ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 141, 2016-07-04 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח בסיוון תשע"ו, 4 ביולי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הדרכונים (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016; הצעת חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 31), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 46) (חקיקת משנה הקובעת ענישה פלילית).

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3112/20 וכלה בהצעת חוק פ/3133/20 – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (חישוב שווי שימוש ברכב לשומרי שבת וחג), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב אשר, משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק המשטרה (תיקון – התיישנות עבירות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, זוהיר בהלול, קארין אלהרר, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, זהבה גלאון, אילן גילאון, אוסאמה סעדי, טלב אבו עראר, יעל גרמן, עמר בר-לב ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מטרות החינוך הערבי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, מסעוד גנאים, איימן עודה, טלב אבו עראר, עבדאללה אבו מערוף ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – הקצאה שוויונית בתקציב לחברה הערבית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, מסעוד גנאים, איימן עודה, טלב אבו עראר, עבדאללה אבו מערוף ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – הוספת נטייה מינית וזהות מגדרית כאיסור הפליה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תנאי זכאות לדמי לידה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, איתן כבל, קארין אלהרר, עמר בר-לב, יוסי יונה, מיכל רוזין, עאידה תומא סלימאן ודב חנין; הצעת חוק שירותי רווחה (מענק הסתגלות לנשים ששהו במקלט לנשים מוכות) (תיקון – זכויות נשים ששהו במקלט לנשים מוכות), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, מירב בן ארי ושלי יחימוביץ וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק להסדרת התיירות הרפואית בישראל, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – אישור נוהל הגשת בקשות תמיכה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני, בצלאל סמוטריץ, יעקב מרגי, יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, יעקב אשר,

ירדנה מלר-הורוביץ: ישראל אייכלר, שולי מועלם-רפאלי, יהודה גליק, אכרם חסון, אלעזר שטרן, קארין אלהרר, איתן ברושי, מיכל בירן, מיקי רוזנטל, נחמן שי, נורית קורן, מרדכי יוגב, מנחם אליעזר מוזס, ניסן סלומינסקי, אמיר אוחנה, איציק שמולי, זהבה גלאון, אילן גילאון, יחיאל חיליק בר, עמר בר-לב, מנואל טרכטנברג, איתן כבל, אראל מרגלית, זוהיר בהלול, מיכל רוזין, תמר זנדברג, עליזה לביא, אורי מקלב, רוברט אילטוב, אברהם נגוסה, נאוה בוקר, יוליה מלינובסקי, יוסי יונה, רויטל סויד, עודד פורר, דב חנין, אורן אסף חזן, דוד ביטן, מאיר כהן, איילת נחמיאס ורבין, איל בן ראובן, יגאל גואטה, חמד עמאר ויצחק וקנין; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – סכום ההשתתפות הרגיל בהוצאות התקציב של מועצה), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני, אורי מקלב ויעקב אשר; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – הפיכת המסלול המקוצר למסלול קבוע), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תוצרת חקלאית שיוצרה במדינת ישראל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת חיים ילין, יצחק וקנין, רוברט אילטוב, יואב בן צור, אלי אלאלוף, עודד פורר, אורי מקלב, אלעזר שטרן, איציק שמולי, קארין אלהרר, נחמן שי, איתן כבל, עליזה לביא, איילת נחמיאס ורבין, נאוה בוקר ואיתן ברושי; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון – פטור ממס על השכרה למגורים באמצעות מלכ"ר), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יגאל גואטה, דב חנין, בצלאל סמוטריץ, יעקב אשר, מירב בן ארי, תמר זנדברג, ישראל אייכלר, מרב מיכאלי ורוברט אילטוב; הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מגבלת רישיון נהיגה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורן אסף חזן, מיקי לוי, אלי כהן ומיכל בירן; הצעת חוק חובת החזקת תכשיר אפינפרין במקומות ציבוריים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יהודה גליק, יואב קיש, יואל חסון, אילן גילאון, יעקב מרגי, עודד פורר, מרדכי יוגב, שרן השכל, מכלוף מיקי זוהר, אלעזר שטרן, מנחם אליעזר מוזס,

ירדנה מלר-הורוביץ: שולי מועלם-רפאלי, אבי דיכטר, אברהם נגוסה, יעקב פרי, מאיר כהן, אורן אסף חזן, זאב בנימין בגין, ירון מזוז, רועי פולקמן, מירב בן ארי, יעל כהן-פארן, יעל גרמן, איל בן ראובן ומסעוד גנאים; הצעת חוק ההסדרה, התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, יואב קיש וניסן סלומינסקי; הצעת חוק העונשין (תיקון – הכנת פרסום בדבר שירותי זנות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עאידה תומא סלימאן, נחמן שי, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, יוסף ג'בארין, יעל גרמן, עמר בר-לב, דב חנין, עבד אל חכים חאג' יחיא, עליזה לביא, זהבה גלאון, איימן עודה וטלב אבו עראר; הצעת חוק המכר (דירות) (אחריות גורם מארגן והבטחת זכויות קונים בקבוצת רכישה) (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, אכרם חסון ויעקב מרגי; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (קידום התחרות באמצעות תחבורה שיתופית מקוונת), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, עבדאללה אבו מערוף, יעל כהן-פארן, רוברט אילטוב, אלי אלאלוף, יואב בן צור, מאיר כהן, בצלאל סמוטריץ, מכלוף מיקי זוהר, מירב בן ארי, אורי מקלב, יהודה גליק, יעקב אשר ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הרשויות המקומיות (שירותי חינוך בלתי פורמלי ופיקוח על מחיריהם), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, זוהיר בהלול, זהבה גלאון, יואב בן צור, יגאל גואטה, רועי פולקמן, מירב בן ארי, ניסן סלומינסקי, משה גפני, שולי מועלם-רפאלי, זאב בנימין בגין, נחמן שי, עבדאללה אבו מערוף וקארין אלהרר; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירת ראש הרשות וסגניו וכהונתם) (תיקון – הגבלת כהונה שלישית של ראש רשות מקומית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוליה מלינובסקי, רוברט אילטוב, חמד עמאר, מאיר כהן, מיקי רוזנטל, יעל גרמן, עודד פורר, דב חנין, דוד ביטן, זוהיר בהלול, אכרם חסון וקארין אלהרר; הצעת חוק הביקורת הפנימית (תיקון – יישום המלצות הוועדה הציבורית לבחינת חוק הביקורת הפנימית),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יואל חסון, זהבה גלאון, יוליה מלינובסקי, יעקב מרגי, דב חנין, איתן ברושי וסתיו שפיר.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים – בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב פרי, נחמן שי ומיכל רוזין בנושא: ירידה בצמיחת המשק הישראלי וחשש מכניסה למיתון; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיקי לוי, אורלי לוי אבקסיס, אראל מרגלית, אורן אסף חזן, עיסאווי פריג' וטלי פלוסקוב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מימוש התחייבות משרד האוצר ומשרד הרווחה להקצות 25 מיליון ש"ח לביטחון תזונתי עבור נזקקים; בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת אלי כהן, איתן כבל, דוד ביטן, אחמד טיבי וחמד עמאר בנושא: הפחתת שיעור הריבית על תשלומי חובה לתאגידי המים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, רק שימו לב, בעקבות הפנייה של חברי הכנסת המוסלמים, עקב החג שחל השבוע, האופוזיציה והקואליציה הגיעו להסכמות על כך שנושאים שנויים במחלוקת לא יעלו לסדר-היום היום, מחר ומחרתיים.

מיכל בירן: – – – יש רמדאן כל שנה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, לכן הם פונים כל שנה, וזאת בדיוק המסורת בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא זכור לי שבשנות קיומה של הכנסת הייתה עם זה אי-פעם בעיה, אבל הם צריכים לפנות, מכיוון שבין היתר אין תאריך שאנחנו יכולים לצפות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, שימו לב, כמו שאמרתי גם בנשיאות, זה לא אומר שיש תמיכה אוטומטית של כלל חברי הכנסת בכל נושא או בכל חוק שעולה לסדר-היום – זה סיפור אחר.

יולי יואל אדלשטיין: בהסכמה רק סדר-היום.

רוברט אילטוב: – – – רמדאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה?

רוברט אילטוב: – – – רמדאן?

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שיש חברי כנסת שאצלם רמדאן כל השנה, אבל זה לאו דווקא זה עניין של דת, גזע ומין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בהמשך להודעה הזאת, אנחנו ודאי לא נראה היום הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין יפתח את הנאומים בני דקה היום.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, שבוע קשה עבר עלינו.

חיים ילין: אני אומר את זה כי זה נראה אותם דברים שקרו לפני שנתיים – ב-27 ביוני 2014, יום שישי, בשעה 21:30, שלושה טילים מתפוצצים במועצה אזורית אשכול.

חיים ילין: יום שישי, שבוע שעבר, טיל על שדרות, כתר על חברון; כתר על חברון בגלל "שובו אחים" לפני שנתיים – הכול מאותת שמה שהתחיל באוקטובר שנה שעברה, נמשך.

חיים ילין: למה אני מציין את זה?

חיים ילין: כי אלה עובדות.

חיים ילין: אבל זה שהשרים בקבינט ממשיכים לירות לא בתוך הנגמ"ש – זה כבר לא בנגמ"ש, זה בתוך עם ישראל.

חיים ילין: חלק מהחוסן שלנו להתמודד עם הטרור זה להיות מאוחדים, להבין שאומנם יש חילוקי דעות פוליטיים, אבל אנחנו יחד.

חיים ילין: כשהקבינט מוציא את כל מה שהוא צריך החוצה, כשהם רבים ביניהם, זה מוריד מהחוסן שלנו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, הייתי אתמול בניחום אבלים, וכנראה אנחנו נמשיך לבקר את המשפחות ולתמוך בהן.

חיים ילין: אבל צר לי שהקבינט וממשלת ישראל לא לוקחים אחריות למצב ומאשימים את פייסבוק, ומאשימים את השמאל, ומאשימים את זה – הגיע הזמן שהמנהיגות במדינת ישראל תיקח אחריות למה שקורה ולביטחון של תושבי מדינת ישראל.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, גברתי השרה, מה שהיה ביום רביעי כאן, לדעתי באמת היה ללא תקדים.

באסל גטאס: לא רק שהמצב הגיע עד כדי תקיפה פיזית – אני הרגשתי מאוים, והרגשתי שאני עומד אפילו בגלל אותו איום ללכת מכות ממש עם אנשים כמו מוטי יוגב, ומיקי לוי, ואחרים; מה שהיה, פשוט מחזה מביש.

באסל גטאס: אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, באמת לקחת את סרט הווידיאו, בלי להיתפס לאף מילה שהייתה בכותרות ובעיתונים, ולראות מה קרה; מה אמרה חנין זועבי, מה התחילו אורן חזן ונאוה בוקר לעשות.

באסל גטאס: אני ניגשתי מהכיסא שלי כאן – הנה, נאוה נמצאת פה – עמדתי על-ידם, אמרתי להם: תנו לה לדבר, כי ראיתי מה הם עושים – הם עושים, ומה שעשו אחרים – רק לתפוס כותרות.

אורן אסף חזן: גם אני פה.

נאוה בוקר: ראית מה הוא – – –

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: זה ה"טיקט" שלהם – "טיקט" ההסתה, "טיקט" לעשות מזה – אני אומר לכם, מי שקיבל כותרות בשבוע האחרון – אני התראיינתי עם מיקי לוי לפחות פעמיים.

באסל גטאס: הוא קיבל ראיונות בעיתונות וברדיו יותר מאשר קיבל שנתיים אחורה.

באסל גטאס: אבל בסופו של דבר זה גורם נזק לא בגלל התוכן, אלא משום שההסתה הפכה להיות מנוף לקידום פוליטי, מביבי נתניהו ועד אורן חזן.

אורן אסף חזן: כל חיילי צה"ל – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קודם כול, שיהיה רמדאן כרים וחג שמח לכל המוסלמים.

אכרם חסון: אני רוצה לדבר אתך על תאגידי המים.

אכרם חסון: אני כבר העליתי את זה, ואתה יודע שאני מתנגד חריף, כל השנים הלכתי נגד תאגידי המים.

אכרם חסון: אני אשתף שבשנת 2008 הוקם תאגיד המים אל-עין, שנכנסו אליו כמה כפרים בהתחלה, כמו: אבו-סנאן, כפר-יאסיף, ג'דיידה-מכר וג'וליס, ואחרי שנה הצטרף הכפר ירכא, ואחרי זה גם הכפר מזרעה ויאנוח-ג'ת.

אכרם חסון: אחרי שמונה שנים, לפני יומיים קיימו ישיבה דחופה מאוד, כל ראשי הרשויות, והחליטו להתנתק ולעזוב את התאגיד בסוף השנה הנוכחית, כי דוח מבקר המדינה שיצא, דוח קשה מאוד: התפקוד לקוי, לא נתנו שירות הוגן וטוב לאזרחים.

אכרם חסון: הייתה פשלה גדולה מאוד בנושא הכניסה לתאגיד, וגם המסים ששילמו האזרחים הם מאוד גבוהים, אנחנו בדקנו; הם קונים את המים – התאגיד קונה את המים ב-2.60 שקלים, מכר קוב מים ביותר מ-7 שקלים, וגם כשיש חריגה – ב-14.10 שקלים.

אכרם חסון: גם המסים, ברגע שאתה בא ורוצה לבנות בית, משלמים 162 שקלים לכל מטר רק לנושא המים.

אכרם חסון: כך שהתאגידים לא הוכיחו את עצמם.

אכרם חסון: ואני אמרתי גם: לא מובא בחשבון המצב הסוציו-אקונומי של הכפרים שלנו, במיוחד כל כפרי המיעוטים, שהם מקסימום 3 מ-10, אבל הם משלמים כמו הרצליה, כמו ראשון-לציון, כמו חולון, כמו המקומות הכי מבוססים במדינת ישראל.

אכרם חסון: ולכן בקשתי, שהובאה לכנסת לפני שבועיים, לבטל את תאגידי המים, או לבדוק – לעשות את זה בצורה חופשית, שרשות שרוצה – בלי לחייב אותה.

אכרם חסון: מה עוד, אדוני היושב-ראש, אתה יושב-ראש הכנסת, וחברי הכנסת, כל יושב-ראש תאגיד כזה או מנכ"ל תאגיד מקבל 47,000 שקל ברוטו, כמובן עם ג'יפ, רכב שרד, מקבל את כל התנאים.

אכרם חסון: לעניות דעתי, התאגידים האלה הוקמו כדי לתת 200 או 300 תפקידים מבחינה פוליטית על חשבון האזרח.

אכרם חסון: לכן, יפה שעה אחת קודם – אנחנו צריכים להתאגד כולנו ולפתור את הבעיה הזאת.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת רוברט אילטוב.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש.

נחמן שי: כולנו עדיין תחת הרושם של מתקפת הטרור האחרונה ורצח האנשים היקרים.

נחמן שי: אני רוצה לומר משהו שאולי ירחיב טיפה את היריעה.

נחמן שי: עכשיו, ב-ynet, מספרים את סיפורו של ד"ר עלי אבו שרך, רופא, שנסע על הכביש, על אותו כביש 60, והיה בין הראשונים שהגיעו למכונית של משפחת מרק, ומילא את תפקידו, את חובתו, כרופא והושיט להם עזרה.

נחמן שי: אני אומר את זה כי כוחות הביטחון – ובצדק – עובדים עכשיו קשה, כמו שאנחנו יודעים, באותו אזור, ומחפשים את הרוצחים, אבל תמיד צריך לנסות להפריד בין אלה שנושאים באחריות – והם יימצאו, הלוא כולנו יודעים – לבין אוכלוסייה רחבה מאוד, שהיא גם חפה מפשע, וגם, אני מאמין, מעוניינת בחיים של שלום, ומעוניינת, אני מאוד מקווה – אני יודע שצה"ל עושה את זה.

נחמן שי: אני גם מקווה שהדרג המדיני ידע להבהיר את זה: אין לנו מלחמה עם העם הפלסטיני כרגע.

נחמן שי: אין לנו.

נחמן שי: לא שם, ואפילו לא בעזה.

נחמן שי: אנחנו צריכים לפעול נגד טרוריסטים באשר הם, להעניש אותם, להביא אותם למשפט, כל מה שצריך לעשות.

נחמן שי: אבל להפריד, כדי שלא נביא למצב שנגרור יותר ויותר אנשים לתוך מעגל האיבה.

נחמן שי: ואותו רופא, אנחנו צריכים לומר לו, ולחברים, ולאחרים: תודה, בכל זאת, על זה שהם ממשיכים לקיים אמות מידה אנושיות.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוברט אילטוב – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

רוברט אילטוב: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, בשבוע שעבר היינו עדים להתנהגות בזויה של חברת הכנסת זועבי פה, על דוכן הכנסת.

רוברט אילטוב: היא הסיתה ונתנה הנחיות לאותם טרוריסטים בשטח שייקחו את הנשק ויתחילו לרצוח יהודים.

רוברט אילטוב: אנחנו רואים את הקורלציה המדויקת והברורה בין ההסתה פה, מעל דוכן הכנסת, ואיך אנשים בסוף לוקחים נשק ומתחילים לרצוח אנשים ויוצרים גל טרור.

רוברט אילטוב: ההסתה של חנין זועבי בעצם נותנת השראה לאותם טרוריסטים, שבמערכות התקשורת והאינטרנט היום שומעים ורואים את ההתנהגות ולוקחים את הנשק ומתחילים לרצוח.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה להעביר מסר אחד ברור – – –

באסל גטאס: – – –

רוברט אילטוב: אתה, תסתום את הפה שלך.

רוברט אילטוב: עכשיו אני מדבר.

רוברט אילטוב: אני לא הפרעתי לך בכל דברי ההבל שדיברת.

באסל גטאס: – – –

רוברט אילטוב: לכן, תסתום את הפה שלך.

באסל גטאס: אתה תסתום את הפה.

רוברט אילטוב: תסתום את הפה שלך, עם כל הכבוד.

רוברט אילטוב: לכן, יש לנו מסר ברור מאוד: אנחנו נמשיך לבנות, אנחנו נמשיך להתיישב, אנחנו נמשיך להביא עוד מיליוני עולים למדינת ישראל, ונמשיך את הציונות במדינת ישראל ובארץ-ישראל.

רוברט אילטוב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילטוב.

מיכל בירן: ואת כל זה אפשר להגיד בלי לקרוא לחברי כנסת אחרים "תסתום".

מיכל בירן: אפשר לעשות את כל מה שאמרת בלי להגיד לחברי כנסת אחרים "תסתום".

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה – –

רוברט אילטוב: אני אגיד מה שאני רוצה.

מיכל בירן: בסדר, אז אני מעירה לך.

יולי יואל אדלשטיין: – – ואחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

קריאה: אפשר לעשות את כל זה בלי שהוא יפריע.

רוברט אילטוב: כל מה שהוא אמר כשהוא הפריע לי – לא דיברתְּ מילה אחת – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

מיכל בירן: אפשר לבקש.

רוברט אילטוב: – – –

מיכל בירן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני הייתי מציע לכולנו – הייתי מציע לכולנו – –

מיכל בירן: רוברט, אני מסכימה עם כל מה שאמרת, רק המילה "תסתום" לא מכובדת – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – לחזור לביטויים פרלמנטריים אחרי המחזה שראינו כאן ביום רביעי האחרון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חנין, ואחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, בסוף השבוע מצאנו אשם חדש בהידרדרות הנוראה של המצב הביטחוני.

דב חנין: מסתבר שמי שאחראי להתדרדרות במצב הביטחוני יושב בכלל בארצות-הברית, ואפילו לא עוקב אחרי החדשות כאן.

דב חנין: הכוונה היא למר צוקרברג, מייסד פייסבוק.

דב חנין: כך מסבירים לנו, פייסבוק הוא זה שאחראי, והאשם הזה ממלא את המקום שקודם מילא אבו מאזן, כי קודם הסבירו לנו שכל הבעיות נובעות מזה שאנשים פותחים טלוויזיה ורואים את אבו מאזן מציע, כביכול, לפלסטינים לצאת ולדקור.

דב חנין: וכמו ההאשמה הזאת, גם ההאשמה הזאת, אדוני היושב-ראש, מבטאת בעיקר ניתוק מהמציאות.

דב חנין: מי שלא מכיר את המציאות בשטחים, את עומק הייאוש הנורא – עומק הייאוש הנורא – שאנשים נמצאים בו, את העובדה שיש עם שלם שאיבד את התקווה שתהליכים מדיניים כאלה או אחרים יובילו לשינוי, ויביאו להסדר, ויובילו לשיפור במצב, ומי שלא מבין שייאוש כזה מוליד מתוכו תופעות נוראות, איומות, מעשים איומים כמו אלה שאנחנו ראינו, באמת מעיד רק על עצמו שהוא לא רואה מה שממש נמצא לנגד עיני כולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני רוצה לדבר אתכם על יואב אליאסי, המכונה "הצל".

אורן אסף חזן: בחצי השנה האחרונה אנחנו רואים איך בכל מקום פועלים כדי להחרים אותו רק כי הוא מעז להביע את דעתו.

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם אנחנו רואים איך כוחות – גם מתוך הכנסת הזאת – עושים הכול כדי למנוע ממנו להופיע בערים, ביישובים, מול חיילים, מול תלמידים.

אורן אסף חזן: חשבנו שראינו הכול; לעתים נדמה שאם מדובר באמן מהצד השמאלי של המפה, כל הכנסת הייתה עומדת על הרגליים האחוריות ומדברת נגד חרמות.

אורן אסף חזן: אנחנו, אדוני, מדברים רבות נגד חרמות.

אורן אסף חזן: אבל היום הגענו לשיא חדש.

אורן אסף חזן: היום אני מגלה שהיה ניסיון התנקשות של ממש ב"צל", יואב אליאסי.

אורן אסף חזן: הוא הגיש תלונה למשטרה.

אורן אסף חזן: לפני כמה ימים הונח בתוך רכבו, בתוך מכל הדלק, חומר מסוכן שהתערבב בדלק, שכל מהותו הייתה להמיס את המנוע.

אורן אסף חזן: המשטרה כרגע בודקת.

אורן אסף חזן: אבל, חברים, אנחנו לא רוצים להגיע למקום שבו אנחנו נמצא את עצמנו עם תשובות לעיתונים שהכתובת הייתה על הקיר, ידענו, זה ריחף מסביב, אבל לא עשינו כלום.

אורן אסף חזן: אני קורא לכל חברי בכנסת לעצור עם המלחמה הפרסונלית.

