ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 140, 2016-06-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ג בסיוון תשע"ו, 29 ביוני 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח עם שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 210 מאת חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: המערכת הדיגיטלית ולקוחות הבנקים.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר, מכובדי סגן השר, המפקחת על הבנקים בישרה שהמערכת הדיגיטלית הוזילה את תעריפי הבנקים ב-75%, אולם יש רבבות לקוחות – ישישים, עולים חדשים, תלמידי ישיבות, עקרות-בית, משפחות חרדיות, שאין להם מגע עם המערכת הדיגיטלית.

יואב בן צור: רצוני לשאול: מה ייעשה כדי להוזיל גם עבורם את תעריפי הבנקים?

יואב בן צור: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, קודם כול מזל טוב.

יצחק כהן: מגיע לך מזל טוב.

יצחק כהן: יש לך יום הולדת, חבר הכנסת בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: מזל טוב, מזל טוב.

יואב בן צור: תודה.

יצחק כהן: עד מאה-ועשרים.

יעקב ליצמן: גם לך מגיע מזל טוב.

יצחק כהן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: וגם לך – – –

יצחק כהן: גם ליושב-ראש מגיע מזל טוב, ברוך השם.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נעשה פה איזה "טיש".

יצחק כהן: שירבו שמחות בישראל.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, להלן תשובת בנק ישראל: הפיקוח על הבנקים תומך במגמה של הגברת השימוש באמצעים טכנולוגיים לצורך ביצוע שירותים בנקאיים על-ידי לקוחות התאגידים הבנקאיים, שירות ישירות מכל מקום ובכל עת על-פני הגלובוס.

יצחק כהן: שימוש כאמור באמצעים טכנולוגיים מוביל להוזלה מיידית ומשמעותית של עלות השירותים הבנקאיים, כמו גם לשיפור השירות.

יצחק כהן: בד-בבד עם עידוד מגמת השימוש בערוצי בנקאות ישירים, התאגידים הבנקאיים הונחו לקבוע מדיניות אשר תיתן מענה הולם ללקוחות המתקשים בהסתגלות לאמצעים הטכנולוגיים החדשים.

יצחק כהן: הפיקוח עוקב אחרי ההטמעה בפועל של המדיניות הזו על-ידי התאגידים הבנקאיים.

יצחק כהן: אשר לעמלות בגין מתן השירותים, הפיקוח על הבנקים פועל בדרכים שונות במטרה להביא להפחתת מחירי השירותים הבנקאיים, גם אלה שניתנים שלא בערוצים הישירים.

יצחק כהן: על כמה עמלות הוטל פיקוח על המחיר, למשל שירות המסלולים, שירות הודעות ואחרים.

יצחק כהן: בוטלו כליל חיוב מפקיד בהחזרת צ'ק, דמי ניהול הלוואה לדיור ושינוי מועד חיוב בגין עסקאות בכרטיסי חיוב.

יצחק כהן: בימים אלה חתמה נגידת בנק ישראל על הוראה המחייבת תאגידים בנקאיים לצרף באופן יזום לקוחות שהם אזרחים ותיקים או בעלי מוגבלויות למסלול העמלות הבסיסי המצוי בפיקוח, מהלך שמשמעותו הפחתה בפועל של עלויות ניהול חשבון לאותם לקוחות.

יצחק כהן: בעקבות צעדים אלה ובהתאם לנתונים שהוצגו על-ידי הפיקוח על הבנקים בכנסת, עלות השירותים הבסיסיים והשכיחים למשקי-הבית נמצאת בשנים האחרונות במגמת ירידה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יואב בן צור, וגם שאלה נוספת לחבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי סגן השר, בכל אופן, שמענו את המגמה ואת הרצון.

יואב בן צור: לא קיבלנו מספרים, לא קיבלנו בדיוק את שיעור הפחתת העלויות.

יואב בן צור: האם אפשרי שאף-על-פי שהאנשים האלה נזקקים להגיע לשירות הבנקאי כיוון שאין להם גישה למערכת הדיגיטלית, שיקבלו גם הם, בגלל המוגבלות הזאת שלהם, שהם לא מסוגלים להשתמש במערכות האלה מסיבות שונות – או סיבות של חוסר התמצאות במערכת כזאת או סיבה של אי-רצון להתחבר למערכות דיגיטליות כאלה ואחרות, מבחינה דתית וכו' – האם בכל זאת בנק ישראל יורה לבנקים שגם הם, אותם אנשים, שהם מיעוט – רוב-רובם של האנשים משתמשים במערכות הדיגיטליות – אז בואו ונחיל על אותו מיעוט, שברובו הוא גם מיעוט חלש, שברובו הוא מיעוט שנמצא במצב סוציו-אקונומי נמוך, גם עליהם נחיל ונבקש שבנק ישראל יפחית, יגרום להפחתת העלויות באותו שיעור שהוא מפחית למערכות הדיגיטליות.

יואב בן צור: הבנקים גם ככה מפרסמים רווחי עתק כל שנה, אז הקומץ הקטן הזה שיקבל את ההנחה הזאת הנוספת, אני לא חושב שיפגע כל כך ברווחיות הבנקים.

יואב בן צור: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש ומכובדי סגן השר, שואל השאלה, חבר הכנסת בן צור, מכיוון שהדברים של המפקחת נאמרו לפני שבוע בוועדת המדע והטכנולוגיה, בהופעתה של המפקחת על הבנקים בוועדה, אני רוצה לחדד דבר, שלא רק הנושא של עלויות של התעריפים אלא בכלל מתן השירותים הולך להיפגע והוא נפגע כבר.

אורי מקלב: אנחנו מלינים על הכסף.

אורי מקלב: מה שקורה באופן המעשי – תיבות האל-תור נסגרות בבנקים, אין שירותים פרונטליים, הכול מול עמדות.

אורי מקלב: אתה יכול היום להיכנס לסניפים שאין בהם בכלל פקידים אלא יש רק עמדה, ובעקבות כך שהם לא מיומנים או לא יכולים גם להגיע לבנקים – הם עצמם צריכים להגיע – אין להם השירותים האלה.

אורי מקלב: סוחפים את כולם לכיוון השירותים הדיגיטליים, בלי שנותנים מענה לקבוצות גדולות באוכלוסייה שאין להן.

אורי מקלב: אז הם באמת לוקים במחיר, אבל היום הם גם בעיקר הם לוקים בשירותים, שלא נותנים להם את השירותים האלה, מכיוון שהמגמה היא רק שירותים דיגיטליים ובלי שירותים פרונטליים.

אורי מקלב: והעובדה היא שלאחר שקיימנו את הישיבה בשבוע שעבר, באותו יום נודע לי – בשכונה חשובה בירושלים, בית-וגן, שני סניפים של שני בנקים נסגרו לגמרי.

אורי מקלב: שולחים אותם לקריית-היובל, שולחים אותם למקום אחר.

אורי מקלב: זה המצב, וכאן דרוש פיקוח מעבר – מחיר נכון, אבל לא רק מחיר.

אורי מקלב: גם המחיר גבוה, אז תנו שירותים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: ראשון – ראשון.

יצחק כהן: יואב, אני חושב שעניתי לך גם לגבי ההנגשה של השירותים הדיגיטליים וגם לגבי הלקוחות שהם אזרחים ותיקים, בעלי מוגבלויות, למסלול עמלות בסיסי המצוי בפיקוח.

יצחק כהן: יכול להיות שזה פחות.

יצחק כהן: אתה רוצה מספרים – אני אעביר את הבקשה שלך למפקחת, שהיא תכמת לך את זה במספרים.

יצחק כהן: אוקיי?

יצחק כהן: לגבי השאלה של חבר הכנסת הרב אורי מקלב, אתה צודק, אין תחליף לשירות פרונטלי.

יצחק כהן: אין תחליף, אבל אם אפשר לייעל את השירותים על-ידי דיגיטציה, זה חשוב לא פחות.

יצחק כהן: אבל אני חושב שלגבי מה שאתה שאלת, זה תואם – – –

אורי מקלב: – – –

יצחק כהן: – – – זה תואם את השאלה של הרב יואב בן צור.

יצחק כהן: אז אנחנו נפנה את השאלות האלה לגבי כימות המספרים וגובה העמלות למפקחת על הבנקים הגברת חדוה בר.

יצחק כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן, אתה נשאר אתנו על מנת להמשיך ולהשיב על שאילתה דחופה מס' 214 מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין בנושא: סוכנות הנסיעות "ענבל".

יולי יואל אדלשטיין: יהיו לנו כאן שואלים נוספים – הם הגישו את הנושא הזה לדיון במליאה – חברי הכנסת אורן אסף חזן ומיקי רוזנטל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, לאחרונה פורסם כי סוכנות הנסיעות הממשלתית "ענבל" גובה מחירים גבוהים יותר ממחירי השוק וכי עובדיה קיבלו תרומות ומתנות יקרות ערך מחברות תעופה, כולל כרטיסים, תמורת מכירת כרטיסיהן.

איילת נחמיאס ורבין: ברצוני לשאול: 1.

איילת נחמיאס ורבין: האם הדבר נכון?

איילת נחמיאס ורבין: 2.

איילת נחמיאס ורבין: מה בכוונת

איילת נחמיאס ורבין: כם לעשות בנדון כדי לייעל את העבודה?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: סוכנות הנסיעות הממשלתית הוקמה בשנת 2007 בחברת "ענבל" לאחר שנים רבות שבהן הממשלה עבדה בכל הנוגע להזמנת שירותי נסיעות ישירות מול סוכני נסיעות פרטיים וחברת "אל על".

יצחק כהן: במהלך העבודה עם גורמים אלה נתגלו כשלים, והמרכזיים שבהם: אי-שמירה על אחידות בנסיעות עובדי המדינה בתפקיד; אי-צבירת ידע ומידע בנושא; אי-ניצול יתרון הגודל של הממשלה; רמת שירות ירודה לממשלה.

יצחק כהן: במהלך ההתארגנות להקמת סוכנות נסיעות ממשלתית ב"ענבל", קיבלה "ענבל" רישיון של IATA, רכשה זכויות שימוש במערכות מידע בתחום הנסיעות וגייסה סוכני נסיעות מנוסים.

יצחק כהן: חברת "ענבל" זכאית לתמורה מהממשלה עבור תפעול סוכנות הנסיעות הממשלתית.

יצחק כהן: תמורה זו אינה תלויה בהיקף המכירות של הסוכנות.

קריאה: – – –

יצחק כהן: ממש לא.

יצחק כהן: סוכנות הנסיעות הנה אגף בחברת "ענבל", ועובדיה הסוכנים הם עובדי חברת "ענבל", אשר שכרם משולם על-ידי החברה בהתאם לכללים הנהוגים בחברה.

יצחק כהן: שכר הסוכנים המשולם על-ידי החברה אינו מותנה או קשור בדרך כלשהי להיקף המכירות של כל סוכן.

יצחק כהן: זה פשוט לא עוזר לו.

יצחק כהן: החברה עושה מאמצים להעניק שירותי נסיעות ברמה גבוהה ללקוחותיה, תוך שמירה על הוראות התכ"מ בנושא נסיעות על עובדי מדינה לחו"ל.

יצחק כהן: במסגרת המאמצים האלה מתנהל קשר רציף על-גבי מערכת המידע הייעודית המתעדת את הבקשות והמענה למשרדים.

יצחק כהן: נחתם הסכם בין המדינה לחברת "אל על", שמפעילה הסוכנות, ונחתמים הסכמים עם נותני שירותים נוספים.

יצחק כהן: כל ההטבות במסגרת הסכמים אלה מועברות למדינה בדרך של הנחה על כרטיסי טיסה או החזרים המוחזרים לממשלה.

יצחק כהן: החברה מדווחת לנציגי המדינה דיווחים רבעוניים המכילים מידע מקיף על היקף הפעילות, תוך חלוקה לפי לקוחות וחברות תעופה.

יצחק כהן: מחזור סוכנות הנסיעות לשנת 2015 היה למעלה מ-100 מיליוני שקלים.

יצחק כהן: הסוכנות מעסיקה 11 סוכני נסיעות ועובדת מינהלה אחת, ועלות התפעול השנתית הייתה כ-4.25 מיליוני שקלים.

יצחק כהן: רגע, רגע, רגע, שאלה טובה – תשובה ארוכה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, סליחה, אתה יודע שיש שתי גרסאות לדבר הזה.

יצחק כהן: אנחנו – – –

איילת נחמיאס ורבין: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת.

מיקי רוזנטל: התשובה שלך – טוב, יש לי שאלת המשך.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, זו אשמתי.

מיקי רוזנטל: לא מבינים בסוף.

מיקי רוזנטל: כאילו, המחירים שמשלמים ל"ענבל" יותר יקרים או פחות יקרים.

אורן אסף חזן: הוא אומר כלום ושום דבר.

מיקי רוזנטל: והסוכנים, כן נוסעים על חשבון המדינה או לא?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת רוזנטל וחזן, תכף תקבלו זכות לשאלה נוספת, כמו גם ודאי בעלת השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: שירותי הנסיעות, בעיקר בענף התעופה, מורכבים.

יצחק כהן: לעיתוי ההזמנה ולתנאי הכרטיס – ביטול או שינוי שם וכו' – השפעה משמעותית על המחיר.

יצחק כהן: המלינים על עלות הכרטיסים הגבוהה משווים לעתים את המוצר שמציעים אנשי הסוכנות למוצרים שונים שמחירם שונה לחלוטין.

יצחק כהן: בכתבה המצוינת מוצגת דוגמה של נסיעה ליפן.

יצחק כהן: סוכנות הנסיעות נתבקשה להגיש הצעה לכרטיסי טיסה לשעות שונות מאלה שכורטסו בפועל על-ידי סוכנות נסיעות אחרת.

יצחק כהן: להערכת אנשי סוכנות "ענבל", אילו הציג משרד החוץ בקשה זהה לסוכנות הנסיעות הממשלתית, עלות הכרטיסים הייתה נמוכה יותר.

יצחק כהן: הדוגמאות הנוספות שפורסמו בכתבה לא זוהו.

יצחק כהן: למרות בקשת סוכנות "ענבל", לא התקבלו פרטים נוספים המאפשרים זיהוי של אותן נסיעות ולכן הן לא ניתנות לבדיקה.

יצחק כהן: למרות האמור לעיל, ייתכנו מקרים בודדים שעלות המוצר הניתן על-ידי סוכנות "ענבל" גבוהה לעומת גורמים אחרים ברגע נתון.

יצחק כהן: אנשי הסוכנות עושים מאמצים לשפר את השירות ובוחנים כלים חדשים מעת לעת.

יצחק כהן: כמקובל בענף, סוכני הנסיעות ב"ענבל" חברים במועדונים המופעלים על-ידי ספקי שירותים שאתם עובדות סוכנויות הנסיעות.

יצחק כהן: צבירת הנקודות במועדונים אלה ומימושן הם בהתאם לתקנוני המועדונים שנקבעו עבור כלל סוכני הנסיעות בארץ.

יצחק כהן: רשימת ההטבות ב-2015 כוללת כרטיסי טיסה ושוברי מתנה.

יצחק כהן: להערכת אנשי הסוכנות, שווי ההטבות אינו עולה בממוצע לסוכן על 1,000 שקלים לחודש, רובו בגין כרטיסי טיסה.

יצחק כהן: יובהר כי במועדונים אלה חברים אך ורק סוכני נסיעות – 11 עובדים.

יצחק כהן: החברה מבצעת בקרות וביקורות שונות בנושא צבירת הנקודות.

יצחק כהן: כל סוכן מגיש דוח רבעוני הכולל את הצבירה והמימוש של הנקודות.

יצחק כהן: החברה מבצעת בדיקה השוואתית של שיעורי המכירות הכלליים של הסוכנות בחברות התעופה הרלוונטיות למועדונים מול שיעורי המכירות של כל סוכן בנפרד.

יצחק כהן: בנוסף מבצעת החברה בדיקה בזמן אמת, באמצעות יועצת חיצונית, של עבודת סוכני הנסיעות, במטרה לוודא שההצעות שמועברות הנן מיטביות.

יצחק כהן: יובהר כי העובדה שהחברה מאפשרת לסוכנים ליהנות מהטבות מסוימות המקובלות בענף, נוסף על משכורתם החודשית, קשורה ביכולת לגייס ולשמר כוח-אדם מקצועי ומנוסה העומד בסטנדרטים המקובלים בענף.

יצחק כהן: לסיכום, חברת "ענבל" ועובדיה עושים מאמצים לשרת את המדינה ביעילות, תוך הקפדה על כספי ציבור.

יצחק כהן: הכתבות המוזכרות מטילות צל כבד על כ-200 עובדים מסורים ומעוותות את המציאות.

יצחק כהן: בבקשה, סיימתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין מבקשת לשאול שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: כמו כן, אמרתי מראש, חברי הכנסת חזן ורוזנטל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן השר, אני אגלה סוד: אני מכירה מצוין את הענף הזה; אני עבדתי פעם בחברת תעופה ואני מכירה מצוין את השיקולים המורכבים של איך בוחרים כרטיס טיסה, ולפעמים באמת משווים תפוחים לאגסים.

איילת נחמיאס ורבין: אני ממש ממש לא בטוחה שזה המקרה, והדבר הכי בעייתי בעיני, מכל מה שאתה תיארת – כי בסופו של דבר העלויות צריכות להיות הכי טובות לתקציב המדינה, ואני מקווה שזה נעשה בצורה מיטבית.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא בטוחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לך שהדבר שהכי מטריד אותי הוא ניגודי העניינים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא חושבת שסוכני נסיעות שעובדים עבור המדינה בסוכנות הנסיעות הממשלתית "ענבל", אף שזה מקובל בענף – זה מקובל בחברות פרטיות – זאת סוכנות נסיעות ממשלתית, ומתוקף כך ניגוד העניינים בין סוכני הנסיעות שעובדים בה לבין קבלת כרטיסי טיסה במחלקות מסוימות, מחלקות יוקרה – זה לא יכול להיות אותו דבר ואי-אפשר להשוות את זה, אדוני סגן השר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת ממך לפעול בעניין הזה, למצוא את הדרך.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לך יותר מכך, אני מעדיפה שהם ירוויחו משכורת קבועה יותר טובה ולא יקבלו הטבות שיש בהן משום ניגוד עניינים מאוד מאוד חמור.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: אני מנסה, אדוני סגן השר, להבין דבר אחד פשוט.

אורן אסף חזן: לו היה מדובר בחבר כנסת או בראש עיר, הרי כל הכנסת הייתה מזדעקת על השחיתות.

אורן אסף חזן: פה, לנגד עיניכם, עומדת מציאות שבה לכאורה קיימת מערכת מושחתת מיסודה: פעם אחת בכספים שיוצאים בסכומי עתק וללא כל פרופורציות למחירים בשוק, ופעם שנייה בניגוד מוחלט וגמור לחוק שבו לנו אסור לצבור נקודות זכות ולקבל טובות, כדי שלא יהיה הקשר והיקש בין הכנסת לבין חברות פרטיות, אנשים שעובדים בשם המדינה, על הגב שלנו מקבלים טובות הנאה מופרזות.

אורן אסף חזן: אני מבקש לדעת באמת, בלי מילים מיותרות ובלי סיבובים, מה אתם מתכוונים לעשות כדי לפתור את הדבר הזה, והאם שווה או כדאי לבחון אופציה רלוונטית אחרת לקידום הדבר הזה?

אורן אסף חזן: כי בסוף, כרטיסי הטיסה, כרטיסי הנסיעה, הנסיעות הממשלתיות של הכנסת וכן הלאה – המחירים ממשיכים לעלות, וקופת המדינה והציבור נפגעים בצורה חמורה.

אורן אסף חזן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני, ואז סגן השר יתייחס לכל השאלות.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, ולך, כבוד סגן השר, ראה, אני מסופק אם אתם בדקתם את חוקיות העניין, אם יש לכם חוות דעת – אם אתה באת הנה אחרי קבלת חוות דעת משפטית סדורה בעניין.

