal and true friends of Israel.

שרן השכל: Here is the Minister of Transportation as well, who has been heavily assisting us – –

מאיר כהן: .

מאיר כהן: Minister Israel Katz

שרן השכל: – – Minister Israel Katz, who has been greatly assisting us in developing the relationship as well.

שרן השכל: We see your visit as a blessing, and thank you very much.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אני מקבל את כל מה שאמרת.

מיקי לוי: אם הייתי יודע שאתה תומך בהנחה בארנונה – הגשתי הצעת חוק שנפסלה לצערי על-ידי ועדת שרים, ל-50% – – –

ישראל כץ: עמדתי הייתה לתמוך בה.

מיקי לוי: אראה איך אני יכול להגיש אותה בשינוי קל פעם נוספת.

מיקי לוי: אשמח להיעזר בך.

מיקי לוי: זאת תהיה הדרך הטובה ביותר להגיד: חברים, המדינה מתחשבת בכם.

מיקי לוי: תודה רבה.

ישראל כץ: נכון, כי זה הכלי שאפשר לנווט אותו בצורה ראויה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: – – לפי כל עסק בפני עצמו.

מיקי לוי: אגייס אותך.

מיקי לוי: תודה לך.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל פארן – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שאילתה מס' 362: רפורמת המטרופולינים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: שלום, כבוד השר, בניגוד למטרתה המוצהרת, במקומות רבים הרפורמה לא הוזילה מחירים אלא העלתה, ואפילו לפעמים ב-30%, כמו מקרה רמלה–לוד.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול בבקשה: 1.

יעל כהן-פארן: מדוע בגין נסיעות זהות בקווים שונים משלמים לפעמים תעריפים שונים, לדוגמה: נסיעה בקו ירושלים–פתח-תקווה עולה 25 שקלים בקו 947, לעומת 19 שקלים בקו אחר, 426? 2.

יעל כהן-פארן: מדוע העבודה על הרפורמה התקיימה ללא שקיפות וללא שיתוף ציבור, כפי שהובטח?

יעל כהן-פארן: תודה.

מאיר כהן: תודה.

ישראל כץ: אגב, ממתי השאילתה הזאת?

ישראל כץ: אני רוצה פשוט לעשות אתך חסד, כדי – אני רוצה לקחת אחריות לאמת.

יעל כהן-פארן: קצת אחרי שהרפורמה יצאה לדרך – פברואר, תחילת מרס.

ישראל כץ: אוקיי, אז אומר את זה באופן מקדים – את הגשת שאילתה על סמך נתונים שהתפרסמו ותוקנו בתוך כמה ימים באותו זמן.

יעל כהן-פארן: היא עדיין רלוונטית, ביררתי את זה.

ישראל כץ: כאשר אני התוודעתי – קודם כול, הרפורמה היא מצוינת.

ישראל כץ: היא רפורמה שלא ייקרה מחירים באף מקום והוזילה בכל מקום.

ישראל כץ: זה היה העיקרון.

ישראל כץ: בחלק הוזילה אפילו המון, ובחלק הוזילה.

ישראל כץ: הסיפור של רמלה–לוד ודברים כאלה קרה כאשר רפורמה מטרופולינית – עמדתי על זה שיצרפו את רמלה ולוד למטרופולין תל-אביב, דבר שיקנה להם הטבות מאוד גדולות.

ישראל כץ: אבל אז, כשעשו את זה, הוציאו אותן מתוך הכרטיס האזורי של רמלה, לוד ומודיעין, נדמה לי, ואז נוצר עיוות בזה שעמדו לייקר את השירות שם.

ישראל כץ: ואז אני שיניתי ותיקנתי והנחיתי שלא תהיה התייקרות באף מקום, וכתוצאה מזה לא התייקר באף מקום, ובשיוך הכללי שלהן הן קיבלו הוזלות מאוד משמעותיות.

ישראל כץ: ואגב, כבר בינתיים גם יש תוצאות של אחוזי עלייה בכל מקום ומקום, ובמקומות האלה העלייה היא מאוד גבוהה והשירות הוא מאוד אטרקטיבי.

ישראל כץ: והשילוב הזה בין אוטובוסים – – –

מאיר כהן: כשאתה אומר "עלייה" – עלייה במספר הצורכים, הנוסעים?