אורן אסף חזן: תמיד אמרתי – ובזה אני מסיים, אדוני היושב-ראש; תמיד אמרתי – צריך לעזוב את הרגשנות בצד, לשים את העניין האישי בצד, ולהתעסק בביצוע.

אורן אסף חזן: ואם לאדם יש אידיאולוגיה משל עצמו, אנחנו לא צריכים לדחוף אנשים שיפגעו בו – לא מילולית, לא בעבודתו, לא במקצועו, ובטח שלא בחייו.

אורן אסף חזן: בשורות טובות.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת נאוה בוקר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, לפני שלושה שבועות, אדוני היושב-ראש, העליתי כאן את נושא קייטנות כיתה ג' שהדרוזים לא מקבלים ושאר המיעוטים מקבלים, לפי החלטה 922 להעצמת יישובי המיעוטים.

חמד עמאר: אחרי זה יזמתי ישיבה עם מנכ"לית משרד החינוך, ויזמתי דיון בוועדת החינוך, וקידם אותו מהר יושב-ראש הוועדה יעקב מרגי, שאני רוצה להודות לו כאן.

חמד עמאר: הצלחנו להכניס גם את כיתות ג' של המגזר הדרוזי לקייטנות חינם, כמו שאר המיעוטים.

חמד עמאר: לכן בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות למנכ"לית משרד החינוך וליושב-ראש ועדת החינוך יעקב מרגי.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכם, נשאר לי עוד מאבק אחד, של מנגנוני ההקצאה, שהוציאו את המגזר הדרוזי ממנגנוני ההקצאה, הטבה שניתנת למיעוטים.

חמד עמאר: הטבה במשרד החינוך שניתנת למיעוטים, שמאפשרת להם לקבל 20% מכל התקציבים המקצועיים.

חמד עמאר: המגזר הדרוזי לא נמצא שם.

חמד עמאר: אני אעשה הכול כדי להכניס אותו לשם.

חמד עמאר: ואני אומר לכם – חשוב מאוד נאומים בני דקה.

חמד עמאר: נאמנו נאום בן דקה כאן, הצלחנו להכניס את כיתות ג' במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: ואני רוצה לאחל לכל התלמידים שייהנו בקייטנות, יעשו כיף, ותודה רבה לכל מי שעזר.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחריה – חבר הכנסת עודד פורר.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, התבטאויות השנאה וההסתה של זועבי נגד מדינת ישראל וחיילי צה"ל לא התחילו בשבוע שעבר.

נאוה בוקר: ההשוואה של חיילי צה"ל לרוצחים נעשתה על-ידיה כבר בעבר, וגם את ההתבטאויות הנוראות שלה נגד המשך קיומה של מדינת ישראל והשוואתה של ישראל לגרמניה הנאצית היא לא שומרת בבטן בסוד.

נאוה בוקר: והרי ברור לנו שיש קשר ישיר בין מעשי הטרור הנתעבים בסוף השבוע שעבר לבין הדברים שלה בכנסת כמה שעות קודם לכן, שבהם היא שוב כינתה את חיילי צה"ל "רוצחים".

נאוה בוקר: ככל הנראה היא סבורה שאם חוזרים על שקר הרבה פעמים זה יגרום לאנשים להאמין בשקר.

נאוה בוקר: זה כמשנתו של שר התעמולה הידוע לשמצה של גרמניה, יוזף גָבָּלס.

קריאה: גֶּבֶּלְס.

נאוה בוקר: אבל, חברים, לצערי הרב, זועבי היא לא הבעיה העיקרית, זועבי היא הסימפטום, כי הבעיה היא שבמסגרת חופש הביטוי והשמירה על הדמוקרטיה בית-המשפט העליון מאפשר למחבלת הזאת להמשיך לכהן כחברת כנסת במדינת ישראל, וזה פשוט לא מתקבל על הדעת; ההחלטה של בית-המשפט העליון להחזיר אותה לכנסת היא שגויה.

באסל גטאס: את לא יכולה לקרוא לחברת כנסת "מחבלת" – – –

נאוה בוקר: ואתה תיתן לי לסיים את דברי, אדון גטאס.

באסל גטאס: זה כבר אומר הכול.

באסל גטאס: זה כבר אומר הכול על הכנסת.

נאוה בוקר: שלא יתברר לנו בסוף, אדוני – – –

אורן אסף חזן: – – – מחבלת.

באסל גטאס: – – – שהיא מחבלת או אתה – – –

נאוה בוקר: שלא יסתבר לנו בסוף – –

אורן אסף חזן: – – –

נאוה בוקר: – – שמדובר במקרה עזמי בשארה 2, שבסופו של דבר גם נחשד בעבירות ביטחוניות קשות נגד מדינת ישראל.

באסל גטאס: – – –

נאוה בוקר: ומה אתם רוצים שיקרה כדי להבין?

נחמן שי: לא מוכרחים לשחזר את זה, כבר עבר שבוע.

נאוה בוקר: לא מספיק שנרצחים חפים מפשע כמו הלל וכמו מיכי, זכרם לברכה?

נאוה בוקר: באמת, וכל זה רק כדי לשמור על הזכות לבחור ולהיבחר.

נאוה בוקר: ומה לגבי הזכות לחיים של הקורבנות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נאוה בוקר: לא ייתכן שאדם כזה ימשיך לכהן כחבר בכנסת בישראל, וצריך לשים סוף לאבסורד הזה ולסלק אותה מהכנסת, ויפה שעה אחת קודם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עודד פורר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

עודד פורר: תודה, אדוני, אני רק חייב לומר לפני כן שממש שמחתי לשמוע את דבריו של חבר הכנסת גטאס, שהטיף להתססה בריאיון טלוויזיוני ואמר שהוא עולה להר-הבית, גם כשאסור, כדי להתסיס, והוא מטיף לנו פה איך להתנהג.

עודד פורר: אבל אני ביקשתי לדבר דווקא על נושא ההקלות שפורסמו לאותם 3,500 אסירים ביטחוניים, שניתנה להם שורת הטבות ובהן הגדלת התקציב שנותנים להם לקנטינה והאפשרות גם לצפות במשחקי היורו.

עודד פורר: אחרי חטיפתם ורציחתם של שלושת הנערים ב-2014 הקשיחה הממשלה את תנאיהם של האסירים, ולפי הפרסום כעת הקלו את התנאים וניתנת להם צפייה חופשית במשחקי היורו, הם יכולים לרכוש בקנטינה מוצרים נוספים בזכות אותם 200 שקלים שנתנו להם, ואפילו לשחק בפלייסטיישן.

עודד פורר: האסירים הביטחוניים רואים בהקלות האלה פשוט רפיסות וחולשה של שירות בתי-הסוהר כלפיהם, וזה דבר שרק יוביל לדרישות נוספות בעתיד.

עודד פורר: המצב הביטחוני והעובדה שהם מקבלים גם תמיכה כספית מהרשות הפלסטינית לפי תעריף של מי רצח, מי פצע, מי רק זרק אבן, רק מוסיפים לאותה הסתה שעליה אנחנו מדברים.

עודד פורר: ישיבתם בכלא הפכה לסוג של בילוי, ואני קורא לממשלה לפעול שאסירים ביטחוניים יקבלו באמת רק את מה שאנחנו מחויבים לתת לפי אמנות בין-לאומיות, ולא סנטימטר אחד יותר.

עודד פורר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרה, אתמול יצא לי לבקר בקריית-ארבע את המשפחה האבלה, משפחת אריאל, שאיבדה את בתה הלל, הלל יפה, בת ה-13.

קסניה סבטלובה: היא נרצחה בשנתה, במיטתה, על-ידי בן-עוולה שחדר אל תוך היישוב, חדר מעבר לגדר, ועשה את מה שעשה באין מפריע.

קסניה סבטלובה: נכון שהוא גם חוסל, הוא נרצח, אבל הוא לקח אתו את הדבר הכי הכי יקר – הוא נהרג על-ידי מי שהיה צריך להרוג אותו, לגמור אותו מייד – אבל הוא השיג את המטרה שלו: הוא לקח חיים בישראל.

קסניה סבטלובה: הוא לקח אתו ילדה יפהפייה, אני ראיתי את התמונות שלה.

קסניה סבטלובה: לא היו לי כוחות נפשיים להיכנס לחדרה ולראות את המיטה שהתייתמה.

קסניה סבטלובה: מובן שהאווירה מסביב לבית היא כזאת, כאילו קרעו משם איבר חי.

קסניה סבטלובה: דבר שהפריע לי מאוד כאשר יצאתי מהבית וחזרנו לקריית-ארבע – הבית נמצא קצת מחוץ לקריית-ארבע – הגדר.

קסניה סבטלובה: ראינו את גדר התיל, וזו הייתה גדר פרוצה, חברי.

קסניה סבטלובה: דבר יותר כואב ויותר מזעזע מזה אי-אפשר לראות.

קסניה סבטלובה: יום למחרת פיגוע אנחנו רואים שעשרות מטרים של גדר שנמצאים ליד הבית של אותה משפחה, משפחת אריאל, והלל יפה, זיכרונה לברכה, זו גדר פרוצה.

קסניה סבטלובה: השאלה שלי כמובן מופנית לשר הביטחון אביגדור ליברמן ולכל המערכות שאמורות לדאוג לכך שהגדר תהיה גדר אמיתית, שהגדר הזאת תושלם גם שם וגם בדרום הר-חברון.

קסניה סבטלובה: האם פייסבוק אשם בכך שהגדר הזאת פרוצה, חברי?

קסניה סבטלובה: האם ההסתה הפלסטינית אשמה בכך?

קסניה סבטלובה: נכון, ההסתה הפלסטינית הפרועה מאוד הביאה את אותו מרצח אל ביתה של הלל יפה, זיכרונה לברכה, אבל על הקלות, הקלות הבלתי-נסבלת, של החדירה אל תוך הבית, אל תוך היישוב, אנחנו לא יכולים לעבור לסדר-היום.

קסניה סבטלובה: ואני דורשת היום, אני דורשת טיפול יסודי, אני דורשת אבטחת יישובים, אני דורשת שכל הגדרות מסביב לאותם היישובים שנמצאים היום בקו החזית, הגדרות האלה יושלמו.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על ביטחון, לא על סלוגנים ריקים, לא על מילים ריקות, על "פייסבוק אשם" כזה או אחר.

קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על הגנה, אנחנו מדברים על הביטחון של תושבי מדינת ישראל, בין שהם נמצאים בתוך הקו הירוק או מחוץ לקו הירוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת מייקל אורן.

איילת נחמיאס ורבין: דיברה חברת הכנסת סבטלובה על הלל יפה אריאל, ובאמת החיוך המתוק שלה, אני חושבת, מהדהד לכולנו בראש ובנשמה.

איילת נחמיאס ורבין: אני נסעתי אחרי קריית-ארבע לעתניאל, ופגשתי שם משפחה באמת יוצאת דופן.

איילת נחמיאס ורבין: משפחת מרק היא משפחה יוצאת דופן.

איילת נחמיאס ורבין: מעבר למערכות יחסים שהם ידעו לנהל עם הפלסטינים באזור, באמת נראה שהאב, מיכי מרק, הותיר שם כושר חיות בלתי רגיל, בוודאי בנסיבות.

איילת נחמיאס ורבין: פגשתי את פדיה, שהיה באוטו וכבר השתחרר מבית-החולים, פגשתי שם את אורית, שלומי, נתנאל – כולם ילדים מופלאים, אבל אני מוכרחה לומר ששירה מרק חריף, כפי שהיא קרויה, הדהימה אותי במידת היכולת שלה לדבר על אהבה.

איילת נחמיאס ורבין: סיכמנו ברוח יום האחדות שהיה פה בשבוע שעבר שאחדות אינה אחידות, ומאוד מאוד קשה לצאת מהמקום הזה בלי להרגיש שאנחנו עוד יכולים לעשות הרבה כדי שהשיח בינינו, השיח הפנימי, יהיה אחר, עם כל ההבדלים, עם כל השוני, עם כל הקושי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מחבקת אותם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מייקל אורן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מיכאל אורן: תודה, אדוני, רק להצטרף לדבריהן של חברותי מסיעת המחנה הציוני שביקרו בעתניאל ובקריית-ארבע.

מיכאל אורן: המשפחות השכולות ממש מעריכות את זה שמגיעים חברי כנסת מכל הסיעות, גם מהאופוזיציה, לא רק מהקואליציה.

מיכאל אורן: מאוד מעריכים את זה.

מיכאל אורן: אני רוצה לדבר על משהו אחר, אומנם.

מיכאל אורן: ראש הממשלה מבקר היום באפריקה.

מיכאל אורן: זו הפעם הראשונה זה 50 שנה שראש ממשלת ישראל מבקר באפריקה.

מיכאל אורן: מצטרפים אליו כ-80 אנשי עסקים.

מיכאל אורן: בסך הכול הסחר שלנו עם אפריקה מסתכם בכמיליארד דולר בשנה, פחות מ-2% מהיצוא הכללי שלנו, ויש באפריקה הזדמנויות עצומות.

מיכאל אורן: עצומות.

מיכאל אורן: מדובר על 54 מדינות, יותר מרבע מכל המדינות בעולם, לכל אחת יש בדיוק אותו קול שיש לסין בעצרת הכללית של האו"ם.

מיכאל אורן: היות שבתוקף תפקידי כיושב-ראש ועדת משנה ליחסי חוץ אני מפקח על התקציב השנתי של משרד החוץ – רק 4% מהתקציב שלנו, המדיני, מוקדש לנושא האפריקני.

מיכאל אורן: הגיע הזמן לשנות את סדר העדיפויות.

מיכאל אורן: הם ממש השכנים שלנו.

מיכאל אורן: הזדמנויות כלכליות, מדיניות.

מיכאל אורן: זה יכול להיות מה שנקרא בעברית עתיקה game changer.

מיכאל אורן: ממש game changer.

מיכאל אורן: ואני רוצה לחזק את ראש הממשלה והמשלחת העסקית והדיפלומטית שמצטרפת, שינצלו וימצו את כל ההזדמנויות האלה.

מיכאל אורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מייקל אורן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, הסתיים עכשיו טקס – או מתקיים עדיין – באנטבה.

אלעזר שטרן: יש לנו חבר שלא היה שם, סורין הרשקו, שהוא גיבור אמיתי, פצוע – לא מזיז שום דבר חוץ מהראש שלו – ממבצע אנטבה.

אלעזר שטרן: הוחלט שהוא לא ייסע.

אלעזר שטרן: אני מקווה שמדינת ישראל תמשיך לדעת איך לטפל בו גם כאן.

אלעזר שטרן: מרצונו הוא לא נסע, ואני כמובן מברך אותו על זה שהוא משמש עוגן חינוכי ומקור השראה להרבה מאוד צעירים בישראל בצניעות שלו, ובאופטימיות.

אלעזר שטרן: הדבר השני – אנחנו אופוזיציה.

אלעזר שטרן: ראש הממשלה טס לאפריקה; מאוד לא נהניתי מהעיסוק העצוב בעיני בכמה עלתה הנסיעה הזאת.

אלעזר שטרן: זה לא מכבד אותנו.

אלעזר שטרן: ראשי ממשלה בישראל נסעו גם לאפריקה, ראשי מדינה בישראל נסעו לאפריקה להרבה יותר ימים והרבה יותר שבועות בעבר.

אלעזר שטרן: אני כאן, בתור חבר אופוזיציה, רוצה לאחל לראש הממשלה ולמשלחת שלו הצלחה בביקור – ושהרעשים האלה יהיו רעשים שוליים.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני רוצה, ברשותך, לדבר על תופעה שהולכת ומחריפה ואנחנו ביקשנו שהיא תידון בוועדה הרלוונטית: יידוי אבנים; תופעה קשה מאוד שכבר גרמה לעשרות פצועים.

מאיר כהן: יידוי אבנים, ואני לא מדבר על יהודה ושומרון ואני לא מדבר על אזורים בחוץ-לארץ, אני מדבר על כבישי הנגב.

מאיר כהן: אני מדבר על כביש 25 ואני מדבר על כביש 31 ואני מדבר על הכבישים מקריית-גת דרומה.

מאיר כהן: כל ערב – – –

עודד פורר: גם כביש 431 – – –

מאיר כהן: חברים, שיהיה ברור: החיים המשותפים עם אוכלוסיית הבדואים הם מציאות שאנחנו לא יכולים להתכחש לה.

מאיר כהן: הם יהיו שם ואנחנו נהיה שם, ואף אחד לא רוצה ולא מתכוון להוציא אותם מאדמתם.

מאיר כהן: ההפך הגמור – מדינת ישראל רוצה לעשות הסדרה.

מאיר כהן: אבל דווקא על הרקע הזה של הניסיונות באמת לעשות הסדרה, לא ברורה לי מדיניות המשטרה ולמה היום ביישובים בנגב, אדוני היושב-ראש, בימי חמישי ושישי חבר'ה צעירים שנוסעים מבאר-שבע נוסעים בשיירות.

מאיר כהן: לא להאמין, אנחנו לא מדברים על טרום הקמת המדינה, אנחנו מדברים על היום, המאה ה-21, שחבר'ה שרוצים לנסוע מדימונה ומערד ומירוחם וממצפה-רמון, לבלות בבאר-שבע, המטרופולין, לא נוסעים ברכב בודד אלא מחכים, אוגמים איזה שיירת רכבים ונוסעים.

מאיר כהן: הייתכן הדבר?

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1050; "דברי הכנסת", חוב' ל', עמ' 14210; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 180), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אלי אלאלוף: צהריים טובים, שלום, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, התנצלות אישית למי שראה שאני הולך עם נעליים מוזרות; זה נובע מהתערבות כירורגית קטנה, ולכן אני מתנצל על ההופעה.

אלי אלאלוף: אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 180), התשע"ו, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אלי אלאלוף: הצעת החוק המונחת בפניכם אמורה לאפשר לקצין מוסמך לאשר הקצאת שוטרים בתשלום לסניפים של הביטוח הלאומי, לשם שמירה על הסדר הציבורי ועל שלום הציבור.

אלי אלאלוף: לפי הדיון שהיה בוועדה, הנושא עלה בעקבות זה שאין שום הסדר בעניין הזה לפי החוק, אף שזה שנים רבות יש שוטרים בכניסה של סניפים למטרות שנאמרו.

אלי אלאלוף: אף שאנחנו יודעים שהשוטרים אמורים לשמור על פעילות שגרתית, נאלץ הביטוח הלאומי לעבור לשיטה הזאת כי השומרים הרגילים שעומדים היום ועובדים בביטוח הלאומי לא יכלו, אין להם שום סמכות להכניס סדר ולהתמודד עם האתגרים שהביטוח הלאומי ניצב בפניהם.

אלי אלאלוף: מובן שלקצין של הביטוח הלאומי נשמרת הסמכות לגבי בקשה לקריאת שוטרים, אבל במידה שהוא יעשה את זה הוא יוכל להפעיל את השוטרים והוא יוכל לתת לשוטרים את הזכות לפעול בהתאם כדי להחזיר סדר לפעילות הזאת.

אלי אלאלוף: אני חייב לשים דגש – – –

מאיר כהן: סליחה שאני מפריע לך – – – האם הביטוח הלאומי מממן את המשרות?

אלי אלאלוף: ודאי, ודאי.

אלי אלאלוף: כן, ודאי.

אלי אלאלוף: תודה על ההערה, מאיר.

אלי אלאלוף: באמת הביטוח הלאומי משלם למשטרה על השירות שהוא מקבל, וכמה שזה לא נראה לי הגיוני – אבל זה ההסדר שקיים ולא נשנה אותו בשלב זה.

אלי אלאלוף: אני חושב שהמשך הפעילות הזאת והסדר, ואנחנו יודעים את האתגר האדיר שיש היום לביטוח הלאומי במתן שירות – כתושב באר-שבע, יש לי הזכות מדי פעם לעבור ליד הסניף של הביטוח הלאומי, ואני רואה את הכמות האדירה של אנשים שעומדים בתור מחוץ לבניין של הביטוח הלאומי ולפעמים הסדר לא נשמר.

אלי אלאלוף: לכן, אני מבקש מחברי חברי הכנסת ומהכנסת לאשר בקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק הזאת, שנדונה בוועדה בראשותך, אם אני לא טועה, מאיר.

אלי אלאלוף: נכון?

אלי אלאלוף: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 180), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות לחוק, לא הוגשו, ולכן נצביע בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–2 – 16 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יחיאל חיליק בר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא נקלט?

יולי יואל אדלשטיין: 17 בעד, בתוספת קולו של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, חמישה מתנגדים, אפס נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה, כנוסח הוועדה, ואנחנו יכולים להצביע בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו נקלט, חבר הכנסת בר, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 18 נגד – 5 נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 180), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 18, חמישה מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 180), התשע"ו–2016, אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/985, פ/1638/20; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 8648 ועמ' 8649; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה הבאה: הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון), התשע"ו–2016, גם כן לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מזמין עוד פעם את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף להציג את הצעת החוק.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני בא לדבר על נושא של חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי הנחייה שלהם, וזה גם לטובת המדריכים את הכלבים לפני שיגיעו לעיוורים.

אלי אלאלוף: אני מתכבד להביא בפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון), התשע"ו–2016.

אלי אלאלוף: הצעת החוק היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית ושל הצעת חוק פרטית של החברים מיקי רוזנטל ואילן גילאון.

אלי אלאלוף: חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה אוסר הפליית עיוורים בתעסוקה ובכניסה למקומות ציבוריים ולתחבורה ציבורית בגלל שהם מלוּוים בכלבים.

אלי אלאלוף: כלבים וגורים שמיועדים להיות כלבי נחייה עוברים שלב של אומנה במשפחה כשנה, ובשלב שני מלווים על-ידי אומן שמדריך אותם ומלמד אותם גם כן במשך כשנה, במקומות ציבוריים ובכל המקומות, על מנת שיתרגלו ללוות עיוור בכל תחומי החיים שלו.

אלי אלאלוף: כדי לאפשר תהליך הכשרה יעיל לכלבים, מוצע להרחיב את איסור ההפליה בכניסה למקומות ציבוריים ולתחבורה ציבורית גם לגבי אותו אומן המאמן כלב נחייה ומלווה בכלב נחייה.

אלי אלאלוף: בנוסף, מוצע לקבוע אפשרות להגיש תביעה אזרחית בשל הפרת איסור ההפליה לפי החוק.

אלי אלאלוף: התביעה האזרחית תוכל להיות מוגשת על-ידי העיוור עצמו, או על-ידי נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, או ארגון העוסק בקידום זכויות של עיוורים.