מיקי רוזנטל: כי יש כמה חוות דעת של היועץ המשפטי לממשלה בסוגיית שימוש באמצעי המדינה.

מיקי רוזנטל: יש פסקי-דין.

מיקי רוזנטל: רק לאחרונה הורשע ראש הממשלה אולמרט, הורשע בבית-משפט בגין אותו דבר: הוא קיבל נקודות וכל מיני זכויות כתוצאה מכרטיסי טיסה ששולמו על-ידי המדינה.

מיקי רוזנטל: זה בדיוק אותו דבר, ובית-המשפט קבע שזה לא חוקי.

מיקי רוזנטל: אני אומר לך, אני לא רוצה לצטט לך את כל ההחלטות של היועץ המשפטי לממשלה בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: אני חושב שאתה לא נשען על אדנים חוקיים, ואין בידך חוות דעת שמאשרת את הדבר הזה.

מיקי רוזנטל: ואם הוא מעוגן בהסכם, ההסכם לא חוקי.

מיקי רוזנטל: אבל אני אומר לך שלטעמי אתם צריכים לפנות לאלתר ליועץ המשפטי לממשלה ולבקש את חוות דעתו אם ההליך הזה חוקי, כי לטעמי הוא לא חוקי.

מיקי רוזנטל: דבר אחד.

מיקי רוזנטל: 2.

מיקי רוזנטל: בסוגיית המחירים, אם לא קיבלתם מספיק נתונים על המחירים, אנחנו מוכנים לסייע בידכם.

מיקי רוזנטל: אנחנו נביא לכם דוגמאות אין-ספור שהגיעו גם לידי, ואני משוכנע שגם לחבר הכנסת חזן וגם לחברת הכנסת איילת ורבין; דוגמאות אין-ספור שבהן המדינה משלמת כפול מהמחיר הממוצע בשוק על כרטיסי טיסה.

מיקי רוזנטל: הרי זה בלתי אפשרי, אלה כספי ציבור.

מיקי רוזנטל: אני חושב, אדוני, עם כל הכבוד, ובאמת יש לי כבוד רב אליך, שהתשובה הזאת שלא הובאו בה מספיק מקרים לא יכולה להיות מספקת.

מיקי רוזנטל: אני חושב שאתם צריכים לבדוק את הסוגיה הזאת לעומק ולענות תשובות יותר רציניות אחרי בדיקה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, ביקורת היא דבר חשוב וטוב ואני שמח שאתם מעלים את הנושא הזה לבדיקה.

יצחק כהן: אני אעביר את הדברים שאמרת לבדיקה נוספת, שאכן יבדקו אם היועץ המשפטי לממשלה נדרש לעניין הזה, אבל בזהירות רבה.

יצחק כהן: לומר על 200 עובדים מסורים שעושים את עבודתם נאמנה שהם מושחתים, הייתי מציע – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא נאמר פה.

אורן אסף חזן: ביקשנו בדיקה.

אורן אסף חזן: בסך הכול ביקשנו בדיקה.

יצחק כהן: אז הבדיקה תיעשה.

איילת נחמיאס ורבין: סגן השר, אני לא דיברתי – – – אני בגלל זה כיוונתי בדיוק לניגוד העניינים המובנה מתוך ההתקשרות אתם, וזה לא – – – אני מכירה את התעשייה הזאת.

יצחק כהן: אני אבקש לעשות בדיקה נוספת.

אורן אסף חזן: אין לאוצר כ-13 מיליון שקל לתת לילדים חולי סרטן, אבל פה נזרקים עשרות ומאות אלפי דולרים לפח, וזה לא – – – משהו פה מאוד לא – – –

יצחק כהן: אני אבקש שיעשו בדיקה נוספת – וגם מה שמיקי אמר לגבי היועץ המשפטי לממשלה.

יצחק כהן: תודה ליושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר ולכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק כהן: שר, שר, שר.

יולי יואל אדלשטיין: מה קרה לי?

מיקי רוזנטל: שר.

מיקי רוזנטל: הוא לא סגן שר, הוא כבר שר.

יואב בן צור: עד שהוא נהיה שר – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, הוא מעדיף שתקרא לו סגן שר.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק חולק על גדולי התורה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, אדוני שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: הא, קלקלת.

יולי יואל אדלשטיין: שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן ישיב על שאילתה דחופה מס' 211 מאת חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: טיפול בבידוד במוסד אשפוז פסיכיאטרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת רוזין, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: מחשיפתה של קרן נויבך ברשת ב' עולה כי מטופל במוסד אשפוז פסיכיאטרי הוחזק בבידוד במשך חודשיים, ונכון יותר להגיד שהוא עדיין מוחזק בבידוד, למרות החלטת בית-משפט.

מיכל רוזין: רצוני לשאול: 1.

מיכל רוזין: מי הוא הגורם המקצועי הבכיר שאישר את הטיפול?

מיכל רוזין: 2.

מיכל רוזין: לנוכח התלונות על הפקרת ביטחונם האישי של המאושפזים, האם תנקוט צעדים להגנתם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת מיכל רוזין, 1.

יעקב ליצמן: הגורם המקצועי הבכיר אשר מאשר טיפול בחולה הוא מנהל המחלקה אשר בה מאושפז החולה.

יעקב ליצמן: בסמכותו להחליט, בהתאם למצבו הקליני של החולה ולרמת מסוכנותו, על הטיפול המתאים וכן על האמצעים המתאימים לשליטה ולהפחתת ההתנהגות האגרסיבית והמסוכנת אשר נובעת מהמצב המחלתי.

יעקב ליצמן: הדילמות בטיפול בחולה הקשה מורכבות, כאשר הצוות הרפואי עושה ככל יכולתו כדי לטפל בחולים תוך מתן טיפול מסור ומקצועי ככל האפשר, כאשר לא תמיד יש ברשותו האמצעים המיטביים לעשות זאת.

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות קבע כיעד מרכזי השנה לפעול לצמצום הקשירות וההגבלות על החולים במערך בריאות הנפש – אני רוצה להיות ברור, חד וחלק: אני נגד קשירות, ואני נגד בידוד של אנשים.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להתערב במקרה פרטני, מקרה x או y, כי זה שייך לסמכות הרפואית, והם בלבד יכולים להחליט על זה.

יעקב ליצמן: את שואלת אותי כרגע?

יעקב ליצמן: כמדיניות אני נגד, ועוד מעט אני אסביר מה אנחנו עושים.

יעקב ליצמן: יעד זה הוא חלק מראיית העולם שעומדת כנר לרגלי המשרד – ראיית המטופל במרכז.

יעקב ליצמן: במסגרת זו מינה מנכ"ל המשרד ועדה שהתבקשה לבחון את השימוש בקשירות ובהגבלות מכניות במרכזים לבריאות הנפש בארץ ולהשוות לנעשה בתחום בעולם, ובנוסף, לגבש המלצות לתוכנית פעולה לצמצום הקשירות בבתי-החולים.

יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד אם זה ייעלם לגמרי.

יעקב ליצמן: פעילות זו היא בהמשך לעבודת המטה האינטנסיבית שבוצעה על-ידי האגף לבריאות הנפש זה חודשים מספר.

יעקב ליצמן: לראש הוועדה מונה נציב קבילות הציבור במשרד ד"ר בעז לב, וחברים בה אנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש וכן נציגי ארגונים הפעילים בתחום, דוגמת "בזכות" ולשמ"ה.

יעקב ליצמן: יצוין כי כבר כיום מתבצעת פעילות במרכזים השונים לבריאות הנפש, דוגמת המרכז לבריאות הנפש בבאר-שבע, להפחתת קשירות של חולים ושימוש באמצעים אחרים.

יעקב ליצמן: כפי שציינתי, אני אשמח מאוד שזה ייעלם, אבל צריך לחכות לוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע שאלות נוספות של חברי הכנסת מיקי רוזנטל ודב חנין.

מיכל רוזין: תודה רבה על התשובה, ואני שמחה שאתה נחרץ בעניין.

מיכל רוזין: אני רק רוצה לומר, למרות מה שאמרת כאן: טל ברגמן, שהיא ראש אגף בריאות הנפש במשרד הבריאות, אישרה את המשך הבידוד.

מיכל רוזין: למיטב ידיעתי, הנוהל קובע שמשרד הבריאות צריך לאשר לבית-החולים את המשך הבידוד או הקשירה, ולכן לא ברור לי מדוע זה נעשה.

מיכל רוזין: אחד מתוך ארבעה נקשרים באשפוז פסיכיאטרי, ויש תחושה שאנחנו חיים בימי הביניים.

מיכל רוזין: לא מדובר פה בחניבעל לקטר, אלא באדם שזקוק לעזרה, ואין הצדקה להשאיר אותו בבידוד.

מיכל רוזין: השופט הורה להוציא אותו, ולצערי, גם זה לא בוצע.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול אותך לגבי הוועדה שהקמת: האם תורה לה בצורה מפורשת להמליץ?

מיכל רוזין: קודם כול, אני חושבת שאתה צריך לתת הוראה להוציא אותו מבידוד.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה ביכולתך ובסמכותך.

מיכל רוזין: אני כן רוצה לדעת אם הוועדה הזאת תמצא דרך – לא להחליף קשירות בבידוד; האם הוועדה הזאת תורה באופן נחרץ לתקן את החוק, לתקן את סעיף 34, לתקן את חוק חולי הנפש, כדי שנשמור על ביטחונם האישי של המטופלים?

מיכל רוזין: הכוונה היא לא לאסור אותם, כי זה מה שעשו במאות הקודמות.

מיכל רוזין: במאה הזאת אנחנו מאשפזים אותם כדי לטפל בהם, כדי לשקם אותם.

מיכל רוזין: אני חושבת שזאת המטרה הנעלה שלך.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

מיקי רוזנטל: כבוד השר, קודם כול, אני שמח על התשובה שלך ועל ההשקפה העקרונית שלך.

מיקי רוזנטל: אבל יש שתי שאלות מתבקשות: 1.

מיקי רוזנטל: מה עושים בתקופת הביניים, עד שהוועדה תסיים את החלטותיה?

מיקי רוזנטל: בסופו של דבר, הסוגיה היא תקציבית – – –

יעקב ליצמן: לא.

מיקי רוזנטל: בהחלט כן.

מיקי רוזנטל: הרי למה קושרים אדם ומבודדים אותו?

מיקי רוזנטל: כי הוא מסוכן לעצמו.

מיקי רוזנטל: האם זאת הדרך היחידה לשמור עליו מפני עצמו או מהמסוכנות שלו לציבור?

מיקי רוזנטל: התשובה היא לא.

מיקי רוזנטל: יש קשירות כימיות בעולם.

מיקי רוזנטל: יש כל מיני סוגיות.

מיקי רוזנטל: זה עולה יותר כסף, אבל אפשר לפתור את זה.

מיקי רוזנטל: אני מדבר אתך על אנשים שנמצאים כרגע במצב של קשירות או בידוד ועניינם לא יכול לחכות לוועדה.

מיקי רוזנטל: יש פתרונות ביניים, האמן לי.

מיקי רוזנטל: חוץ מזה, יש מקרה פרטני, שאני לא אעלה אותו פה, אבל אני חושב שכדאי שתשמע אותו.

מיקי רוזנטל: משפחת אורון שאול מפגינה עכשיו מול בית ראש הממשלה, ולידם עומדת אישה שיש לה אח שהוא כלוא.

מיקי רוזנטל: ניגשתי למשפחה, ואחר כך ניגשתי אליה, ושאלתי אותה: למה את מפגינה פה?

מיקי רוזנטל: והיא אומרת: יש לי אח בבידוד, ולא נותנים לי לראות אותו.

מיקי רוזנטל: הסיפור הוא נורא.

מיקי רוזנטל: אני לא מזכיר את הפרטים, אבל אני אביא אותם לידיעתך.

מיקי רוזנטל: האנשים האלה לא יכולים לחכות עד שהוועדה המכובדת תסיים את דיוניה.

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אני רוצה ברמה הכללית העקרונית להצטרף לדבריו של חבר הכנסת רוזנטל בעניין הפתרונות שנמצאים בקשת שבין השחור לבין הלבן, בין מצב של בן-אדם שיכול להסתובב ולעשות כרצונו לבין בן-אדם אזוק וקשור, שזה מצב בלתי נסבל ובלתי אפשרי, ויש לזה הרבה מאוד חלופות.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה לשאול אותך בעניין שאנחנו שאלנו לגביו לפני חודשיים.

דב חנין: רציתי לשאול אם יש התקדמות בעניין.

דב חנין: סוגיית ההתמחות בתחום בריאות הנפש מעוררת דאגה מאוד גדולה; האם יש התקדמות מול אותו מצב שבו קופות-החולים, שאליהן עובר מערך בריאות הנפש הקהילתי – קופות-החולים אומרות שהן לא נותנות מקומות להתמחות כי המלגות שניתנו בעבר ממשרד הבריאות מאוד הצטמצמו, והתוצאה היא מצוקה עצומה בתחום ההתמחות בפסיכולוגיה קלינית.

דב חנין: האם יש התקדמות בפתרון הסוגיה הזאת?

דב חנין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת מיכל, אף פעם לא היית שרה – – –

מיכל רוזין: חכה, לאט-לאט.

מיכל רוזין: גם אתה – – –

יעקב ליצמן: יכול להיות, אז תני לי לתת לך טיפ.

יעקב ליצמן: אין מצב ששר בא ואומר: הוראה, ככה אני רוצה שתעשו.

יעקב ליצמן: לא בכל דבר.

תמר זנדברג: במקרה שלך זה דווקא כן קורה.

תמר זנדברג: אנחנו מכירים אותך.

יעקב ליצמן: אל תסחבו אותי לדיון פומבי מה אני עושה.

יולי יואל אדלשטיין: המקרה שלו הכי קרוב למציאות המתוארת, אבל עדיין לא שם.

יעקב ליצמן: אין מצב כזה שאני יכול לבוא ולהתערב במצב פרטני של בן-אדם, ולהגיד: תנו לו תרופה x או תעשו y.

יעקב ליצמן: אני לא שם.

יעקב ליצמן: אני לא מתערב, ולא עושה – – –

מיכל רוזין: מה אתה עושה – – – בית-משפט?

יעקב ליצמן: מיכל, תנו לי, כי בסך הכול, בשורה התחתונה, אני אתכם, אז תנו לי רק להסביר את עצמי.

יעקב ליצמן: מה שכן, אני חושב שכמדיניות – אגב, מיקי, זאת תשובה אחת לשניכם – זה לא תקציבי.

יעקב ליצמן: עזוב.

יעקב ליצמן: אני אומר לך מייד, אם זאת הייתה בעיה תקציבית אפשר היה לפתור.

יעקב ליצמן: זאת לא בעיה תקציבית, זאת בעיה של מדיניות שלדעתי צריך לעקור.

יעקב ליצמן: אני נגד קשירות.

יעקב ליצמן: זאת לא דרך.

יעקב ליצמן: הדרך היא לטפל, עם החולה ולא נגד החולה ולא בכוח.

יעקב ליצמן: אין מצב כזה.

יעקב ליצמן: בפוליטיקה אולי יש כוח – אומרים עלי שאני כוחני – אבל בדברים אחרים זה לא הולך ככה.

יעקב ליצמן: לגבי חולים, צריך לעבוד אתם ועם המשפחות.

יעקב ליצמן: זאת המדיניות.

יעקב ליצמן: את זה אני אעשה.

יעקב ליצמן: אני בהחלט אקח שוב לתשומת לב את מה שאמרתם.

יעקב ליצמן: אני אדבר שוב עם המנכ"ל, ואנחנו נזרז, ואני לא הולך לתת לשום דבר בינתיים לסחוב את העניין.

יעקב ליצמן: אנחנו רגישים לנושא הזה.

יעקב ליצמן: מילה אחת – ד"ר טל ברגמן היא חשובה מאוד, היא עושה עבודה טובה במשרד.

יעקב ליצמן: אבל יש מדיניות מנכ"ל.

יעקב ליצמן: יש מדיניות שאנחנו, אני והמנכ"ל, מתווים, ואנחנו אחראים לזה.

יעקב ליצמן: אני יודע שהיא האריכה.

יעקב ליצמן: אנחנו בודקים את הכול מחדש, ונחליט בימים הקרובים בדיוק מה לעשות.

יעקב ליצמן: אני חושב לגבי זה – גם דב, לגבי התמחות: יש התקדמות, אבל זו לא התקדמות שאני יכול לדווח לך עליה כרגע, אז אני מציע שתדבר אתי בעוד כשבוע ימים.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן, שגם נשאר אתנו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אורי מקלב לגשת למיקרופון ולשאול את השר שאילתה דחופה מס' 212.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: מימוש תוצאות הבחירות בקופת-חולים מאוחדת.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, בשנת 2013 התקיימו בחירות למועצה הארצית בקופת-חולים מאוחדת.

אורי מקלב: מאז לא מומשו תוצאות הבחירות.

אורי מקלב: בשבוע האחרון פורסם קול קורא לחברות בדירקטוריון אשר עוקף את תוצאות הבחירות.

אורי מקלב: שאלותי, מכובדי השר: 1.

אורי מקלב: האם במשרדך מודעים להליך?

אורי מקלב: 2.

אורי מקלב: מה ייעשה למימוש ההליך הדמוקרטי בקופת-חולים מאוחדת?

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אורי מקלב, הנתונים נכונים, מה שאמרת בשאילתה.

יעקב ליצמן: היו בחירות.

יעקב ליצמן: אגב, הבחירות שהיו בקופת-חולים מאוחדת, אני לא חושב שציינת, על הקופה – – –

אורי מקלב: – – –

יעקב ליצמן: קופת-חולים מאוחדת – היו בחירות לפי הכללים של השרה הקודמת גרמן.

יעקב ליצמן: היא עשתה את הכללים, ולפי זה התקיימו בחירות בקופת-חולים מאוחדת.

יעקב ליצמן: הבחירות בקופת-חולים מאוחדת היו תחת פיקוח של שופט; שופט אישר את תוצאות הבחירות.

יעקב ליצמן: אבל מה לעשות, מספר החרדים גדל.

יעקב ליצמן: מה לעשות.

יעקב ליצמן: קרה "אסון": מספר החרדים בתוך קופת-חולים מאוחדת גדל.

יעקב ליצמן: השרה הקודמת גרמן, אחרי שהיא התפטרה, כמה שעות לפני שזה נכנס לתוקף, ביטלה את הבחירות, כי התוצאות לא מצאו חן בעיניה.

יעקב ליצמן: בשעות האחרונות שהיו לה כשרה, אחרי שהיא התפטרה – אני מדגיש – היא מינתה ועדה קרואה.

יעקב ליצמן: עכשיו, תתאר לעצמך, אדוני חבר הכנסת מקלב, אם זה היה קורה בציבור הערבי – מה היו עושים בכנסת כאן.

יעקב ליצמן: אתה יודע מה, למה הציבור הערבי?

יעקב ליצמן: אם זה היה קורה בציבור החילוני.

יעקב ליצמן: רק מפני שאלה חרדים.

יעקב ליצמן: הרי השופט אישר את תוצאות הבחירות, הוא אמר חד-משמעית שהכול בסדר.

יעקב ליצמן: זו לא הבעיה, כשירות הבחירות.

יעקב ליצמן: ונניח שמיעוט המשתתפים – תיאורטית, יש בחירות בכנסת ויהיו רק עשרה; אז מה, יפסלו את תוצאות הבחירות?

יעקב ליצמן: פשע, מה שנעשה.

יעקב ליצמן: חשבתי לתומי שכפי ששרה יכולה לבטל את תוצאות הבחירות, מותר לי להחזיר את תוצאות הבחירות, מה שהיה.

יעקב ליצמן: אם מותר לבטל, למה אסור לי להחזיר את מה שהיה, אחרי אישור שופט?