ישראל כץ: הנוסעים.

ישראל כץ: עכשיו, אם העלייה היא כללית, אז בתל-אביב העלייה יותר נמוכה מאשר, אני בטוח, ברמלה ובלוד, כי הם קיבלו כאן – ובכלל בפריפריות ובהרבה מאוד מקומות.

מאיר כהן: בטח.

מאיר כהן: בטח.

ישראל כץ: השדרוג הוא מאוד דרמטי, כי העיוותים שם היו יותר גדולים גם.

ישראל כץ: ולכן בסך הכול העלייה היא בכל המקומות, ההוזלה היא בכל המקומות, והיא דרמטית.

ישראל כץ: ואנחנו כל הזמן עסוקים בפרסום ומבקשים מהרשויות לפרסם את הנתונים של איך כדאי להשתמש ב"חופשי-חודשי" או ב"חופשי-יומי", או ב"חופשי-שבועי", שפחות משתמשים, אבל "חופשי-יומי" ו"חופשי-חודשי" – יש השוואות מאוד ברורות של פערים אדירים.

ישראל כץ: הפערים בין "חופשי-חודשי" במחיר הישן לעומת החדש, שהמדינה הלכה ולקחה ושמה את היד על הכסף הזה לעובדי המדינה, וגם הרשויות, ואני פעלתי כדי שההטבה תלך לעובדים ולנוסעים, ולא למעסיקים – המדינה במקרה הזה.

ישראל כץ: כך שהעיוותים האלה תוקנו עוד אז, וההטבות הן מאוד משמעותיות.

ישראל כץ: "חופשי-יומי" מאפשר, במחיר שהוא יותר זול מהנסיעה הלוך-חזור שהייתה קודם רק באוטובוס, לנסוע היום באופן חופשי גם באוטובוסים, גם ברכבות, גם ליעד, גם בתוך היעד וגם חזור, בכל אחת מהמטרופולינים, והמשמעות היא מאוד גדולה.

ישראל כץ: והתוצאות, כמו שאנחנו רואים, הן עלייה מתמדת בשימוש, שהולכת וגוברת.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: מסתפקת, גברתי?

יעל כהן-פארן: לא.

מאיר כהן: בבקשה.

יעל כהן-פארן: אני מצטערת, אבל אני חושבת שלא ענית לי על כל השאילתה.

יעל כהן-פארן: אני אמשיך בשאלה נוספת, ואולי תבדוק אם יש לך תשובות גם לנושא של השיתוף, שקיפות ושיתוף הציבור, ועל נסיעות זהות במחירים שונים, שאני יודעת שיש על זה כבר פניות גם מוועדות הכנסת, גם בתי-המשפט, מבקר המדינה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להתייחס דווקא לרפורמה – הייתה הבטחה כי תהיה רפורמה גם בתעריפים הבין-עירוניים, אבל היא טרם בוצעה.

יעל כהן-פארן: דובר על 2017 – –

ישראל כץ: נכון.

יעל כהן-פארן: – – וכרגע לא ברור לי איפה זה נמצא.

יעל כהן-פארן: זאת השאלה: עדיין, מתי, אם בכלל, מתוכננת להתבצע כזאת רפורמה?

יעל כהן-פארן: מה תהיה העלות שלה?

יעל כהן-פארן: האם זה בתקציב?

מאיר כהן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: ורק עניין קטן: ציינת פה התקדמות והשתפרות ועלייה בנסיעה בתחבורה הציבורית – האם אתם בוחנים את היחס בין הנסיעות, בשעות השיא בפרט וגם בכלל, גם במספר האנשים, לא רק בנסיעה?

יעל כהן-פארן: לא רק בקילומטר נסיעה אלא במספר האנשים?

ישראל כץ: אנחנו מדברים על מספר הנוסעים.

יעל כהן-פארן: וביחס – – –

מאיר כהן: להזכיר לכם, חברי הכנסת, אתם אמורים לשאול עוד שאלה אחת, באמת.

מאיר כהן: כי אז זה הופך – – –

יעל כהן-פארן: זאת שאלת המשך, כי הוא התייחס לדברים אחרים.

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: אז – – –

יעל כהן-פארן: אני מסכימה אתך.