אלי אלאלוף: במסגרת התביעה האזרחית על הפליית עיוור, יכול בית-המשפט לפסוק קנס עד סכום של 60,000 שקלים, נוסף על כל סעד אחר.

אלי אלאלוף: מדובר בהצעת חוק חשובה מאוד, שתאפשר להכשיר כלבי נחייה באופן מיטבי.

אלי אלאלוף: להצעת החוק אין הסתייגויות, ולפיכך אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות, כאמור, אבל יוזמי ההצעה, חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון, הגישו מה שנקרא בקשת דיבור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת רוזנטל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד חמש דקות לרשותך.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, זה תענוג להציג הצעת חוק שאין עליה הסתייגויות וכולם מסכימים שהיא טובה ונכונה ועוזרת ומסייעת.

מיקי רוזנטל: לכן גם אני אנצל את ההזדמנות ואגיד, אולי פעם ראשונה מעל דוכן הכנסת, תודה לכלב.

מיקי רוזנטל: לכלב קוראים כרובי, הוא כלב שמנחה עיוורים.

מיקי רוזנטל: בזמן – – –

אלי אלאלוף: גם יוטה, גם יוטה.

מיקי רוזנטל: גם יוטה, נכון.

מיקי רוזנטל: כרובי הוא הכלב של בת-חן ויואב, הם היו משפחת האומנה שלו.

מיקי רוזנטל: אצל כלבים של עיוורים יש שני שלבים: שלב שמשפחת האומנה מסתובבת אתו בכל מיני מקומות ציבוריים כדי שיתרגל, הרי הוא חייב לקחת אחר כך את העיוור למקומות הללו, ואחר כך יש לו גם מדריך שמלמד אותו את זה באופן מקצועי.

מיקי רוזנטל: כרובי ניסה לעלות לאוטובוס והנהג לא נתן לו.

מיקי רוזנטל: הוא אמר: תראו, הוא לא כלב של עיוור.

מיקי רוזנטל: אמרו לו: אבל אנחנו מלמדים אותו להיות כלב של עיוור – לא עזר.

מיקי רוזנטל: החוק הזה נולד בגלל הדבר הזה, ובאמת הוא חשוב מאוד, הוא יסייע לעיוורים, הוא יסייע לכלבים, הוא יסייע לסביבה ויהפוך אותנו כולנו לחברה טובה יותר, וטוב שכך.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אני מבקש להגיד, לענת מימון מהייעוץ המשפטי של הכנסת, שסייעה לי לנסח את הצעת החוק, וכמובן לעוזרים שלי אסף גולדפרב ואדם רינגל.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לכם על התמיכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אילן גילאון – בבקשה, אדוני.

אילן גילאון: שלום, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת היא שרק עכשיו נתבשרתי שיש לי חמש דקות, ורציתי להסתפק בנאום של חברי מיקי רוזנטל, שיחד יזמנו את החוק הזה.

אילן גילאון: אני לא בטוח אם זה חוק היסטורי, אבל הוא בהחלט לוקח איזה פסק זמן, נניח.

אילן גילאון: הוא בדיוק האנטי-תזה לדברים שנניח קרו בכנסת – אני אומָר בעדינות – לפני שבוע בערך.

אילן גילאון: מדובר בכלבי נחייה מתאמנים, בתקופת הסוציאליזציה שלהם.

אילן גילאון: אני מראש מתנצל, מיקי.

אילן גילאון: אם הייתי יודע שאני מדבר הייתי לוקח את כל הרשימה הארוכה של כל האנשים שעזרו לנו והכלבים שעזרו לנו, אבל אני אסתפק במה שאתה אמרת – העוזרים שלך ושלי.

אילן גילאון: ואולי ניתנת מין נקודת מבט צדדית, דברים אחרים, יומיומיים, שאנחנו, אדוני היושב-ראש, מתחבטים ומתלבטים בהם.

אילן גילאון: כי אתה יודע, החיים שלנו הם הזדמנות כל כך חד-פעמית שכל כך חבל להתיש אותם על מאבקים מתמידים כל הזמן.

אילן גילאון: הסולידריות האנושית מאפשרת בסופו של דבר לכל אחד מאתנו שאיננו מהמרים, אדוני.

אילן גילאון: אנחנו להפך, רובנו אנשים עם קצת חרדות, יש לנו בעיות, אין איש מאתנו שאיננו מוגבל בצורה כזאת או אחרת, לפרקים כאלה או אחרים.

אילן גילאון: אני בכלל חושב שאין דבר כזה אנשים עם מוגבלות; כל האנשים הם עם מוגבלות או נשאי מוגבלות, או מוגבלים לפרקים או יש בסביבתם אנשים מוגבלים, או אם יזדקנו ממילא הם רוצים להזדקן בשיבה טובה וגם כן להיות מוגבלים.

אילן גילאון: לכן האפשרויות שמזמנת לנו החברותא המשותפת שלנו, הערבות ההדדית, הסולידריות שבעיני היא הכלי הנכון והטוב ביותר להגשמה אישית של כל אחד, כדי שכל אחד – ובינינו יש כאלה שפחות מיטיבים לראות, פחות מיטיבים ללכת ופחות מיטיבים לשמוע, וההשלמה והרקמה האנושית בהחלט יכולה לעזור לנו במרקם של העולם המאוד-בודד שאנחנו חיים בתוכו, להרגיש איזה ביטחון של ביחד כדי להגיע אל המטרה מכובדים ועצמאיים.

אילן גילאון: לכן החשיבות איננה דווקא בכלב הנחייה בתקופת אימונו, אלא בהתייחסות שלנו, כבני-אדם, שלעולם אנחנו חייבים להיות מספיק מתחשבים ומספיק חזקים כדי להרגיש את זולתנו, ומספיק חזקים, אנחנו, כדי לשנות את המציאות הזאת; שאנחנו נוכל ללכת אל תוך החיים האלה, שאם הייתי צריך לברך אותם בברכה, את חיינו שלנו – שהם יהיו נטולי מאבק.

אילן גילאון: אני לא אוהב את המילה מאבק.

אילן גילאון: ואתה יודע, אדוני, לפעמים אנחנו נאבקים על דברים שהם מובנים מאליהם ואנחנו מתקנים מציאויות שלא היו צריכות להתקיים.

אילן גילאון: אם ניקח לדוגמה את היום – השתתפתי בשישה דיונים שונים שכולם היו בעצם אותו דיון.

אלי אלאלוף: – – –

אילן גילאון: נגד החוק שלי?

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: יש לי סתירות כאלה בנשמה, אבל אני לא עד כדי כך נגד.

אילן גילאון: אני אומר: הנה דוגמה, ואני אגיד break, הפסקה קטנה, לעומת מה שקרה אתנו לפני שבוע.

אילן גילאון: אני באמת חושב שזה בדיוק אנטי-תזה.

אילן גילאון: כלבי נחייה זה בדיוק אנטי-תזה למה שקרה בשבוע הקודם, שבו קמה חברת כנסת מתגרה, שמבקשת להתגרות, וכל הטיפשים האחרים הולכים ומתגרים, ואז היא הופכת לבימאית של הצגה גדולה שבה השחקנים הם כל אלה שלא יכולים להתאפק ומאפשרים שהדברים האלה יקרו אצלנו.

אילן גילאון: אז לכן אני אומר:

אילן גילאון: כלבי נחייה – נראה דבר אזוטרי ואולי שולי.

אילן גילאון: החיים שלנו, ברובם, מורכבים מן הדברים הקטנים הקטנטנים שאנחנו לפעמים בהיסח הדעת לא שמים לב אליהם.

אילן גילאון: לכן אני אומר, אדוני, לפעמים הגישה הכלכלית, המקרו-כלכלית, אולי ראוי לה שתתחלף באיזו גישה יותר סנדלרית, אני אקרא לה, גישה כזאת שאנחנו צריכים להבין שכחברה ייטב לכל אחד מאתנו בסופו של דבר, ברמה הכי סטטיסטית שיכולה להיות – ואני אדם סטטיסטי, אני בוחן דברים על-פי סיכוי וסיכון – רעיון סנדלרי שבו אנחנו, כחברה, מאפשרים לכל אחד את הנעליים המתאימות לו כדי שיגיע למחוז חפצו מכובד ועצמאי, ולפעמים כלב נחייה כזה עוזר לבני-אדם להגיע למחוז חפצם מכובדים ועצמאיים יותר מאשר רוב בני-האנוש.

אילן גילאון: לכן, במקרה הזה, אין כלבים אנושיים מאלה, ואנחנו והכלבים ביחד, רקמה אחת אנחנו.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: ושוב תודות לכל מי שטרח ועמל, וגם למי שלא הפריע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר לכם שלפני כמה שנים ביקשו ממני ביום העיוור אישור מיוחד להכניס עיוורים עם כלבי נחייה ליציע.

יולי יואל אדלשטיין: שאלתי למה צריך אישור מיוחד, אמרו: נו, אתה יודע, כלבים יכולים להתחיל לנבוח, להשתולל.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי: אתם כנראה לא מבינים באילו כלבים אתם מדברים.

יולי יואל אדלשטיין: ואכן, היו עשרות כלבים ביציע ואף אחד לא נבח ולא השתולל.

מיכל בירן: צריך להסביר להם שמי שמתפרע פה זה חברי הכנסת ולא הכלבים.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא כלבי נחייה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, אין הסתייגויות ואנחנו נצביע בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–9 – 32 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–9 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אתם יכולים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – אין חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: 32 בעד, אין מתנגדים או נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה כנדרש בשלוש קריאות.

יולי יואל אדלשטיין: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1053); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמציג את החוק הוא סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני מציג לקריאה ראשונה את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון מס' 2).

יצחק כהן: חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה קובע הסדרים מיוחדים בדבר תגמולים ליתומים ששני הוריהם נפטרו כתוצאה מפעולת איבה.

יצחק כהן: במסגרת תיקון לחוק משנת 2011 עוגנו הגדלה של ההטבות הניתנות ליתומים אלה וכן תשלום קצבה חודשית למשך כל ימי חייהם.

יצחק כהן: ואולם, ההטבות האמורות החלו להשתלם אך מיום תחילת התיקון האמור, שזה היה באוגוסט 2011, ובתיקונים קודמים לחוק ניתנו הטבות ליתומים משני הוריהם כתוצאה מפעולות איבה החל מחודש אוקטובר 2000.

יצחק כהן: על כן הוכר הצורך במתן פיצוי למי שהתייתם משני הוריו כתוצאה מפגיעת איבה לפני אוקטובר 2000, וניתן לחברים בקבוצה זו מענק בסך 550,000 ש"ח.

יצחק כהן: בחוק ההתייעלות הכלכלית האחרון משנת 2015 ניתן מענק בסך 200,000 שקלים חדשים ליתומים ששני הוריהם נפטרו כתוצאה מפגיעת איבה לפני אוגוסט 2011.

יצחק כהן: במהלך הדיונים בנוגע לתיקון זה הועלו דרישות שונות מצד קבוצת היתומים שהתייתמו משני הוריהם לפני אוקטובר 2000, ובשל כך הורה שר האוצר מר משה כחלון על הקמת ועדה, בראשותי, אשר תבחן את האפשרות להעניק פיצוי נוסף לאותם יתומים.

יצחק כהן: במסגרת הוועדה התקיימו פגישות עם נציגי קבוצת היתומים האמורה.

יצחק כהן: בסופם של הדיונים המליצה הוועדה להעניק מענק חד-פעמי נוסף בסך 200,000 שקלים חדשים לקבוצה זו של יתומים משני הוריהם, שנפטרו כתוצאה מפגיעת איבה לפני אוקטובר 2000, וזאת מתוך רצון להעניק פיצוי נוסף עבור התקופה שבה קבוצה זו לא קיבלה את הסיוע המיוחד ליתומים משני הוריהם.

יצחק כהן: אני מבקש מחברי חברי הכנסת, זה נושא כל כך רגיש – בבקשה?

מאיר כהן: בכמה מדובר בסך הכול?

יצחק כהן: מדובר בסך הכול ב-40 נפש, זה בערך 8 מיליון ש"ח תוספת לתוספות שכבר ניתנו בעבר.

יצחק כהן: על כן אני מבקש מכם, חברי חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

חיים ילין: שאלה.

יצחק כהן: אפשר, אפשר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן, סגן שר האוצר.

יצחק כהן: הוא רוצה שאלה, אתה יכול לתת?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

חיים ילין: רק שאלה.

חיים ילין: למה נקבע התאריך הזה?

יצחק כהן: למה מה?

חיים ילין: אני בעד, אבל אני רוצה להבין למה התאריך הזה.

יצחק כהן: מה השאלה?

חיים ילין: למה עד ולא עד למשל 2011?

יצחק כהן: לא, לקחנו משנות ה-50, אז – פגיעה באוטובוס, אתה זוכר?

יצחק כהן: אוטובוס של "אגד", מעלה-עקרבים – ולפני זה, ליישר אתם קו מ-2011.

יצחק כהן: אלה קיבלו פיצוי נוסף.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה ראשונה – יש לנו רשימת דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; אראל מרגלית – לא נוכח; מנחם אליעזר מוזס – לא רואה אותו; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; עיסאווי פריג' – איננו; נחמן שי – מוותר; תמר זנדברג.

תמר זנדברג: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: מוותרת.

יולי יואל אדלשטיין: מיכל רוזין – איננה; עאידה תומא סלימאן – איננה; מאיר כהן, אדוני – אתה מוותר; חיים ילין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשותך.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, סגן השר, קודם כול אני מברך על היוזמה, אני חושב, בצער אני אומר, שאלה תוצאות של טרור ותוצאות שאנחנו משלמים עליהן ביוקר.

חיים ילין: אני לא חושב שכסף יכול לפצות, אתה יודע, בדברים האלה.

חיים ילין: אבל ניסיתי, לפני כארבעה חודשים, להעלות חוק – כבוד סגן השר דוד ביטן, כבוד חבר הכנסת – – –

תמר זנדברג: זה סגן השר?

תמר זנדברג: זה הסגן של אלוהים זה.

חיים ילין: לא, אני – על פעולות איבה עקיפות.

חיים ילין: זאת אומרת, מצב שמשפחות, הבית שלהן נהרס, אין להן סריטה אבל הן פגועות נפשית.

חיים ילין: והסוגיה הזאת היא סוגיה לא פשוטה.

חיים ילין: הקואליציה הפילה את החוק בלי אפשרות לבוא ולשוחח ולדבר, כשהאוכלוסייה שהכי זקוקה לזה זו האוכלוסייה בעוטף-עזה.

חיים ילין: הנושא השני, שגם נוגע לעניין וגם בו הבאתי חקיקה, ואני לא יודע איך היא תסתיים, זה הנושא שגם אנשים שכתוצאה מפעולת איבה או התקפת טרור נפטרים מהתקף לב לא באותו יום – אחרי יום, אחרי יומיים, מתוך מצב נפשי שאין עוררין שהתקפת הטרור זה בדיוק מה שהיה באותו רגע.

חיים ילין: עכשיו, זה כל כך פרוץ, כל כך פתוח, וכל כך מפחדים גם באוצר וגם במשרד הביטחון וגם במשרד הרווחה, בכל משרד מתאגדים, כשבסוף לא עושים כלום ולא מטפלים במשפחות האלה.

חיים ילין: והמשפחות האלה פצועות נפשית.

חיים ילין: הן לא יכולות לעבוד, אין להן סיכוי בכלל להתקדם, הילדים שלהן פגועים, לא הולך להם בלימודים.

חיים ילין: איך, ריבונו של עולם, נעזור למשפחות האלה?

חיים ילין: אני מעלה את הדיון הזה עכשיו בכוונה, מפני שאני מברך על החוק, אבל יש עוד אוכלוסייה שלמה שלא מטופלת.

חיים ילין: לא מטופלת.

חיים ילין: יש המון פתרונות, הכסף נמצא בתוך המערכת עצמה.

חיים ילין: ואני מאוד מקווה ששני החוקים שדיברתי עליהם, כבוד סגן השר, באמת ימצאו אוזן קשבת בכל המשרדים; זה לא נוגע רק לאוצר.

חיים ילין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו נוכח; קסניה סבטלובה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, למיטב הבנתי, התועלת, המשמעות של החוק, הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה עד שנת 2000, בעצם מגולמת בכך שבן-אדם, אם ילד או נער מתבגר, שהתייתם משני הוריו ונשאר לבדו בעולם להתמודד עם כל הקשיים של החיים האלה וגם עם טראומה בלתי אפשרית של אובדן כה גדול של שני ההורים שלו, שהם כל עולמו, יוכל לקבל פיצויים כלשהם ויוכל להמשיך לתפקד וישתקם ויבנה משפחה ויתקדם בחיים.

קסניה סבטלובה: אבל מה לעשות ובין נפגעי הטרור שנספו, גם עד שנת 2000 וגם אחרי שנת 2000, יש לא-מעט משפחות חד-הוריות, ובעצם אותו הילד, או הנער, או המתבגר, או המתבגרת נשארו ללא ההורה האחד שבעצם היה כל עולמם.

קסניה סבטלובה: האם זה הגיוני שאנחנו מדברים על פיצוי שאמור לעזור לבן-אדם שנשאר, שהתייתם משני הוריו, בעוד מי שהתייתם מהורה אחד אבל הגיע רק עם הורה אחד לארץ – ההורה השני מנותק קשר, לא יודעים איפה הוא נמצא, הוא לא מעורב בחיים של אותו ילד, הוא אינו יכול ולא מתאפשר לו בעצם לעזור ולהגיש עזרה וסעד כלשהם לאותו ילד שנשאר שם לבדו לגמרי במדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: אני הצעתי לשר הרווחה חיים כץ לשנות את נוסח החוק ולכלול בתוכו את אותה קבוצה – יש לומר, היא לא גדולה, אבל קבוצה חשובה מאוד – של אותם ילדים שנשארו לבדם לגמרי אחרי פיגועים קשים מנשוא בירושלים בשנות ה-90, במקומות אחרים במדינת ישראל, ועכשיו, כאשר הם באים למוסדות הרווחה, כאשר הם באים לבית-המשפט, אומרים: חברים, אבל החוק לא חל עליכם.

קסניה סבטלובה: שמעתי כבר לא פעם ולא פעמיים, אמרו לי אותם הילדים – עכשיו הם כמובן אנשים מבוגרים – שאמרו להם: טוב, היה צריך לדעת מתי להיהרג ובאיזו הזדמנות להיהרג.

קסניה סבטלובה: בציניות כזאת, כפי שאתם שומעים.

קסניה סבטלובה: מי שכתב את החוק אולי לא חשב על אותה קבוצה, אבל אני רוצה להזכיר לכולכם שהיא קיימת.

קסניה סבטלובה: יש ילדים שזועקים לעזרה, יש ילדים שנשארו ללא אימא שהייתה כל עולמם, או ללא אבא שהיה כל עולמם, ועכשיו הם זועקים לעזרה.

קסניה סבטלובה: הם צריכים אותנו, הם צריכים את חברי הכנסת שיבקשו וידרשו לשנות את נוסח החוק הזה.

קסניה סבטלובה: הנוסח הזה לא מקובל, הוא מקפח את המשפחות החד-הוריות, את אלה שנפגעו מפעולות איבה, את אלה שאיבדו את כל עולמם, ובעצם מפקיר אותם.

קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים להפקיר את אותם הילדים שהתייתמו מהורה אחד וזה כל מה שהיה להם, זה כל מה שהיה במדינה הזאת.

קסניה סבטלובה: בדרך כלל כשמדובר במשפחות כאלה יש להבין שמדובר במשפחות גרעיניות מאוד מאוד קטנות, בדרך כלל ילד ואימא, ילד ואבא, אולי סבתא, אולי סבא, אבל זה כל מה שיש.

קסניה סבטלובה: אז אני מבקשת להתנגד להצעת החוק בנוסח הנוכחי, ולהכניס את השינויים הדרושים כדי לכלול כמובן גם את האנשים – –

חמד עמאר: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: – – שנשארו במצב בלתי אפשרי, וגם להתחשב במצב שלא לכולם היו שני הורים מלכתחילה.

קסניה סבטלובה: יש משפחות שמורכבות רק מהורה אחד, ואנחנו, חברים, נמצאים במאה ה-21, אנחנו לא יכולים להתעלם מהמציאות שבה מוסד משפחה משתנה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: צריך לסיים.

קסניה סבטלובה: אם זה רק אימא, או רק – גם זה בסדר, וגם על זה צריך לפצות את אותם אנשים.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה; חברת הכנסת עליזה לביא; חבר הכנסת איתן ברושי; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת; חברת הכנסת רויטל סויד – איננה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר; חברת הכנסת יעל כהן-פארן; חבר הכנסת אורן חזן.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, גברתי השרה, גבירותי השרות, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו תומכים בכל הגדלה של הסיוע של המדינה ושל הביטוח הלאומי לאנשים שהם נפגעים, למשל נפגעי פעולות איבה.

דב חנין: אנחנו בהחלט בעד זה.

דב חנין: אנחנו גם בעד כל תיקון שמנסה לסתום פרצות וחללים שקיימים בחקיקה הקיימת.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אני חושב שהגיע הזמן לראות שבחברה שלנו יש אתגר הרבה יותר גדול.

דב חנין: נפגעי פעולות איבה בישראל, בסך הכול, בגדול, מקבלים תשובה ומקבלים מענה מהמערכת.

דב חנין: גם אנשים שנפגעים בתאונות עבודה מקבלים מענה מהמערכת, גם אנשים שנפגעים בתאונות דרכים מקבלים מענה מהמערכת.

דב חנין: אבל בואו נסתכל, למשל, על כל אותם אנשים – והם לא כל כך מעטים – שנפגעים בפעולות אלימות שאינן מעשי איבה, אינן תאונות עבודה, אינן תאונות דרכים; האנשים האלה – אם זה מעשי אלימות באיזשהו יישוב כזה או אחר, אם זו אישה שהיא קורבן להתקפה מינית, כזאת או אחרת, האנשים האלה נותרים בלי מענה מערכתי מסוג כלשהו.

דב חנין: עכשיו, הכוונה שלי איננה לומר היום שאני מציע לתת לאותם אנשים בדיוק את אותו סיוע שניתן לנפגעי פעולות איבה, או שניתן לנפגעי תאונות דרכים, או שניתן לנפגעי תאונות עבודה, אבל אי-אפשר להשאיר אנשים שנפגעים ממעשי אלימות בחברה – ויש כאלה לא מעטים, כפי שאמרתי – ללא כל מענה.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין, יש בזמן האחרון מלחמות בין כנופיות שאזרחים תמימים נפגעים בהן ואף אחד לא מטפל בהם.