יעקב ליצמן: מתברר שיש קומבינטורים כאן, כולל במשרד הבריאות, כולל במשרד המשפטים, שרוצים לשמור את המצב הזה.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד לכם דבר מדהים שהכנסת חייבת לדעת: הייעוץ המשפטי של קופת-חולים מאוחדת, בניגוד לקופות-חולים אחרות, הוא ב-outsourcing, מבחוץ, לא בתוכו.

יעקב ליצמן: העלות של זה, תקשיבו טוב: בין 9 ל-11 מיליון שקל בשנה לעורך-דין.

יעקב ליצמן: בין השנים – אני אתן לכם את הפרטים – 2004 ו-2011, כ-50 מיליון שקל ועוד 11 מיליון שקל, ביחד 63 מיליון שקל, מבחוץ.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: אפשר לקבל את זה בחמישית, בתוך.

יעקב ליצמן: כמה שאני רוצה לסדר את זה, אי-אפשר לסדר את זה.

יעקב ליצמן: המנכ"ל הקודם של קופת-חולים, אלחיאני, הוא התחיל לנגוע בזה – הדיחו אותו.

יעקב ליצמן: הדיחו אותו רק מפני שהוא העז לנסות לבטל את ההוצאות של הייעוץ המשפטי.

יעקב ליצמן: 50 מיליון שקל לייעוץ משפטי, כשזה צריך להיות 7–8 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: כרגע זה בדיון משפטי.

יעקב ליצמן: הגישו משפט, אני מחכה לראות.

יעקב ליצמן: הציבור לדעתי לא יסבול – הציבור מחכה לראות בדיוק מה שיקרה, הציבור לא יסבול את הדברים.

יעקב ליצמן: אף אחד לא אוהב הדחה בגלל חרדים.

יעקב ליצמן: אנחנו יודעים שקופות-החולים הן מחוץ למשחק.

יעקב ליצמן: כל קופות-החולים שוות, לכל המגזרים – ערבים, יהודים, דרוזים, דתיים לאומיים, לא משנה, לכן אני שנאתי את מה שקרה שם.

יעקב ליצמן: אני בהחלט מתכוון לטפל בזה בחומרה.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת יעקב אשר מבקש לשאול שאלה נוספת.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני השר, על הדברים הכנים ועל התשובות הישירות בעניין, שמשקפות את המציאות העגומה שקרתה, את הקדנציה הקודמת ואת הפעולה שציבורית היא מאוד חמורה, לבטל הליך בחירות דמוקרטי.

אורי מקלב: כפי שציינת בדבריך, בהליך המשפטי אחר כך, לאחר האישור של השופט, שהתקיים בעקבות כך שאנשים פנו אל בית-המשפט, הם גם קיבלו סעד על תוצאות הבחירות.

אורי מקלב: אבל עכשיו, בימים אלה, נעשה תהליך חדש של קול קורא למינוי דירקטוריון לפי תקנון חדש שאישרו אותו בהיחבא, לא לפי החוק, עם גיבוי של היועץ המשפטי, שנמצא 35 שנה במערכת ומגבה גם את ההנהלה או את יושב-ראש המועצה הקיים.

אורי מקלב: והיום, לאור היום ממשיכים באותו תהליך כדי לשנות את תוצאות הבחירות, או מימוש הבחירות.

אורי מקלב: ולכן, מה שאני מבקש ממך, אדוני השר: להיכנס לפעולה בשלב הזה, כדי לעצור את התהליך הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר – בבקשה, אדוני.

תודה רבה, אדוני, אדוני השר, בהמשך למה שאמרת, האבסורד הגדול הוא שאותו יועץ משפטי, בלי להיכנס כרגע לשמות, הוא גם מונה למזכיר הוועדה הציבורית.

זאת אומרת, הוא בעצם היום מארגן את התהליך.

זה דבר שהוא חסר תקדים מבחינת ניגוד אינטרסים כזה או אחר.

כי ועדה ציבורית, כשמה כן היא, ויועץ משפטי, מעבר לוותק ואולי לקשר הקודם שיש לו, לא יכול להיות בהליך כזה מזכיר הוועדה הציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אשר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה – – –

יעל גרמן: סליחה, אדוני היושב-ראש, הוזכרתי, ומן הראוי שאני אגיב.

יולי יואל אדלשטיין: בתום הנושא תוכלי לקבל.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה.

יעקב ליצמן: אני אוכל לענות אחר כך, אחרי השאלה?

יעקב ליצמן: אם לא, אני מעדיף שהיא תשאל עכשיו.

יולי יואל אדלשטיין: את רוצה לשאול שאלה?

יעל גרמן: לא, אני רוצה להגיב.

יולי יואל אדלשטיין: בתום השאילתות תוכלי להגיב.

יעקב ליצמן: יש תהליך כזה, אחרי השאילתות לדבר?

יולי יואל אדלשטיין: בתום הנושא – – –

יעקב ליצמן: אז אני מבקש גם, אחרי התשובות, לענות – – –

יולי יואל אדלשטיין: כשר תוכל להתערב בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עכשיו תשיב לחברי הכנסת השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: חברי הכנסת, תשובה אחת לשניכם.

יעקב ליצמן: ברור שנעשתה כאן יד אחת בין השרה הקודמת, בין הייעוץ המשפטי לבין הפקידים במשרד הבריאות וגם במשרד המשפטים, חד-משמעית.

יעקב ליצמן: אני בעצמי התלוננתי על זה ליועץ המשפטי לממשלה.

יעקב ליצמן: אני חושב שאלה דברים חמורים שאנחנו לא יכולים לעכב – יועץ משפטי ב-11–12 מיליון שקל לשנה משכורת, זה עוול, פשע, ואסור להשאיר דבר כזה.

יעקב ליצמן: השרה הקודמת, עם כל הכבוד, בזה היא לא טיפלה, היא טיפלה רק בדברים אחרים שנוחים לה, נגד החרדים; אבל השכר של היועץ המשפטי הזה, לא רק שהיא לא טיפלה בזה – בתיאום אתו היא המשיכה את התהליך הזה.

יעקב ליצמן: בימים הבאים אני אטפל בזה.

יעקב ליצמן: אני אנסה לזרז את הטיפול.

יעקב ליצמן: ביקשנו גם זירוז בבית-משפט, לקבל דיון בהקדם בנושא זה.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר ולשואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, מאת חבר הכנסת אוסאמה סעדי, מספרה הוא 213, והנושא הוא: עיכוב מזון ותרופות בנמלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מזה שבועות מעכבים פקחי משרד הבריאות מזון ותרופות מיובאים בנמל אשדוד יותר מעשרה ימים, ונדרש אחסון ממושך, המייקר באופן אוטומטי את המוצרים לצרכן.

אוסאמה סעדי: ברצוני לשאול: 1.

אוסאמה סעדי: האם הנושא מוכר לך, אדוני השר?

אוסאמה סעדי: 2.

אוסאמה סעדי: האם קיים נוהל חדש במשרדך, או הנחיות חדשות?

אוסאמה סעדי: 3.

אוסאמה סעדי: מה ייעשה בנדון, לנוכח החג בשבוע הבא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, 1.

יעקב ליצמן: על-פי בדיקה שנערכה השבוע, אין עיכובים בנושא תכשירים – לגבי תרופות.

יעקב ליצמן: לגבי המזון, לאחרונה אכן חלה עלייה נקודתית במספר הבקשות לשחרור מזון מתחנת ההסגר בנמל אשדוד.

יעקב ליצמן: מצב זה יצר פער בין זמן הטיפול שעליו הצהיר המשרד – שזה שני ימי עבודה – לבין זמני הטיפול בפועל.

יעקב ליצמן: 2.

יעקב ליצמן: בהתייחס לעיכוב התרופות, לא קיים נוהל חדש במשרדנו לנושא זה, וכאמור לעיל אין עיכובים בתחום.

יעקב ליצמן: לגבי המזון, נוהלי העבודה לטיפול בשחרור משלוחי מזון בתחנות ההסגר ישתנו רק עם כניסתו של חוק ההגנה על בריאות הציבור (מזון), התשע"ו–2015, לתוקף.

יעקב ליצמן: 3.

יעקב ליצמן: בתחום המזון, על מנת לחזור לעמידה במסגרות זמן הטיפול שלו התחייב המשרד, תוגברה תחנת ההסגר בעובדים שהוסבו למשימה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, נמצא ביציע דודו של ההרוג, הנרצח האחרון באלימות במגזר הערבי, אחמד רפאיעה.

אוסאמה סעדי: נמצא כאן הדוד שלו, שהוא חבר מועצה בכפר סאלם.

אוסאמה סעדי: היום היה לנו דיון בוועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: אז נגיד לו אללה ירחמו למנוח אחמד רפאיעה.

אוסאמה סעדי: אדוני השר, אמרת נכון שבתחנת ההסגר בנמל אשדוד באמת היו נהוגים שני ימי עבודה.

אוסאמה סעדי: התלונות שקיבלתי ללשכתי, ואני מניח שגם חברי כנסת אחרים קיבלו תלונות כאלה, הן שהעיכוב הוא ליותר משבועיים.

אוסאמה סעדי: עד היום בבוקר פנו אלי יבואנים – מזון בעיקר, משקאות קלים – שייבאו מזון ומשקאות קלים לרגל חג אל-פיטר שבשבוע הבא, ונאלצו להמתין, אדוני היושב-ראש, יותר משבועיים.

אוסאמה סעדי: אחרי שלושה ימים הם חייבים לשלם דמי אחסון בעשרות-אלפי שקלים, וכמובן זה מייקר את זה.

אוסאמה סעדי: אמרת, אדוני השר, שמתגברים את תחנת ההסגר בנמל אשדוד.

אוסאמה סעדי: אני מבקש מכבודך שייתן הוראות לחזור לנוהג של שני ימי עבודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואז השר ישיב.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני מתנצלת מראש אם אמתח טיפה את היריעה בנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: יש בעיה לאורך תקופה מאוד מאוד ממושכת בכל מה שקשור למוצרים שמגיעים בתפזורת – חיטה, שעורה, תירס, דברים מהסוג הזה – שמתעכבים לאורך זמן רב מאוד בממגורות "דגון" בחיפה או בנמל אשדוד.

איילת נחמיאס ורבין: מדובר בבעיה שבסופו של דבר גם מייצרת בעיה כלכלית, אבל גם בעיה בריאותית, כי חלק גדול מהמוצרים, שהם מוצרי הבסיס להכנת מזון בישראל, מתקלקלים.

איילת נחמיאס ורבין: כולם סובלים מזה – גם היבואנים, ולצערי ולדאגתי גם יכול להיות שהציבור הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לראות מה עושים בנושא הזה, כי לפעמים מדובר בעיכוב של חודשים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: אני חוזר, חברי הכנסת, על התשובות שהקראתי, כי זה התוכן.

יעקב ליצמן: אנחנו מנסים לתגבר בתחנות ההסגר את כוח-האדם.

יעקב ליצמן: בכל זאת, אם יש לכם בעיה, תפנו אלי ותגידו לי אם זה לא מתקיים – אשמח לבדוק, לעקוב אחרי זה.

יעקב ליצמן: יכול להיות שכל זה זמני.

יעקב ליצמן: אם זה לא נושא שזה רק מחסור זמני, בהחלט נשקול לבדוק את הנושא מחדש.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן מבקשת למסור הודעה אישית.

יולי יואל אדלשטיין: על-פי סעיף 34 בתקנון אני מאפשר לה הודעה אישית, מכיוון שנשמעה מה שהתקנון מכנה "האשמה" בדברים שנאמרו.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, כל כך צר לי שהשנאה מעבירה את השר ליצמן על דעתו.

יעל גרמן: פשוט השנאה רושפת מגרונו בכל עת שהוא משמיע את שמי, ואולי בגלל זה הוא לא מדייק בעובדות, כי קשה לי לומר או לחשוב שהוא אומר במודע דברים שאין בהם אמת.

יעל גרמן: אבל לחברי יעקב אשר, שאני חושבת שהוא מכיר – – –

– – – ואזכיר לך את העניין הזה.

יעל גרמן: אז לחברי יעקב אשר, אשר מכיר את העובדות, וגם לחברי חברי הכנסת – מי שאל עוד?

יעל גרמן: ששאל את השר, אני כבר לא יודעת – להלן העובדות:

יעל גרמן: לפני כשש שנים יצא דוח ביקורת מאוד מאוד חמור על כל ההתנהלות של דירקטוריון מאוחדת; אחד מהדוחות – דוחות הביקורת של מבקר המדינה – אחד מהדוחות החמורים ביותר, עם האשמות אישיות על חוסר תקינות וחוסר מינהל תקין של אנשים שהיו בדירקטוריון.

יעל גרמן: כשנכנסתי לתפקידי לקחתי על עצמי לעשות ניקיון באותה קופה ולהביא לידי כך שרצונו של המבקר יתקיים ואף אחד מאותם אנשים שהואשמו וצוינו בדוח הביקורת לא ימשיך לכהן בקופה.

יעל גרמן: זה מה שהנחה אותי; זה מה שהנחה, דרך אגב, גם את היועצים המשפטיים הנאמנים והמקצועיים של משרד הבריאות.

יעל גרמן: וכאשר ישבתי עם אותם גורמים הובטח לי שכולם יתפטרו.

יעל גרמן: אבל הם לא התפטרו, ונשארו למרות דוח הביקורת.

יעל גרמן: אי לכך, בדלית ברירה, נאלצתי לפזר את אותו דירקטוריון – – –

על מי את מדברת, על היועץ המשפטי?

יעל גרמן: יעקב אשר, אתה דיברת.

יעל גרמן: עכשיו אתה תקשיב לי.

יעל גרמן: – – – נאלצתי לפזר את אותו דירקטוריון שהיו בו עדיין אותם אנשים שהואשמו והוכתמו בדוח הביקורת.

יעל גרמן: הקמתי דירקטוריון חלופי, ודאגתי לכך שבדירקטוריון החלופי יהיה ייצוג חרדי.

יעל גרמן: לא היה שום קשר לדאגה שלי למינהל תקין ושדוח הביקורת יתממש ולמה שהשר ליצמן מכנה "רדיפת חרדים".

אורי מקלב: הבחירות לא מצאו חן בעינייך, לכן – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

קריאה: – – –

יעל גרמן: לא היה ולא נברא.

קריאה: – – –

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, אנחנו לא נהפוך את זה לפינג-פונג.

יולי יואל אדלשטיין: השר מבקש להתייחס – בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: אין פינג-פונג בדברים האלה.

את אישרת את הבחירות – – –

יעקב ליצמן: רבותי, תנו לי רק – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר, אמרתי: אין פינג-פונג.

יולי יואל אדלשטיין: תנו לשר להתייחס לדברים.

יולי יואל אדלשטיין: כשר הוא יכול להתערב בדיון, יש לו זכות כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, השרה לשעבר פשוט – אני לא רוצה להגיד בלקסיקון את המילה "שקר", אבל היא לא מדייקת, היא לא אומרת את האמת.

יעקב ליצמן: א.

יעקב ליצמן: את כל הוועדות אני פיטרתי עוד בתקופתי; ב.

יעקב ליצמן: מי נשאר מהתקופה הזאת שלא פיטרו אותו?

יעקב ליצמן: מומי דהן, היקיר, שעשה את השחיתות של 11 מיליון שקל בשכר – הוא נשאר.

יעקב ליצמן: הוא כבר 15 שנה שם.

יעקב ליצמן: הוא נשאר.

יעקב ליצמן: היא לא הדיחה אותו, היא עשתה אתו קומבינות.

יעקב ליצמן: שלא יספרו לי שהיא פיטרה את כולם.

יעקב ליצמן: היא באה בכלל אחרי דוח המבקר, ואני החלפתי את כולם כבר, והיו בחירות.

יעקב ליצמן: השופט אישר את הבחירות, היא לא יכולה להיות יותר צדיקה מהשופט.

יעקב ליצמן: ממתי היא מבינה יותר משופט?

יעקב ליצמן: היא מטיפה מוסר נגד השופטים?

יעקב ליצמן: זה מתאים לי, לא מתאים לה בכלל.

יעקב ליצמן: אז עם כל הכבוד, תפסיקו עם השטויות שלך, תפסיקו עם אי-אמירת האמת – לא רוצה להגיד את זה – ותתחילו לטפל בדברים רציניים, לא כל פעם רק נגד החרדים.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שבאמת הדברים האלה יתבררו לא במליאה אלא במקומות אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק לתיקון פקודת הסטטיסטיקה (מס' 4), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2952/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יצחק וקנין: הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – ביטול איסור הפרסום לגבי פרסום שנעשה בהסכמה), התשע"ו–2016 – של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון; להצעת זו יש הצמדה של חוקים נוספים – של חברי הכנסת יעל גרמן, וגם של יחיאל חיליק בר ואורן אסף חזן.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נחשפתי לסוגיית איסור פרסום האימוץ לפני כמה חודשים דרך מחאת הילדים המאומצים – אגב, ילדים שחלקם הגדול הם כבר בגירים.

יפעת שאשא ביטון: וככל שהעמקתי ולמדתי את האבסורד שבאיסור הזה – תמיד היה נדמה לי שחייב להיות היגיון כלשהו שעומד מאחורי סעיף 34, שאוסר את הפרסום.

יפעת שאשא ביטון: ובאמת יש היגיון; יש היגיון שמתאים אולי לשנות ה-60, שבהן בעצם נחקק חוק האימוץ, היגיון שלא הלך והשתנה והתאים את עצמו למציאות שמשתנה עם השנים, ולכן הוא כלל לא רלוונטי למציאות הנוכחית.

יפעת שאשא ביטון: בוועדה לזכויות הילד קיימנו דיון בנושא, נפגשנו עם המאומצים, שמענו אותם, שמענו חוות דעת מקצועיות, וגילינו שלא רק שלא חשבו על תיקון ופתיחה של החוק, אלא כל השינויים שנעשו לאחר מכן, גם בשנות ה-80, רק הלכו וסגרו את כל נושא האימוץ, זאת אומרת, מגמה הפוכה לחלוטין ממה שקורה בעולם.

יפעת שאשא ביטון: ואז כבר היה ברור שאנחנו חייבים לעשות את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: לשמחתי הרבה, כבוד היושב-ראש, בניגוד לתפיסה הרווחת בציבור, גם שירותי הרווחה וגם משרד המשפטים וכל הגורמים המקצועיים שישבו סביב השולחן היו תמימי דעים כי הגיעה העת לעשות את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: אומנם בשום שכל, תוך מתן דגש למקרים חריגים, שבהם בית-המשפט יוכל לאסור את הפרסום מתוך ראיית טובתו של קטין, אך ככלל כן יוכלו המאומצים לדבר באופן שלם על הזהות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: המציאות של היום, לצערי הרב, כופה שתיקה של המאומצים.

יפעת שאשא ביטון: החברה כאילו אומרת להם: תתביישו במעמד שלכם.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו באים ומשנים את המציאות הזו ואומרים להם: אם אתם חיים בשלום עם הזהות שלכם, והצלעות האחרות משלימות עם זה ומסכימות לכך, תוכלו לדבר בגלוי על המעמד האישי שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת אלי אלאלוף, שהיה בוועדה ודיבר באומץ על המקרה הפרטי שלו, והוא גם שותף להצעת החוק שלי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לחברי הכנסת שההצעות שלהם מוצמדות – חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי כנסת נוספים וחבר הכנסת אורן חזן, שגם צירף חברי כנסת נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שבאמת הבית הזה כולו בשל לעשות את השינוי.

יפעת שאשא ביטון: תודה נוספת מיוחדת לשירותי הרווחה, לצוותים המקצועיים שם, ולצוותים ממשרד המשפטים, שישבו בצורה אינטנסיבית במהלך שלושת החודשים האחרונים, כדי שנוכל לעמוד כאן היום ולבקש את תמיכתכם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מובן מאליו, זה היה הליך מאוד מאוד מהיר, מקצועי ויעיל, ואני בהחלט מברכת על כך.