מאיר כהן: אז בואו נהיה צמודים לתקנון.

יעל כהן-פארן: בסדר.

מאיר כהן: אף שאנחנו מאפשרים לשאול, קצת – אנא מכם, זו לא יכולה להיות שאלה שהופכת לארבע שאלות.

מאיר כהן: אז אנא ממך, מהי שאלתך?

יעל כהן-פארן: אוקיי, תודה.

יעל כהן-פארן: אז השאלה הייתה על הרפורמה – האם היא מתרחבת ומתי?

יעל כהן-פארן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: עשינו רפורמת תעריפים בתל-אביב, בגוש-דן בשלב הראשון, ועברנו – במסגרת הזאת הוטמע כרטיס ה"רב-קו", והרבה דברים מובנים שלא היו הוצאתי לדרך.

ישראל כץ: היו קשיים מאוד גדולים: קווי מעבר, שילובים, דברים שמקובלים בחו"ל ולא היו מקובלים.

ישראל כץ: עדכַּנּו אותה תוך כדי, היו לא מעט פניות לתקן ולעשות.

ישראל כץ: ועכשיו ביצענו את השלב השני – רפורמה של הרחבת מטרופולין תל-אביב ורפורמה בכל המטרופולינים.

ישראל כץ: מה שנשאר ללא מטרופולין בחודש ינואר זה כל אזור הגליל – הגליל המזרחי והעמק – יהודה ושומרון, קריית-גת ועוד יישובים שנשארו בתווך, לא במסגרת מטרופולין.

ישראל כץ: ואז בין אפשרות להשלים רפורמה בין-עירונית, שזה השלב הבא, לבין לכלול אותם עכשיו ברפורמה המטרופולינית, אני הכרעתי שמאותו התקציב אנחנו – אף שהבין-עירוני ידרוש עוד סכומים יותר גבוהים, אבל מאותו התקציב נכלול את כל הארץ.

ישראל כץ: לא יהיה יישוב בארץ שלא ייכלל ברפורמה המטרופולינית.

ישראל כץ: וההחלטה, מסתבר, הייתה מאוד נכונה, א.

ישראל כץ: מנענו קיפוח.

ישראל כץ: לא ייתכן שהגליל יישאר בחוץ, וקריית-גת, ויהודה ושומרון, וכל המקומות שיש בהם צורך בדברים האלה – ונחל-עירון, וכל המקומות האלה – אנחנו פתרנו והשלמנו את הכול, והיקף השימוש הולך וגדל.

ישראל כץ: והשלב הזה שבין באר-שבע לתל-אביב – כי מטרופולין תל-אביב כבר משתרע מחדרה ואזור זיכרון עד אשדוד ויבנה; זה נקרא מטרופולין תל-אביב, כולל מודיעין וגם מזרחה, ראש-העין.

ישראל כץ: אלה שלושה מעגלים.

ישראל כץ: זאת אומרת, הרפורמה המטרופולינית – ומטרופולין ירושלים גם היא מאוד רחבה, וגם חיפה, וגם באר-שבע, ובעצם כללנו את אשקלון גם בבאר-שבע וגם בתל-אביב, ואת האזור ההוא של צפון-השרון גם כן בשני המקומות, ובעצם מה שיצא – שהרפורמה המטרופולינית בעצם פתרה גם את רוב הבעיה הבין-עירונית, כי אפשר לנסוע היום מראשון או מיבנה או מאשדוד עד נתניה באותו מינוי רחב, אז זה מאוד בין-עירוני, וגם לתל-אביב.

ישראל כץ: נגיד, מבאר-שבע לתל-אביב זה השלב הבא.

ישראל כץ: אבל אני העדפתי בשלב הזה ליצור שמקריית-גת יוכלו לנסוע גם לבאר-שבע וגם לתל-אביב, במקום לשום מקום שהיה קודם, ועוד דוגמאות כאלה – גם אשקלון ומקומות כאלה – שאנחנו פתרנו.

ישראל כץ: אני חושב שיש כאן התקדמות עצומה.

ישראל כץ: הושקעו כאן סכומים גדולים, והשילוב בין כלי התחבורה מאפשר לאנשים לוותר על הרכב הפרטי בשעות העומס ובשעות העבודה ולעבור לתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: אנחנו באמצע העבודה, כמו שאמרתי.