דב חנין: אכן, אכן, אכן, אכן, אדוני חבר הכנסת כהן, שר הרווחה לשעבר, כמו שאתה אומר, ובצדק, יש לנו היום מציאות שבה במלחמה בין כנופיות נפגעים אנשים חפים מפשע לגמרי.

דב חנין: גברתי יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה ולשוויון מגדרי, מגיעות אלייך תלונות של נשים המותקפות באלימות.

דב חנין: אם יש אפשרות לתבוע את התוקף ולהגיש נגדו תביעת נזיקין – בסדר, לפחות יש כתובת, אבל יש מקרים רבים שבהם אין את מי לתבוע, התוקף לא ידוע.

דב חנין: ולכן, אני מציע לכם, עמיתי חברי הכנסת, בהזדמנות הזאת ליזום יחד חקיקה שתיתן מענה לעניין הזה, שתיתן מענה לנפגעי פעולות אלימות שאין להם סעד בתביעה נזיקית, כי התוקף או הפוגע איננו ידוע.

דב חנין: זה אתגר גדול, ואנחנו נוכל לעמוד בו אם נפעל בעניין הזה יחד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איציק שמולי, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אדוני סגן השר, אני חושב שבמדינה שנאבקת כבר תקופה ארוכה מאוד בגל הטרור הנוכחי, בלי להיכנס ולפתוח בשתי דקות וחצי את הוויכוח הפוליטי בין שני חלקי הבית, יש משהו אחד שאנחנו בהחלט יכולים להסכים לו, וזה לוודא שכל מי – – –

חמד עמאר: סליחה, אנחנו שומעים אתכם עד כאן.

חמד עמאר: תודה רבה.

איציק שמולי: בלי לפתוח את הוויכוח הפוליטי איך לפתור או איך להתמודד פוליטית עם גל הטרור, יש דבר אחד שהבית הזה יכול להתכנס סביבו, וזה כמובן התמיכה במי שנפגע באותו גל טרור, גל טרור שמלווה את מדינת ישראל כבר הרבה מאוד שנים והוא הולך ומתעצם בחודשים האחרונים.

איציק שמולי: אני רוצה, אדוני סגן השר, לברך אתכם, גם אותך, גם את שר האוצר, על התיקון החברתי המשמעותי מאוד מאוד שאתם מביאים לכאן.

איציק שמולי: הרבה מאוד שנים, יותר מדי שנים, הנושא הזה היה מונח בצד והעלה אבק, ולא עניין אף אחד, או שעניין אבל לא עניין מספיק בשביל לעשות משהו בנדון.

איציק שמולי: והנה, אתם לוקחים את האוכלוסייה הזאת, שהיא באמת שקופה, לא רק נפגעי טרור אלא אלה שעוד לפני שנת 2000 – כמה זמן עבר מאז?

איציק שמולי: – ואתם שמים אותם מחדש בקדמת הבמה ונותנים להם את כל הסיוע והתמיכה.

איציק שמולי: תבורכו מאוד על הצעד הזה, כל הכבוד לכם, ואיך אומרים?

איציק שמולי: רק שלא ייגמר לעולם.

איציק שמולי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, לפני כשנה, בדיונים על התקציב ניגשו אלי כמה יתומים, יתומים מאב, יתומים מאם, וסיפרו לי על המצוקה.

אורן אסף חזן: סיפרו לי על המציאות שבה הם, המקום הכי כואב להם, פשוט, בתוך כל הבדידות המשפחתית, מרגישים בדידות של ממש כי המדינה עצמה מוצאת את כל הדרכים להתנער מהם.

אורן אסף חזן: ראשית, אני רוצה לברך את היוזמים של החוק.

אורן אסף חזן: אני חושב שזה לא מספיק וצריך לעשות עוד, מעבר.

אורן אסף חזן: רק לפני כמה ימים ראינו איך ברגע אחד משפחה שלמה, עשרה ילדים יכולים להפוך ליתומים.

אורן אסף חזן: הפכו ליתומים מאב, ויכלו להפוך ליתומים מאם, גם.

אורן אסף חזן: בשנה שחלפה בלבד ראינו לא-מעט מקרים כאלה – בני הזוג הנקין הי"ד.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאנחנו ננתב את כל היכולות שלנו, את כל הרצונות שלנו, את החלוקה התקציבית שאנחנו מנסים לנהל תוך כדי חמלה, אהבה, הבנה, אחריות הדדית, ערבות – הגיע הזמן שנעשה את זה, באמת.

אורן אסף חזן: לא יכולה להיות מציאות שבה פעם אחר פעם אנחנו מגיעים לכאן, דנים בנושאים, מעלים אותם על הפרק, אומרים עד כמה צריך לתקן.

אורן אסף חזן: אגב, לא רק במקרה של נפגעי פעולות איבה, גם במקרה של נכי צה"ל וחיילים, גם במקרה של ילדים חולים והורים לילדים עם מחלות סופניות, גם במקרה של נזקקים, קורה שאדם, מזלו לא שפר עליו.

אורן אסף חזן: אבל אנחנו מדברים ומרבים לדבר, ומרבים לדבר שוב ושוב ושוב, ודה פקטו, ובפועל, כמעט שום דבר לא קורה.

אורן אסף חזן: היום בוועדת הכספים, רק היום בוועדת הכספים, להבדיל אלפי הבדלות ובנושא אחר לגמרי – דיון על כך שעברו כחמש שנים מאז מאבק הקוטג', מאבק יוקר המחיה, ושום דבר לא השתנה.

אורן אסף חזן: פניתי ליושב-ראש הוועדה, הרב גפני, ושאלתי אותו: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני רוצה להבין, מי זה שבידיו לשנות?

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם אני שומע פה חברי כנסת, נציגים של משרדי ממשלה, שמסבירים לכולנו עד כמה יש חסמים, כמה יש ביורוקרטיה, עד כמה קשה.

אורן אסף חזן: אבל רגע, ריבונו של עולם, בידיים של מי?

אורן אסף חזן: זה רק בידיים שלנו.

אורן אסף חזן: ואם אנחנו לא נהיה מספיק אחראיים ולא נגלה מנהיגות של ממש, לא תוך כדי רצון לקבל איזו כותרת רגעית, ולא בשביל עוד דקת מסך בטלוויזיה, אלא באמת בשביל אותם אלה שאין להם לוביסטים בכנסת, אין טייקונים מאחוריהם, אין מפלצות ענק שבמילה אחת יכולות לגרום לשר כזה או אחר להתכופף ולכופף – הם פשוט אזרחי מדינת ישראל, ריבונו של עולם, פשוט.

אורן אסף חזן: כמה זה נשמע פשוט, עד כמה זה חשוב.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאנחנו ניקח את הדבר הזה ונפסיק לדבר ונתחיל לעשות, ונפסיק לרדוף אחרי הטוב אלא נתקן לטוב.

חמד עמאר: משפט סיכום.

אורן אסף חזן: אני מאחל לכולנו שתהיה לנו ההגינות הנכונה להרים את האצבע במקום הנכון, בזמן הנכון, לטובת כל האזרחים.

אורן אסף חזן: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: כבוד סגן השר, אתה רוצה לענות?

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 33 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

קריאה: לא הספקתי.

קריאה: גם אני לא.

חמד עמאר: 33 בעד, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה (תיקון מס' 30) (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת העבודה והרווחה להמשך דיון ולהכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

חמד עמאר: גלאון וסתיו שפיר – לפרוטוקול.

חמד עמאר: נרשום אותן לפרוטוקול.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1052); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 128) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

חמד עמאר: תציג שרת המשפטים איילת שקד, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ב-10 ביולי 2012 נכנס לתוקף תיקון 113 לחוק העונשין, אשר תיקן את פרק דרכי הענישה שבחלק הכללי של חוק העונשין והוסיף לחוק פרק העוסק בהבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה.

איילת שקד: מאז כניסתו לתוקף של התיקון הנ״ל הצטברו לקחים שונים מיישומו – בבתי-המשפט, התביעה והסנגוריה.

איילת שקד: הצעת החוק המונחת בפניכם מבקשת לתת מענה על אותם לקחים וקשיים.

איילת שקד: הצעת החוק כוללת ארבעה תיקונים.

איילת שקד: הראשון – לאפשר לבית-המשפט לחרוג ממתחם העונש ההולם, בהתקיים נסיבות אישיות יוצאות דופן, על מנת למנוע עיוות דין.

איילת שקד: כיום קביעת העונש נעשית בשני שלבים: בשלב הראשון בית-משפט קובע "מתחם עונש הולם" לנידון, שנקבע על-פי עקרון ההלימה ונסיבות שקשורות בביצוע העבירה בלבד.

איילת שקד: בשלב השני בית-המשפט קובע את העונש המתאים, בתוך מתחם העונש ההולם, בהתחשב בנסיבות שאינן קשורות בביצוע העבירה שהן נסיבות בעלות אופי אישי יותר.

איילת שקד: חריגה לקולה ממתחם העונש ההולם אפשרית רק בשל שיקולי שיקום.

איילת שקד: יישום הסדר זה בשנים שחלפו מאז התיקון לחוק, מלמד כי קיימים מקרים חריגים בנסיבותיהם, שבהם עלולה ענישתו של נאשם, הגם שהיא בתוך מתחם העונש ההולם, להיות לא מידתית ולהגיע לכדי עיוות דין.

איילת שקד: כך, לדוגמה, כאשר הנאשם סובל ממחלה קשה; כולנו זוכרים את המקרה של אורי לופוליאנסקי.

איילת שקד: מוצע על כן לאפשר לבית-המשפט לחרוג לקולה ממתחם העונש ההולם, אם מצא כי מתקיימות נסיבות מיוחדות ויוצאות דופן שאינן קשורות בביצוע העבירה, המצדיקות חריגה כאמור כדי למנוע עיוות דין.

איילת שקד: השני – הקמת ועדה מייעצת לענייני ענישה.

איילת שקד: לוועדה זו יהיו שני תפקידים.

איילת שקד: התפקיד הראשון יהיה לערוך מחקרים ביחס לרמת הפסיקה הנוהגת, על מנת להקל ולסייע לשופטים לקבוע מתחמי ענישה בעת גזירת הדין.

איילת שקד: מחקרים אלו יסייעו ליצירת שוויון מהותי בענישה במקרים דומים.

איילת שקד: תפקידה השני של הוועדה יהיה לערוך מחקרים ולפרסם ממצאים והמלצות כלליות בתחום הענישה.

איילת שקד: על-פי המוצע, בראש הוועדה יעמוד שופט או שופט בדימוס של בית-המשפט העליון, והיא תורכב מ-11 חברים נוספים המייצגים מגוון אינטרסים ותחומי מומחיות.

איילת שקד: ועדות כאלה קיימות במספר רב של מדינות בעולם.

איילת שקד: השלישי – הבהרת אופן גזירת הדין במקרים של ריבוי עבירות.

איילת שקד: התיקון מבהיר את מתווה גזירת הדין הקיים בחוק במצבים אלה לנוכח פרשנויות שונות של בית-המשפט שניתנו להפעלת שיקול הדעת לפי סעיף זה.

איילת שקד: הרביעי – עוסק בצמצום חובת ההנמקה המיוחדת שנקבעה במסגרת התיקון.

איילת שקד: מוצע לצמצם את חובת ההנמקה בהליכים שבבסיסם עבירות פשוטות ושבהם סדר הדין וגזירת הדין צריכים להתאפיין ביעילות מרבית.

איילת שקד: בהליכים מסוג זה צמצום חובת ההנמקה עולה בקנה אחד עם שיקולי היעילות המלווים את הפרוצדורה המלווה מלכתחילה, לפי החוק, את ההליכים אלה, ואין בכך כדי לפגוע בנאשם.

איילת שקד: בגדול, אני בעד לתת שיקול דעת לשופטים ולא להגבילם בצורה כל כך משמעותית.

איילת שקד: כידוע לכם, אני חושבת שהשופטים צריכים לשפוט.

איילת שקד: נבקש לתמוך בהצעת החוק ולהעבירה לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת אראל מרגלית – איננו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס; חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: אז אני מציע – מי מחברי הכנסת שרשומים רוצה לדבר?

מאיר כהן: אסור לך – – –

חמד עמאר: אני יודע שאני חייב, אבל בכל חוק נרשמים כל חברי הכנסת, וכשמגיעים לדיון אנחנו צריכים להקריא את השמות שלהם.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי; חברת הכנסת תמר זנדברג; חברת הכנסת זהבה גלאון; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן; חבר הכנסת מאיר כהן; חבר הכנסת ישראל אייכלר; חבר הכנסת אמיר אוחנה – עדיין לא הקראתי את השם שלו.

מאיר כהן: הקראת, לא?

חמד עמאר: כן.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, חבר הכנסת מרגי, גם לאוזנך: אני רוצה, ברשותך, להביע את מחאתי, וחשוב מאוד שהדברים האלה יישמעו, חבר הכנסת מרגי.

מאיר כהן: היום בבוקר, בוועדת החינוך, נערך דיון מהיר ביוזמתי, ואני מודה לחבר הכנסת מרגי על כך שבימים טרופים כאלה הוא פינה את הלו"ז.

מאיר כהן: הדיון היה בנושא: מחאתם של ראשי הרשויות – צעדת השוויון.

מאיר כהן: וחשבנו, גם אני, ובמיוחד יושב-ראש הוועדה, שאין יותר נכון מלדון בוועדת החינוך על המצוקה הגדולה של אותם ראשי ערים וראשי יישובים מאשכול סוציו-אקונומי נמוך, על אותה מצוקה שעומדת בפניהם ב-1 בספטמבר.

מאיר כהן: וכראש עיר לשעבר, אני יודע באמת עד כמה המצוקה גדולה כשאתה נמצא בעיר שהתקציבים לא מאפשרים להכין את מערכות החינוך ואת מערכות הרווחה לקראת שנת הלימודים שתבוא עלינו ועליכם לשלום.

מאיר כהן: ולצערי הגדול, אף לא אחד, אף לא אחד מאותם 15 ראשי ערים, לא טרח להגיע לישיבה – –

מירב בן ארי: מה?

מאיר כהן: – – אף לא אחד.

מאיר כהן: אז כנראה התנהגותם מעידה עליהם.

מאיר כהן: אבל אני מודה לך, יושב-ראש ועדת החינוך, שקיימת דיון, ודיון פורה, והיו שם תלמידים מקסימים שדיברו והשמיעו את זעקתם, והיו שם הורים ונציגי המשרדים, שהגם שלא הסכמנו עם מה שהם אמרו, אנחנו בהחלט מכבדים את השיח הטוב הזה.

מאיר כהן: מכאן אני קורא לחברי ראשי הערים: כשאתם יוצאים לצעדה, וכשאתם מתחילים במחאה, תזכרו שבכנסת יושבים שותפים שלכם, ואם מתקיימים דיונים, מן הראוי שאתם תכבדו את המוסד הזה.

מאיר כהן: אנחנו נמשיך לפעול, בוודאי, חבר הכנסת מרגי, כדי שהם יקבלו את מיטב הדברים, אבל חשבתי שמן הראוי שביום כזה אנחנו כן נעיר על כך שהם לא היו כאן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל אייכלר: ברכות, אדוני היושב-ראש.

ישראל אייכלר: זו פעם ראשונה בקדנציה הזאת שלך.

ישראל אייכלר: אני מקווה שכמו שנהנינו בפעם הקודמת ממך גם הפעם תוכל להוביל בטוב טעם ובשכל טוב.

חמד עמאר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: החוק הזה שאנחנו מדברים עליו הוא חוק טוב.

ישראל אייכלר: אני רוצה לדבר על משהו שאנשים רבים סובלים ממנו, זה אומנם לא כל כך קשור ישירות אבל זה קשור בשיקול הדעת.

ישראל אייכלר: אני מדבר על התופעה של נהגי אוטובוסים שעובדים קשה מאוד אבל נותנים להם לפעמים למלא אוטובוסים באנשים, כמו סרדינים, כמו למשל בדרך לכותל המערבי.

ישראל אייכלר: ממש בושה לראות כמה אנשים נדחסים כמו סרדינים בדרכם לכותל המערבי, ולא רק שם.

ישראל אייכלר: אני רואה אוטובוסים אחרים בארץ, לפעמים הם ריקים, לפעמים הם חצי ריקים, לפעמים הם דלילים.

ישראל אייכלר: לעתים רחוקות אני רואה אוטובוסים דחוסים.

ישראל אייכלר: דווקא במגזר החרדי אני רואה אוטובוסים מלאים, וההסבר הוא פשוט: רוב הציבור החרדי אין לו רכב פרטי, אין לו יכולת להחזיק רכב פרטי, והוא מאוד תלוי-אוטובוסים.

ישראל אייכלר: ועכשיו, אני לא מצפה מהנהג שיהיה אדיב כאשר ממלאים לו אוטובוס של 50–60 אנשים, אבל – המינימום ההכרחי.

ישראל אייכלר: ואני פונה לשר התחבורה.

ישראל אייכלר: גם היום הייתה לנו ישיבה על העניין של הצפיפות באוטובוסים באשדוד, למשל, וגם בתל-אביב וגם בעוד מיני מקומות – בית-שמש.

ישראל אייכלר: אני רוצה להביא בפניכם בקצרה מכתב שקיבלתי, ממש מזעזע, על חוויית נסיעה לכותל המערבי במוצאי חג השבועות, שהפכה לפחד מוות, לטראומה נוראה בתפקוד יומיומי.

ישראל אייכלר: הסיפור הכללי ידוע לכולם, האוטובוס נרגם באבנים, ובזה אף אחד לא אשם.

ישראל אייכלר: אבל הוא מספר על ההתנהלות של הנהג ושל "אגד" בעניין הזה עוד לפני שהיו אבנים.

ישראל אייכלר: הוא מספר: עליתי לאוטובוס של "אגד" בקו 3 לכותל המערבי, יחד עם בתי בת השנתיים וחצי, והנהג העמיס עוד ועוד נוסעים ודחס אותנו עד שלא נשאר אפילו מקום בעמידה.

ישראל אייכלר: כשהגענו לכביש 1 עצר הנהג לדקה.

ישראל אייכלר: במקום לנסוע ימינה, לכיוון הכותל המערבי, כיוון שער יפו, כמו שנוסעים תמיד, הוא נסע שמאלה.

ישראל אייכלר: עכשיו אני כבר יודע שהורו לו כך כי הכביש היה חסום, היה מלא, אז המשטרה אמרה לו לנסוע דרך ואדי-ג'וז.

ישראל אייכלר: הנוסעים שאלו את הנהג: לאיפה אתה נוסע?

ישראל אייכלר: הנהג שתק וסירב להגיב במענה.

ישראל אייכלר: לנוסעים שעמדו לידו אמר, בבדיחה כמובן, הוא אמר שזה חטיפה והם ממש נבהלו.

ישראל אייכלר: אחר כך איימו עליו: נפרסם בתקשורת שהוא לוקח אותנו בכוח, והוא אמר שזה טיול.

ישראל אייכלר: הייתה בהלה באוטובוס כי ראו שהוא נכנס לשכונות הערביות, והם אמרו: אנחנו רוצים לרדת.

ישראל אייכלר: הוא לא הגיב כלום, לא פותח דלת.

ישראל אייכלר: התקשרו למשטרה וענו שזה בסדר כי יש פקק במסלול הרגיל, לכן הוא נוסע במסלול אחר.

ישראל אייכלר: בסוף התברר שהאוטובוס נקלע לוואדי-ג'וז, והיו שם מלא אנשים ולא היה אפילו ג'יפ משטרתי אחד שיכוון אותו, והוא עבר בכביש צר ליד חנויות הומות אדם, והמון פרוע ומוסת התחיל לזרוק אבנים על האוטובוס, בלוקים גדולים.

ישראל אייכלר: ניפצו את החלון האחורי של האוטובוס ועוד שני חלונות.

ישראל אייכלר: אנשים נפצעו, דיממו, תינוקות הושלכו מתחת לכיסאות, זעקות שבר, אימה וצעקות – אני לא רוצה לחזור על כל הדברים שהוא חזר עליהם.

ישראל אייכלר: כתוצאה מכך נפגעו שלושה אנשים בגוף, אבל הרבה יותר מכך – בנפש.

ישראל אייכלר: אנשים חששו, ממש פחד מוות; הוא חשש שהתינוקת שלו, זו הדרך האחרונה שלה.

ישראל אייכלר: בסוף, אחרי שכבר זרקו אבנים, שבע דקות מתחילת זריקת האבנים הגיע כוח המשטרה הראשון והתחיל לפזר את המפגינים, והשוטרים חקרו את הנהג: למה נסעת מוואדי-ג'וז?

ישראל אייכלר: אז הוא אמר שנתנו לו הוראה מיוחדת מ"אגד" שייסע משם ולא במסלול הרגיל.

חמד עמאר: צריך לסיים, בבקשה.

ישראל אייכלר: ואני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש, כי הוא מתאר פה תיאור גדול וארוך.

חמד עמאר: לא הפסקתי אותך באמצע.

ישראל אייכלר: זהו.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול שאלה פשוטה: אם "אגד" נתנה הוראה לנהג לנסוע דרך ואדי-ג'וז, היא הייתה צריכה לתאם את זה עם המשטרה.

ישראל אייכלר: ואם הם תיאמו את זה עם המשטרה, הוא היה צריך להגיד לנוסעים: אנחנו נוסעים בתיאום עם המשטרה דרך ואדי-ג'וז.

ישראל אייכלר: להגיד לנוסעים שזו חטיפה ולהסתלבט עליהם ולהגיד שזה טיול ולהיקלע למצב כזה, זה חוסר אחריות, ואני רואה בזה חלק מהזלזול של מפעילי התחבורה – –

חמד עמאר: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – בנוסעים החרדים, ואני רוצה למחות על כך.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אמיר אוחנה; חברת הכנסת עליזה לביא; חבר הכנסת איתן ברושי; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; חבר הכנסת אורן חזן.

חמד עמאר: אורן אסף חזן, ביקשתי לא לדבר בטלפון.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה, אתה יכול לעלות לדבר.

מירב בן ארי: – – – לדבר – לא בטלפון.

אורן אסף חזן: אני מנצל את הזמן – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: מי נאם פה?

אורן אסף חזן: אייכלר, אתה נוגע בבורא עולם אתה, שתהיה בריא, איזה גובה.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי היקר, קודם כול, מדהים לראות איך חברי הכנסת לא רוצים לדבר.

אורן אסף חזן: אני מוכן לקחת את הזמן שלהם.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

חמד עמאר: קח את הזמן שלך, את שלוש הדקות, ותעמוד בזמנים.