יפעת שאשא ביטון: אודה על תמיכתכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2950/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך להציג את הצעת החוק.

יצחק וקנין: ואחרייך – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אתה תציג את הצעת החוק?

יצחק וקנין: אורן חזן פה?

יצחק וקנין: איננו.

יצחק וקנין: מי מציג את הצעת החוק?

אורי מקלב: כרגע אורן חזן.

יצחק וקנין: אוקיי, אז תדאגו שיהיה באולם.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שהצעת החוק הזו היא פשוט דוגמה: איך ניתן לקחת בעיה שמובאת בפני חברי הכנסת ובתוך ארבעה חודשים לחוקק לגביה.

יעל גרמן: לפעמים אומרים שאנחנו אטיים, אבל הנה הדוגמה.

יעל גרמן: לפני ארבעה חודשים, בפברואר, פנו אלינו, גם אל חברת הכנסת שאשא ביטון, גם אלי, וגם כנראה לחברי כנסת נוספים, כמה הורים מאמצים וילדים מאומצים.

יעל גרמן: הם באו ואמרו שלא יעלה על הדעת שהם לא יוכלו לבוא ולדבר בגלוי על מצבם, שההורים לא יוכלו לספר שהם מאמצים, להתגאות בכך, ושהילדים לא יוכלו לספר את סיפור חייהם, וגם להתגאות.

יעל גרמן: צדקה חברתי חברת הכנסת שאשא ביטון כאשר היא אמרה שבעבר – –

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש הקואליציה, אולי תפזרו את ההפגנה?

מיכל רוזין: סוף-סוף הפגנה בעדו.

יעל גרמן: – – היו מתביישים באימוץ, היו שומרים את זה בסוד, כאילו זה דבר שיש לשמור אותו בסוד ולא לספר אותו.

יעל גרמן: אבל היום – אני חושבת שגם בעבר, אבל בוודאי היום – שני דברים קרו: ראשית, הורים מאמצים מגלים זאת מהרגע הראשון לילדיהם, וגאים בכך שהם בחרו בילד, ודואגים לו ומגדלים אותו; וגם הילדים מרגישים שבחרו בהם, וגם הם גאים בנושא.

יעל גרמן: אבל יתרה מזאת, איך אפשר בעולם של היום, בעולם הדיגיטלי, בעולם שהכול גלוי בו ואפשר באמת בפוסט, בציוץ, בכל אמצעי, לבוא לספר את הדבר, איך אפשר היום להסתיר זאת?

יעל גרמן: אז יפה עשינו, יפה עשתה חברת הכנסת שאשא ביטון, שכינסה את הוועדה, וכולנו ישבנו עם ההורים ועם הילדים, שמענו אותם, ובמהירות החלטנו לשנות את אותו סעיף, סעיף 34, כך שמי שמעוניין לדבר בגלוי ובגאווה על כך שהוא מאמץ או מאומץ, יכול לעשות זאת.

יעל גרמן: בסיפה של דברי אני רוצה לבוא ולומר שכל חוק האימוץ זקוק לעיון מחדש.

יעל גרמן: אני רוצה לציין שיש ועדה, ועדת גרוס, שישבה על הנושא כבר בשנת 2007.

יעל גרמן: כמעט עשר שנים.

יעל גרמן: עד היום ההמלצות לא התפרסמו.

יעל גרמן: אני קוראת לפרסם את ההמלצות של ועדת גרוס, ואני קוראת להמשיך את העבודה בחוק האימוץ, כדי לתקן עוד כמה בעיות שלא מתאימות לזמננו.

יעל גרמן: אני רוצה להודות לחברתי יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד הילד יפעת שאשא ביטון; לאלי אלאלוף, שבאמת בצורה מרגשת סיפר לנו על המקרה האישי שלו וקידם את הנושא.

יעל גרמן: אני רוצה להודות לכל מי שסייע בגילוי הנושא.

יעל גרמן: היו לנו כתבים בתקשורת – שי גולדן, שירית אביטן, לי ירון, שני ארנהיים רובינשטיין.

יעל גרמן: וכמובן, אני רוצה להודות לאותם אזרחים שפנו אלינו וסיפרו לנו על המקרה: בני, שירן, רלף.

יעל גרמן: ואחרון אחרון חביב, הרשו לי להודות ליועץ האישי שלי, שכבר עזב אותי, לעורך-דין אסף וייס, שעשה עבודה נהדרת ומהירה.

יעל גרמן: תודה רבה לכולם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2949/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת החוק שגם היא הוצמדה, פ/2949, הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – מחיקת המילים "למעט איסור הפרסום"), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אורן חזן וקבוצת חברי הכנסת – יחיאל חיליק בר ואורי מקלב.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, שלוש דקות לרשותך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, אורחים, גיבורים יקרים ביציע, תראו, אין טעם לחזור על המילים.

אורן אסף חזן: ראשית, אני רוצה להגיד באמת תודה רבה לחברתי היקרה, שותפתי לדרך ארוכה, לא רק בחוק הזה אלא בחוקים רבים נוספים ובנושאים רבים נוספים, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שעושה לילות כימים – זה המינוח המדויק: לילות כימים – באמת כדי שיהיה פה עתיד טוב יותר.

אורן אסף חזן: בואו נתעסק רגע בעיקר.

אורן אסף חזן: בעולם שבו אנחנו חיים, בעולם שבו שיתוף הוא חלק בלתי נפרד מחיי היום-יום, בעולם שבו אנחנו נמצאים, שהפך להיות כפול: החיים המציאותיים, שבהם אנחנו הולכים, נוגעים, מתחבקים, מחייכים אחד אל השני, יושבים לעתים לצהריים ואומרים שלום איש לרעהו; והעולם הווירטואלי, זה שנמצא מעבר למסכי המחשב, זה שקיים ברשתות החברתיות, זה שהיום, אם אתה לא שם, כנראה אתה לא קיים.

אורן אסף חזן: ואנחנו בחרנו עד היום – מתוך בורות, לא משום סיבה אחרת, דווקא מתוך המקום ההוא שבו במשך שנים אנחנו לא מוצאים את עצמנו במקום הנכון להתאים – אדוני היושב-ראש, יש המולה במליאה – דווקא מתוך המקום ההוא שבו אנחנו לא מוצאים להתאים את החקיקה – – –

יצחק וקנין: חברי חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת בגין, חבר הכנסת מאיר כהן, שולי מועלם, חיים ילין, אנא מכם, זה גורם לרעש גדול באולם ובקושי שומעים את אורן חזן.

יצחק וקנין: אדוני יכול להמשיך.

אורן אסף חזן: להגיד שבקושי שומעים אותי?

מיקי רוזנטל: זה עוד לא קרה.

מיקי רוזנטל: הרבה דברים אנחנו – – –

אורן אסף חזן: זהו, אני לא בטוח שזה – – –

יצחק וקנין: איך אגן עליו, איך אגן עליו?

יצחק וקנין: הוא יגיד שאני לא מגן עליו.

רויטל סויד: זה סתירה בגוף המשפט.

אורן אסף חזן: לא, אני דווקא סולידי לאחרונה, זה בסדר.

אורן אסף חזן: נחזור לעיקר.

אורן אסף חזן: בסופו של יום, עשרות, אם לא מאות, אם לא אלפי נערים ונערות, ילדים וילדות, בוגרים ובוגרות, מוצאים את עצמם עבריינים על-כורחם רק מסיבה אחת: הם רוצים להרגיש חלק מהחברה, הם רוצים לקחת וליהנות מהדבר הזה שנקרא לשתף, מהדבר הזה של להיות ביחד.

אורן אסף חזן: אבל להם אסור.

אורן אסף חזן: להם אסור כי חייהם התחילו בדרך קצת שונה.

אורן אסף חזן: ודווקא במקום שבו החברה רוצה מאוד לקרב, מאוד רוצה לחבק ולחזק האחד את השני, מאוד מאמינה ודוגלת באמירה שכולנו שונים וכולנו שווים, דווקא בחקיקה גרמנו עד היום לרבים להרגיש נטל זר, נטע זר, מוקצה מחמה כזו או אחרת, ואת הדבר הזה צריך לתקן.

אורן אסף חזן: ילדים וילדות, הורים שנתנו ופתחו את לבם וביתם לאימוץ, הם חלק בלתי נפרד מהחברה בישראל.

אורן אסף חזן: הם לא שונים, הדם שלהם לא בצבע אחר, הם בטח לא מצורעים, הם חלק בלתי נפרד מאתנו, וגם להם מגיעה הזכות להרגיש כאלה.

אורן אסף חזן: ובעזרת התיקון הזה שאנחנו מובילים אנחנו נעזור להם להרגיש כאלה, כי אין דבר יותר יפה, נפלא ועדין מאדם שמספר את סיפור חייו; אין דבר יותר מקסים מאדם שפותח את לבו – אני גוזל עוד 30 שניות.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

חיים כץ: – – –

יצחק וקנין: אני כבר נתתי לו חצי דקה, דקה.

אורן אסף חזן: אני מסכם, ברשותך, אדוני היושב-ראש, ובזכות מורי ורבי כבוד השר כץ.

אורן אסף חזן: אני אומר דבר פשוט: בסופו של יום, בסופו של יום, החובה שלנו האמיתית היא לגרום לכל אחד ואחת מאתנו להרגיש חלק בלתי נפרד, לפקוח את העיניים, להרים את הראש, לצאת מהמחשכים אל האור, ואנחנו עושים את זה.

אורן אסף חזן: יקירי, כשראיתי את הדבר הזה בפעם הראשונה בטלוויזיה זה צרם לי.

אורן אסף חזן: יש פה חברים רבים בבית הזה שצרם להם.

אורן אסף חזן: מובילה את ביחד אתי, כמו שאמרתי, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואנחנו ביחד נעשה תיקון לעוול היסטורי משנים עברו ונוציא את הילדים האלה מהחושך אל האור.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אסף אורן חזן.

יצחק וקנין: ישיב במשולב על כל הצעות החוק שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור.

יצחק וקנין: יושב-ראש הקואליציה.

חיים כץ: לא רציתי להפריע לך, אדוני.

חיים כץ: היושב-ראש, ראיתי שאתה עסוק.

חיים כץ: בטח הדברים חשובים.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק זו באה לתקן את סעיף 34 לחוק אימוץ ילדים, אשר קובע איסור גילוי פרסום פרטי האימוץ.

חיים כץ: על-פי החוק כיום, גילוי ופרסום דבר האימוץ, כמו גם מסמכים שהוגשו לבית-המשפט במסגרת תיקי אימוץ, אסורים הן לגילוי והן לפרסום, אלא באישור בית-המשפט.

חיים כץ: איסור זה גורף גם ביחס לקטינים וגם ביחס לבגירים.

חיים כץ: במסגרת הצעת החוק מבוקש לבטל את הצורך לפנות לבית-המשפט לצורך גילוי או פרסום, והגילוי או הפרסום מותנים בקבלת הסכמת המאמץ או ההורה הביולוגי.

חיים כץ: במקביל, על-פי הצעת החוק, ניתנת לבית-המשפט הסמכות להתיר את הגילוי או את הפרסום למרות התנגדות של אותו אדם שאליו נוגע הפרסום, ולהפך.

חיים כץ: הצעת חוק זו במתכונתה הנוכחית עלולה ליצור קשיים, כמו חשיפתם של המאומצים, המאמצים וההורים הביולוגיים לסיכון, בין היתר לאיתורם אלו על-ידי אלו.

קריאה: – – –

חיים כץ: החשיפה, החשיפה.

חיים כץ: יחד עם זאת, המשרד סבור כי יש צורך בשינויים בסעיפי החוק הקיימים, תוך מציאת נוסחה מאוזנת שתאפשר מחד גיסא את מתן האפשרות למאמץ להיחשף, אך במקביל תדאג שהחשיפה לא תסכן או תחשוף את ההורה הביולוגי.

חיים כץ: לאור האמור לעיל, ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה הטרומית, בכפוף לכך שהמשך קידום הצעת החוק ייעשה בכפוף לנוסח מוסכם ומתואם עם משרד הרווחה ומשרד המשפטים.

חיים כץ: אני רוצה להגיד את זה פה: קודם כול, הצעת החוק – אני שמח, אתה יודע, שהיא באה משלושה כיוונים.

חיים כץ: יש פה פלורליזם מחשבתי, יש פה פלורליזם מחשבתי, וכולם חושבים ביחד על אותה הצעת חוק, וזה בסדר.

חיים כץ: אבל צריך – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב, כנראה את צריכה לעבור לאופוזיציה, את מעוררת אותם שם.

קריאה: היא צריכה להיות יו"ר.

חיים כץ: אבל יחד עם זה, אדוני היושב-ראש – יש מים?

חיים כץ: יחד עם זה, אדוני היושב-ראש, לא מעט פעמים עמדתי פה על הדוכן, וחברי הכנסת המחוקקים אמרו: כן, אנחנו מסכימים, ויושבי-ראש הוועדות מקיימים דיונים למרות – יושבי-ראש הוועדות לא מחויבים להסכמה של חברי הכנסת.

חיים כץ: זאת אומרת, נוצר מצב שחברי הכנסת אומרים: אוקיי, תעביר לנו את זה בטרומית, אנחנו מסכימים להתניה – ואז יושבי-ראש הוועדות מקיימים דיון, כי הם לא מחויבים, והצעת החוק מתקדמת בלי ההסכמות שהגענו אליהן פה.

חיים כץ: אני חושב שכנסת ישראל צריכה לשים לזה – – –

יצחק וקנין: אבל יש בקריאה הראשונה, עדיין, חבר הכנסת המציע, אם הוא הגון – לי זה קרה אתמול בוועדת הכלכלה – אם הוא הגון והוא יודע שיש הסכמה – – –

חיים כץ: ואם הוא לא?

יצחק וקנין: אם הוא לא הגון אז לא יעשו אתו הסכמות בפעם הבאה.

חיים כץ: עזוב, אבל זה לא ככה.

חיים כץ: אתה יודע שאין לנו פה מעקב רציף על ההסכמות של חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אבל חבר הכנסת יכול לדרוש שלא תהיה הצבעה.

יצחק וקנין: עדיין, אפשר לקרוא את הסעיפים, לדון בסעיפים, להגיע להסכמות על הסעיפים; הצבעה לא חייבת להיות.

חיים כץ: מי?

חיים כץ: אני יכול לעמוד ולבוא, להגיד: אדוני, הייתה הסכמה – – –

יצחק וקנין: נכון, אתה צודק.

יצחק וקנין: פה צריכה להיות הגינות, אין ספק.

חיים כץ: אבל אני חושב שהכנסת – אתה כיו"ר ועדת האתיקה צריך לדאוג שחברי הכנסת שמביעים הסכמה פה בדוכן, אומרים "מסכים אני", שזה יכובד; שיו"ר הוועדה – צריך לשאול את יו"ר הוועדה אם הוא גם מסכים, שהוא מתחייב.

חיים כץ: יו"ר הוועדה מתחייב שלא לקדם את הצעת החוק עד אשר המשרד המטפל לא יביע הסכמה.

יצחק וקנין: יש בעיה אחרת, אני אגיד לך.

יצחק וקנין: יש פעמים שהמשרד עצמו מעכב את הדיון עם חבר הכנסת, מושך אותו ומושך אותו, ולא מנסה להגיע אתו לסיכום.

יצחק וקנין: זה דבר שקורה.

יצחק וקנין: אני אומר לך, אפילו חמישה חודשים – הצעת חוק מונחת, לא מקודמת.

חיים כץ: שיבואו בהסכמות האלה ויגדירו זמנים.

חיים כץ: שיבואו ויגדירו זמנים.

חיים כץ: בא המשרד ואומר: אנחנו שלושה חודשים לא מקדמים.

חיים כץ: אחרי שלושה חודשים חבר הכנסת רשאי.

חיים כץ: אבל ברגע שחבר הכנסת מסכים – – –

יפעת שאשא ביטון: – – –

יצחק וקנין: לא, לא.

יצחק וקנין: הוא לא מדבר על המקרה הספציפי.

יצחק וקנין: לא על המקרה הספציפי, יפעת שאשא ביטון.

חיים כץ: אני לא מדבר על הצעת החוק הזו.

חיים כץ: אני לא מדבר על הצעת החוק הזו.

חיים כץ: אני מדבר באופן עקרוני.

חיים כץ: אם יבוא חבר הכנסת ויגיד: אני מסכים – כי אנחנו יודעים, היינו פה ואמרנו – תן לי רק טרומית.

חיים כץ: עזוב, אני רוצה טרומית בשביל שיירשם לי טרומית, ואין לי שום כוונה לקדם את זה.

חיים כץ: ואז אמר השר: אתה יודע מה?

חיים כץ: קיבלת, ופתאום זה מקודם.

חיים כץ: יש מקרה הפוך, שאומרים: אוקיי, אז שהמשרד גם – הנטל של הקידום יחול גם על המשרד.

חיים כץ: המשרד לא עמד ביעדים?

חיים כץ: חבר הכנסת יוכל לקדם את זה.

יצחק וקנין: זה קצת בעייתי.

יצחק וקנין: זו לא מציאות שאפשר – כי אתה הרשות המבצעת ואנחנו הרשות המחוקקת, ואתה רוצה שנערבב את הרשויות?

יצחק וקנין: זה לא פשוט.

חיים כץ: לא, לא.

חיים כץ: אני לא רוצה שנערבב את הרשויות.

חיים כץ: אני רוצה שהרשות המחוקקת, שיו"ר הוועדה המותנה, שהוא יתחייב יחד עם חברי הכנסת.

חיים כץ: ואם יו"ר הוועדה המותנה יתחייב יחד עם חברי הכנסת, אז נדע שיש לזה יישום, והכתובת תהיה אליו.

חיים כץ: אני לא אפנה לחברת הכנסת שאשא ביטון ואגיד לה: שמעי, זוכרת, התחייבת על השולחן שלא תקדמי את זה, למה את מקדמת את זה?

חיים כץ: והיא תגיד: זה לא אני, זה יו"ר הוועדה מקדם, אני לא פניתי.

חיים כץ: הוא ראה את סדר-היום שלו והחליט שהנושא חשוב והוא מקדם אותו.

חיים כץ: והוא לא כפוף להחלטות של חברי הכנסת, והנושא הוא לא לגבי הצעת החוק הזאת.

יצחק וקנין: בכל מקרה, אני מבין שהממשלה תומכת, בכפוף – – –

חיים כץ: הממשלה תומכת בהצעת החוק, בכפוף לתיאום חברי הכנסת – –

יצחק וקנין: אנחנו תכף נשאל אותם.

חיים כץ: – – עם משרד הרווחה והשירותים החברתיים.

חיים כץ: אנחנו תומכים בהצעת החוק וקוראים לחברי הכנסת גם כן לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

אורן אסף חזן: גם משרד המשפטים.

חיים כץ: וגם משרד המשפטים.

חיים כץ: ואיכות הסביבה.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על כל הצעה בנפרד.

יצחק וקנין: אנחנו מתחילים, ראשית, עם הצעת החוק של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שאני מבין שנתנה את הסכמתה להתניות הממשלה בהמשך החקיקה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שאשא ביטון, נכון?

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יצחק וקנין: כן, מסכימה להתניות.

יפעת שאשא ביטון: מה זה שייך?

יצחק וקנין: הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – ביטול איסור הפרסום לגבי פרסום שנעשה בהסכמה), התשע"ו–2016, קריאה טרומית, הצעת חוק של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – ביטול איסור הפרסום לגבי פרסום שנעשה בהסכמה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 55 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעה שהוצמדה לה: הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – פרסום בהסכמה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

דוד ביטן: מה זה?

יצחק וקנין: זו הצעה שהוצמדה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן.