ישראל כץ: צריך להשלים את זה בשילוב של עוד כלי תחבורה ורכבות קלות ושאר הדברים.

ישראל כץ: לגבי החלק הראשון – אני מדגיש עוד פעם – זה תוקן מייד.

ישראל כץ: השארנו את המינוי של רמלה–לוד בלי לייקר אותו, ונתנו מינוי "חודשי-חופשי" שהוזל ב-100 שקלים ועכשיו כולל גם נסיעה ברכבת.

ישראל כץ: זאת אומרת, הוזלנו את השימוש באוטובוס רמלה–תל-אביב ב-100 שקלים לחודש – –

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: – – והוספנו גם את האפשרות לנסוע ברכבת באותו המחיר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי – שאילתה 368:

מאיר כהן: זמני המתנה ממושכים למבחני נהיגה מעשיים.

מאיר כהן: השר התייחס – – –

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: גם התייחס וגם אני מכיר, לכן אני אצמצם את השאלה.

מיקי לוי: אפילו לא אחזור על השאלה עצמה, אבל אני מציע כאן לשר – יכול להיות שזה נבדק, אני לא יודע – מתי צריך להסתיים תהליך ההפרטה של כל נושא הטסטים?

מיקי לוי: אם יש לאדוני צפי כלשהו לתאריך?

מיקי לוי: וכדי לצמצם – שמעתי בדבריך שכשבית-הדין נתן להם את הפריבילגיה הזאת, חלקם נסעו לחוץ-לארץ, מה שאותי מקומם, כי הם פוגעים – אנחנו יכולים לחכות, אבל החבר'ה שאמורים להתגייס לצבא, החול בשעון החול שלהם אוזל, ואליהם נפשי יוצאת.

מיקי לוי: אבל אם כך, מדוע לא מגייסים עד סיום ההפרטה בוחנים נוספים מקרב הפורשים לגמלאות?

מיקי לוי: אלה חבר'ה שיכולים לתרום הרבה, אלא אם כן הפורשים משתפים פעולה עם הנוכחיים.

מיקי לוי: אני לא יודע להשיב על זה.

מיקי לוי: ומדוע לא מאפשרים לבוחנים לעבוד שעות נוספות, גם בימי שישי, כדי לנסות לצמצם את הפער, ולעשות סדר עדיפויות לחבר'ה שמתגייסים?

מאיר כהן: תודה רבה.

ישראל כץ: קודם כול, מאחר שעניתי, אז אני גם אשלים: קודם כול, לא רק מאפשרים – גם דורשים מהם לעבוד שעות נוספות ולעבוד בימי שישי.

ישראל כץ: הם עצמם לא רוצים לעבוד בימי שישי.

ישראל כץ: זה הוויכוח, זה חלק מהוויכוח.

ישראל כץ: דבר שני, בתי-הדין לעבודה, בצו שהם נתנו, הם עיכבו את המכרזים הקיימים, אבל תאריך היעד מבחינתי היה ונשאר 1 בינואר 2017 להפעלה מלאה של הרפורמה.

ישראל כץ: בינתיים יש תהליך של גיוס במשרות זמניות של 40 בוחנים בערך – שגם לא היה אפשר לעשות בזמן השביתה, אגב; השביתה מקפיאה הכול.

ישראל כץ: יש גם תהליך של גיוס בוחנים זמניים.

ישראל כץ: ואני אומר, עם כל זה, לצערי, השירות הקיים לא יכול לתת את התשובות, לא ברמת הניהול והפיקוח של הממשלה ולא ברמת הביצוע של בוחנים בשטח.

ישראל כץ: המסקנה של אותה הפרטה, שהיא מגובה בפיקוח ממשלתי, היא המסקנה הנכונה, והאירועים האחרונים רק חיזקו בי את הרושם כמה צריך לעשות אותה.

ישראל כץ: אני מקווה שהיא אכן תצא לדרך כמה שיותר מוקדם.

ישראל כץ: אנחנו מקיימים הידברות, הידברות בתום לב, עם כל הגורמים.

ישראל כץ: בסופו של דבר, ההידברות צריכה להיות של ההסתדרות ושל העובדים – איך דואגים לעובדים עצמם לפרנסה מקבילה.