אורן אסף חזן: – – – חברי חברי הכנסת, חברתי השרה, ראשית, אני רוצה לברך את השרה איילת שקד בכלל, על כל הפעילות במשרד המשפטים.

אורן אסף חזן: סוף-סוף יש אומץ, מנהיגות, נחישות, אמת ואמונה במשרד המשפטים.

אורן אסף חזן: הגיעה לה מילה טובה והרבה מעבר.

אורן אסף חזן: ועכשיו לענייננו.

אורן אסף חזן: אני רוצה לדבר על נושא קצת אחר.

אורן אסף חזן: בימים האחרונים אנחנו מתבשרים, תוך כדי כך שבתוך כנסת ישראל בוקר-בוקר, שעה-שעה, יום-יום אנחנו זועקים על יוקר המחיה; אנחנו זועקים על כך שבסוף צריך להיות שוויון לכולם, והכול במדינת ישראל זה מוצר צריכה בסיסי – אבל בימים האחרונים אנחנו מתבשרים ששר התקשורת, הידוע בכינויו ראש ממשלת ישראל, מר בנימין נתניהו, נתן אישור להגדלת התשלום עבור ערוצי ספורט.

אורן אסף חזן: אם לפני 13-12-10 שנים היה עולה לנו סכום נוסף קטן, פעוט, של 15 שקלים בלבד בשביל לראות תוכני ספורט, משחקי כדורגל, טורנירים גדולים, ענפי ספורט יוצאים מהרגיל – גרוש וקצת, היום אנחנו מבינים שהסכום רק לאלה שרוצים רגע של נחת באיזה שער גרנדיוזי, שלא לומר – איפה זוהיר – ספקטקולרי, אנחנו צריכים לשלם, והמספרים יגיעו למאות שקלים, 250-200 ויותר בחודש.

אורן אסף חזן: חברי היקר, אדוני ראש הממשלה, שלי, של כולנו, אני חושב שהגיע הזמן לעצור את הנהירה ואת החזירות של בעלי ההון והממון – גם ברשתות הטלוויזיה.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שבמקום שבו אחרים רק הולכים ומנפחים את הכיסים שלהם בעוד כסף שנוזל, שלא לומר נראה כאילו צמח על העצים – בסוף אנחנו שוכחים כי הוא יצא מהכיס של כולנו.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שמצד אחד אנחנו מדברים על כך שנוריד מחירים, ודה פקטו, בפועל, אנחנו חותמים, פה, בכנסת ישראל או במשרדי הממשלה, על עליית מחירים שהיא פגיעה ישירה בצרכנים, באזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אני פונה אליך בקריאה אישית ישירה, ואני מתכוון גם לדבר אתך על הנושא כשתשוב מהביקור הכל-כך חשוב באפריקה: לחזור מההחלטה לסגור את הדבר הזה.

אורן אסף חזן: להחזיר את הנושא לפיקוח ולמנוע, עוד בזמן, כל עוד אפשר, את עליית המחירים חסרת הפרופורציה הזאת בשידורי הספורט של מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: זה רק בידיים שלנו.

אורן אסף חזן: שוב אני מדגיש – היום יהיה יום ההדגשות.

אורן אסף חזן: היום אני אדגיש בכל אחד מהנאומים שזה ביכולת ובידיים שלנו לעצור ולמנוע את יוקר המחיה, שלא לומר לשפר, לתקן ולהוריד את המחירים.

אורן אסף חזן: מעל הכול, תפקידנו כאן, בכנסת ישראל, להילחם נגד העליות החזיריות האלה.

אורן אסף חזן: תודה רבה לכולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, יש משהו אופטימי בעמידה שלי כאן על הדוכן הזה היום, אדוני שר הבינוי והשיכון, כי אני רוצה לומר לך שחלק מהדברים שנמצאים בהצעת החוק הממשלתית הזאת הם בדיוק הדברים שעליהם נאבקנו ועליהם התווכחנו כאשר הגיעה הצעת החוק הממשלתית על הבניית שיקול הדעת בענישה.

דב חנין: הוויכוח אז – אני רוצה להזכיר למי שלא זוכר – היה על השאלה: האם הרעיון הזה של יצירת טייס אוטומטי במערכת הענישה הפלילית של מדינת ישראל – האם הדבר הזה, בסופו של דבר, ייצר יותר צדק או שהוא ייצר פחות צדק?

דב חנין: ובסופו של דבר, עמיתי חברי הכנסת, גם הממשלה – ככה אנחנו רואים היום – הבינה שאותה הבניה נוקשה מדי של שיקול הדעת השיפוטי יכולה לייצר מצבים של עוול ופגיעה בצדק.

דב חנין: אני רוצה לתת דוגמה אחת, שהיא אולי מוכרת, והיא הדוגמה של פרשת אורי לופוליאנסקי, שהיה ראש עיריית ירושלים, וכפי שכולנו זוכרים הוא הורשע בדין, והבעיה שנוצרה הייתה שמצבו הבריאותי היה מאוד קשה, אבל מתחם העונש, מתחם הענישה שנקבע בחוק, חיֵיב להשית עליו מאסר בפועל.

דב חנין: בית-המשפט העליון קבע אז שיש לאפשר לבית-המשפט לחרוג לקולה ממתחם העונש ההולם בשל שיקולי צדק, וכי החריג הזה נובע מעיקרון המידתיות בענישה, שנגזר מהחובה שחלה גם על בית-המשפט, לפי חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

דב חנין: בית-המשפט הבהיר שההכרעה הזאת ממוקדת בקטגוריה שבה ענישה מאחורי סורג ובריח עלולה לקצר במידה ניכרת את תוחלת חייו של הנאשם שהורשע בדין.

דב חנין: זאת דוגמה, אבל זו רק דוגמה אחת, עמיתי חברי הכנסת, למצבים שבהם הבניה נוקשה מדי של שיקול הדעת השיפוטי מייצרת מצבים שאינם צודקים.

דב חנין: אני שמח על כך שכמה שנים אחרי חקיקתו של חוק העונשין (תיקון מס' 113) (שיקול הדעת בענישה) – אנחנו מדברים על בערך ארבע שנים אחרי כניסת התיקון הזה לתוקף – גם הממשלה הבינה שהמערכת הזאת, שהועברה כאן, בכנסת, למרות הוויכוחים שלנו ולמרות ההסתייגויות שלנו, היא מערכת נוקשה מדי והיא מייצרת יותר מדי אי-צדק בתוך המערכת.

חמד עמאר: משפט סיכום בבקשה.

דב חנין: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מברך על התיקון הזה, אני חושב שהוא תיקון בכיוון הנכון.

דב חנין: יש לי עוד כמה הערות, אני מקווה להשמיע אותן במסגרת דיון הוועדה, אבל על כך נאמר, אדוני היושב-ראש, שבמקום שבו עומדים חוזרים בתשובה, אפילו צדיקים גמורים לא יכולים לעמוד, ולכן אני הולך לשבת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: אני מפעיל הצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 128) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 25, אין נמנעים ואין מתנגדים.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – – לפרוטוקול.

חמד עמאר: לפרוטוקול.

אורן אסף חזן: לפרוטוקול.

חמד עמאר: לפרוטוקול.

חמד עמאר: נא לרשום את חברי הכנסת לפרוטוקול.

חמד עמאר: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 128) (הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך דיון.

חמד עמאר: כן.

חמד עמאר: להוסיף לפרוטוקול – תמר זנדברג, יעל כהן-פארן, קסניה, זהבה גלאון, תומא סלימאן, איימן עודה, יעקב מרגי, נאוה בוקר – –

אורן אסף חזן: גם אני.

חמד עמאר: – – ואורן חזן.

חמד עמאר: לפרוטוקול בבקשה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1054); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק להסדרת השימוש בכרטיס חכם בתחבורה ציבורית, התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק בשם שר התחבורה – שר הבינוי והשיכון יואב גלנט.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת נכבדה, הצעת חוק להסדרת השימוש בכרטיס חכם בתחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, היא פרי עבודה ממושכת ומורכבת שבה נטלו חלק לצד נציגי משרד התחבורה גם נציגי משרד המשפטים, משרד האוצר והרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע.

יואב גלנט: הצעת חוק זו נועדה לעגן בחוק את השימוש בכרטיסים חכמים בתחבורה הציבורית ולהסדיר את ההיבטים השונים של הנפקתם והשימוש בהם, הן מההיבט הצרכני, של המשתמשים בכרטיסים החכמים וזכויותיהם, הן מההיבט האסדרתי, של מנפיקי הכרטיסים החכמים ומפעילי התחבורה הציבורית.

יואב גלנט: להסדרת השימוש בכרטוס חכם כמה מטרות השלובות זו בזו: נוחות ביצוע התשלום תמורת הנסיעה בתחבורה הציבורית, שיפור השירות הניתן לנוסעים, פיתוח הסדרי נסיעה מגוונים המאפשרים הוזלת הנסיעה, טיוב המידע העומד לרשות מפעילי התחבורה הציבורית, המתכננים והמאסדרים, וכפועל יוצא מכך: ייעול הקצאת המקורות התקציביים לתחבורה הציבורית, שיאפשר פיתוח רשת הקווים בצורה המיטבית.

יואב גלנט: השגת מטרות אלו מצריכה איסוף מידע שיש בו סכנה של פגיעה בפרטיותם של משתמשי התחבורה הציבורית, ובמקביל יש בו פוטנציאל לשיפור השירותים הניתנים להם.

יואב גלנט: החוק המוצע כולל הוראות שנועדו לאזן בין הצורך במתן שירות יעיל למשתמשי התחבורה הציבורית לבין ההגנה על פרטיותם.

יואב גלנט: החוק כולל הסדרים מפורטים, בין היתר בעניינים האלה: 1.

יואב גלנט: סוגי כרטיסים חכמים – כרטיס חכם אנונימי, כרטיס חכם לשימוש אישי, כרטיס חכם רשום וכרטיס חכם למוניות שירות, על הזכויות והתנאים הנלווים לכל אחד מהם; 2.

יואב גלנט: הקמתו של מרכז שירות שיופקד על מתן שירות לציבור המשתמשים, על סליקת התקבולים ועל שמירתו של המידע הנאסף במערך הכרטוס החכם תוך קביעת אמצעי הגנה על הפרטיות; 3.

יואב גלנט: סמכויות פיקוח ואכיפה הן כלפי המנפיקים, המפעילים ומרכז השירות, הן בעניין השימוש לרעה בכרטיסים על-ידי הנוסעים; 4.

יואב גלנט: תשתית להסדרת כרטיס חכם באמצעים טכנולוגיים מתקדמים ההולכים ומתפתחים, דוגמת יישומים באמצעות טלפון חכם.

יואב גלנט: חשיבותם של הסדרים אלה להגנה על זכויות הציבור וליצירת תשתית נורמטיבית ברורה ומחייבת לגורמים הפועלים בענף, היא רבה ביותר.

יואב גלנט: אשר על כן, אבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי; חבר הכנסת אראל מרגלית; חברת הכנסת זהבה גלאון; חבר הכנסת נחמן שי; חבר הכנסת מאיר כהן.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, לא לחינם נקרא כרטיס ה"רב-קו" כרטיס חכם.

ישראל אייכלר: למה הוא נקרא כרטיס חכם?

ישראל אייכלר: כי הוא מצליח לפעול במדינת ישראל כבר במשך חמש או שש שנים ולהיות בכיסו של כל אזרח והוא בלתי חוקי, הייתם מאמינים?

ישראל אייכלר: עד היום לא אושרה עדיין חוקיותו של הכרטיס הזה בגלל בעיות של צנעת הפרט וחוסר יכולת לשמור על הגנת הפרט.

ישראל אייכלר: רק השבוע קיבלו חברי הכנסת כרטיס "רב-קו" – קיבלתם?

ישראל אייכלר: אני ממליץ מאוד לחברי הכנסת להשתמש בזה, להרגיש מה מרגישים האזרחים.

ישראל אייכלר: מה?

איילת נחמיאס ורבין: אני מחזיקה אותו בגאווה.

ישראל אייכלר: בגאווה.

ישראל אייכלר: אבל את יודעת שהוא בלתי חוקי עדיין?

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת.

יעל כהן-פארן: השתמשת בו.

ישראל אייכלר: העברתי בקדנציה הקודמת הצעת חוק להקים מרכז שירות ל"רב-קו" במשרד התחבורה, ושר התחבורה הסכים, וזה עבר בקריאה טרומית.

ישראל אייכלר: הגעתי לוועדת הכלכלה, והיועצים המשפטיים, היועצת המשפטית אמרה: אדוני, אי-אפשר לדון בדבר בלתי חוקי.

ישראל אייכלר: עדיין ה"רב-קו" לא חוקי; אז הוא לא חכם, הכרטיס הזה?

ישראל אייכלר: והשאלה היא: מי לא חכם?

ישראל אייכלר: לא חכמים הם האנשים שעדיין לא התקינו את התקנות לאפשר לכרטיס הזה להיות חכם.

איילת נחמיאס ורבין: כפיים.

ישראל אייכלר: הרי הייתי אומר, בחלם לא היו מוציאים למיליוני אנשים כרטיס שהוא בלתי חוקי, שיש בו בעיות של צנעת הפרט – אני לא יודע איזה פרטים.

ישראל אייכלר: אחת הבעיות עם הכרטיס הזה הייתה, וזה עוול גדול מאוד, שמשפחה עם ילדים, שהילדים בני אותו גיל, אם אחות אחת נוסעת עם הכרטיס והאחות השנייה לוקחת את הכרטיס לנסוע אתה, זאת עבירה שעולה 180 שקל קנס.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: למה כשאני לוקח כרטיס "ויזה" או "ישראכרט", כמה כסף שיש לי בחשבון, כל בני המשפחה שלי יכולים להשתמש בזה.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: אני שילמתי על נסיעה באוטובוס – אני מדבר על אותו מחיר; יש דירוג במחירים, לאנשים מבוגרים בני 60, 80 ומעלה – – –

מיקי לוי: ואם זה "חופשי-חודשי"?

ישראל אייכלר: מה?

מיקי לוי: הרב אייכלר, ואם זה "חופשי-חודשי"?

איילת נחמיאס ורבין: זה משהו אחר.

ישראל אייכלר: זה משהו אחר.

ישראל אייכלר: פה אני קונה – – –

מיקי לוי: – – –

ישראל אייכלר: לא, לא.

ישראל אייכלר: חבר הכנסת מיקי לוי, אני רוצה להגיד לך שיש הבדל בין "חופשי-חודשי", שזאת תוכנית מסוימת שאתה יכול לקנות ואתה יכול לא לקנות – את ה"רב-קו" אתה לא יכול לא לקנות.

ישראל אייכלר: אתה לא יכול לבוא ולהגיד: אני בא ויש לי איזה כרטיס אחר.

ישראל אייכלר: זה הכרטיס שכל אזרח חייב להחזיק בשביל לעלות לאוטובוס.

מיקי לוי: לא, אבל יש שני סוגים – – –

ישראל אייכלר: ואז אתה חייב לאפשר לו, לאשתו, לכלתו, לחמותו, לנסוע בזה.

ישראל אייכלר: זה סתם עוול גדול.

מיקי לוי: יש שני סוגים – כרטיס אחד מוטען בכמה כסף שאתה רוצה, וכרטיס אחד שאתה עושה בו שימוש יומיומי תמורת סכום מסוים.

ישראל אייכלר: כן.

מיקי לוי: וזה שונה בתכלית – – – תחבורה ציבורית.

ישראל אייכלר: אז זה מה שאני אומר – אני רוצה לשבח – – –

מיקי לוי: מה שקורה, מעבירים את הכרטיס – – –

ישראל אייכלר: הבנתי.

ישראל אייכלר: תאמין לי, למדתי את הנושא הזה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לשבח את משרד התחבורה שסוף-סוף הגיע לעניין של הערך הצבור – –

מיקי לוי: ערך צבור.

ישראל אייכלר: – – שעד היום היה, אבל עוד יותר גדול.

ישראל אייכלר: היית צריך לקנות חוזה אחד מירושלים לתל-אביב, חוזה אחד מירושלים לחיפה, לא יכולת לנסוע באותו כרטיס.

ישראל אייכלר: היית צריך למלא עוד ועוד כסף וחוזים.

ישראל אייכלר: עכשיו יש ערך צבור של כמה כסף שיש לך.

ישראל אייכלר: אבל למה, ריבונו של עולם, אתה ואשתך לא יכולים לנסוע באותו כרטיס, הרי אתם באותו מחיר.

ישראל אייכלר: למה הילד שלך, הבן שלך והבת שלך לא יכולים לנסוע באותו – ותופסים את הילדים, ויש משפחות שיש להן חמישה ילדים קטנים וכל בוקר צריך ללכת למצוא, והיא מאבדת את הכרטיס וההורים מפסידים, ועד שהולכים לחברת התחבורה – במקום אחד לעמוד ולראות אם יש לו 20 שקל.

ישראל אייכלר: ויש עוד תופעה, שאנשים עולים לאוטובוס והם לא יודעים כמה יש להם עוד.

ישראל אייכלר: ובסוף, היה עכשיו סיפור: הוא הגיע לרכבת הקלה שבכלל לא מתקשרת עם הקופות.

ישראל אייכלר: עכשיו התבשרנו שגם בירושלים אפשר לנסוע בערך צבור, אבל לא ברכבת הקלה.

ישראל אייכלר: הייתה אישה רק השבוע שלא ידעה כמה יש לה, הגיעה לרכבת הקלה וכמעט עצרו אותה, אבל – טוב, אני לא רוצה לקחת מהזמן.

ישראל אייכלר: אני מאוד שמח שהחוק הזה יעבור וסוף-סוף יהיה לנו כרטיס חכם.

ישראל אייכלר: אם הכרטיס לא יהיה חכם, לפחות שאנחנו נהיה חכמים.

ישראל אייכלר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אוף, הרב אייכלר נורא גבוה.

חמד עמאר: אז צריך להוריד אחרי זה.

איילת נחמיאס ורבין: לא תמיד שמים לב בגלל השטריימל.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר שמדובר בחוק חשוב, אפילו הייתי אומרת בחוק חיוני.

איילת נחמיאס ורבין: כל נושא התחבורה הציבורית בישראל – ודיברתי על זה לא אחת במליאה, ואני חושבת שרובנו עוסקים בזה לא מעט בכל מיני ממשקים – הוא נושא שעדיין לא מטופל בצורה הטובה ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לקרוא מכאן לשר התחבורה, לוודא שבתקציב הרגיל או בתקציב הדו-שנתי – מה שבסופו של דבר יובא לשולחנה של הממשלה – תקציב ההשקעה בתחבורה הציבורית, גברתי השרה, לא רק שהוא לא יהיה חס וחלילה יותר נמוך, אלא שהוא יוכפל ואף ישולש.

איילת נחמיאס ורבין: כי רמת הפערים שאנחנו צריכים להשלים, חברי חבר הכנסת כהן, ביחס לעולם בהקשר של התחבורה הציבורית הוא קריטי וחיוני.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו רואים את זה בכל מיני דיונים, בין שאנחנו מדברים על אוטובוסים, בין שאנחנו מדברים על רכבות ובין שאנחנו מדברים על מוניות שירות.

איילת נחמיאס ורבין: כפי שקרה לי ממש לא מזמן – אני רוצה לשתף את המליאה בדבר מדהים.

איילת נחמיאס ורבין: עסקתי לפני שבועיים בוועדת הכלכלה – ישיבה שהיושב-ראש שלה איתן כבל לא יכול היה להיות נוכח – עסקתי ברפורמה במוניות השירות.

איילת נחמיאס ורבין: מוניות השירות הן כלי עבודה בלתי רגיל בהרבה מקומות בארץ.

איילת נחמיאס ורבין: מייחסים אותן בעיקר לתל-אביב, אבל זה לא נכון.

איילת נחמיאס ורבין: מוניות השירות הן כלי משמעותי לצמצום מרחקי נסיעה, ואגב, לעתים, יסלחו לי חברי החרדים ושומרי השבת, לעתים גם בשבתות, כי הן במינונים ובקווים מאוד מאוד ממוקדים; הן כלי בלתי רגיל.

איילת נחמיאס ורבין: כמה שנים שוכבת הרפורמה, לדעתך, חבר הכנסת כהן?

איילת נחמיאס ורבין: מאז שנת 2005 שוכבת הרפורמה במוניות השירות במשרד התחבורה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פנינו ואמרנו, הסכמנו באמת כנגד כל שיקול דעת, להאריך את תוקפו של החוק עד סוף השנה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: האם חזרו אלינו לדעתך עם חומרים?

איילת נחמיאס ורבין: האם חזרו אלינו לדעתך עם מצגת שאומרת מה יהיה עתידן של מוניות השירות?

איילת נחמיאס ורבין: ותסלחו לי, לשנייה אחת אני שמה את נהגי מוניות השירות בצד, את בעלי מוניות השירות בצד, אף שהם מאוד חשובים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסכם ולומר משהו מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: הרפורמה הזאת היא לא הרפורמה היחידה שתקועה.

איילת נחמיאס ורבין: ויש בעיה עם הרפורמות האלה שתקועות בתחום הזה של התחבורה הציבורית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל נתקלתי בעוד תופעה מאוד מאוד בעייתית.

איילת נחמיאס ורבין: באותו יום הייתי צריכה גם לדון בתקנות שתקועות שנתיים, תקנות הגנת הצרכן – סימון מוצרים מפוקחים, שמירת מקום ייעודי למוצרים מפוקחים: חלב, חמאה, לחם, תקנות ששוכבות מאז 2014, מאז חקיקת חוק המזון.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים כמה חוקים במדינת ישראל מחכים לתקנות על מנת שייושמו?

איילת נחמיאס ורבין: לפחות 100 חוקים.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו לא נעשה מהפכה בעניין הזה במשרדי הממשלה, גברתי השרה, אם תקנות ימשיכו להיות תקועות, אנחנו לא נצליח להוציא לפועל דברים שהם חשובים לציבור.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לברך על החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה וחולמת על הרגע שבו ה"רב-קו" יהיה "רב-קו" משולב בין אוטובוסים, רכבות – אנשים יוכלו לקפוץ, לעלות, לרדת, מוניות שירות, באמת להשתמש בו בכלי כמקובל בכל מדינה מתקדמת.

אורן אסף חזן: – – – לקפוץ, לרדת, לעלות.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת איתן ברושי, קראתי את השם שלך, ואתה היית עסוק בפלאפון.

חמד עמאר: פעמיים קראתי את השם שלך, ולא שמת לב.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, בדרך כלל אנחנו יודעים לעשות יותר מפעולה אחת.