יצחק וקנין: אלה שלוש הצעות שהוצמדו האחת לשנייה.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – פרסום בהסכמה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 59 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: ההצעה השלישית שהוצמדה לה: הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – מחיקת המילים "למעט איסור הפרסום"), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אורן אסף חזן, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר וחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 64 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק אימוץ ילדים (תיקון – מחיקת המילים "למעט איסור הפרסום"), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: בעד – 64, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: חברים, חלו כמה שינויים בהצעות החוק עקב ישיבת הקבינט, לכן נא לשים לב.

יצחק וקנין: אני אומר לפרוטוקול, לרשמות אני אומר, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף הצביע בעד החוק וזה לא נקלט.

יצחק וקנין: נרשם בפרוטוקול.

עבדאללה אבו מערוף: בהצעה של חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: ודאי שאנחנו לא משנים את התוצאה.

יצחק וקנין: הוא מתכוון בהצעת החוק של חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2832/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: הנמקה מהמקום.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יואב בן צור, יושב ראש סיעת ש"ס, נא לשבת במקום, אתם מסתירים את הדוברת.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת והשרים, בשנת 2011 תיקנו את חוק הכניסה לישראל, ובעקבות התיקון הוגשו אלפי בקשות חריגות לוועדה המייעצת.

שולי מועלם-רפאלי: מפאת העומס האדיר שנוצר החליטו על מתן אישור גורף של בקשות חריגות.

שולי מועלם-רפאלי: המציאות הזאת גרמה לכך שאחרי התיקון הזה נוצרו בעיות קשות עם העובדים הזרים, גם מהפן הקשה והבלתי-נסבל של נטישת מטופלים סיעודיים וגם מהפן של פגיעה במדיניות ההגירה של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: המטרה שלי בהצעת החוק הזאת היא למגר גם את התופעה של הנטישה של מטופלים ולתחום את המטפל והמטופל האחד לשני, לאפשר מעבר בין מטופלים רק כשזה מבוסס על התנאים שמוזכרים בהצעת החוק, וגם למנוע השתקעות של עובדים זרים במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, אני מבקשת להגיד שאסור לנו שתיווצר מציאות שבה אנחנו לא מאפשרים הימצאות של עובדים זרים למי שנזקק להם ביותר – נכים וילדים אוטיסטים, בתור דוגמה, שהן שתי הקבוצות הקשות ביותר למציאת עובדים זרים ולהישארות אצלם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מכולם להצביע בעד.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: נכון שיש תמיכת ממשלה, אני מבין שאין תשובת ממשלה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אין תשובה ממשלה.

שולי מועלם-רפאלי: יש תשובה.

יצחק וקנין: יש תשובה, משולם?

יצחק וקנין: אחרי תשובת הממשלה את יכולה להתנגד, כי אם הממשלה מתנגדת, את לא יכולה להתנגד.

יצחק וקנין: הממשלה בעד, ודאי, ודאי, אבל אנחנו חייבים להגיד את זה.

יצחק וקנין: אם היא מתנגדת.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר הפנים חבר הכנסת משולם נהרי.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי חברי הכנסת, מטרת הצעת החוק היא לתקן את חוק הכניסה לישראל כך שסמכות שר הפנים להתיר הארכת שהות של עובד זר לסיעוד אצל מטופל סיעודי חדש, לאחר שהעובד הזר סיים את תקופת העבודה המרבית המותרת בישראל, במקרים הומניטריים מיוחדים, תחול רק לגבי עובדים זרים העומדים בתנאים שנועדו לעודד נאמנות למטופל סיעודי ולמנוע השתקעות בישראל.

משולם נהרי: כך, לפי ההצעה, ניתן יהיה להאריך שהות באופן חריג רק לעובדים זרים אשר לא שהו בישראל מעל שבע שנים, ובמקרה שהמטופל הסיעודי המבקש הוא נכה קשה – מעל 12 שנות עבודה בישראל, אשר התמידו בעבודה בטיפול במטופל סיעודי אחד לפחות במשך תקופה של 24 חודשים לפחות, לא עזבו מיוזמתם את המטופל הסיעודי האחרון שסעדו, ולא הוגשה בקשה של מטופל סיעודי אחר בעניינם מלבד על-ידי בן-הזוג של המטופל המבקש הנוכחי.

משולם נהרי: צריך להבין שעובד זר, עד שהוא מתאקלם, עד שיוצר קשר עם המטופל, עד שלומד את השפה, לוקח לו הרבה זמן.

משולם נהרי: גם למטופל לוקח זמן להיקשר למטפל ולהרגיש נוח בחברתו.

משולם נהרי: לכן, במקרים כאלה שיש נזקקות גדולה ושמדובר במטפל שעושה את הכול לטובת המטופל ולא עזב מיוזמתו מטופל אחר – ההצעה מתייחסת למקרה כזה, לאפשר לתת סמכות לשר הפנים להאריך את שהותו של העובד הזר.

משולם נהרי: הממשלה תומכת בהצעה אשר נועדה לתמרץ עובדי סיעוד זרים להתמיד בעבודתם אצל המטופל הסיעודי שאצלו שובצו.

משולם נהרי: אנחנו עדים לכל מיני תופעות: עובדים זרים עוברים מאזור גיאוגרפי אחד לאזור גיאוגרפי אחר, עוזבים מטופלים ומחפשים את הנוחות.

משולם נהרי: וכדי למנוע את המצב הזה, מי שיתמיד בעבודתו, תהיה אפשרות להאריך את שהותו.

משולם נהרי: אנשים לא מקשיבים.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, ההצעה הזאת מאוד חשובה.

יצחק וקנין: כדאי שתקשיבו על מה אתם מצביעים.

אורן אסף חזן: איזו דוגמה יש במליאה?

אורן אסף חזן: איזו דוגמה יש, ואני אפילו לא מדבר.

יצחק וקנין: סדרנים, אני מבקש: תשליטו סדר, בקצוות.

יצחק וקנין: יש יותר מדי רעש.

משולם נהרי: אולי שיעשו הפסקה.

משולם נהרי: בכל אופן, הממשלה תומכת בהצעה, וכל מטרתה של ההצעה היא לתמרץ עובדי סיעוד זרים להתמיד בעבודתם אצל המטופל הסיעודי שאצלו שובצו.

משולם נהרי: בכך שרק עובדים זרים – נו, אז מה, אני מדבר לאוויר.

יצחק וקנין: תמשיך, תמשיך.

יצחק וקנין: תסיים.

משולם נהרי: אני מדבר על עולי תימן.

יצחק וקנין: נשאר לך עוד הרבה?

משולם נהרי: לא, אני סיימתי.

יצחק וקנין: אני מציע שתתחיל עוד פעם מחדש.

יצחק וקנין: אף אחד לא שם לב – – –

משולם נהרי: אף אחד לא ידע אם הקראתי או לא.

משולם נהרי: בכל אופן – –

אורן אסף חזן: מה הולך פה?

אורן אסף חזן: מה קורה?

אורן אסף חזן: – – –

משולם נהרי: – – עובדים זרים שהתמידו בעבודתם ולא עזבו מטופל סיעודי אחר מיוזמתם, אלה יהיו זכאים להארכת השירות.

משולם נהרי: וכמובן, לבקשת מטופל סיעודי אחר ובמקרים הומניטריים מיוחדים, הם יוכלו להיות מועמדים להמשך שהות בישראל מעבר לתקופה המרבית המותרת של 63 חודשים, לפי סעיף 3א(ב1) לחוק הכניסה לישראל.

משולם נהרי: ההסכמה – – –

יצחק וקנין: החבר'ה בצד של המחנה הציוני, יותר מדי רעש יש.

יצחק וקנין: רבותי, אני רוצה להגיד לכם משהו: יש יותר מדי רעש, לא מצד חברי הכנסת – יותר מדי אצל מזכירי הסיעות.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, יש יותר מדי אנשים שאין להם מה לחפש במליאת הכנסת ויותר מדי רעש.

יצחק וקנין: לא צריך את כל הקבוצה הזאת שם, שמרעישה עם טלפונים.

יצחק וקנין: זה בלתי אפשרי לנהל את הישיבה בצורה כזאת.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, מאז שאני לא סגן תראה איזה בלגן יש פה.

יצחק וקנין: אז אני אומר לך: אתה יודע מה?

יצחק וקנין: כנראה יצטרכו לקבל החלטות לגבי כל מה שקורה עם הצוות הזה.

אורן אסף חזן: רק עזבתי את הנשיאות, תראה – – –

משולם נהרי: טוב, אני מסיים: ועדת השרים אישרה את הצעת החוק.

משולם נהרי: הממשלה לא מתנגדת, אבל כל זה בכפוף לתיאום והסכמה עם משרד הפנים על נוסח התיקון לחוק.

משולם נהרי: אז כל אלה שחושבים להתנגד – זה לא סוף פסוק.

משולם נהרי: עדיין יתקיים דיון, צריך לעשות תיאום עם משרד הפנים.

משולם נהרי: כמובן, ההסכמה היא בכפוף לתיאום והסכמה עם משרד הפנים על תיקון החוק.

משולם נהרי: אני מבקש מהמליאה לאשר את הצעת החוק בכפוף לתנאים שהצבתי.

משולם נהרי: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן השר, חבר הכנסת משולם נהרי.

יצחק וקנין: מתנגדת להצעת החוק חברת הכנסת מיכל רוזין.

דוד ביטן: רגע, רגע – – –

יצחק וקנין: כן, יש אפשרות לשר נוסף חמש דקות אחרי ההתנגדות של מיכל רוזין.

מיכל רוזין: טוב, אני רוצה לנסות להסביר למה אני מתנגדת, ואני רוצה להבהיר, קודם כול, חד וחלק, שאני נגד נטישת מטופלים ואני חושבת שזו תופעה מאוד קשה שאנחנו מנסים להתמודד אתה כבר כמה שנים.

מיכל רוזין: ניסו להעביר פה את ההחלטה על התקנות הגיאוגרפיות, שלכאורה – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, תעשו את הדבר הזה בחוץ.

יצחק וקנין: זה פשוט יותר מדי רעש.

מיכל רוזין: אני רוצה להבהיר למי שלא יודע: לוועדה ההומניטרית לא פונים העובדים הזרים בבקשה להישאר בארץ; לוועדה ההומניטרית פונים המטופלים, הקשישים, הנכים הסיעודיים, ההורים לילדים שהם נכים סיעודיים.

מיכל רוזין: הם פונים לוועדה הומניטרית, והם מבקשים, עבור עובד ספציפי, את הארכת השהות שלו במדינת ישראל.

מיכל רוזין: כאשר ניסינו – ויודעת את זה השרה לנדבר – כאשר ניסינו להגביל בתקנות הגיאוגרפיות, מה שקרה – זה בעצם התהפך עלינו.

מיכל רוזין: באים עכשיו נכים קשים מאוד ואומרים: עד שאני כבר מצליח למצוא מישהו שמוכן לטפל בי ולהיות ולשהות אתי, אז הוא מוגבל על-ידי התקנות הגיאוגרפיות, כי נקבע לו שהוא יכול להיות רק בחיפה או רק בבאר-שבע.

מיכל רוזין: אנחנו באים עכשיו ואומרים בעצם: מגבילים את הוועדה ההומניטרית, כי כשמה כן היא – הם בודקים כל בקשה בנפרד, מה הסיפור של המטופל וכמובן מה עשה המטפל עד כה, האם הוא מנסה לנצל את המערכת או האם מוצדק שהוא יישאר.

מיכל רוזין: הם מסתכלים על המטופל, אם הוא נכה קשה, אם זה ילד אוטיסט, ואני אומרת לכם שאלה המקרים שבהם אני עוזרת מול הוועדה ההומניטרית: כאשר מצליחים הורים לילד אוטיסט כבר להשיג סוף-סוף מטפלת, אחרי שהם לא מצליחים הרבה מאוד זמן, ואותה אישה צריכה לעזוב את הארץ כי היא סיימה שבע שנים, אזי הוועדה ההומניטרית לא תוכל לאשר לה, או יקשה עליה החוק הזה לאשר לה.

מיכל רוזין: אין ספק שצריך לעשות סדר בוועדה ההומניטרית.

מיכל רוזין: צריך להגביר את הפעילות שלה, צריך לקבוע מסלולים ברורים.

מיכל רוזין: שר הפנים צריך להידרש לעניין הזה.

מיכל רוזין: צריך לתת פה עדיפות לנכים הקשים, אבל אין ספק שגם קשיש סיעודי, כאשר הוא דמנטי והוא צריך עזרה ויש לו אותו מטפל כבר חמש שנים, ראוי ונכון לתת לו אישור; או כשהוא סוף-סוף מוצא מישהו שהוא מטפל בו, שהוא מכיר אותו בשכנות והוא מטפל בו – להמשיך לטפל בו.

מיכל רוזין: יש פה באמת סוגיה שהיא לא פשוטה.

מיכל רוזין: אנחנו לא נלחמים פה על העובדים הזרים, אנחנו נלחמים פה על המטופלים, שכל כך כל כך קשה להם למצוא עזרה, ועד שהם כבר מצליחים למצוא עזרה, אנחנו רוצים שהוועדה ההומניטרית תאשר להם.

מיכל רוזין: לא ייתכן לקבוע כללים בחוק לוועדה הומניטרית שכל תפקידה הוא לבחון באופן אישי, ספציפית, כל מקרה לגופו.

מיכל רוזין: זה שהוועדה לא עובדת באופן תקין, זה שהיא נפגשת רק אחת לחודש, זה שאין לה מסלולים אולי ברורים או נהלים ברורים של משרד הפנים – בזה צריך לטפל; אבל לא ייתכן לקבוע את זה במסמרות בחוק, שבעצם ימנע, למשל, מנכה לקבל עובד שבמשך שנתיים עבר יותר ממטופל אחד.

מיכל רוזין: בעצם אתם מענישים את הנכים הכי הכי קשים.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת השר יריב לוין, חמש דקות, בשם הממשלה בוודאי.

יצחק וקנין: המציעה הסכימה לכך שהוא ידבר.

יצחק וקנין: חמש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: מיכל רוזין.

יצחק וקנין: אדוני השר יכול – חברי הכנסת.

יצחק וקנין: עמר בר-לב, טרכטנברג, שבו ותדברו.

יצחק וקנין: אתם עומדים באמצע המליאה וזה בלתי אפשרי.

אורן אסף חזן: הפסקת צהריים – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקש.

יצחק וקנין: לא כל פעם אתה צריך – – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: לא על כל הערה שאני אעיר – אתה יודע מה?

יצחק וקנין: בא תנהל את הישיבה במקומי וזהו.

יצחק וקנין: אי-אפשר ככה.

אורן אסף חזן: – – – סנדוויצ'ים.

יצחק וקנין: כן, אדוני השר.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אדוני, אם אצטרך, אבקש שתוסיף לי את הזמן החסר.

יריב לוין: קשה קצת לדבר ברעש כזה, אני מוכרח לומר, אבל אני אנסה.

יריב לוין: שמעתי את נימוקי ההתנגדות של חברת הכנסת מיכל רוזין – – –

באסל גטאס: לא שומעים אותך.

יריב לוין: אני מסכים, אני אפילו את עצמי לא שומע.

יריב לוין: אי-אפשר.

יריב לוין: אני – אדוני היושב-ראש, צודק חבר הכנסת גטאס.

יצחק וקנין: אני חושב שדי שקט פה עכשיו.

יצחק וקנין: כרגע די שקט.

אראל מרגלית: תרים קצת את הקול.

יריב לוין: אפשר אולי להגביר את המיקרופון.

יצחק וקנין: הלוואי שכל הזמן זה השקט שיהיה.

אורן אסף חזן: נשחק פה במשחק השקט, כמו בבית-ספר.

יריב לוין: לא, לא, זה יותר מדי.

אורן אסף חזן: אפשר לשמוע – – –

יריב לוין: עכשיו יותר טוב, חבר הכנסת גטאס?

יריב לוין: כי קשה, באמת קשה לשמוע.

אחמד טיבי: – – –

יריב לוין: אין בעיה, אני יכול להסביר, תאמין לי, חבר הכנסת טיבי, אל תאתגר אותי בדברים האלה.

יריב לוין: אתה יודע שאני את המבחן הזה אעבור, אבל לכן אני אענה לגופו של עניין.

יריב לוין: שמעתי את נימוקי ההתנגדות של חברת הכנסת מיכל רוזין.

יריב לוין: אני חושב שיש בהערות שלה בהחלט מידה של טעם, אבל מקומן להידון – אדוני היושב-ראש, זה בלתי ניתן.

יריב לוין: פשוט – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני מבין שהמחנה הציוני מתלבט ומתחבט, אבל לא צריך לעשות את זה עם הרבה רעש.

יריב לוין: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שיש טעם בחלק מן ההערות האלה, אבל אלה בדיוק מסוג הנושאים שראוי לדון בהם לעומק במסגרת דיוני הוועדה שתכין את החוק.

יריב לוין: אני, בניגוד לעמדה של חברת הכנסת רוזין, חושב שהסוגיות האלה, אין ראוי מהן להיות מוגדרות בחקיקה הראשית.

יריב לוין: להפך, אני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שאולי הטיעון האמיתי שאפשר להשמיע כנגד הצעת החוק הוא העובדה שהיא מטפלת בעניין חשוב מאוד, אבל מאוד מאוד נקודתי ופרטני מתוך מכלול שלם של נושאים, שבעיני, לפחות, הגיע הזמן להסדיר אותם בצורה מקיפה ומלאה.

יריב לוין: אני חושב שמדינת ישראל, הגיע הזמן שאנחנו כאן, בבניין הזה וגם בממשלה, נתעמת עם השאלה מהי מדיניות ההגירה שאנחנו רוצים, מהי המדיניות שלנו ביחס להבאת עובדים זרים למדינת ישראל, ונסדיר את כל הסוגיות האלה באמת בחקיקה מתקדמת, מקיפה, מתאימה – אגב, גם בחקיקה שתאמר בלי פחד שאנחנו רוצים לשמור גם על גבולותיה של ישראל ועל אופייה של המדינה, על מנת שלא יקרה לנו מה שקרה למדינות אחרות ולעמים אחרים שהלכה למעשה איבדו או נמצאים בשלבי אובדן של מדינתם כתוצאה מכך שלא קבעו מדיניות הגירה, ובעצם איבדו כל שליטה על כניסה לגבולותיהם.

יריב לוין: אני חושב שהממשלה עשתה פעולות מאוד חשובות בתחום הפיזי, מהגדר ועד הוצאת מסתננים לארצות אחרות.

יריב לוין: עדיין צריך להשלים את נושא חקיקת ההגירה.

יריב לוין: החוק הזה כשלעצמו הוא ראוי, הוא חשוב, הוא טוב, אני בהחלט חושב שנכון לתמוך בו.

יריב לוין: אבל אני חושב שראוי ונכון שאנחנו ניגש לכל הסוגיה הזו באופן מקיף בהמשך.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: הצבעה בקריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 78 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 8 נמנעים – 6 ההצעה להעביר את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 78 בעד, שמונה מתנגדים, שישה נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

קריאה: העבודה והרווחה.

יצחק וקנין: ועדת העבודה והרווחה?

יצחק וקנין: אם כן, ועדת הכנסת תחליט לאן החוק יעבור.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2631/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק לקביעת יום ראשון כיום מנוחה במקום יום שישי, התשע"ו–2016, של חברת הכנסת ציפי לבני וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

ציפי לבני: תודה רבה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נועדה בעצם לסיים דיון רב-שנים בשאלות שהתעוררו כתוצאה מימי המנוחה במדינת ישראל.

ציפי לבני: העובדה שיום השבת הוא יום המנוחה במדינת ישראל – זה דבר שבעיני הוא נכון, חשוב, משקף גם את המסורת היהודית, ולכן נכון היה לקיים, עם הקמתה של מדינת ישראל, את יום השבת כיום המנוחה החוקי במדינת ישראל.

ציפי לבני: במהלך השנים, בגלל האיסורים – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מועלם-רפאלי.