ישראל כץ: וזו לא פריבילגיה, אגב, שניתנה בכל המקומות.

ישראל כץ: ברשות השידור, ברשות הדואר, זרקו אלפי אנשים הביתה, ובעוד מקומות.

ישראל כץ: אנחנו כאן התחייבנו ש-100 איש ומשהו, מי שרוצה לעבוד, או בשירות המדינה בצורה עוד יותר טובה, או בחברות בהתחייבות, יעבוד.

ישראל כץ: אבל הרצון הזה לשמר מונופול שמאפשר את התופעות שתיארתי כאן וכל הדברים, הוא דבר שצריך לשרש אותו.

ישראל כץ: זה העימות שיש כאן, ואני מקווה שאנחנו נצלח אותו ויהיה כאן שירות טוב, למען כל אותם צעירים שממתינים היום יותר מדי זמן.

מאיר כהן: אמן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי.

מאיר כהן: חברת הכנסת שרן השכל.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

מאיר כהן: אני רק רוצה להבין – היום כל ה-120 חזרו לעבודה או עדיין מחכים?

מאיר כהן: – – –

ישראל כץ: כולם חזרו לעבודה.

ישראל כץ: חלק טסו מייד לחו"ל, חלק כמובן בחופשה – – –

מאיר כהן: אבל היום הם עובדים?

ישראל כץ: לא עובדים אותם 120 ומשהו.

ישראל כץ: אני לא חושב שהיה יום אחד שכולם עבדו, אף שעכשיו היה להם עניין להוכיח שהם כן יכולים וכו', ואני אומר את זה.

ישראל כץ: לפני שבכלל אני מותח ביקורת על כל אחד מהם, אף שנודע לי שגם כאן יש בעיות – השיטה עצמה היא לא שיטה שמאפשרת הפעלת מערכת יעילה וטובה.

עליזה לביא: כן, אני אומרת לך את זה כאימא לילדה בשביעית, שסיימה שביעית.

עליזה לביא: החברות שלה והיא נתקלות בבעיות.

עליזה לביא: לא רק זה, לפי מה שאנחנו יודעים, רבים מכשילים בכוונה.

עליזה לביא: אם תשווה, אדוני השר, את החודש הזה – – –

ישראל כץ: אגב, זו הערה נכונה.

ישראל כץ: בדקנו שלא יכול להיות שבצפון עוברים 14% ובמקום אחר 50%.

ישראל כץ: נוצרו כאן פערים עצומים – – –

עליזה לביא: אלה הילדים שלנו.

עליזה לביא: אלה הכספים של ילדים שעובדים כל השנה כדי לעבור את המבחנים, אז זה נעשה על הגב שלהם.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת לביא – – –

ישראל כץ: נכון.

ישראל כץ: ולכן, חברת הכנסת לביא, כמנהגי, כשאני מאתר בעיה, אני מביא לה גם פתרון.

ישראל כץ: כשאיתרתי בעיה בנמלים הבאתי פתרון של תחרות, ובתעופה הבאתי פתרון של שמים פתוחים, וברכבת – פתרון של שינויי התנהלות ותחרות בתחזוקה, וברכב – רפורמה שגם שר האוצר לשעבר תמך בה; אגב, תמך בכל הדברים האלה – –

עליזה לביא: נכון.

ישראל כץ: – – באותה השקפת עולם.

ישראל כץ: השלמנו עכשיו את החקיקה של תחרות בענף הרכב, ייבוא, מוסכים, חלקי חילוף, כל הדברים האחרים.

ישראל כץ: וגם כאן, יש תשובה אחת פשוטה וברורה שצריך ליישם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – שתי שאילתות, ובזה אנחנו מסיימים.

מאיר כהן: את יכולה להקריא את שתיהן והשר יענה.

עליזה לביא: אז אני לא אשאל שאלות נוספות.

עליזה לביא: אשאל את שתיהן ואדוני יסכם.

מאיר כהן: בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, אני אצרף את שתי השאלות.

עליזה לביא: נהגים שהורשעו בעבירות תנועה משמשים כנהגי תחבורה ציבורית ומסיעים מאות אנשים ביום – מציאות המעמידה בסיכון את נוסעי התחבורה הציבורית.