איתן ברושי: חברי הכנסת, אני גיליתי שיש חוק מעניין בפיזיקה בישראל: כל הנחלים זורמים לים וכל הכסף – לתל-אביב.

איתן ברושי: ואנחנו, ככל שנשכלל – ופה יש שכלול, ואני מברך על כך – אנחנו מגדילים את הפער בין המרכז לפריפריה, משום שפערי הזמנים בתחבורה ציבורית כזאת או אחרת באזורים המרוחקים יוצרים פער הולך וגדל מול התקדמות, וישנה כזאת, מול שכלול, והוא קיים מול מערכת שמשפרת את השירות לאזרח, והוא בולט לרעתם של אלה שגרים באזורים הרחוקים, שבהם או שאין תחבורה כזאת או שאין את המגוון שלה ואין את התדירות שלה.

איתן ברושי: אני מתכוון להגיש בקרוב לדיון נקודה שעלתה בתקופה האחרונה, שקשישים שנהנים מ-50% הנחה בתחבורה הציבורית לא יכולים לנצל אותה במקומות שאין בהם תחבורה ציבורית בהיקפים ובתדירות שמאפשרים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איתן ברושי: אנחנו מדברים על אזורי פריפריה, והפער הוא כ-12 מיליון שקלים בין סבסוד המדינה לאנשים מבוגרים ובין ההוצאה בפועל, בעיקר של מועצות ורשויות בפריפריה, שאמורות לתת את השירות בעיקר מהבית למרכז יום לקשיש או לשירותים נוספים.

איתן ברושי: ואני אומר כאן, בברכה הזאת – והשר שהציג יצא – והממשלה פועלת, וישראל כץ פועל, לתוספת כבישים, רכבות, אבל אני רוצה שתדע, אדוני היושב-ראש, אני בטוח שגם בגליל, גם בנגב, למגזרים השונים של האוכלוסייה אין התאמה בין ההטבות לבין היכולת לשפר את השירות לאזרחים במקומות הרחוקים.

איתן ברושי: גם חלק מהרפורמה בתחבורה – ישראל כץ התקשה, כי לא היה מטרופולין לאזור ה"חיזבאללה" בגליל העליון, עד שתיקנו את העיוות הזה – בין העמק ובין הגליל בצד המזרחי.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שצריך למצוא בתוך המערכת הזאת, שפועלת, את הביטוי למקומות שההשפעה שלה היא לא מספיק גדולה, והולך ונוצר פער, ולמרות ההתקדמות הוא אולי אפילו מחריף, בין המרכז לפריפריה.

איתן ברושי: ובנושא התחבורה יש פחות מגוון, יש פחות תדירות, יש פחות אפשרות, ונוסף על כך שהחיים יותר יקרים, ולעתים יותר קשים, בכלל, בתחבורה הפער הזה הולך וגדל, וצריך לנקוט צעדים כדי ליצור את האיזונים הנדרשים.

איתן ברושי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברתי השרה, כנסת נכבדה, שמעתי לפני רגע משפט שגרם לי לנוע באי-נוחות בכיסא; אמר אחד מהאנשים פה מסביב: המדינה בוערת ואתם מדברים לי על "רב-קו"?

אורן אסף חזן: אז קודם כול, צריך לעשות סדר בבלגן: המדינה בוערת גם בגלל בעיות ב"רב-קו".

אורן אסף חזן: אין הבדל – יש הבדל, שלא יהיו פה אי-הבנות; עוד יגידו שאני מקל ראש בטרור, חלילה – אבל אין הבדל בין האחריות שלנו, ככנסת – בתוך האחריות של הממשלה כממשלה ושלנו כחברה – בין בעיות ביטחוניות, חברתיות, כלכליות, מדיניות.

אורן אסף חזן: בסוף אנחנו כולנו צריכים לדאוג לעתיד טוב יותר לאזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: הצעת החוק הזאת, בלי להיכנס אליה, גורמת לי לנוע באי-נוחות מסיבה אחרת: יש פער עצום, פעם אחר פעם, בין מה שאנחנו מנהלים פה, בדיונים במליאת הכנסת, בין החקיקה שעוברת כאן, כמו שנאמר, בלי לדעת למה התכוון המשורר, לבין מה שקורה דה פקטו, בפועל.

אורן אסף חזן: ואת הפערים האלה אנחנו צריכים לתקן.

אורן אסף חזן: אני חושב שהגיע הזמן שהכנסת תמצא גוף כלשהו שהוא יהיה השלוחה שלה לא רק כאן, בין כותלי הבית הזה, לחקיקה, ופיקוח וביקורת, כשם שאנחנו עושים, אלא גם למעקב בחוץ.

אורן אסף חזן: בסוף, אנשים שמשתמשים היום בתחבורה הציבורית – אגב, בלי חלילה לפגוע לא בשר כץ, לא בממשלה, לא בנהגי האוטובוס – אבל בסוף, אנשים שנוסעים היום בתחבורה הציבורית, קשיי היום-יום שלהם הרבה יותר מורכבים מעוד סעיף או פחות סעיף בחקיקה אצלנו.

אורן אסף חזן: הצחוק והזילות שמרשים לעצמם – ושוב, אני אומר את זה בזהירות, בלי לפגוע בכל מי שמקיים במדינת ישראל תחבורה ציבורית, דהיינו בכל הנהגים, הנהגות, אנשי המינהלה במשרד התחבורה – אבל הזילות הזאת שבה אנחנו יכולים להיתקל במקום שבו נהג או נהגת, מוביל או מובילה, מתעלמים לחלוטין מהחוק, פעם אחר פעם, בי מעוררת חלחלה, לי היא מפריעה מאוד.

אורן אסף חזן: מהדברים הקטנים, כמו למשל – אני גר באריאל, לאריאל יש חברה שקוראים לה "אפיקים".

אורן אסף חזן: חברת "אפיקים", כמו שאומרים אצלנו בשכונה, עושה מה בראש שלה.

אורן אסף חזן: מתי מחליטה – מוציאה אוטובוס; מתי מחליטה – לא מוציאה אוטובוס; מתי מחליט הנהג – עוצר בתחנה; מתי מחליט הנהג – הוא לא עוצר בתחנה; מתי מחליט הנהג – ה"רב-קו" תופס; מתי הוא מחליט שלא – ה"רב-קו" לא תופס; מתי מחליטה הנהגת – הנסיעה היא מקומית; מתי לא – היא עירונית.

אורן אסף חזן: זה אמיתי, רבותי.

אורן אסף חזן: אתמול בערב בשעה מאוחרת, 23:45, אני מקבל שיחת טלפון מקרוב משפחה, הוא אומר לי: חזן, איפה אתה?

אורן אסף חזן: אני אומר לו: מה זה חזן?

אורן אסף חזן: אורן.

אורן אסף חזן: סולידי.

אורן אסף חזן: הוא אומר לי: איפה אתה?

אורן אסף חזן: אני אומר: בבית.

אורן אסף חזן: הוא אומר: אתה לא מאמין איזה קטע.

אורן אסף חזן: אני אומר לו: מה הקטע?

אורן אסף חזן: הוא אומר לי – הנה, אני מסיים – – –

חמד עמאר: משפט סיכום בבקשה.

אורן אסף חזן: אתה עוצר אותי כל פעם 8 שניות לפני הסוף, אתה גוזל לי – – –

חמד עמאר: כדי שתיתן את משפט הסיכום ובזמן תסיים.

אורן אסף חזן: אתה גוזל לי 2 שניות ומוציא אותי מריכוז – –

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה, משפט סיכום.

אורן אסף חזן: – – ואני התחייבתי לך שאני אעמוד בזמן.

אורן אסף חזן: אני מקצר את הסיפור.

אורן אסף חזן: אומר לי: איפה אתה?

אורן אסף חזן: הוא אומר לי: אני ב"עזריאלי" – אני עושה את זה מהר, יותר מהר ממה שהאוטובוס מגיע.

חמד עמאר: אתה חושב שמעניין אותנו איפה היית?

אורן אסף חזן: זה מעניין – לא אני, איפה הוא היה – ואז הוא אומר לי: אתה לא מאמין, אני מ-20:45 מחכה פה ב"עזריאלי" לאוטובוס, עד עכשיו אין אוטובוס.

אורן אסף חזן: "אפיקים" לא הוציאה אוטובוס.

אורן אסף חזן: את הדברים האלה צריך לתקן.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: יש לי הרבה מה להגיד, אבל אני פשוט חושש מהיושב-ראש.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

חמד עמאר: אחרון הדוברים, אחרי חברת הכנסת – חבר הכנסת דב חנין.

אורן אסף חזן: חיליק בר פה מתקן ואומר שאתה עושה לי את זה על רקע עדתי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש – –

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

חמד עמאר: נא לעמוד בזמנים.

יעל כהן-פארן: אשתדל.

יעל כהן-פארן: – – חברי, קודם כול, אני רוצה לברך על הצעת החוק החשובה הזאת.

יעל כהן-פארן: זה מין חזון אחרית ימים, או אני לא יודעת איך לומר – בשנת 2003-2002 ישבנו, קבוצה של פעילים סביבתיים, וחשבנו על הדרכים שהכי חשוב – מה הכי חשוב כדי לקדם אנרגיה – סליחה, תחבורה בת-קיימא – בישראל, וקמפיין של איחוד אמצעי התשלום בין כל חברות האוטובוסים וכו' יצא לדרך.

יעל כהן-פארן: זה שהיום אנחנו ב-2016, יותר מ-13 שנים אחרי, ואנחנו רואים כבר את ה"רב-קו", אבל רק היום באמת רואים את הקידום שלו בצורה יותר משמעותית, אני לא יודעת אם זו תעודת עושר או תעודת עניות.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שזאת בכל זאת תעודת עניות שרק היום אנחנו באמת מדברים על זה ברצינות.

יעל כהן-פארן: הרי התחבורה הציבורית בישראל סובלת – בואו נאמר את האמת – מפגרת אחרי מדינות העולם זה אנדרסטייטמנט.

יעל כהן-פארן: באמת, יש לאן להשתפר בכל הרמות, מכל הבחינות.

יעל כהן-פארן: ואני רוצה להעיר כמה הערות על ההצעה שנמצאת היום על סדר-היום, לפתחה של ועדה, ועדת הכלכלה, אם אני לא טועה.

יעל כהן-פארן: יש שם כמה בעיות קשות שחייבים לשים גם על השולחן, למשל קווי מוניות שירות.

יעל כהן-פארן: עד כמה שאני מבינה, מי שרוצה לנסוע במוניות שירות, לפחות לפי ההצעה הזאת, יצטרך שיהיה לו עוד "רב-קו".

יעל כהן-פארן: זה לא יהיה אותו "רב-קו", זה יהיה "רב-קו" אחר.

יעל כהן-פארן: אני לא מבינה כל כך את ההיגיון בזה.

יעל כהן-פארן: כמה כרטיסים אנחנו רוצים שיהיו לבן-אדם, אחד, נכון?

יעל כהן-פארן: דבר אחר זה שאנשים עם מוגבלות ובעלי זכאות להנחות, מי שמוגדר בביטוח הלאומי, יצטרכו להוכיח את זכאותם מול מאגר ממשלתי.

יעל כהן-פארן: זה לא דבר מאוד פשוט, לא רק להראות תעודה שמאשרת את היותם נכים או בעלי זכאות לגמלה כזאת או אחרת, וגם זה משהו שצריך לתקן בחוק.

יעל כהן-פארן: והדבר השלישי והחשוב ביותר – החוק צריך להגדיר בצורה מאוד מאוד רחבה את התפוצה של ה"רב-קו".

יעל כהן-פארן: זה לא יכול להיות שרק בכמה מרכזי שירות יספקו את ה"רב-קו" וייתנו שירות.

יעל כהן-פארן: זה צריך להיות כך שבכל מכולת ובכל פיצוצייה אפשר לקנות "רב-קו" ואפשר להטעין אותו.

יעל כהן-פארן: זה צריך להיות נגיש, צריך להיות נגיש לציבור, שאפשר יהיה להטעין אותו בסלולרי ובאינטרנט.

יעל כהן-פארן: אני מאמינה שחושבים על הדברים האלה, אבל חשוב לי לומר זאת כאן, דווקא לפני שהחוק עובר את הוועדה וקריאה שנייה ושלישית.

יעל כהן-פארן: ובאמת, צריך לצאת לדרך עם "רב-קו" כדי לעודד אנשים לעבור לתחבורה ציבורית.

יעל כהן-פארן: האתגר שלנו הוא שכל מי שיכול ייקח אוטובוס או רכבת או מונית שירות, וזה יהיה לו קל, ונגיש וזמין, וגם לא יקר, כי להשאיר את האוטו בבית זאת המשימה שלנו כדי להצעיד את מדינת ישראל קדימה – –

חמד עמאר: משפט סיכום בבקשה.

יעל כהן-פארן: – – בשביל הסביבה, בשביל הורדת יוקר המחיה ובשביל הדורות הבאים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, אחרון הדוברים.

חמד עמאר: אחרי זה עוברים להצבעה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, אני מברך על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: כיושב-ראש ועדת המשנה לענייני תחבורה ציבורית – אנחנו בשנה האחרונה עושים עבודה רבה של מעקב אחרי התהליך הזה, של הכרטיס החכם, ואני רוצה לומר לכנסת שיש כאן התקדמות אמיתית.

דב חנין: בתחילת החודש הבא נגיע למצב של אפשרות שימוש בערך צבור בכל כרטיסי ה"רב-קו", וזה דבר משמעותי.

דב חנין: זה דבר שיאפשר לאנשים להשתמש בצורה אמיתית יותר בכסף שבעצם נמצא בכרטיס החכם שלהם.

דב חנין: הכרטיס הזה מאפשר היום שילוב נכון וטוב של אמצעי תחבורה ציבורית: אוטובוסים, רכבות, כרטיסים משולבים, ומאפשר שילוב נכון של כרטיסי הנחה לנכים, לצעירים, לילדים, לבני-נוער ולסטודנטים.

דב חנין: אכן, הגיע הזמן להסדיר את הסוגיה הזאת בחקיקה מסודרת, ברורה, עם עקרונות ועם גישה שקופה וכוללת.

דב חנין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כדי להתעכב על שתי בעיות שעדיין אינן פתורות בהצעת החוק, ואנחנו נעשה כל מאמץ לפתור אותן: מוניות השירות עדיין לא משולבות באופן מלא, גם בהצעת החוק הזאת, במערכת ה"רב-קו".

דב חנין: מוניות השירות הן אמצעי נהדר – – –

חמד עמאר: ביקשתי מחברי הכנסת לא לדבר במליאה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודה, בבקשה.

חמד עמאר: מי שרוצה לדבר בטלפון יצא החוצה בבקשה.

חמד עמאר: תודה.

דב חנין: מוניות השירות הן אמצעי מצוין להשלמת מערכת התחבורה הציבורית.

דב חנין: זה אמצעי משלים.

דב חנין: לא בכל מקום יש לנו אותו היקף צרכים שמצריך הפעלה של אוטובוס, ואז מונית השירות היא אמצעי מצוין.

דב חנין: זה אמצעי משלים לפעמים למקומות שאוטובוסים אינם נדרשים בהם, אינם מגיעים אליהם, מתקשים להיכנס אליהם – כפרים ערביים, יישובים שהתשתיות בהם אינן טובות מספיק; מוניות שירות משלימות את המערכת בסופי-שבוע, כאשר אוטובוסים אינם פעילים.

דב חנין: אבל מוניות השירות היום אינן חלק ממערכת ה"רב-קו", והתוצאה מאוד בעייתית.

דב חנין: התוצאה, בסופו של דבר, היא איום על המערכת הזאת, שהיא, אדוני היושב-ראש, אחת מהמערכות של התחבורה הציבורית שאנשים הכי מרוצים ממנה – עם כל הקשיים שיש במוניות שירות, אנשים מרוצים יותר ממוניות שירות מאשר מאוטובוסים.

דב חנין: לכן אין שום סיבה להמשיך בגישה שמשאירה את מוניות השירות בסוף.

דב חנין: צריך לשלב את מוניות השירות באופן אינטגרלי במערכת ה"רב-קו".

דב חנין: זאת נקודה אחת.

דב חנין: נקודה שנייה – אני אגיד עליה רק משפט – עדיין חלק מהמחירים שלנו בתחבורה ציבורית גבוהים מדי.

דב חנין: למשל, משפחה רוצה לנסוע יחד; אם זאת משפחה קצת יותר גדולה, זה מחיר פנטסטי.

דב חנין: אין לנו ב"רב-קו" היום מערכות של כרטיס משפחתי שמאפשרות למשפחה לנסוע יחד וליהנות ממחיר מוזל בצורה משמעותית.

דב חנין: על כל הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, אנחנו ניאבק בדיוני הכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית.

דב חנין: אני קורא לכל חברי הכנסת להצביע בעד החוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להסדרת השימוש בכרטיס חכם בתחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

קריאה: – – –

חמד עמאר: בעד- 32, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק להסדרת השימוש בכרטיס חכם בתחבורה הציבורית, התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה, ותועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: נא להוסיף לפרוטוקול את חברת הכנסת מיכל רוזין.

חמד עמאר: [מס' כ/594; "דברי הכנסת" ה-19, מושב שלישי, חוב' ז', עמ' 14944; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעת ועדת החינוך, התרבות והספורט על רצונה להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנה על זכויות אמנים במוזיקה, התשע"ה–2014; כ/594.

חמד עמאר: חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש הוועדה, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, לפי חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, אני מתכבד להודיע במליאת הכנסת על רצונה של ועדת החינוך, התרבות והספורט להחיל דין רציפות על הצעת חוק הגנה על זכויות אמנים במוזיקה, התשע"ה–2014, שפורסמה בחוברת הצעות חוק מס' 594, אשר עברה בקריאה ראשונה בכנסת התשע-עשרה.

יעקב מרגי: מדובר בהצעת חוק אשר מטרתה להסדיר היבטים מסוימים ביחסים החוזיים בין אמנים בתחום המוזיקה ובין מפיקים, מוציאים לאור, אמרגנים ומנהלים אישיים, תוך צמצום פערי הכוחות וחוסר השוויון בעמדות המיקוח של הצדדים.

יעקב מרגי: ההצעה מבקשת להבטיח זכויות מסוימות של אמנים לעניין תקופת התקשרות בלעדית שבה אסור להם להתקשר עם גורם אחר ולעניין הטלת חובות אמון על מי שמתקשר עמם לעניין פעילותם האמנותית.

יעקב מרגי: בדברי ההסבר פורטו סוגיות נוספות שבהן ביקשה הוועדה לדון בהכנה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

יעקב מרגי: אני מודיע לחברי הכנסת – על-פי הוראות חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, כל סיעה הרוצה בכך, או הממשלה, רשאית להציע בתוך שבועיים שדין הרציפות לא יחול על הצעת החוק.

יעקב מרגי: אם תוגש הצעה כזאת, תחליט הכנסת בעניין.

יעקב מרגי: אם לא תוגש הצעה כזאת, תחליט הכנסת בהצבעה ללא דיון על החלת דין הרציפות.

יעקב מרגי: הוחל דין רציפות – תמשיך הוועדה לדון בהצעת החוק, ורשאית היא לנהוג בדיונים שנתקיימו בכנסת הקודמת כאילו היו אלה דיונים שלה.

יעקב מרגי: זוהי הודעה בלבד, אין צורך לא בדיון ולא בהצבעה.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/644); נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק חובת אזהרה בפרסום ובשיווק של הלוואה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

קריאה: – – – הצבעה?

חמד עמאר: מה שהיה של ועדת החינוך – זו הודעה בלבד.

חמד עמאר: אין הצבעה.

קריאה: מה שהיה עכשיו – – –

זהבה גלאון: לא הייתה הצבעה.

חמד עמאר: מה שהיה – זה היה הודעה בלבד, בלי הצבעה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, האמת, אני ממש שמחה לעמוד כאן ולדבר על הצעת החוק שלי – לקריאה ראשונה – שתחייב את הבנקים וארגונים שמשווקים הלוואות לנסח אזהרה בעת שיווק ההלוואה הזאת.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר מראש מה תהיה האזהרה; האזהרה אומרת שאי-עמידה בפירעון הלוואה עלולה לגרור חיוב בריבית פיגורים והליכי הוצאה לפועל.

זהבה גלאון: למה אני מתחילה מהסוף?

זהבה גלאון: לא נהוג להתחיל מהסוף.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר – לא אגזים אם אומר – על עשרות-אלפי אנשים שמתפתים לשיווק האגרסיבי של הבנקים ושל חברות אחרות שמציעים הלוואות.

זהבה גלאון: עכשיו, לאנשים במצוקה, מצוקה קשה, הפיתוי לקחת הלוואה הוא כל כך כל כך גדול, ואנשים לוקחים הלוואות, והרבה מאוד פעמים הם מוצאים את עצמם לא מסוגלים לעמוד בהחזר ההלוואות ובריביות שמצטברות, ואז הם צריכים לשלם קנסות, והוצאות משפטיות, ועיקול, והוצאה לפועל, והיחידים שהרוויחו מהדבר הזה בכל מקרה היו גם החברות וגם הבנקים, כי כשהבנקים והחברות משווקים הלוואות הם לא מספרים כמה זה מסוכן כשאי-אפשר להחזיר את אותן הלוואות.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר, אני לא נגד מתן הלוואות.

זהבה גלאון: מתן הלוואות זה דבר חשוב; זה מאפשר לאנשים להסתדר.

זהבה גלאון: אבל גם הבנקים לא בודקים מראש את היכולת של הלווים לעמוד בתנאי ההלוואה.

זהבה גלאון: זה מפתה; בואו נשווק לאנשים הלוואות – אנחנו מכירים את זה, כל אחד מאתנו מקבל מסרון, מקבל ווטסאפ, מקבל במייל; אתה פותח את הרדיו – פרסומת להלוואה; אתה פותח טלוויזיה – פרסומת להלוואה.

זהבה גלאון: אתה לא יכול לברוח מזה.

זהבה גלאון: אתה סוגר אחד, אתה נופל על האחר.

זהבה גלאון: אני רוצה ליידע את המליאה שהחוב הכולל של משקי-בית – זה נתון מאוד חשוב – בשנת 2015 – הייתי אומרת, שבר כל שיא – 475 מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: זה החוב הכולל של משקי-הבית בישראל.

זהבה גלאון: תחשבו כמה אנשים שממילא היה קשה להם להחזיר הלוואה לא יכולים להחזיר את ההלוואה עכשיו.

זהבה גלאון: שמעתי בדיון בוועדת הכלכלה, שניהל חבר הכנסת יעקב פרי, נציגים של ארגונים, גם ארגון "פעמונים" וגם ארגון "ידיד".