ציפי לבני: במהלך השנים, בגלל האיסורים ההלכתיים שחלים בשבת, ובעיני – – –

יצחק וקנין: אדוני יושב-ראש האופוזיציה, אתה מפריע לחברתך מהסיעה.

יצחק הרצוג: שותפתי.

ציפי לבני: במהלך השנים, בגלל הייחוד הדתי של יום השבת, נמצא שיש קושי לחלק אחר באוכלוסייה לנצל את יום המנוחה באופן שאיננו רק תפילה ומנוחה, אלא גם היה רצון, אם לערוך קניות ואם להגיע למקומות בילוי ותרבות.

ציפי לבני: הוויכוח הזה חצה את החברה הישראלית, את החברה היהודית.

ציפי לבני: אני רוצה מראש להבהיר שאין בחקיקה האמורה שום שינוי שנוגע למיעוטים במדינת ישראל, לאזרחי מדינת ישראל המוסלמים או למעמד יום השישי בהקשר הזה.

ציפי לבני: ההבהרה הזאת, התבקשתי לתת אותה, והנה היא נאמרת כאן.

ציפי לבני: המטרה היא להוסיף יום מנוחה, ביום ראשון, ועל-ידי הוספת יום המנוחה הזה אנחנו מייד מפרקים את אותן מחלוקות עמוקות שנגעו בעצב הרגיש של חלקים שונים בחברה הישראלית בשאלות שעסקו בתחבורה הציבורית – כן או לא, בפתיחת מסחר בשבת – כן או לא, ובעצם מאפשרים גם וגם: גם יום אחד שהוא יום מנוחה שנקבע בדת היהודית, שבו יחולו איסורים שהם איסורים שחלים היום בחוק, וגם יום נוסף שבו בעצם הדברים יהיו פתוחים.

ציפי לבני: כשהרעיון הזה הועלה – ולא הועלה עוד על-ידי אלא הועלה על-ידי אחרים בעבר – כשזה הועלה אז הייתה שאלה שהיא שאלה לגיטימית: האם הדבר פוגע בכלכלה במדינת ישראל; מה יהיה עם התפוקה, תפוקת העבודה.

ציפי לבני: ולאחר מבחנים רבים ושונים שנערכו, כולל עם ארגונים – –

אחמד טיבי: איזה – – –?

אחמד טיבי: עוד פעם, איזה – – –

ציפי לבני: בסדר.

ציפי לבני: – – כולל בדיקות שנעשו ברחבי העולם, במקומות שבהם באמת יש סוף-שבוע ארוך, לא רק אצלנו, נמצא שבשינוי של שעות העבודה במהלך השבוע, שאיננו שינוי מהותי מבחינת האדם העובד, ניתן לעשות גם הקלה גדולה לציבור במדינת ישראל וגם לא לפגוע בפריון העבודה, שהוא בוודאי דבר שחשוב מבחינה כלכלית בישראל.

ציפי לבני: אני חוזרת ומדגישה: היום על-פי חוק, גם כשיום המנוחה השבועי הוא יום שבת, זכאים אזרחי ישראל המוסלמים לבחור את יום שישי כיום המנוחה עבורם.

ציפי לבני: חבר הכנסת טיבי, ביקשת את ההבהרות, הריני מבהירה.

ציפי לבני: החוק המוצע איננו משנה כהוא-זה את מעמד יום שישי מבחינתם, הוא מוסיף יום מנוחה נוסף.

ציפי לבני: הייתה שאלה ביחס ליום שישי מפני שהוא יום קצר, ולכן לא היו מספיק שעות שבועיות שניתן היה לתרום לשבוע העבודה, אבל השאלה הזאת עוסקת באלה שיום שישי עבורם איננו יום המנוחה, אלא אלה שיום שבת עבורם הוא יום המנוחה.

ציפי לבני: ולכן, עבור אזרחי ישראל המוסלמים אין שום שינוי, ומבחינתם בחירה ביום שישי כיום מנוחה שבועי היא עדיין אפשרית.

ציפי לבני: הממשלה אימצה, או ביקשה לאמץ, הצעת חוק אחרת, שלא הולכת את כל הדרך הזאת, לצערי הרב, אלא רק מבקשת תוספת של ימי ראשון כמה פעמים בשנה.

ציפי לבני: במקרה הזה בעצם זה לא הולך את כל הדרך, אבל למיטב הבנתי, הרעיון הוא שאחרי שהצעות החוק כולן יעברו בטרומית, יתקיימו דיונים שבהם יוחלט איך עושים את כל ההתאמות באופן שבו תהיה הצעת חוק אחת שתיתן ביטוי לכל ההסכמות האלה, ולכן גם התבקשתי להתאים או להודיע שלאחר שהצעת החוק תעבור בקריאה טרומית היא תותאם לאותה ועדה שתקום.

אראל מרגלית: אז ביום שישי עובדים או – – –

שולי מועלם-רפאלי: כן.

עיסאווי פריג': בדברי ההסבר זה כתוב אחרת.

ציפי לבני: יום שישי היום הוא יום עבודה במדינת ישראל, וזכאים אזרחי ישראל המוסלמים לבחור אותו כיום מנוחה במקום יום שבת.

ציפי לבני: במדינת ישראל, יום השבת הוא יום החופש ויום שישי הוא יום עבודה.

ציפי לבני: מלכתחילה אזרחי ישראל המוסלמים רשאים לא לעבוד מכוח החוק, לא כטובה, לא לעבוד ביום שישי במקום הבחירה של היהודים שהיא לא לעבוד ביום שבת.

ציפי לבני: לכן יש לכם את האפשרות לעבוד בשבת, אבל אלה שעובדים בשבת לא עובדים ביום שישי.

ציפי לבני: הרי יש לכל החוקים האלה גם היבטים סוציאליים.

ציפי לבני: אני אתן את כל התשובה: הרי אין הכוונה שאזרחי ישראל המוסלמים יעבדו שבעה ימים בשבוע.

ציפי לבני: גם אתם לא מתכוונים לזה.

ציפי לבני: ולכן, אלה שעובדים ביום שבת, לא עובדים ביום שישי.

ציפי לבני: זאת התפיסה שהיא תפיסת המנוחה הסוציאלית של יום אחד בשבוע.

ציפי לבני: אנחנו מוסיפים יום ראשון להסדר הקיים, וכתוצאה מזה, מוסלמי שבוחר את יום המנוחה השבועי שלו ביום שישי, יוכל להמשיך ולא לעבוד ביום שישי.

ציפי לבני: נוסף לו יום ראשון, כך שיהיו לו יום שישי ויום ראשון, לעומת היהודי שיהיו לו יום שבת ויום ראשון, וכך אנחנו עושים את הזהות הזאת.

ציפי לבני: אם משהו לא ברור בחוק, מאחר שממילא אני מתאימה ומתאמת את הצעת החוק עם חקיקה נוספת שמובאת כאן – לפני שכל העיבוד הזה יובא לקריאה ראשונה אחרי שיהיה עיבוד עם הצעת החוק הנוספת שהוגשה, ולכן אני מבקשת תמיכה בהצעת החוק בהתאמה לשינויים – – –

קריאה: – – –

ציפי לבני: לא, אני התבקשתי גם על-ידי הממשלה.

ציפי לבני: בהתאמה לשינויים שייעשו על-ידי הממשלה, כך שייווסף יום ולא ייגרע שום יום חופש מאזרחי ישראל המוסלמים.

עיסאווי פריג': – – –

ציפי לבני: נכון.

עיסאווי פריג': אז אני כמוסלמי – – –

ציפי לבני: אתה יכול לבחור במקום.

עיסאווי פריג': – – – אני לא יכול לבחור – – –

ציפי לבני: אתה יכול.

ציפי לבני: זה אומר שלא קנית ב"סופר פארם" לאחרונה.

עיסאווי פריג': לא, אני לא יכול.

עיסאווי פריג': אני רוצה שיום ראשון יהיה יום בחירה עבורי כי אני – – –

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: אז אני אומרת לך מה יהיה – – –

יוסף ג'בארין: – – –

ציפי לבני: אני אומרת לך – – –

עיסאווי פריג': – – – הוא לא יכול – – –

ציפי לבני: אני אומרת לך מה צריך להיות ומה יהיה: אזרחי ישראל, היהודים והמוסלמים, יהיו זכאים ליותר מנוחה, לא פחות.

ציפי לבני: וכפי שעד היום – – –

יוסף ג'בארין: – – –

ציפי לבני: או שאתם לא מקשיבים – אני מקשיבה לשאלה.

ציפי לבני: כפי שעד היום יכולתם לנוח ביום שישי בעוד היהודים נחים ביום שבת, מוסיפים את יום ראשון למנוחת כלל אזרחי מדינת ישראל.

ציפי לבני: ולכן, מי שיהודי, ימי המנוחה, סוף השבוע הארוך שלו יהיה שבת וראשון, ולמוסלמים נשאר יום השישי, אם הם מעדיפים לנוח בו במקום יום שבת.

יוסף ג'בארין: האם לא עדיף לאוכלוסייה המוסלמית שיום שישי יישאר יום שבתון וככה זה – – –?

ציפי לבני: אבל יום שישי היום איננו יום שבתון, סליחה.

יוסף ג'בארין: – – –

ציפי לבני: היום, יום המנוחה במדינת ישראל הוא יום שבת.

ציפי לבני: למה עלתה השאלה של יום שישי?

ציפי לבני: אני אגיד לכם למה היא עלתה.

ציפי לבני: עלתה השאלה של יום שישי, כי יום שישי, בגלל כניסת השבת, הוא יום מקוצר, ולכן עלתה השאלה מה עושים בו, כי אין לו תרומה גדולה מבחינת תפוקת העבודה למשק.

ציפי לבני: זה לא דיון שנוגע אליכם.

ציפי לבני: מעמדכם לא נגרע ונשאר לגמרי.

ציפי לבני: מתחייבת על זה.

ציפי לבני: כך יהיה, ומעבר לזה גם התחייבתי לממשלה להתאים את הצעת החוק.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2843/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, יש עוד שלושה חוקים שהוצמדו להצעת החוק הזו.

יצחק וקנין: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016.

יצחק וקנין: כתוב, לא?

יצחק וקנין: אבל אנחנו נצביע בסוף?

יצחק וקנין: – אוקיי, חברת הכנסת שולי מועלם, עשר דקות לרשותך.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מבקשת בראשית דברי לדבר על הטרור שאני נתונה תחתיו בשבועיים האחרונים: הטרור שגרם לזה שנשלחות לי הודעות שאני שונאת את אבא שלי והילדים שלי שונאים אותי; הטרור שגרם לזה שאתמול קמתי וכל האוטו שלי סרוט; הטרור שגרם לזה שהצעת חוק, שברור לגמרי שצריכה ללכת לוועדת הפנים, מתבקשת על-ידי יושב-ראש ועדת הכנסת להגיע לוועדת העבודה והרווחה כדי להגיע לוועדת הכנסת ולהמשיך להפעיל את הטרור.

שולי מועלם-רפאלי: אז טרור, כידוע, לא משיג בסוף את מטרותיו.

שולי מועלם-רפאלי: טרור גורם נזק לכולם.

שולי מועלם-רפאלי: ואני, ברוך השם, ילדה שמינית מתשעה ילדים, וגם אבא שלי וגם אימא שלי מאוד אהבו אותי.

שולי מועלם-רפאלי: כבר הרבה שנים, לצערי הם לא אתנו:

שולי מועלם-רפאלי: אימא שלי נפטרה כשהייתי בת 14 ואבא שלי נפטר כשהייתי בת 35, וכבר הרבה שנים אני בעיקר זוכרת את האהבה שלהם אלי.

שולי מועלם-רפאלי: וברוך השם, אני זוכה שגם לי יש שבעה ילדים – אומנם לא הגעתי עד תשעה, אבל את שבעת ילדי, אלה שילדתי ואלה שאני מגדלת מבחירה, אני אוהבת אהבה רבה והם אוהבים אותי.

שולי מועלם-רפאלי: ואני מאחלת לכל חברי וחברותי שבמשפחות שלנו תמיד יהיו רק שמחות ואור, ושנדע לפתור גם את חוסר ההסכמה בדרך הרבה יותר מכובדת מדרך הטרור שבה מנסים עכשיו להוביל אותנו.

יצחק וקנין: עכשיו אפשר להתחיל את החוק.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהכול נהיה בדברו.

יצחק וקנין: אמן.

שולי מועלם-רפאלי: השבת, חברים וחברות, נקבעה כיום המנוחה הרשמי של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: ביום זה מוסדות המדינה סגורים, והשבת – והקביעה שהיא יום המנוחה – בעצם היא עוד נדבך חשוב, משמעותי, בזהותה היהודית של מדינת ישראל, זהות שכולנו מבקשים לשמור עליה.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל היא מדינה יהודית ודמוקרטית, ואחד העוגנים המשמעותיים בזהות שלנו, בזהות היהודית שלנו, שהיא לא קשורה לבחירה של כל אחד מאתנו לחיות חיים מחויבים מצוות – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

שולי מועלם-רפאלי: יום המנוחה אינו ביום שישי כפי שנהוג באסלאם, ואינו יום ראשון כפי שנהוג במדינות הנוצריות.

שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל, המדינה היהודית, ברור היה לה עם הקמתה שיום המנוחה שלה הוא יום השבת.

שולי מועלם-רפאלי: בהתאם לקביעה הזאת, לא רק מוסדות המדינה סגורים בשבת, אלא כל המוסדות הציבוריים סגורים אף הם.

שולי מועלם-רפאלי: ומוקדי הבילוי והתרבות ומרכזי הקניות גם היו סגורים בשבת בשעה שהוקמה המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: השבת, חברי וחברותי, מגלמת בתוכה מגוון רחב של ערכים שהעם היהודי הנחיל לעולם כולו.

שולי מועלם-רפאלי: כולם נובעים מהציווי הראשוני של שמירת השבת בתורת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: בשבת מגולם ערך סוציאלי, בשבת מגולם ערך משפחתי, ערך חברתי וערך דתי.

יצחק וקנין: כבר לא נשארו לנו ימים שנעבוד בהם.

שולי מועלם-רפאלי: מצוות השבת הייתה הקריאה הראשונה באוזני האנושות שיצאה מהעם היהודי לשוויון אמיתי.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד משהו?

שולי מועלם-רפאלי: בשמחה, אדוני.

יצחק וקנין: לפני כן, כשדיברו על יום מנוחה, אמרתי שיש שיר שנקרא "פסוליה זה יום מנוחה".

שולי מועלם-רפאלי: אדוני, תודה שהחזרת את החיוך לפני.

שולי מועלם-רפאלי: מצוות השבת הייתה הקריאה הראשונה של העם היהודי באוזני האנושות כולה לשוויון אמת והפנייה הראשונה לשחרור האדם מעולו של אדם אחר, לשחרור האדם אפילו מעול עצמי.

שולי מועלם-רפאלי: אלו היסודות האמיתיים של חופש ושוויון.

שולי מועלם-רפאלי: כמחוקקים אני חושבת שעלינו לפעול לכך שערכי השבת יישמרו, בעיקר בעידן המודרני שבו הצורך בניתוק מרעשי הרקע ומהעבודה הבלתי-פוסקת ובחיזוק התא המשפחתי שמתקיים ביום הזה הולך וגובר.

שולי מועלם-רפאלי: בשנים האחרונות, לצערי, השתנתה דמותה של השבת במדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: יותר ויותר מרכזי קניות נפתחו בערים הגדולות, ובעיקר מחוצה להן, ועבור חלק מהאוכלוסייה הפכה השבת ליום הקניות הלאומי.

שולי מועלם-רפאלי: שינוי זה גורם לפגיעה קשה בדמותה של השבת ולפגיעה באוכלוסיות מוחלשות, שהן אלו שבעיקר עובדות במרכזי הקניות בשבת – עיסוק שגורם להם להתנתק מהמשפחות שלהם ולחיות ללא יום החופש המסונכרן עם שאר בני הבית, כפי שכולנו נהנים ממנו.

שולי מועלם-רפאלי: ההצעה המונחת לפניכם באה לתקן את המצב ולהחזיר את השבת אל העוגן המהותי שלה מבחינתי.

שולי מועלם-רפאלי: בהתאם להצעה, יום השבת יהיה מוקדש למנוחה, לבילוי עם המשפחה; יום שבו כל אחד ואחת מאתנו יעצרו מהמירוץ הבלתי-פוסק ובעצם יתכנסו פנימה אל הבית, אל הקהילה, אל המדינה.

שולי מועלם-רפאלי: רבים מאבות הציונות, אף-על-פי שלא שמרו שבת ולא היו מחויבים לחיים של מצוות כמוני, ראו חשיבות רבה בשמירת צביון מיוחד ושונה ביום השבת – החל מברל כצנלסון, שקיווה כי השבת תהיה מדורה של תרבות, שסביב אשהּ יתמידו להסתופף, דרך יוסף חיים ברנר, שראה ביום השבת חוק סוציאלי נחוץ מאוד לקיומה של חברה מתוקנת, חברת מופת, כפי שכולנו שואפים להמשיך את דרכו של העם היהודי, וכלה בביאליק, שכתב כי עם ישראל לא יוכל לוותר על השבת, מפני שהיא לא רק יסוד קיומו הישראלי אלא גם יסוד קיומו האנושי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מאוד להודות לשותפי לדרך בתוך סיעת הבית היהודי, מעבר לשותפים רבים בכנסת ובמשרדים השונים, הרב אלי בן-דהן, שיחד אנחנו מנסים לחבר את כל אזרחי מדינת ישראל אל העוגן, אל הטוב והאור שיוצא מיום השבת.

שולי מועלם-רפאלי: גם ההצעה הזאת, כמו שאמרה חברתי ציפי לבני, היא חלק ממכלול של הצעות.

שולי מועלם-רפאלי: יש שאלות רבות שעולות סביב מערכת החינוך, סביב נושא שעות העבודה, סביב האזרחים הלא-יהודים של מדינת ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאת כל השאלות האלה – כולנו נתקדם אתן.

שולי מועלם-רפאלי: יש הצעות חוק מגוונות, ואנחנו נתכנס בסופו של דבר להצעה שכל אזרחי מדינת ישראל ישמחו לחיות לפיה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת לסיים בדברי אחד העם שאמר: יותר מששמרו ישראל על השבת, שמרה השבת על ישראל.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2968/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דב חנין, שהוצמדה להצעת החוק של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי – לקריאה טרומית.

יצחק וקנין: לרשותך שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, עמיתי חברי הכנסת, רבותי השרים, מבחינתי המהלך הזה הוא חלק ממהלך גדול של קיצור שבוע העבודה בישראל.

דב חנין: אני הבאתי כאן בפני הכנסת הצעת חוק לקיצור שבוע העבודה ל-35 שעות בשבוע.

דב חנין: אני בעד כל התקדמות בכיוון הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, סוף שבוע ארוך זה סוף שבוע שמאפשר לאנשים לבלות עם המשפחה, לחדש את הכוחות, ליהנות, לטייל, לבלות, למלא מצוות דתיות, אם הם רוצים בכך, לקרוא, ליהנות מתרבות, ללכת לים.

דב חנין: אני מכיר את הטיעונים הנגדיים.

דב חנין: הטיעונים הנגדיים אומרים: בעיה כלכלית.

דב חנין: אם כן, עמיתי חברי הכנסת, ההפך הוא הנכון.

דב חנין: ככל ששבוע העבודה מתקצר, פריון העבודה עולה.

דב חנין: יש לנו הנתונים משבדיה: יום עבודה קצר יותר, שבוע עבודה קצר יותר – יום עבודה פורה יותר, שבוע עבודה פורה יותר; יש לנו הניסיון שנעשה בגטבורג ליום עבודה של שש שעות: עובדים יותר מאושרים, רמת שירות יותר גבוהה ופריון עבודה יותר גדול.