עליזה לביא: חברות התחבורה הציבורית אינן מקבלות את גיליון העבירות של הנהגים.

עליזה לביא: אדוני – האם יש אפשרות לקציני בטיחות לקבל מידע לגבי עבירות חמורות או ריבוי עבירות של נהגי תחבורה ציבורית?

עליזה לביא: והשאלה האחרונה, שגם מסכמת פה את שאלות היום, היא השאלה על עודפי גבייה ברשות שדות התעופה.

עליזה לביא: ב"דה-מרקר" נחשף כי מדי שנה נצברים בקופת רשות שדות התעופה עודפים בסך חצי מיליארד ש"ח מעודפי גביית אגרות.

עליזה לביא: עודפים אלו משמשים להעלאת שכר העובדים ברשות שדות התעופה.

עליזה לביא: אני מבקשת לשאול אותך, אדוני: 1.

עליזה לביא: האם נכון הדבר?

עליזה לביא: 2.

עליזה לביא: ואם כן – מי מפקח על גביית האגרות?

עליזה לביא: 3.

עליזה לביא: נוכח הסכומים העודפים, מה אדוני יעשה להפחתת האגרות?

עליזה לביא: תודה רבה.

ישראל כץ: אז חיברנו כאן שתי שאילתות – – –

מאיר כהן: כן, כן.

מאיר כהן: השאילתה הראשונה מתייחסת לנהגי התחבורה הציבורית.

ישראל כץ: נהגי התחבורה הציבורית – השאילתה הועברה להתייחסות גורמי המקצוע באגף רשות הרישוי ובלשכה המשפטית, ולהלן מובאת תמצית התשובה שנתקבלה: במענה על השאלה בדבר נגישות המידע של עבירות חמורות של נהגים לקציני הבטיחות, נעדכן כי ביום 28 ביוני 2016 הועבר לשולחן ועדת הכלכלה תיקון לתקנות התעבורה, לאחר עבודת מטה מורכבת של נציגי המשרד עם נציגי משרד המשפטים, שגיבשה שני תיקונים לתקנות התעבורה – תיקון לתקנות התעבורה באופן שתיווסף תקנה אשר תקבע את התנאים שבקיומם קצין בטיחות במפעל יהיה רשאי לבדוק רישיונות ולקבל מידע תעבורתי בהקפדה על אבטחת מידע נאותה וצמצום ככל האפשר של הסיכון לשימוש לא מורשה במידע.

ישראל כץ: תיקונים אלה, כאמור, הוגשו על-ידי שר התחבורה והבטיחות בדרכים לאישור ועדת הכלכלה של הכנסת ביום 28 ביוני 2016, ונדמה לי שגם הצעת החוק של חבר הכנסת איתן כבל זכתה לגיבוי, והיא תלווה, והתהליכים עצמם יאוחדו גם כן.

עליזה לביא: תודה.

ישראל כץ: לגבי רשות שדות התעופה, ודרך הצגת הדברים בתקשורת – וכתוצאה מזה השאילתה, בהסתמך על דרך הצגת הדברים – אין עודפי גבייה ברשות שדות התעופה.

ישראל כץ: ככלל, רש"ת מממנת בעצמה את פעילותה, ואינה ממומנת על-ידי תקציב המדינה.

ישראל כץ: הפעילות התעופתית בנתב"ג, ובכלל זה בשדות התעופה הפנים-ארציים, היא גירעונית – התעופתית.

ישראל כץ: לרשות יש הכנסות מפעילות מסחרית, המממנות את הגירעון וגם את תוכניות הפיתוח המאושרות על-ידי ממשלת ישראל – "דיוטי פרי" וכו', ועוד מיזמים.

ישראל כץ: תוכניות הפיתוח של רש"ת לשנים הקרובות מסתכמות ב-3.3 מיליארד ש"ח.

ישראל כץ: תוכניות הפיתוח עוסקות בעיקר בפרויקטים להגדלת הקיבולת, הבטיחות והביטחון בשדות התעופה והמתקנים שבאחריות רש"ת.