זהבה גלאון: נציגי הארגונים סיפרו כמה משפחות מגיעות אליהם כי אין להן היכולת הזו לפרוע את ההלוואה.

זהבה גלאון: הפיתוי קל, הכול נראה נוצץ.

זהבה גלאון: הם לא יכולים לפרוע את ההלוואה.

זהבה גלאון: השיווק הוא שיווק אגרסיבי.

זהבה גלאון: ולכן, חברי חברי הכנסת, אנחנו החלטנו לחייב את אותם משווקים אגרסיביים, את הבנקים, את אותן חברות, שמפרסמים שיווק אגרסיבי, אנחנו מחייבים אותם, על דעת הפיקוח על הבנקים, המפקחת על הבנקים, על דעת האוצר ומשרד הכלכלה, לפרסם אזהרה; שכל אחד כזה ידע שהוא מפרסם אזהרה.

זהבה גלאון: והאזהרה הזו אומרת, אני חוזרת על הציטוט, שאותו בן-אדם שלוקח הלוואה ידע שאי-עמידה בפירעון ההלוואה עלולה לגרור חיוב בריבית פיגורים והליכי הוצאה לפועל.

זהבה גלאון: אני חושבת שכשאומרים את זה לבן-אדם, לא כשזה באותיות הקטנות; כשהוא בא לקחת הלוואה ואותו פקיד בבנק או אותו מישהו באחת החברות שאני לא רוצה לנקוב בשמן, אומרים לו: תדע לך, אתה תקבל הלוואה, אבל אם לא תוכל להחזיר אותה אתה עלול לשלם קנסות, פיגורים, להגיע למצב של הוצאה לפועל – אני חושבת שהמסר הזה הוא מסר חשוב.

זהבה גלאון: זה מסר שמאפשר לעמוד מול המניפולציות, הייתי אומרת, של המשווקים של ההלוואות – – –

מאיר כהן: החוק מחייב לתת משהו כתוב?

זהבה גלאון: החוק מחייב, כן.

זהבה גלאון: החוק מחייב לפרסם אזהרה כתובה שאומרת לאותם לווים, בעצם מה שאנחנו רוצים להגיד: אל תתפתו למניפולציות של המשווקים האגרסיביים.

זהבה גלאון: תדעו שיש בזה קושי.

זהבה גלאון: זה נתון בלתי מתקבל על הדעת שאנשים נכנסים למשבר כל כך גדול בגלל חוסר יכולת בעצם להחזיר את ההלוואה.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם, חברי, לתמוך בהצעה.

זהבה גלאון: ההצעה הזו זוכה לתמיכה ממשלתית.

זהבה גלאון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לדיון.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, כנסת נכבדה, אני כמובן תומכת בהצעת החוק של חברת הכנסת גלאון.

מירב בן ארי: זו הצעה חשובה, הצעה נכונה, ואני שמחה לתמוך בה.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר על משהו אחר שמטריד אותי כבר חודש בערך.

מירב בן ארי: ביום שלישי בשבוע הבא יתקיים כאן יום החיילת.

מירב בן ארי: זה ב-12 ביולי, יום שלישי – הכנסת תציין.

מירב בן ארי: יגיעו לכאן חיילות מכל היחידות.

קריאה: – – –

מירב בן ארי: כן.

מאיר כהן: חילות צה"ל.

מירב בן ארי: חילות צה"ל.

מירב בן ארי: יהיו דיונים בחלק מהוועדות, וכמובן במליאת הכנסת, חברי כנסת ינאמו נאומים חשובים.

מירב בן ארי: אני כבר יותר מחודש פונה ליושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, מבקשת לקיים דיון בנושא חיילות צה"ל בוועדה לקידום מעמד האישה.

מירב בן ארי: לא נראה לי שיש דבר יותר מתאים ביום החיילת – לא יום צה"ל, יום החיילת – מלקיים דיון בוועדה לקידום מעמד האישה.

מירב בן ארי: אני פונה עם המלצות לנושאים ליושבת-ראש, עם המלצה ליושבת-ראש שאני גם אחליף אותה כחברה בוועדה כי הרי זה לא באג'נדה שלה – חיילות צה"ל.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם, חברי וחברותי חברי הכנסת, כל הניסיונות שלי נכשלו.

איילת נחמיאס ורבין: את צודקת, את צודקת.

מירב בן ארי: אין הרבה פעמים שאני מודה: אני נכשלתי.

מירב בן ארי: כל הניסיונות נכשלו.

מירב בן ארי: לא יהיה דיון ביום החיילת בוועדה לקידום מעמד האישה, וזו תעודת עניות לכנסת הזאת.

מירב בן ארי: זו תעודת עניות לוועדה לקידום מעמד האישה.

טלי פלוסקוב: – – – יושבת-ראש של הוועדה.

מירב בן ארי: סליחה?

טלי פלוסקוב: יש מספיק נשים פה – – –

מירב בן ארי: אין.

מירב בן ארי: לא אני, לא חברת הכנסת לביא, לא חברת הכנסת שולי מועלם, ששלושתנו השתתפנו בזה, לא קיבלנו את המינוי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם שיש כאן חברי כנסת שמנהלים ועדות, והרבה פעמים הנושאים שמגיעים אליהם אינם באג'נדה שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: – – – היה צריך לפנות ליושב-ראש הכנסת.

מירב בן ארי: פניתי, חברת הכנסת איילת נחמיאס, חברתי.

מירב בן ארי: תאמיני לי, פניתי.

מירב בן ארי: פניתי לכולם.

מירב בן ארי: אפילו גם חברת הכנסת פלוסקוב אמרה לי שהיא תתערב.

מירב בן ארי: פניתי לשרת המשפטים.

מירב בן ארי: איך יכול להיות שכנסת ישראל ביום החיילת לא עושה דיון בוועדה לקידום מעמד האישה?

מירב בן ארי: ותאמינו לי, לא ביקשתי נושא מיליטנטי.

מירב בן ארי: ביקשתי לדבר על גיוס חג"מ, חיילות גיוס מיוחד, שכל שנה משום מה היקף הגיוס שלהן יורד ב-10%.

מירב בן ארי: וכמו שכולם יודעים, בטח חבר הכנסת כהן, ההיקף של הנוער והנערות בסיכון לא יורד, אלא גדל.

מירב בן ארי: אבל החג"מ יורד.

מירב בן ארי: אז אם למישהו מכם יש פתרונים, פתרונות – – –

קריאה: אנחנו נטפל בזה.

מירב בן ארי: אז אני אומרת לך שהנושא – – –

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

מירב בן ארי: אני אגיד מילה אחרונה כי זה חשוב, אדוני היושב-ראש.

מירב בן ארי: אני אגיד לך מה הפתרון שהוצע – לקיים דיון מתישהו, ביום אחר.

מירב בן ארי: אתה יודע מה?

מירב בן ארי: זה לא מכובד.

מירב בן ארי: לא מכובד.

מירב בן ארי: בושה לנו, בושה לכנסת.

מיקי לוי: – – – את זה בוועדת הפנים על אפה וחמתה.

חמד עמאר: תודה רבה.

מירב בן ארי: ועדת הפנים זה לא הוועדה לקידום מעמד האישה – – – וגם ברווחה, אז מה?

מירב בן ארי: – – –

קריאה: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, היום אני מבין שאנחנו בהצעת החוק לפני האחרונה אז מגיע לנו חג שמח ורמדאן כרים.

חמד עמאר: חג שמח.

עיסאווי פריג': חג שמח.

עיסאווי פריג': אני רוצה, לשם שינוי, מירב, להתייחס להצעת החוק באופן ספציפי.

עיסאווי פריג': זהבה, כל הצעת חוק של מרצ גורמת לנו להתרגשות, הצעת חוק שהיא בדרכה לעבור.

עיסאווי פריג': אומנם לא אותה התרגשות שבאפריקה, ביבשת השחורה, לרגל ביקור ראש הממשלה, אבל התרגשות ישְנה.

עיסאווי פריג': תראו, חברים, הצעת החוק הזאת כל כך חשובה, ואני חושב ושואל את עצמי למה לא חשבו עליה קודם.

עיסאווי פריג': למה לא חשבו עליה קודם?

עיסאווי פריג': הרי הבנקים שבאים למכור כסף, להציע כסף – מדד ההצלחה של הבנקים, נמדד איך?

עיסאווי פריג': כמה, מה אחוז החדירה לחשבונות של הלקוחות?

עיסאווי פריג': יש לי בבנק 5,000 חשבונות לקוחות, מנהל הסניף וצוות העובדים נמדדים עד כמה הצליחו למכור הלוואות ללקוחות של הבנק.

עיסאווי פריג': תראה מה זה מדד ההצלחה.

עיסאווי פריג': לא משנה – מכרת, צריך, לא צריך.

עיסאווי פריג': השיווק האגרסיבי שמפעילים הוא מדד ההצלחה של הבנק, ועם מצב כזה אנחנו צריכים להתמודד – להציף את המשק בכסף.

עיסאווי פריג': משק-הבית צריך כסף או לא צריך – העיקר לדחוף לו, לדחוס, לדחוס.

עיסאווי פריג': זה מנגנון שיביא לצמיחה.

עיסאווי פריג': ואני מכיר משפחות רבות ואזרחים רבים שנאלצו לקחת את ההלוואה עם האותיות הקטנות בכל מיני סיטואציות: קח, קח, שיהיה לך, שיהיה לך, והיום מתמודדים עם מצב שהוא בלתי – – –

מאיר כהן: – – – במסגרת האשראי, ומציעים להם הלוואות למחזר את ההלוואות.

מאיר כהן: זו הסכנה הגדולה.

עיסאווי פריג': וזה בין היתר.

עיסאווי פריג': אני אתן לך דוגמה.

עיסאווי פריג': נגיד, באה אלי מישהי לפני כמה חודשים, זקנה שמקבלת קצבה מהביטוח הלאומי.

עיסאווי פריג': הלכה לבנק למשוך כסף.

עיסאווי פריג': אז הפקיד אומר לה: אין לך כסף בחשבון, את לא יכולה למשוך.

עיסאווי פריג': יש לך רק 400 שקל.

עיסאווי פריג': אבל מה?

עיסאווי פריג': אפשר לתת לך הלוואה של 10,000 שקל.

עיסאווי פריג': מה, תיתן לי 10,000 שקל?

עיסאווי פריג': כן, ניתֵן לך 10,000 שקל.

עיסאווי פריג': אומרת: תן לי.

עיסאווי פריג': אז, ואללה, הוציא את הטפסים, חתמה על האותיות.

עיסאווי פריג': מה חתמה, מה לא חתמה, היא לא יודעת, מבוגרת, בת 68, וקיבלה 10,000 שקל; הלכה הביתה מבסוטית.

עיסאווי פריג': והפקיד עשה את שלו – הכנסתי עוד חשבון למערכת החדירה.

חמד עמאר: משפט סיכום, בבקשה.

עיסאווי פריג': לשם כך, הצעת חוק חשובה, מבורכת, ואני תומך בה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי; חבר הכנסת מאיר כהן.

חמד עמאר: חבר הכנסת ישראל אייכלר, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: אני מבקש מכל חברי הכנסת לא לדבר בטלפון במליאה.

איתן כבל: תגיד לי – – – חבל על הזמן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת כבל, תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: למדתי ממך בוועדת הכלכלה – לא מדברים בטלפון.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפעמים אדם ניגש לשולחן ומוצא אוצר.

ישראל אייכלר: אני שיבחתי קודם את הרעיון הזה להביא את חוק הכרטיס החכם לכנסת, ומה אני מוצא בתוכו?

ישראל אייכלר: את החוק שאני הגשתי, אדוני היושב-ראש: "משרד התחבורה והבטיחות בדרכים יקים מרכז שירות שיופעל על-ידו או על-ידי מי מטעמו ויבצע את הפעולות המנויות להלן, כולן או מקצתן: סליקה, הנפקת כרטיסים חכמים, טעינת הסדרי נסיעה, בקרה על ביצוע פעולות הנפקה, איסוף מידע, מתן שירות לציבור המשתמשים בכרטיסים החכמים" – ממש מילה במילה כמו הצעת החוק שלי.

ישראל אייכלר: אז אני ממש מודה לממשלה שהם עשו לי את העבודה.

ישראל אייכלר: אגב, עם חברי הכנסת יש כזה מין נוהל, שחבר כנסת צריך לציין שמישהו כבר הציע את זה קודם.

ישראל אייכלר: אבל הממשלה לא חייבת, וזה בסדר גמור מבחינתי, היא עשתה לי שירות טוב.

ישראל אייכלר: מה שאנחנו צריכים באמת הוא שלא יהיה מצב שכל אזרח יצטרך לרוץ לכל חברה בנפרד כשהוא מאבד כרטיס ולהתחשבן מה מגיע לו חזרה ומה הוא מקבל, אלא שמשרד התחבורה ינפיק.

ישראל אייכלר: אחד הדברים שביקשתי, ואני מקווה שזה בחוק הזה, ואם לא, אנחנו נוסיף את זה, שגם משרד התחבורה יעמיד דוכנים ומכונות שאנשים יוכלו למלא את הכרטיס.

ישראל אייכלר: לא יעמדו ליד הנהג אנשים, להתחיל לשאול אותו, לענות לו, בינתיים אנשים מחכים בתור, המכוניות מאחוריו זוחלות ונהיה פקק תנועה עד הכיכר או עד הרמזור.

ישראל אייכלר: צריך להיות כמו שיש בתחנת הרכבת הקלה, בחוץ, מכשירים כמו בנקט או דברים כאלה, ויוכל אדם לגשת ולרכוש.

ישראל אייכלר: מכשיר אוטומטי, יכול לרכוש את הכרטיס, למלא אותו ולדעת כמה יש לו.

ישראל אייכלר: אותו דבר משרד התחבורה, הוא זה שצריך לעשות את זה בשביל כל החברות, להתחשבן אתן, וזה חייב להיות משהו מרכזי.

ישראל אייכלר: גם בדברי ההסבר – אדוני היושב-ראש, אני לא אקח יותר מהזמן המגיע לי – נאמר שמשרד התחבורה יקים את המרכז הזה כדי שהנוסעים והתחבורה הציבורית וגם המדינה יוכלו ליהנות מסליקת ההכנסות בצורה מסודרת ואיסוף וניהול של המידע המועבר בעקבות הנפקת הכרטיסים לפי ההוראות שייקבעו לפי סעיף 12 להצעת החוק.

ישראל אייכלר: יש לי עוד משהו חשוב מאוד – על-ידי המכונות האלה ומרכז השירות הזה, משרד התחבורה ידע כמה אנשים נוסעים בקווים האלה, כמה צריך לתגבר בתחנות האלה, איזה שעות עמוסות, איזה קווים פחות חשובים.

ישראל אייכלר: את כל הדברים האלה אפשר לעשות במרכז השירות הממוחשב.

ישראל אייכלר: אני מברך את הממשלה על הדבר הזה ורוצה שהצעת החוק שלי תועבר, בעזרת השם, גם לוועדת הכלכלה, כדי שנוכל לשלב אותם, את כל הסעיפים שרציתי.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל לדבר קצר משלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר משהו בעניין החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהוא מאוד מאוד חשוב, בין היתר כי אנשים לוקחים על עצמם נטל של הלוואות ואשראי מבלי לדעת מה הם בעצם נוטלים על עצמם.

איילת נחמיאס ורבין: אני קורבן למה שאנחנו לא מזמן חוקקנו כאן, חוק "איקיוטק".

איילת נחמיאס ורבין: אני מקבלת באמת אחת ליום סמ"ס מאיזה מספר על הצעה להלוואה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כמובן מצפים מהבנקים, ואני גם חושבת שהם משתדלים; הם עדיין לא מיושרים לגמרי לפי מה שאנחנו היינו רוצים לראות, אבל אנחנו מצפים מהם לנהוג בצורה שונה ובצורה אחראית.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר קיימנו, חברת הכנסת יעל גרמן, חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת אילן גילאון – חבר הכנסת מיקי לוי השתתף בדיון – דיון בנושא מאוד מאוד בעייתי, בכך שפקידי בנק קונים דירות של חייבים שבהם הם מטפלים בזמן שהחייבים אינם יכולים עוד לעמוד בעול התשלומים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת – נכון, יעל?

איילת נחמיאס ורבין: – אנחנו היינו מזועזעים מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה עלה בתחקיר של מתן חודורוב בערוץ 10.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה דברים אנחנו רואים ואנחנו ככה עומדים משתאים אל מול האי-צדק החברתי.

איילת נחמיאס ורבין: זה ניגוד עניינים מהבוטים והקשים שאני נתקלתי בהם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר, למעשה בימים אלה, משלימים הצעת חוק, וחבר הכנסת, יושב-ראש ועדת הכספים גפני, גם התגייס למהלך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שיתקיימו ניגודי עניינים כאלה במצבים הכי רגישים שאנשים נמצאים בהם.

איילת נחמיאס ורבין: היו אנשים בדיון הזה שהדירות נלקחו מהם ונרכשו על-ידי פקידי הבנק שטיפלו בדירות הללו.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר קשה, לא צודק ואסור שיקרה, וקשור גם לתרבות ארגונית שעליה אנחנו פחות שולטים, ובזה אני קוראת לבנקים לעשות סדר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מיקי לוי: – – – מידע פנימי – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן; חבר הכנסת יחיאל חילק בר; חבר הכנסת אורן אסף חזן.

חמד עמאר: שלוש דקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש גברתי השרה, כנסת נכבדה, ראשית, אני מברך על החוק.

אורן אסף חזן: צריך גם להוסיף שם בהערת אזהרה – חוץ מריבית פיגורים, יכולות להיות גם מכות בסמטה אפלה.

אורן אסף חזן: אבל בואו נהיה רגע רציניים.

אורן אסף חזן: תראו, אני רוצה רגע לסטות מהנושא ולספר לכם, למי שלא צפה בחדשות בערוץ הראשון ביום שישי בערב, סיפור מזעזע.

אורן אסף חזן: בתוך מדינת ישראל, בעיר טייבה, עיר שאמורה, לכאורה, להיות חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, העומד בראש העיר, עורך-דין שוואוואע מסארווה – אני מקווה שאני אומר את השם שלו נכון – מנצור.

איציק שמולי: שועאע.

אורן אסף חזן: השם לא רלוונטי, הדברים שנאמרו חמורים מאוד.

אורן אסף חזן: אני רוצה להקריא לכם, ואתם יודעים, אני לא נוהג לעלות עם דפים לדוכן, אבל אני אחרוג ממנהגי כדי לא לשגות באמירות.

אורן אסף חזן: מקצת מהציטוטים של ראש עיר במדינת ישראל: "כששלטו הזרים בטייבה" – על הזרים אנחנו מדברים כאשר היו שבעה ראשי עיר בוועדה קרואה בעיר טייבה, יהודים ישראלים שלקחו את טייבה ממקום נמוך ושיפרו את העיר – "כששלטו הזרים בטייבה, הם ניסו להביא אותנו למחוזות שאף אחד לא חשב עליהם קודם.

אורן אסף חזן: כששלטו הזרים בטייבה, הם רצו ללמד את מורשת ז'בוטינסקי.

אורן אסף חזן: הם רצו להפקיר את דת האסלאם.

אורן אסף חזן: הם רצו להפקיר את ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן, את מחמוד דרוויש ואת יאסר ערפאת, את המנהיגות הערבית הפלסטינית".

אורן אסף חזן: אני מדבר על ראש עיר בעיר ישראלית במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: "אני" – ככה הוא אומר – "אני רוצה להעצים את הזהות הפלסטינית בתוך העיר הזאת".

אורן אסף חזן: בעיר טייבה, בחדר ראש העיר, ראש העיר שישב לפניו, ראש הוועדה הקרואה אריק ברמי, בחדרו היו תמונות של נשיא המדינה, של ראש הממשלה, סמלי המדינה, כמתבקש.

אורן אסף חזן: היה דגל ישראל, והיה גם דגל ישראל מעל בניין העירייה, כפי שקבוע בחוק.

אורן אסף חזן: הדבר הראשון שבחר לעשות ראש עיר מכהן, שמנסה לבדל את העיר טייבה ממדינת ישראל, היה להעלים את כל הסמלים האלה.

אורן אסף חזן: לזרוק את דגל ישראל לפח; להסיר אותו מעל בניין העירייה.

אורן אסף חזן: אחרי זה אנחנו מתפלאים שאנחנו שומעים כאלה אמירות כאן מעל הדוכן מאלה שרואים עצמם נציגי הרשות הפלסטינית בכנסת?

אורן אסף חזן: אני רוצה להמשיך, אני רוצה להמשיך: אנחנו בטייבה, הם השקיעו כל כך הרבה כסף באבטחה, שאפילו לשרים לא משקיעים ככה.

אורן אסף חזן: הוא שוכח לציין שבעיר טייבה יש יותר כלי נשק ממה שיש לצבא כולו – –

נחמן שי: יואו.

אורן אסף חזן: – – מצבורים של נשק בלתי חוקי.

אורן אסף חזן: אתה יודע מה הבעיה שלנו, חבר הכנסת נחמן שי?

אורן אסף חזן: הזלזול שלך.

אורן אסף חזן: כי הזלזול שלך במציאות מוביל אותנו לתמונות שראינו פה רק לפני שבוע.

אורן אסף חזן: עצימת העיניים שלכם מול הנשק הבלתי-חוקי במגזר הערבי מובילה אותנו לכאן.

אורן אסף חזן: אני מסיים ומסכם במשפט אחד.

אורן אסף חזן: חברים, הדברים האלה חמורים.

אורן אסף חזן: מי שרואה עצמו ראש עיר במדינת ישראל, בעיר ישראלית, אמור להכיר קודם כול במדינה ולא באויביה.

אורן אסף חזן: אני קורא לחברי מהשמאל ומהימין להצטרף אלי כדי למגר את התופעה המכוערת הזאת.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת.

אורן אסף חזן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, אחרון הדוברים.

חמד עמאר: נא לצלצל, אנחנו מצביעים אחרי זה.

חמד עמאר: שלוש דקות, אדוני.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, זאת הצעת חוק ראויה, חשובה, טובה.

דב חנין: ברכות לחברת הכנסת גלאון, שאכן נחלצת לעזרת האזרחים ביחסים שלהם מול הבנקים ומול המלווים.

דב חנין: אבל כשאנחנו מדברים על בנקים, עמיתי חברי הכנסת, ביום שבו מורשע מר דנקנר, אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לדבר לא על הבעיה הקטנה של העבירה של מר דנקנר שבה הוא הורשע היום, אלא על הבעיה הגדולה יותר של השיטה שדרכה הוא התעשר.