דב חנין: העובדים בישראל, עמיתי חברי הכנסת, נמצאים בפסגת מספר שעות העבודה שלהם בשנה.

דב חנין: 1,853 שעות העובד הישראלי עובד בממוצע בשנה.

דב חנין: זה 500 יותר מהעובד הגרמני; זה 400 שעות יותר מהעובד הצרפתי בממוצע.

דב חנין: אין מה לדבר שהפריון בגרמניה הרבה הרבה יותר גבוה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שלנו איננה מדברת על יום ראשון במקום יום שישי.

דב חנין: לא זה העניין בכלל.

דב חנין: חשוב מאוד להדגיש את זה.

דב חנין: כי יש ציבור גדול בישראל שנהנה היום מיום שישי – קודם כול, הציבור המוסלמי, שעבורו זה היום החשוב של השבוע, וגם היום בעל המשמעות הדתית, התרבותית והמסורתית של השבוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ותפילת צהריים.

דב חנין: ותפילת צהריים, מובן שיש לה משמעות מאוד מאוד גדולה.

דב חנין: ומבחינה זו החוק לא עושה שום שינוי במצב הקיים.

דב חנין: אגב, גם מבחינת הציבור היהודי, אנשים נהנים היום מיום שישי קצר יותר, יום שמאפשר להתחיל את סוף השבוע בצורה רגועה ביותר, וגם בזה, עמיתי חברי הכנסת, אסור לפגוע.

דב חנין: המטרה היא להרחיב אל מעבר לסוף השבוע הקיים, להוסיף את יום ראשון כיום נוסף של שבתון, של מנוחה, של פנאי, של תרבות, של סידורים במידת האפשר וכדומה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רואה בכיוון הזה כיוון בעל משמעות מאוד מאוד גדולה.

דב חנין: אני מברך על כך שבהבנה ובהסכמה – חבר הכנסת כהן, אני מברך על היוזמה שלך, שהולכת בכיוון הזה ומתחילה ואומרת לנו: אולי לא נגיע לסוף הדרך, אבל בואו נתחיל אותה.

דב חנין: ושישה סופי שבוע ארוכים בכל שנה הם התחלה מאוד חשובה.

דב חנין: אני גם מברך מכאן את ההסתדרות הכללית, שהתגייסה והצטרפה למאמץ הזה, ואני רוצה לפנות לאותם מעסיקים שעדיין לא מבינים שהדבר הזה מועיל לכולם, ומציע להם להצטרף לתהליך הזה, להצטרף למהלך הזה.

דב חנין: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש, ברשותך.

דב חנין: אני קורא לכל חברי הכנסת להשתתף בדיונים האלה.

דב חנין: יש הרבה שאלות מאוד מורכבות, כמו שהזכיר חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, שאלות רציניות, שכולנו נצטרך ביחד, בהבנה ובהסכמה, לפתור אותן, כדי לייצר כאן מנגנון שייתן – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – מענה טוב יותר לכלל האזרחים בישראל.

דב חנין: יותר חופש, יותר מנוחה, ובסופו של דבר גם תועלת חברתית וכלכלית.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3005/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק נוספת, שקיבלה פטור מחובת הנחה: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – הסדרת סוף שבוע ארוך), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת, גם אתה – שלוש דקות לרשותך.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, ההצעה שלי לא הוצמדה, לכן אני חושב שיש לי עשר דקות.

יצחק וקנין: תן לי לבדוק.

יצחק וקנין: עשר דקות.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שאחרי שנים שמדברים על הנושא של החלת סוף שבוע ארוך בישראל, יש לנו לראשונה חוק שהוא פרקטי, חוק שיכול לצאת לפועל.

אלי כהן: הצעת החוק הזאת מדברת על כך ששש פעמים בשנה אנחנו נצא לסוף שבוע ארוך, משמע נסיים את יום העבודה ביום חמישי, כל אחד מתי שהוא מסיים, ונחזור לעבודה ביום שני בבוקר.

אלי כהן: צריך לזכור שההצעה הזאת נותנת לנו שינוי דרמטי במאפייני העבודה בישראל.

אלי כהן: היא מסייעת לאזן בין העבודה לבין חיי המשפחה ומקטינה את שחיקת העובד הישראלי.

אלי כהן: ככלל, כמי שמגיע מהמגזר העסקי, אני פועל רבות לטפל בקידום התעשייה, הצמיחה, הפריון, סוגיות המס והפחתת נטל הרגולציה.

אלי כהן: יחד עם זאת, אנחנו גם צריכים לבוא ולראות את העובד, לראות את רווחת העובד, לראות את האיזון הנכון בין העבודה לבין חיי המשפחה לבין יצירת אותה מוטיבציה.

אלי כהן: בואו נדבר על מה הצעת החוק הזאת נשענת.

אלי כהן: הצעת החוק הזאת נשענת על כך שמספר שעות העבודה של העובד בישראל הוא מהגבוהים ביותר ב-OECD.

אלי כהן: אנחנו מדברים על כך שבישראל נדרשים לעבוד 43 שעות, כאשר בכל המקומות עובדים בין 35 ל-40 שעות.

אלי כהן: מספר ימי החופשה של העובד הישראלי הוא 12 ימים בלבד, שמהם הוא מתחיל, כאשר במרבית מדינות אירופה ובארצות-הברית מספר ימי החופשה מתחיל ב-20 ואף יותר מכך.

אלי כהן: גם הנושא של החגים, ימי שבתון בחגים – בישראל יש תשעה ימים בלבד, בהשוואה ל-11 ימים באותן מדינות ב-OECD.

אלי כהן: הרבה נוטים לבלבל בין מספר ימי החגים או מספר ימי החופשה של התלמידים בבתי-הספר ובין אלו של העובדים, וכאמור, הפער הוא גדול, וגדול מאוד.

אלי כהן: לכן, המהלך הזה יוריד אותנו, מבחינת שעות עבודה, מ-43 שעות ל-42 שעות, יאזן בין העבודה לבין חיי המשפחה ויגדיל את המוטיבציה של העובדים.

אלי כהן: למהלך הזה יהיו גם יתרונות כלכליים לענפים חשובים כמו המסחר, התיירות, התרבות, הפנאי, הספורט וכן הלאה.

אלי כהן: מדברים רבות על הנושא של הפריון, על הפריון של העובד הישראלי, אותו פריון שהוא נמוך ב-20%.

אלי כהן: צריך לבוא ולזכור שגם בארצות-הברית, בגרמניה, שעובדים שם בין 38 ל-40 שעות בשבוע, הפריון הוא משמעותית יותר גבוה.

אלי כהן: כלומר, מספר שעות העבודה הוא לא המדד שעל בסיסו אנחנו, לצורך העניין, באים ומגדילים את הפריון.

אלי כהן: באחת השיחות שהיו לי עם שר האוצר הוא נתן דוגמה מאוד מוחשית לעניין הפריון.

אלי כהן: הוא אמר שבישראל נותנים לעובדים לעבוד עם טורייה ובמדינות מתקדמות עובדים עם מכונות חדשות – אז למה מתפלאים?

אלי כהן: הדרך היא לא על חשבון העובד; הדרך היא לא שהעובד יעבוד את מספר השעות הגבוה ביותר במדינות המערב ויצדיק כאן – לטובת התעשייה, לטובת המעסיקים.

אלי כהן: ישבתי גם עם לא מעט תעשיינים, והם אמרו לי: בשום אופן לא יהיה, אנחנו לא מסכימים לבוא ולהוריד את מספר שעות העבודה.

אלי כהן: חלק מאותם תעשיינים עובדים באירופה, עובדים בארצות-הברית, ושם ימי החופשה רבים יותר, שם מספר שעות העבודה נמוך יותר – אבל כאן זה נוח שיעבדו יותר, שיצאו פחות לחופשה, כאן זה עובד מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא רק – – –

קריאה: – – –

אלי כהן: נכון.

אלי כהן: ולכן אנחנו אומרים: לא על חשבון העובד.

אלי כהן: צריך לבוא ולזכור – ועלתה השאלה למה לא לתת את אותם שישה ימים באופן שכל אחד יוכל לבחור, אילו ימים.

אלי כהן: אז אני רוצה לציין שיש לכך שיקולים כלכליים.

אלי כהן: השיקולים הכלכליים המרכזיים כאן: 1.

אלי כהן: שוק ההון במדינות העולם, ברובן, סגור ביום ראשון; 2.

אלי כהן: ב-74% מהעולם לא עובדים ביום ראשון, ואצל שותפות הסחר של מדינת ישראל – כמעט 90%; גם חברות ההיי-טק, היצואנים, אין להם מול מי לעבוד.

אלי כהן: ויש לנו כאן בהחלט כלי של הגברת המוטיבציה של העובד.

אלי כהן: יש תעשיינים שבהחלט הלכו למהלך של הקטנת מספר שעות העבודה, ובשיחות אתם בהחלט נאמר שהם ראו שהמוטיבציה של העובדים גדלה והתפוקה לא ירדה.

אלי כהן: וכל אלה שמדברים על הנושא של פיטורים – נהפוך הוא: צמצום מספר שעות העבודה מגביר את הביקוש לעבודה, צמצום מספר שעות העבודה יגביר את הביקוש לעובדים ויבטיח שנוכל לשמור על רמה נמוכה של אבטלה, כפי שאנחנו נמצאים היום בשפל של 30 שנה.

אלי כהן: חברת הכנסת לוי, שאלת לגבי נושא החינוך.

אלי כהן: נושא החינוך הוא נושא מרכזי והוא נושא חשוב.

אלי כהן: במדינת ישראל – – –

יעקב ליצמן: גם הבריאות.

אלי כהן: הבריאות כמובן, אדוני.

יעקב ליצמן: קופת-חולים.

אלי כהן: נכון.

אלי כהן: בנושא החינוך, גם כאן אנחנו נמצאים בפער גדול מאוד, ביחס למדינות ה-OECD, בין מספר ימי העבודה של ההורים למספר ימי החופשה של התלמידים.

אלי כהן: במסגרת ההצעה הזאת אנחנו הולכים לצמצום, כברת דרך קטנה.

אלי כהן: מתוך אותם שישה ימי חופשה, אותם שישה סופי-שבוע ארוכים, יומיים יוצאים בימי חופשות.

אלי כהן: יש ארבעה ימים שיוצאים בימי לימודים.

אלי כהן: אבל לאף אחד אין כוונה שמספר הימים שהתלמידים לומדים יפחת, ואפילו ביום אחד.

אלי כהן: ולכן, באותם ימים שהם יהיו בחופשה עם ההורים אנחנו נקצר חופשות אחרות.

אלי כהן: על-פי המתווה שמסתמן עכשיו, אנחנו הולכים לקצר את חופשת הפסח ואולי חלק מחופשת החנוכה.

אלי כהן: בחופשת הפסח האחרונה הילדים יצאו לחופשה ב-13 באפריל, ומרבית האנשים יצאו לקראת ערב הפסח, שהיה ב-22 באפריל.

אלי כהן: ולכן כאן אפילו יש אלמנט כלכלי נוסף, אפרופו מחאת הקייטנות שהייתה: כאן, לצורך העניין, יהיה קיצור של חופשת הפסח ונוכל אפילו לוותר על הקייטנות.

אלי כהן: אנחנו במהלך הזה מגדילים את מסגרת זמן האיכות עם הילדים.

אלי כהן: אנחנו כאן מבצרים את המעמד של המשפחה, שזה ערך חשוב ביותר בחברה הישראלית.

אלי כהן: וגם, כמו שאמרה חברתי חברת הכנסת מועלם, יש כאן בהחלט פתרון גם עבור אוכלוסיות דתיות.

אלי כהן: גם אני, בתור אדם מסורתי, לא עושה הרבה דברים ביום שבת, לצורך העניין, ויהיה כאן למעשה יום חופש אזרחי, שנוכל לבוא ולנצל אותו עם המשפחה.

אלי כהן: כמובן, נוכל להגדיל את מספר המשתתפים באותם ימים של אירועי תרבות וספורט, וזה חשוב.

אלי כהן: לסיכום, חברים, יש סקרים רבים שמעידים שיש קשר חיובי בין הפנאי לבין איכות העבודה.

אלי כהן: צריכת הפנאי מגבירה את איכות החיים, את שביעות הרצון, את הקשרים המשפחתיים ואת הבריאות הנפשית והפיזית של העובד.

אלי כהן: המהלך הזה מביא אותנו להורדה של מספר שעות העבודה מ-43 שעות ל-42 שעות.

אלי כהן: עדיין אנחנו נהיה משמעותית מעבר למדינות ה-OECD, ששם זה 40 שעות.

אלי כהן: יש גם דרישה של יושב-ראש ההסתדרות מר אבי ניסנקורן להוריד את זה ל-40 שעות, ואם תשאלו אותי – הוא צודק, צריך לרדת ל-40 שעות.

אלי כהן: צריך לעשות את זה בצורה מדורגת, בצורה מושכלת, על מנת שזה לא יפגע בכלכלה, ולעשות את זה בד-בבד.

אלי כהן: לכן, כשאני התחלתי את המהלך דיברנו על פעם בחודש, ולמעשה היום אנחנו מדברים על להתחיל בפעם בחודשיים, על מנת שנעשה את המהלך באופן נכון גם ברמה הכלכלית, כדי שלא לפגוע בצמיחה ולא לפגוע בתוצר.

אלי כהן: וכמובן, אנחנו יושבים כיום גם עם התעשיינים, לתת תמריצים להעלאת הצמיחה והפריון, כיוון שהדברים האלה יהיו בד-בבד.

אלי כהן: אני חייב לציין כמה תודות לפני שאני מסיים – – –

יצחק וקנין: זה אחרי קריאה שנייה ושלישית, אני מציע.

אלי כהן: סליחה, אדוני?

יצחק וקנין: אני מציע לך אחרי קריאה שנייה ושלישית.

אלי כהן: לא, עדיין, בכל זאת, אני יכול להגיד לך – – –

יצחק וקנין: אנחנו מקדימים את המאוחר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שגם כאן, אחרי שמדברים על הנושא הזה לא-מעט שנים, עברנו ועדת שרים, והנה היום אנחנו נעבור קריאה טרומית, ובכל זאת אני כן רוצה להודות, באמת, לראש הממשלה על התמיכה שלו במהלך, גם כראש הממשלה וגם כשר הכלכלה.

אלי כהן: כמובן, להודות לשר האוצר משה כחלון, שרואה לנגד עיניו את הצמיחה ואת הפריון במשק, אבל יחד עם זאת גם את העובד ואת רווחת העובד.

אלי כהן: אני רוצה להודות לשר החינוך, שגם רואה את החשיבות של צמצום הפערים לגבי ימי החינוך.

אלי כהן: אני רוצה להודות לשר התיירות יריב לוין, שמכיר גם בחשיבות הכלכלית, וגם על התמיכה; לשר זאב אלקין, שסייע רבות לטובת הנושא הזה.

אלי כהן: היו שותפים שני גורמים מרכזיים – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אלי כהן: אני מסיים, אדוני, עוד דקה.

אלי כהן: היו שותפים שני גורמים מרכזיים.

אלי כהן: האחד הוא יושב-ראש ההסתדרות – בכל ההכנות הרבות שהיו טרם הבאת החוק לוועדה.

אלי כהן: אני גם רוצה להודות לשרגא ברוש, יושב-ראש התאחדות התעשיינים, על הגישה הרצינית, העניינית, על כך שהוא מבין שצריך לראות גם את העובד, ואני יודע שאנחנו נגיע כאן למכנה משותף.

אלי כהן: אני רוצה להודות גם לחברי להצעה, חבר הכנסת סילבן שלום – סליחה, לחברי להצעה דודי אמסלם, חבר הכנסת דודי אמסלם.

אלי כהן: ואי-אפשר לא לדבר על הצעת החוק הזאת בלי להזכיר – – –

יצחק וקנין: תודה לילדים, לעוזרת ולשכנים.

אלי כהן: כן.

יואל חסון: די, זה לא נהוג – – – די.

אלי כהן: אני רוצה – תודה אחרונה, ואני בכוונה שומר אותה לסוף, מכיוון שאי-אפשר לדבר על ההצעה הזאת בלי להזכיר את השר לשעבר סילבן שלום, שעם כל הכבוד, אני חושב שבסיס הצעתו, בין היתר, היווה מרכיב חיוני בטיעונים ובעבודה.

אלי כהן: ללא ספק, השר סילבן שלום, שהוביל את הנושא הזה במשך שבע שנים – –

יצחק וקנין: אדוני, אנחנו – – –

אלי כהן: – – אני חושב, אדוני היושב-ראש, שצריך לבוא ולהודות לו.

יצחק וקנין: את זה היית צריך לעשות בשבע הדקות ולא אחרי עשר הדקות.

יצחק וקנין: אין סוף לתודות.

אלי כהן: זה – בהחלט, אדוני.

אלי כהן: אני לא חושב שהיו הרבה הצעות שמשנות בצורה דרמטית את שעות העבודה.

אלי כהן: חברים, אני רוצה להודות לכם ובאמת לבקש לתמוך בהצעה הזאת שתאזן.

אלי כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: לא סתם אמרתי "תודה לילדים, לעוזרת ולשכנים".

יצחק וקנין: לא סתם אמרתי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: אם כן, ישיב בשם הממשלה השר יריב לוין.

אלעזר שטרן: היי – – –

יצחק וקנין: אדוני, ההתנגדויות אחרי תשובת הממשלה.

יצחק וקנין: כבודו לא יודע את זה?

אלעזר שטרן: נכון, נכון.

יצחק וקנין: אם הממשלה תתנגד, אז אתה לא יכול להתנגד.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, לפני שאני אגש לתשובה הרשמית והמלאה, אני רוצה לברך את חברי חבר הכנסת אלי כהן, את חברת הכנסת לבני, את כל מי שהציע ושותף למהלך הזה.

יריב לוין: אני חושב שהוא מהלך נכון; מהלך – כפי שתיאר כאן חבר הכנסת אלי כהן – שנים ניסינו לקדם אותו בכל מיני דרכים.

יואל חסון: השתכנענו.

יריב לוין: מי שבעצם הוביל, כפי שציין חבר הכנסת אלי כהן, היה השר לשעבר סילבן שלום, שיזם והגה את המהלך הזה.

יריב לוין: בשעתו חבר הכנסת אלקין ואני הגשנו הצעת חוק פרטית כדי לנסות לקדם את העניין בתיאום עם השר שלום.

יריב לוין: לא הצלחנו אז, ואני שמח שהיום מגיעה לכאן גרסה – כשהציג לי אותה חבר הכנסת אלי כהן, אמרתי לו: תשמע, אני חושב שיצרת באמת את הרעיון שיכול לייצר כאן את פריצת הדרך; גרסה ניסיונית, שמצמצמת את זה לכמה ימים, ולא קובעת שכל שבוע יתנהל בצורה הזאת; שנותנת בסך הכול פתרון נכון גם לסוגיה שתמנע הוספה של ימי חופש בבתי-הספר בסיכום הכולל.

יריב לוין: ואני חושב שבסך הכול זו הצעה מצוינת, הצעה שתתרום ותסייע לטעמי להרבה מאוד ענפים במשק, בוודאי לענף התיירות; היא תסייע מאוד ללכידות המשפחתית, לאפשרות – אגב, אדוני היושב-ראש, בעיקר של ציבור דתי, שתהיה לו עכשיו אפשרות רבה יותר לצאת ולטייל בארץ; ומטבע הדברים היא גם תחזק מאוד את הפריפריה, כי כשלאנשים יש יותר זמן פנוי והם נוסעים יותר לטייל, והם עושים את זה, בהרבה מקרים, באזורים המרוחקים יותר מהמרכז, ממקומות מגוריהם.

יריב לוין: לכן, מטבע הדברים, תנועת האנשים שנראה, וההגעה של האנשים לשהות ממושכת יותר באזורים המרוחקים יותר, הפריפריאליים יותר, בוודאי גם היא תהיה תרומה ברוכה.