ישראל כץ: פרויקטים דוגמת הקמת שדה תעופה בין-לאומי חדש בתמנע, שדה-התעופה "רמון" על שם אילן ואסף רמון, בעלות 1.65 מיליארד ש"ח, הרחבת קיבולת נתב"ג בעלות 660 מיליון ש"ח, הכנסת מערכת בידוק ביטחוני שוויוני בעלות 500 מיליון ש"ח, ועוד פרויקטים.

ישראל כץ: בשנת 2015 הושלם פרויקט שדרוג מערך המסלולים בנתב"ג בהיקף של כמיליארד ש"ח, והוקם מגדל פיקוח חדש בנתב"ג בעלות 100 מיליון ש"ח.

ישראל כץ: תעריפי האגרות הם בהתאם לתקנות האגרות ועל-פי חוק שגם מאושר כאן, בכנסת.

ישראל כץ: ואני חוזר על הפתיח שלי – אין עודפי גבייה.

ישראל כץ: יש פעילות של רשות שדות התעופה, ואני שמח שהיא מנוהלת על פסים מוסדרים.

ישראל כץ: היו שנים לא מעטות של גירעונות ברשות שדות התעופה – – –

מיקי לוי: – – –

ישראל כץ: – – – גירעונות כוללים, שהמדינה הייתה צריכה לממן, שפגעו גם בשירות.

מיקי לוי: הרבה שנים.

ישראל כץ: הפעילות מתנהלת בצורה נכונה ומבוקרת.

ישראל כץ: תיארתי כאן השקעות של מיליארדים, וההשקעות האלה הן לא מתקציב המדינה.

ישראל כץ: כשבונים היום שדה תעופה חדש ליד אילת בכמעט 1.7 מיליארד שקלים, אז 400 מיליון פלוס זה משווי הקרקע שמתפנה באילת ומאפשר לעיר להתפתח, וכל השאר מתקציב רשות שדות התעופה.

ישראל כץ: ולא רק זה; מאחר שזה גוף ממלכתי, ויש עלינו אחריות ממלכתית, פניתי אליהם – והם קיבלו את פנייתי – לבטל – הרי בטיסות פנים לא משלמים אגרות, כל הטסים לאילת – הטיסות פטורות מאגרות, ולכן זה גירעוני מראש, אבל בטיסות לחו"ל משלמים אגרות, על הנחיתה והטיסה.

ישראל כץ: פניתי אליהם כדי להמריץ הגעת תיירים – תיירים בעיקר – לשדה התעופה החדש ליד אילת, "רמון", לתת פטור מאגרה בשנתיים הראשונות, וזה מה שהם הולכים לעשות.

ישראל כץ: זאת אומרת, הם לא יגבו אגרה גם על טיסות מחו"ל ולחו"ל.

ישראל כץ: ויותר מזה, ה"דיוטי פרי" שיהיה בשדה החדש – זה מונח חביב על הישראלים, "דיוטי פרי", אני אפילו לא מעברת את השם, זה מותג חזק – יהיה "דיוטי פרי" יפה בשדה התעופה החדש, וגם הנוסעים בטיסות הפנים יוכלו לרכוש ב"דיוטי פרי" הזה.

ישראל כץ: ואיך זה הולך להתרחש?

ישראל כץ: מאותו חלק של ההכנסות של רשות שדות התעופה מההשכרה וכו', היא תסבסד את החלק של הישראלים, כך שהם יוכלו לקנות.

ישראל כץ: הרי מי שטס לחו"ל מקבל גם פטור ממס מרשות המסים, מי שטס ובא.

ישראל כץ: והישראלים יוכלו לקנות באותו "דיוטי פרי" באותו המחיר כתוצאה מזה שרשות שדות התעופה בעצם תסבסד את החלק הזה, על חשבון הרווח שלה, ועוד דברים שאנחנו – למשל, מיזם עסקי בתחום התעופה, שבשלבים מתקדמים רוצה לפתוח בשדה התעופה החדש במתחם עסק תעופתי מאוד היי-טקי, היי-טקיסטי, שיעסיק 1,500 עובדים בצמוד לאילת, יותר – אני לא יודע – מכל עסק אחר שם, הרבה מהם עובדי היי-טק; מתן שירותים ליישובי הסביבה.

ישראל כץ: ולכן, אין כסף שלא מתממש.

ישראל כץ: שכר העובדים נקבע על-ידי הממונה על השכר, הרי שרים לא מטפלים בשכר עובדים.