דב חנין: אין טוב, אדוני היושב-ראש, מלהביא כאן דברים בשם אומרם או בשם אומרתם.

דב חנין: אני רוצה להקריא לכם קטעים מנאומה של חברת הכנסת תמר גוז'נסקי בכנסת בשנת 2002.

דב חנין: אלה הדברים: "כאשר הייתה הפרטה של בנק הפועלים בעיקר שתי משפחות רכשו את הבנק, משפחת אריסון ומשפט דנקנר.

דב חנין: איך הם מימנו את רכישת בנק הפועלים?

דב חנין: יש להם מיליארדים פנויים בבנק?

דב חנין: לא.

דב חנין: הם הלכו ולקחו הלוואה מבנק לאומי.

דב חנין: איך פורעים את ההלוואה מבנק לאומי?

דב חנין: מהרווחים של בנק הפועלים.

דב חנין: במילים אחרות, הם לא השקיעו שום דבר מכספם.

דב חנין: הם לקחו את ההון הציבורי ודרכו, בעזרת מנוף, הכניסו לעצמם לכיס ובסופו של דבר הם יהיו, הם היו, הם הפכו, לבעלי בנק הפועלים בזכות ההלוואות של בנק לאומי.

דב חנין: משפחת דנקנר", אומרת חברת הכנסת גוז'נסקי ב-2002, "התקשתה לפרוע את ההלוואה.

דב חנין: מסתבר שהרווחים של בנק הפועלים לא מספיק גדולים.

דב חנין: אז מה עושים?

דב חנין: מחפשים קונה לחלק מהעסקים שלהם.

דב חנין: מצאו קונה, הוא מוכן להשקיע 80 מיליון דולר.

דב חנין: נחמד?

דב חנין: נחמד.

דב חנין: אבל האיש אומר: רגע, 80 מיליון דולר, מאיפה אני משיג 80 מיליון דולר?

דב חנין: גם הוא הולך לבנק לאומי שייתנו לו כסף לרכוש עוד פעם את המניות.

דב חנין: אני שואלת אתכם", אומרת אז חברת הכנסת גוז'נסקי, "כמה תושבי שכונות אתם מכירים שיקבלו לא 80 מיליון שקלים אלא 80,000 שקלים הלוואה מהבנק?".

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כאן נמצאת הבעיה.

דב חנין: הבעיה הגדולה שאנחנו צריכים לטפל בה היא בעיית השיטה שבה מי שיש לו כסף כביכול יכול להשתמש בכסף ציבורי, יכול למנף כסף ציבורי כדי להפוך מסתם עשיר למיליונר ולמיליארדר.

דב חנין: את הדבר הזה, עמיתי חברי הכנסת, צריך לעצור.

דב חנין: את השיטה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, צריך להפסיק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת אזהרה בפרסום ובשיווק של הלוואה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 30, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה, ותעבור להכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הכלכלה.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעקב פרי, מירב בן ארי, יהודה גליק, איציק שמולי, טלב אבו עראר ומשה גפני בנושא:

נאזם בדר: סכנת סגירה של בתי-אבות סיעודיים עקב אי-עמידה בתוכנית חדשה של משרד הבריאות ומחסור בעובדים סיעודיים בבתי-אבות.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/646); נספחות.

נאזם בדר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסים (קופות גמל) (תיקון מס' 17) (איסור זיקה בין עמלת הפצה לדמי ניהול), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

חמד עמאר: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי זוהר, בבקשה.

חמד עמאר: נושא אחרון.

מיכל בירן: – – – רגע, רגע, יש פה עוד מציעים.

מיכל בירן: יש פה עוד – – –

חמד עמאר: מישהו צריך להציג את הצעת החוק – מישהו שחתום על הצעת החוק.

מיכל בירן: אז אני יכולה לעלות במקומו?

קריאה: – – –

מיכל בירן: לא, לא – – –

קריאה: מיכל – – –

חמד עמאר: אני לא יכול להתחיל בדיון לפני שמציגים את הצעת החוק.

חמד עמאר: מיכל בירן, בבקשה.

קריאה: מיקי בא.

מיכל בירן: מיקי בא?

חמד עמאר: בבקשה לדבר.

חמד עמאר: עשר דקות, בבקשה.

מיכל בירן: טוב – אוה, הנה.

חמד עמאר: לא, לא, את יכולה להמשיך.

מיכל בירן: לא, לא, לא, חבר הכנסת מיקי זוהר, בבקשה.

מיכל בירן: יאללה, יאללה, עוד לא התחלתי.

מיכל בירן: מיקי, לא התחלתי.

חמד עמאר: אם את יורדת אני אתן לו שלוש דקות.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

מיכל בירן: סבבה.

מיכל בירן: שלוש דקות זה מספיק.

קריאה: אתה רוצה שאדבר יותר?

חמד עמאר: בבקשה, שלוש דקות.

חמד עמאר: חברי הכנסת, ברגע שעולים לכאן, נא לכבד את הכנסת.

חמד עמאר: מציגים את החוק, ואחרי זה יורדים.

חמד עמאר: אני אפשרתי לךְ לעלות בשמו.

חמד עמאר: אני לא יכול להקריא את השם שלך, להפעיל את השעון, ואחרי זה את תרדי.

חמד עמאר: קיבלת ממני עשר דקות, תציגי את החוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיכל בירן: אני – – –

איתן כבל: היא סבלה מסימפטום פרגון יתר.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי זוהר, יש לך שלוש דקות.

קריאה: – – – עכשיו – – – אשמה?

מכלוף מיקי זוהר: פעם ראשונה מעל בימת הכנסת אתם רואים פרגון מהשמאל לימין – –

חמד עמאר: בבקשה.

מכלוף מיקי זוהר: – – וגם עם זה אי-אפשר להתמודד?

מכלוף מיקי זוהר: באמת, חברי.

קריאה: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מתנצל שלא יכולתי להיות כאן ממש באותו רגע.

מכלוף מיקי זוהר: רצתי לכאן, וכמו שאתם שומעים אני עדיין מתנשף.

מכלוף מיקי זוהר: אני רק רוצה להסביר בקצרה את מהות החוק, והיא מאוד מאוד פשוטה.

מכלוף מיקי זוהר: הרעיון הוא להפריד את העמלות של הסוכנים מדמי הניהול.

מכלוף מיקי זוהר: דמי הניהול היום, לצערנו הרב, נקבעים במידת הרצון של אותו סוכן ביטוח להרוויח יותר כסף, מאחר שדמי הניהול תלויים בנושא הזה.

מכלוף מיקי זוהר: לכן אנחנו מבקשים להפריד את התגמול של הסוכנים מדמי הניהול.

מכלוף מיקי זוהר: המטרה היא פשוטה: כך נוכל לעזור לסוכן לתת שירות טוב יותר לאזרח ולכוון למטרות האזרח ולא למטרות הכלכליות האישיות שלו.

מכלוף מיקי זוהר: אני סמוך ובטוח שהכנסת תמצא את זה כמשהו נכון וחיובי.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה לברך בהזדמנות זאת את שותפי לדרך.

מכלוף מיקי זוהר: חברת הכנסת מיכל בירן, תודה רבה על שיתוף הפעולה, ותודה רבה גם על הפרגון.

חמד עמאר: אני מוסיף לך זמן, אתה יכול לדבר.

מכלוף מיקי זוהר: לא, לא, אני לא רוצה.

אורן אסף חזן: שלום, חבר הכנסת מיקי זוהר.

מכלוף מיקי זוהר: שלום, שלום.

מכלוף מיקי זוהר: אני רק רוצה לומר שזה חוק נכון בסדרה גדולה של חוקים שבסופו של דבר נועדה להיטיב עם אזרחי ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מירב בן ארי; חברת הכנסת זהבה גלאון; חבר הכנסת עיסאווי פריג'; חבר הכנסת נחמן שי; חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

קריאה: לא יותר משלוש דקות.

מיכל בירן: אני זריזה.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אנחנו נמצאים היום במצב אבסורדי שבו חברות הביטוח משתמשות בסוכני הביטוח כבשר תותחים.

מיכל בירן: הן משתמשות בהם ומתגמלות אותם בכסף על זה שהם דופקים את המבוטחים.

מיכל בירן: מה זאת אומרת?

מיכל בירן: מגיע סוכן ביטוח, מחתים מישהו על קרן פנסיה בדמי ניהול נמוכים וחברת הביטוח משלמת לו אפס שקלים.

מיכל בירן: לא צריך להיות גאון גדול בשביל להבין שזה מתמרץ את סוכני הביטוח למכור דווקא פוליסות בדמי ניהול גבוהים, שזה הפוך לחלוטין מהאינטרס הציבורי.

מיכל בירן: כל מה שהצעת החוק הזאת אומרת בצורה אלגנטית – לא תוכל חברת ביטוח לתגמל את סוכני הביטוח לפי כמה הם דופקים את המבוטחים, ובזאת תאפשר לסוכני הביטוח לחזור למקום שאמור להיות להם, וזה לעמוד לצדם של המבוטחים בניסיון להשיג גם את העסקה הכי טובה, וגם אחר כך לתבוע את זכויותיהם מחברות הביטוח.

מיכל בירן: אז תודה רבה לחברי הכנסת מיקי זוהר, נורית קורן, רועי פולקמן ועמר בר-לב, כמובן חברי ושותף לשדולה לפנסיה הוגנת, ויחד נצליח – אורן חזן, כמעט שכחתי, מצטערת – –

אורן אסף חזן: איך אתם שוכחים אותי כאן?

מיכל בירן: – – ויחד נצליח להעביר את הצעת החוק הזאת עד סוף התהליך.

מיכל בירן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: נראה לי שאני – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת מיכל רוזין; עאידה תומא סלימאן; חבר הכנסת מאיר כהן; חבר הכנסת ישראל אייכלר; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: חברת הכנסת נורית קורן, שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כולם, גם אני שותפה להצעת החוק הזאת, שרוצה להפריד את עמלת הניהול מקרן הפנסיה שאנחנו עושים.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שזה מאוד חשוב, כי אנחנו, חשוב לנו לשמור על סוכני הביטוח, מכיוון שהם לפעמים מסייעים למבוטחים לקבל את דמי הביטוח שהם שילמו כל החיים שלהם בעת קרות אירוע.

נורית קורן: ולכן חשוב שיהיו סוכני ביטוח, ושחברות הביטוח לא יתעמרו בסוכני הביטוח, וזה כולל גם את המפקחת על הביטוח.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם על כך שהיום, בעצם, המפקחת על הביטוח ביטלה את כל כתבי השירות בנושא ביטוחי בריאות, והיא מזיקה ל-300,000 אנשים עם מוגבלות, והיא לא עושה טובה – היא רק מזיקה, וגם כל מי שעוסק בנושא של ביטוח בריאות עמד על כך שהמפקחת על הביטוח פגעה קשות במבוטחים בביטוח רפואי, מכיוון שזה נקבע לשנתיים, ואנשים מבוגרים יצטרכו אחרי שנתיים להישאר באותה חברת ביטוח, ולא לעבור לחברה אחרת, שהמחיר בה יהיה נמוך יותר, מכיוון שהם יצטרכו לעשות בדיקות רפואיות.

נורית קורן: ולכן, חשוב מאוד שהמפקחת תתחיל לפקח על חברות הביטוח.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם – אומנם זה לא קשור לנאום, אבל אני רוצה להביע תנחומים למשפחת אריאל.

נורית קורן: אני הייתי ביום חמישי בביקור בהר-חברון, וכששמעתי על הפיגוע, אני ידעתי שזה קרוב מאוד לבני משפחתי.

נורית קורן: ההורים שלי גרים על הגבעה, גבעת-החרסינה, לא רחוק, אולי 100–150 מטר ממקום הפיגוע.

נורית קורן: אני עזבתי את כל מה שתכננתי לעשות והלכתי להורים המסכנים.

נורית קורן: לאבד ילדה בת 13 – ולראות את בני המשפחה, את הסבתא, את ההורים – הם היו חזקים, הם עוד לא עיכלו את מה שקרה.

נורית קורן: הסבתא אמרה לי: אני הייתי ברגעים האחרונים עם הנכדה שלי בבית-החולים.

נורית קורן: הטרוריסט בן העוולה בא בכוונה להרוג אותה משום שהיא יהודייה.

נורית קורן: הוא דקר אותה 50 דקירות, הוא לא השאיר לה שום סיכוי לחיות.

נורית קורן: ועל כך אני רוצה לומר לכם שאני שמעתי שאומרים שאם בקריית-ארבע יש פיגוע, אז אדם שם אפשר לרצוח – ההורים שלה אשמים.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם, כל עוד הממשלה החליטה בזמנה להביא את התושבים לקריית-ארבע, ורבין עמד בראשה, זו ממשלה – רבין הביא את האנשים – זו עדיין מדינת ישראל, וצריך לגנות כל פשע נתעב מסוג זה שנעשה, וגם ביום שישי, הקורבן שנפל – יהי רצון שלא יהיו יותר קורבנות.

נורית קורן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: תן לי בונוס, כשאחרים לא מדברים.

אורן אסף חזן: תן לי בונוס.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: אני אעשה את זה בספיד.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מה שלומכם?

אורן אסף חזן: אורחים ביציע.

אורן אסף חזן: תראו, הכול מתקשר היום לכול.

אורן אסף חזן: לפני כשבוע עמדנו פה, אני, חברי הטוב מיקי רוזנטל, חבר הכנסת, חברת הכנסת מהחניון – עמדנו כאן, ושאלנו את סגן שר האוצר – שאלנו שאלה קשה; שאלנו: מה קורה בחברת "ענבל"?

אורן אסף חזן: מה קורה שם?

טלי פלוסקוב: עכשיו הפסדת.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: למה את מחייכת?

אורן אסף חזן: אל תפריעי לי, למה את מחייכת?

איתן כבל: היא צודקת, אדוני היושב-ראש – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: בוא בוא, מה, היא לא ביקרה בחניון?

קריאה: זה לא יפה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: היא ביקרה בחניון.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – – בסדר?

קריאה: – – – לך.

טלי פלוסקוב: תחזור בך.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אז בואו, אני – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: אני לא חוזר בי.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאה: – – – שיחזור בו.

אורן אסף חזן: אדוני, אני סופר את הזמן שאני לא מדבר – אתה תאריך לי.

אורן אסף חזן: אני לא מדבר.

קריאה: – – –

איתן כבל: אורן, מיותר.

אורן אסף חזן: אחרי שכל המטיפים פה הטיפו – –

איתן כבל: לא, יש דרכים אחרות – – –

קריאה: הוא אמר – – –

אורן אסף חזן: – – אתם יודעים מה מטריד אותי, איתן?

אורן אסף חזן: אתה יודע מה מטריד אותי?

אורן אסף חזן: שיש לך דברים הרבה יותר חשובים לטפל בהם, למשל, מחר אצלך בוועדה יש דיון על רשות השידור, ואתה אמור ללוות את הוועדה וללוות את עובדי רשות השידור.

אורן אסף חזן: במה אתה מתעסק, להטיף לי מוסר על ההיא מהחניון?

אורן אסף חזן: – – –

איתן כבל: – – – לך.

אורן אסף חזן: – – – להטיף לי מוסר על ההיא מהחניון?

אורן אסף חזן: אני לא שכחתי מה קרה שם.

אורן אסף חזן: אתה רוצה שאני אגלה לך סוד?

אורן אסף חזן: כל מדינת ישראל לא שכחה מה קרה שם.

טלי פלוסקוב: הגזמת – – –

מירב בן ארי: זה לא לעניין – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תירגע.

אורן אסף חזן: אז בואו, בואו, אני עזבתי, אין פה – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: אורן, זה לא – – –

אורן אסף חזן: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, הזמן הוא חשוב.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אתה מנהל דו-שיח.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: אתה החלטת לנהל דו-שיח.

חמד עמאר: בבקשה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא, אדוני היושב-ראש, לא מגיעות לו שלוש דקות, הוא צריך קודם כול להתנצל – – –

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, זה סתם מיותר.

מירב בן ארי: – – – על הביטויים שלך.

מירב בן ארי: אתה – – –

חמד עמאר: – – – תודה רבה.

אורן אסף חזן: חברי חברי הכנסת, לא תהיה פה התנצלות.

קריאה: – – – שלך – – –

יחיאל חיליק בר: אורן, זה זלזול בחברת כנסת.

אורן אסף חזן: אוה, אני התנהגתי ככה?

אורן אסף חזן: אני אשם?

יחיאל חיליק בר: – – – מהחניון.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: איבדה את זה, נו, מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: תבקש סליחה וזהו.

אורן אסף חזן: תקשיב, לא, לא יקרה.

אורן אסף חזן: אתם יודעים שכשאני חושב או נוטה לחשוב, אולי אני טועה, או זה, אז אני בוחר להרשות לעצמי להתנצל.

אורן אסף חזן: אני לא מתבייש להתנצל, אבל במקרה זה – לא יקרה.

אורן אסף חזן: בואו נחזור לעיקר, והעיקר הוא דבר אחד.

אורן אסף חזן: עמדנו פה לפני שבוע ושאלנו את משרד האוצר מה קורה בחברת "ענבל", מה קורה במציאות שבה כספים נשפכים לפח, ועד לרגע זה – ועד לרגע זה – שום חקירה לא נפתחה.

אורן אסף חזן: שום בדיקה לא קרתה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: מה קרה, חברת הכנסת פלוסקוב, חסרה לך כותרות אז את יוצאת החוצה?

אורן אסף חזן: מה קרה?

איתן כבל: הן צודקות, הן צודקות.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: – – –

אורן אסף חזן: חסרות לךְ כותרות?

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: הן צודקות.

מירב בן ארי: אתה לא – – –

אורן אסף חזן: הכול בסדר.

איתן כבל: זה מיותר.

איתן כבל: זה מיותר לחלוטין.

קריאה: – – – תחזור בך.

מירב בן ארי: – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – – לא שומע אותך.

איתן כבל: זה מיותר לחלוטין.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – – השעון – – –

חמד עמאר: אתה מנהל דו-שיח.

חמד עמאר: אתה החלטת לנהל דו-שיח.

חמד עמאר: בבקשה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: משפט סיכום, בבקשה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: לא יקרה, לא יקרה.

חמד עמאר: משפט סיכום, בבקשה.

אורן אסף חזן: במשפט סיכום אחד אני אגיד: הגיע הזמן שאנחנו נגדל פה קצת אומץ, ונעמוד על שלנו כחברי כנסת, ולא ניתן לפקידים – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – ולנציגי ממשלה לנהל את המדינה – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – כי כאשר אבדנו אבדנו.

חמד עמאר: תודה.

אורן אסף חזן: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: אני ביקשתי מחברי הכנסת לא לדבר בפלאפון במליאה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא מתנהגים ככה.

טלי פלוסקוב: הוא רוצה שייתנו לו כבוד – צריך לתת כבוד לאחרים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, החוק שבפנינו עוסק בפיקוח על שירותים פיננסיים, ואני לגמרי בעד פיקוח על שירותים פיננסיים.

דב חנין: אבל השאלה של פיקוח על שירותים פיננסיים צריכה להתחיל מהפיקוח הגדול על השירותים הפיננסיים ועל המערכת הפיננסית שלנו.

דב חנין: ואני רוצה להביא בפניכם, עמיתי חברי הכנסת, דווקא היום, ביום שבו הורשע מר דנקנר ואולי גם יישלח לכלא, דברים שאמרה בשנת 2003 חברת הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי.

דב חנין: היא דיברה על העסקאות הממונפות של בני משפחת דנקנר, אותן הלוואות מהציבור באשראי בנקאי שהם פרעו בעזרת הרווחים של החברות שהם קנו.

דב חנין: העסקאות הממונפות האלה, עמיתי חברי הכנסת, זו שיטה שהתפתחה בישראל בעיקר בשנות ה-90, והיו כאלה שהפכו אותה ממש לאמנות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אומרת חברת הכנסת גוז'נסקי אז: "את ההלוואות לעסקאות מקבלים המיליארדרים בתנאים של מיליארדרים: אין צורך בערבויות, ואם לא פורעים את ההלוואה בזמן, אין אפשרות לתבוע מהלווה המיליארדר רכוש אחר.

דב חנין: בסופו של דבר, בתנאים של משבר כלכלי, גם עסקים של הגדולים נפגעים, ובעלי ההון אינם יכולים להחזיר את ההלוואות, הם עלולים לצבור חובות של מאות מיליונים, ואפילו מיליארדים.

דב חנין: החובות מצטברים, ובסופו של דבר הבנק מחויב למחוק את ההלוואה, שהרי לפי הוראות המפקח על הבנקים, הבנק חייב להודות שהוא פשוט הפסיד את הכסף".

דב חנין: כך אומרת חברת הכנסת גוז'נסקי בשנת 2003.

דב חנין: בשנת 2001 הבנקים מחקו מהרווח הנקי שלהם 4 מיליארד שקלים, ונשארו בידיהם רווחים של 2 מיליארד שקלים.

דב חנין: בשנת 2002 הבנקים מחקו כבר 7 מיליארד שקלים של הלוואות אבודות למיליארדרים מהסוגים השונים, ונשאר להם רווח נקי של מיליארד שקלים.

דב חנין: איך מצליח הבנק למחוק חובות כאלה עצומים בלי להתמוטט?

דב חנין: הוא שואב יותר מהאזרחים.

דב חנין: ולשם כך, למשל, הוא גובה מהציבור ריבית גבוהה יותר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, כך עובדת השיטה.

דב חנין: השיטה הזאת לא הסתיימה ולא מסתיימת בהרשעתו של מר דנקנר היום בהרצת מניות.

דב חנין: את השיטה הזאת, שבה הבנקים עובדים לטובת מיליארדרים ומיליארדרים עובדים לטובת הבנקים, ואלה ואלה שואבים את הכסף מציבור האזרחים – –

חמד עמאר: נא לסכם.

דב חנין: – – את השיטה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים לסיים.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אני מפעיל הצבעה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 17) (איסור זיקה בין עמלת הפצה לדמי ניהול), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 28, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 17) (איסור זיקה בין עמלת הפצה לדמי ניהול), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר להמשך דיון ולהכנתה לקריאה שנייה ושלישית לוועדת הכספים.

קריאות: – – –

חמד עמאר: להוסיף את חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, את תמר זנדברג ואת מיכל רוזין לפרוטוקול, בבקשה.

חמד עמאר: תם סדר-היום.

חמד עמאר: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ט בסיוון התשע"ו, 5 ביולי 2016, בשעה 16:00.

חמד עמאר: ישיבה זו נעולה.