ישראל כץ: מי שמטפל זה משרד האוצר, אלו הכללים שיש, גם של עובדי הנמלים וכל האחרים, אבל אני יכול לומר לך את זה כך – גם כשהרשות הפסידה, העובדים קיבלו בדיוק את אותם תנאים ואותו שכר.

ישראל כץ: הרי ממתי יש בכלל התאמה בין תמורה לבין שכר?

ישראל כץ: מה, בנמלים, כשהם היו גירעוניים ושבתו, לא קיבלו את השכר לפי יכולת הלחץ שלהם?

ישראל כץ: היום, אני יכול לומר על עובדי רשות שדות התעופה – אני לא מנהל את המשא-ומתן על שכרם – מהרגע הראשון שפניתי ואמרתי: צריך להוביל שמים פתוחים, אז בחלק שקשור אליהם לפתוח בטרמינל 1, הקטן – –

מאיר כהן: כן.

ישראל כץ: – – משעות הבוקר שירות, כדי שגם החברות הישראליות יוכלו לקבל שירותי טיסות low cost, וגם החברות הזרות, במחיר אגרה מופחת, הם נענו מייד, ואמרו: נעשה ונשמע.

ישראל כץ: וזה דורש התארגנות, תוספת עבודה, וכל דבר שרציתי, הם נתנו את ידם, ולכן הם בצד שלי, לא בגלל פוליטיקה ולא בגלל שום דבר אחר.

ישראל כץ: את דרישות השכר שלהם הם מעלים, ומי שנושא-ונותן אתם – נושא-ונותן.

ישראל כץ: אבל הם לא מנעו, וקידמו, ומאפשרים לרשות להתנהל בצורה טובה שמקדמת את המטרות שאני צריך לקדם יחד אתכם, ולתת שירות.

ישראל כץ: נמל התעופה בן-גוריון הוכרז כנמל התעופה המאובטח והבטוח ביותר בעולם, ואחד משדות התעופה הכי משוכללים ואיכותיים – –

מאיר כהן: ושכך יהיה כל הזמן, בעזרת השם.

ישראל כץ: – – ודאי באזור, ובכלל.

ישראל כץ: ולכן, זה מקדם ותומך ברפורמות, והפרסום הזה, כאילו אלה עודפי גבייה – בא משרד האוצר לפני שנתיים, במצוקה תקציבית, ואמר: אני רוצה לקחת כסף מרשות שדות התעופה.

ישראל כץ: ומאחר שהעבודה היא יעילה, והיה אפשר, נקבע שאפשר לקחת חצי מיליארד שקלים מגוף שלא מקבל מתקציב המדינה, למטרות ממלכתיות אחרות, ואני הסכמתי, וגם ועד העובדים הסכים, אגב, וגם הנהלת הרשות הסכימה, וזה הדבר שנקבע.

ישראל כץ: אגב, מה שכן נקבע, שמהסכום הזה יושקע הסכום הנדרש לקידום הקמת שדה תעופה משלים.

ישראל כץ: רצינו שהוא יהיה בדרום, הצבא מוכן שזה יהיה בצפון, כך שגם לכספים האלה תהיה תכלית ראויה בתקציב המדינה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מיקי לוי: – – – אני מנהל אתם כל היום חתול ועכבר על הקפה והעוגה והמים.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

ישראל כץ: אז אם, למען גילוי נאות, אתה מנהל את החתול והעכבר – ואני לא יודע מי החתול ומי העכבר – עם חברך משכבר הימים יעקב גנות, אני בטוח שאתם מסתדרים מספיק טוב, אתם לא צריכים אותי – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני חייב לציין, שעה וחצי כמעט עמדת כאן והשבת.

מאיר כהן: תודה רבה.

עליזה לביא: אדוני, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לכולם.

ישראל כץ: אני חושב, אדוני היושב-ראש, כאנשי מסורת ישראל, אחרי כזאת מגילה אפשר להגיד "חזק, חזק ונתחזק", כמו בסיום קריאת ספר תורה.

עליזה לביא: גם חודש טוב אפשר להגיד.

עליזה לביא: כל הכבוד.

מאיר כהן: חברי הכנסת, תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ה' בתמוז התשע"ו, 11 ביולי 2016, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.