יריב לוין: כל זה לצד סוגיות אחרות.

יריב לוין: אני חושב שאנחנו סובלים במדינת ישראל מבעיה קשה מאוד של פריון בעבודה.

יריב לוין: יש הרבה דברים שצריך לשפר בעניין הזה.

יריב לוין: אחד מהם הוא העובדה שבסוף כנראה אנחנו נמצאים באיזו נקודה של תפוקה שולית פוחתת, כאשר ריבוי שעות העבודה ביחס למה שמקובל בעולם לא מביא אתו תפוקה הולמת.

יריב לוין: לכן, מכל הסיבות האלה, אני חושב שיש כאן מהלך זהיר, מדוד, נכון, שיכול להביא אותנו בהחלט למקום הרבה יותר טוב, ואני מברך את המציעים באמת מקרב לב על ההצעה הזאת.

יריב לוין: לגוף העניין ולהחלטת ועדת השרים לענייני חקיקה, אני אומר כך: הצעת החוק שלפנינו קובעת שני עקרונות – האחד הוא שההסדר של חמישה ימי עבודה מכוח הסכם קיבוצי כללי או צו הרחבה יעוגן בחקיקה, כך שמקומות עבודה שפועלים חמישה ימים בשבוע יעשו זאת מכוח חוק; העיקרון השני אומר כי באותם מקומות עבודה שבהם שבוע העבודה הוא בן חמישה ימים, יונהג שבוע עבודה של ארבעה ימים, שש פעמים בשנה.

יריב לוין: בכל שבוע ראשון של אחד מששת החודשים שיקבע שר הכלכלה בהתייעצות עם שר האוצר, יתווסף עוד יום חופש.

יריב לוין: להסדר המוצע בהצעת החוק יש כמה יתרונות.

יריב לוין: נדמה לי שמניתי את חלקם, אינני רואה צורך לחזור עליהם.

יריב לוין: יחד עם זאת, וכאן חשוב להדגיש, מדובר בתהליך שדורש תיאום רב-מערכתי, שמביא בחשבון סוגיות רבות שנגזרות ממנו: ימי לימודים, שעות עבודה נוספות, עלויות למשק, אופן ההפעלה של מערכת הבריאות ומערכת הביטחון ועוד.

יריב לוין: ועדת השרים קבעה כי טרם קידום הצעת החוק לאחר הקריאה הטרומית, יוקם צוות שכולל את כל המשרדים הנוגעים בדבר, שיגבש עמדה ממשלתית מוסכמת בהידברות עם ארגוני מעסיקים, ארגוני עובדים וארגוני מורים.

יריב לוין: קידום הצעת החוק יתבצע בהתאם לדגשים הבאים: ימי החופשה יהיו על חשבון החופשות במערכת החינוך; ימי החופשה במגזר הציבורי יהיו על חשבון ימי חופשה קיימים; מספר הימים יוחל באופן הדרגתי.

יריב לוין: נוסף על כך, הצעת החוק תקודם בכפוף למסקנות ועדת מנכ"לים לבחינת חוק העזר לתל-אביב–יפו (פתיחתן וסגירתן של חנויות) ומבנה שבוע העבודה בישראל.

יריב לוין: הצעות החוק הבאות יוכפפו להצעת החוק שמוביל חבר הכנסת אלי כהן ולכל ההסכמות שיושגו בתהליך התיאום, קרי כל ההצעות שהובאו כאן בפנינו.

יריב לוין: אני רק מבקש, אדוני היושב-ראש, את הסכמת המציעים, חברת הכנסת לבני וחבר הכנסת כהן, ונדמה לי חברת הכנסת מועלם – –

יצחק וקנין: כשאני אקיים את ההצבעה אני אשאל אותם, כל אחד בנפרד.

יריב לוין: – – את הסכמתם לתנאים כאמור.

יריב לוין: ואני מאחל באמת לכולנו שהמהלך הזה יצא לדרך ונזכה להיות כאן במעמד התודות בתום הקריאה השנייה והשלישית.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין, שענה בשם שר הכלכלה והתעשייה.

יצחק וקנין: שר הבריאות יעקב ליצמן, חמש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי הסכימה לכך.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בוועדת שרים דיברו גם על כך שמי שירצה ללמוד בימי החופשה, זה יהיה על חשבון המדינה.

יעקב ליצמן: זה לא שאלו שלומדים יצטרכו לשלם את זה מכיסם.

יעקב ליצמן: לכן, את זה צריך להוסיף גם להצעת החוק.

יעקב ליצמן: אני חושב שזה חשוב מאוד שלא כל אחד רוצה לסגור את בתי-הספר.

יעקב ליצמן: יש כאלו שרוצים ללמוד, אז אם ירצו להמשיך ללמוד, שירצו להמשיך ללמוד; ב.

יעקב ליצמן: ביקשתי להיות חבר בוועדה, כי זה נוגע מאוד לקופות-חולים.

יעקב ליצמן: זה משנה לי הרבה דברים שם.

יעקב ליצמן: בימים אלו אני בטוח שבוועדה ידונו על כך.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר הבריאות יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, יש ארבעה מתנגדים להצעות החוק.

יצחק וקנין: הראשון, חבר הכנסת עיסאווי פריג', ולאחריו – ירד; איציק שמולי הוריד את ההתנגדות.

יצחק וקנין: חאג' יחיא, אוקיי, הוא יהיה אחרון.

יצחק וקנין: איילת נחמיאס ורבין היא השנייה – לא, לא, את אחרי חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: אני רק מזכיר למתנגדים שהם חייבים לדבר כמתנגדים לחוק, ולא – שלוש דקות לכל אחד.

עיסאווי פריג': בוא נדבר על טורקיה.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברים, תראו, חברים, ימי מנוחה וימי חופש זה דבר טוב, זה דבר חברתי, זה דבר מאוד מקובל, אבל אני רוצה להביא בפניכם תיאור מצב.

עיסאווי פריג': מה שהצעות החוק שמונחות כאן, מלבד הצעתו של חבר הכנסת אלי כהן שהיא קצת שונה, מציעות, זה כך: בעצם אני אגיד אותה בשם אחר – מעבר לארבעה ימי עבודה.

עיסאווי פריג': זה מה שמוצע.

עיסאווי פריג': להתחיל לעבוד ארבעה ימי עבודה.

קריאה: יומיים, יומיים.

עיסאווי פריג': ארבעה, ארבעה.

עיסאווי פריג': זאת הצעת החוק בעצם.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה להתנגד מזווית אחרת ולתת לכם תיאור מצב.

עיסאווי פריג': תארו לכם, היום בארץ יש שתי אוכלוסיות הכי גדולות: היהודים והמוסלמים.

עיסאווי פריג': מה קורה עם מוסלמי?

עיסאווי פריג': יש לו יום שישי שהוא לא עובד, כי הוא עובד מדינה, הכול סגור; יש לו שבת, שזה יום המנוחה של המדינה; ויש לו יום ראשון, שעל-פי הצעת החוק אמור להיות יום חופש.

עיסאווי פריג': אז יישארו לו ארבעה ימי עבודה.

עיסאווי פריג': עכשיו, הוא לא יכול לבחור, כי בימי שישי מוסדות המדינה סגורים.

עיסאווי פריג': אין באפשרותו לבחור, אז הוא נאלץ לקבל שלושה ימים: שישי, שבת, ראשון – עובד מוסלמי לא יעבוד אותם.

עיסאווי פריג': עכשיו, יבקשו ממנו, יגידו לו: אתה צריך לעבוד יום עבודה ארוך ביום שני ושלישי, והוא יגיד: למה שאני אעבוד יום עבודה ארוך?

עיסאווי פריג': אני רוצה לעבוד ביום שישי חצי יום, והמוסדות סגורים, למה אתם מחייבים אותי לעבוד יום עבודה ארוך?

עיסאווי פריג': תראה לאיזה מצב אנחנו מסוגלים להגיע, זה דבר אחד.

עיסאווי פריג': דבר שני, חברים, אנחנו כל הזמן צועקים: רוצים כסף.

עיסאווי פריג': אני אתן לכם רק שני נתונים.

עיסאווי פריג': עם הצעת החוק הזו, 24 מיליון ימי עבודה אבודים; 24 מיליון ימי עבודה אבודים.

עיסאווי פריג': בנוסף, 8 מיליארד שקל הולכים לטמיון.

עיסאווי פריג': עכשיו שמעתי שאם מורידים בשעות, הפריון עולה.

עיסאווי פריג': יפה, אז זו נוסחה יפה, אז איפה המעסיקים, מה הם צריכים את המחוקק בשביל להגדיל את הפריון?

עיסאווי פריג': המעסיקים רוצים להגדיל את הפריון, אז שיורידו את שעות העבודה באופן עצמאי, מה הם צריכים את המחוקק?

עיסאווי פריג': מה אני צריך את הטענות האלו?

עיסאווי פריג': אנחנו נכנסים להצעות חוק – יסלחו לי המחוקקים – פופוליסטיות; אלו לא הצעות חוק שיכולות להביא לתוצאה שאנחנו יכולים להתגאות בה.

עיסאווי פריג': משום כך, חברים, אני מתנגד להצעת החוק, ואני חושב שחסרונותיה הרבה יותר גדולים מיתרונותיה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחרון – עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: בהחלט.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני עולה להתנגד להצעה אבל לא לעיקרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שברמת העיקרון צריך לחפש דרכים להוסיף ימי חופשה לעובדים, לראות איך מורידים את מספר שעות העבודה; אבל יש גורם מאוד מאוד משמעותי – חבר הכנסת אלי כהן וחבר הכנסת אמסלם, אני מאוד זקוקה להקשבה שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: חבל, הוא מגיש ההצעה, כדאי שישמע את מי אני חושבת שצריך לצרף לתהליך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לתהליך הזה צריך להוסיף גורם – הוזכרו כאן שני גורמים משמעותיים: האחד זה ההסתדרות, והגורם השני – התעשיינים, באמת גורמים מאוד מאוד חשובים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל גורם אחד לא הוזכר כאן, ואלה ההורים – ההורים שנושאים בנטל החופשות כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: בהצעת החוק של חבר הכנסת אלי כהן יש בהחלט התייחסות לארבעה ימי חופשה.

איילת נחמיאס ורבין: האם אתם יודעים כמה ימי חופשה יש במערכת החינוך בישראל?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו השניים ב-OECD מתוך 27 מדינות נבחרות; הראשונה, לפנינו, 37 ימים, זאת בריטניה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אולי אחרי מה שקרה בשבוע שעבר, אנחנו הפסקנו לספור את בריטניה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מתעלמת מבריטניה, עדיין.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – 36 ימי חופשה.

איילת נחמיאס ורבין: המורים והגננות בישראל יקרים לי וחשובים לי, וחשוב שתנאי העבודה שלהם יהיו טובים, אבל ההורים טובעים, פשוט קורסים תחת הנטל של החופשות בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו חייב לתת על זה את הדעת.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שלושה שבועות, או שבועיים, סליחה, דיברתי כאן על חופשת שבועות, על האסרו-חג המיותר.

איילת נחמיאס ורבין: קפץ חבר הכנסת מוזס ואמר לי: במערכת החינוך החרדית היה יום לימודים רגיל, את יכולה לשלוח את ילדייך למערכת החינוך החרדית.

איילת נחמיאס ורבין: למה צריכים להיות הבדלים כאלה?

איילת נחמיאס ורבין: האם זה עדיין סביר, בשנת 2016, שזאת תהיה מערכת החופשות של הורי ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים בדבר אחד מאוד מאוד חשוב, סיפור מעניין.

טלי פלוסקוב: אבל אנחנו נותנים חופשה גם לילד וגם להורה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: טלי, בעיני זה לא מספיק, ולכן אני מבקשת שההורים יוכנסו לתוך התהליך הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שצריך לארגן סנכרון טוב יותר, זה לא מספיק בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שההורים צריכים להיות חלק מהסיפור הזה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אני אזכיר משהו, אני פניתי בעניין הזה לשר כחלון, אני פניתי גם לחבר הכנסת אלי כהן וביקשתי לשבת אתו בעניין הזה, כי אני חושבת שזה חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: כי גם אם חשוב לייצר סופי-שבוע ארוכים, אני חושבת שיש פה עניין עקרוני בעל חשיבות לאומית למי שעוסק בהורדת יוקר המחיה, וזה לטפל בין חוסר הסנכרון בין חופשות המשק לחופשות מערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהצעת החוק הזאת עדיין אינה מספיקה.

איילת נחמיאס ורבין: כיוון שאנחנו רק בקריאה טרומית, ביקשתי לצרף – חבר הכנסת אלי כהן, אני שמחה שאולי עכשיו אתה אתי, כי קודם היית עסוק – – –

אלי כהן: הייתי שמח שבפעם הבאה – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – אני מבקשת שתוסיפו את ההורים.

אלי כהן: – – – את ההצעה – – –

איילת נחמיאס ורבין: אני קראתי את ההצעה, חבר הכנסת אלי כהן, חבל שאתה לוקח את זה באופן אישי, זה לא עניין אישי.

אלי כהן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי כהן.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת אלי כהן, אני ברשות דיבור, לא הפרעתי לך.

איילת נחמיאס ורבין: לא מבינה על מה אתה כועס, לא מבינה על מה אתה כועס.

יצחק וקנין: לא שומעים אותך, זה לא יעזור.

איילת נחמיאס ורבין: פשוט לא מבינה, זה לא אישי.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אישי, אדוני.

אלי כהן: – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה לא אישי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה פונה אלי בצורה אישית, ואני לא פונה אליך בצורה אישית, אלא בעניין עקרוני.

איילת נחמיאס ורבין: זה עניין עקרוני, זה לא עלבון כלפיך ולא כלפי אף אחד.

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם רק שכשה

איילת נחמיאס ורבין: משק עבר – – –

יצחק וקנין: לסכם, לסכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכמת.

איילת נחמיאס ורבין: כשהמשק עבר לחמישה ימי עבודה, היה דין-ודברים עם ההסתדרות גם על מעבר מערכת החינוך לימי חופשה כאלה מתואמים, ודווקא מי שהתנגדו אז היו המפד"ל – אני מדברת אתך על סוף שנות ה-80, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: מי שהתנגדו אז היו המפד"ל, משום שחששו שזה יגרור תלמידים למערכת החינוך החרדית.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שמה שצריך לחפש זה איך לדאוג ליוקר המחיה של הורים בישראל ולתאם את החופשות בצורה טובה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא עניין אישי, חבר הכנסת אלי כהן, זה עניין עקרוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – אחרון הדוברים, עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, אני מבין את הצורך בחופשות ובהגדלת הפריון ובמה שנשמע כאן.

אלעזר שטרן: אני שמעתי הרבה על יום שישי ושמעתי הרבה על יום ראשון, שמעתי פחות מדי על השבת.

אלעזר שטרן: ואני מתפלא שעם כל התודות שנאמרו כאן, לכל השרים, לא צוין שהשרים התנו את הדברים האלה במה שקורה בשבת.

אלעזר שטרן: כאילו שיחקו פה פינג-פונג, כשהשבת היא בסך הכול רשת, בין יום שישי ליום ראשון.

אלעזר שטרן: הערכים שדיברו עליהם כאן הם ערכים של רווחת העובד, של פנאי, של איכות עבודה, של צמיחה, של פריון – אף אחד לא דיבר על יהדותה של מדינת ישראל.

ציפי לבני: לא הקשבת לי.

אלעזר שטרן: אז זה הוזכר, יכול להיות, במינון מסוים.

ציפי לבני: – – –

אלעזר שטרן: אז במינון מסוים, סליחה.

אלעזר שטרן: אנחנו רגישים למה שקורה בשבת, גם להיבטים – לעבודה בשבת יש היבטים סוציאליים, של פריון, וגם היבטים יהודיים.

אלעזר שטרן: בתוך הבניין הזה שנים כבר מבינים שתוספת חופשה, בין בשישי ובין בראשון, צריכה להיות קשורה ליום השבת.

אלעזר שטרן: זה לא יכול להיות שהסטרט-אפ הכי מוצלח שהעם היהודי הביא לעולם, שקוראים לו שבת, הופכים אותו למשהו שהוא באמצע – ואני מצטער, אם זה כן הוזכר פה, אבל אין ספק, הוזכר בשוליים – וזה לא נושא מרכזי, כשאנחנו מדברים על צרכים דתיים של המוסלמים ולא של היהודים בתוך ההקשר הזה, ואני מכבד אותם כמובן.

קריאה: אבל מה זה מונע?

אלעזר שטרן: זה מונע הסדרים משולבים, שאם נחשוב שצריך לעשות משהו גם עם השבת בקשר למסחר, לבילוי, לכל מה שיש, נצטרך לשלב את זה עם ימי מנוחה אחרים.

יעקב ליצמן: אני חשבתי שאתה רוצה לעבוד בשבת.

אלעזר שטרן: לא, אני לא רוצה, להפך – להפך, להפך.

אלעזר שטרן: השר ליצמן, אני יודע שאני לא מפתיע אותך, אולי בהצהרות כן, וגם לא את ציפי, אני יודע שגם היא ערה לחשיבות של השבת.

אלעזר שטרן: רק צר לי שההצעה הזאת על החופשות נעשתה במנותק מהשבת, אף ששנים – וגם כשסילבן שלום דיבר על הדברים האלה כאן, היה מאחורי הדבר הזה שיח על איך נראית השבת.

אלעזר שטרן: ולכן אני עליתי כאן באמת לכאוב את כאבה של השבת, ואם תרצו – גם את יהדותה של מדינת ישראל.

אלעזר שטרן: ואני מקווה שאם יוחלט על הרחבת או על צמצום שעות העבודה, נושא השבת לא יימלט ויהפוך להיות נושא מרכזי, לא נושא שולי, בדיון על שעות העבודה במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: תודה.

יעקב ליצמן: – – –

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: שלוש דקות גם לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני מתנגד לחוק הזה מהמשפט הראשון, שמדברים שזה במקום יום שישי, אף שחלק מהמציעים – חברת הכנסת ציפי לבני הבהירה שזה לא במקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נראה, אפילו אם זה לא במקום, מה קורה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, לפי הדת המוסלמית, תפילת הצהריים ביום שישי היא חובה במסגד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אומר שמוסלמי דתי לא יכול ללכת לעבודה ביום שישי, האפשרות הזאת לא קיימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, אם יש לו יום שישי כבחירה, זה נשאר כבחירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המוסלמי הדתי לא עובד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא יכול לבחור לבוא לעבוד ביום שבת, זה מה שהצעת, אבל ביום שבת – בואו נראה, מה המצב הכלכלי של האוכלוסייה הערבית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוב הערבים עובדים מחוץ ליישובים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רוב מוחלט, יותר מ-80% מהם, עובדים אצל מעסיקים יהודים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, כשהעסק היהודי לא עובד ביום שבת, אז גם הערבי לא יוכל לעבוד ביום שבת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אני מגיע לעוד יום, ראשון, שהוא לא עובד, המצב הזה הוא שיש לו שלושה ימי חופשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שזה רע, אבל מה ההשלכות הכלכליות של המצב הזה שהוא עובד רק ארבעה ימים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, כשהם עובדים חמישה ימים וחלק אפילו יותר, 52% מהאזרחים הערבים הם מתחת לקו העוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקובל עלי אם הממשלה תבוא – והיא תומכת בחוק הזה – תבוא ותקדם במקביל אזורי תעשייה, אזורי תעסוקה לאוכלוסייה הערבית, שהם יוכלו לעבוד אפילו ביום שישי ולעשות הפסקה של שעה וחצי, שעתיים, בזמן התפילה, ולחזור לעבודה – כי הדת לא מחייבת יום שלם, יום שישי, כיום מנוחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל המצב הזה לא קיים.

ציפי לבני: ביום ראשון יש מסחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מבין מה הכוונה ליום ראשון, אני מבין חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העובדים הערבים ברובם הם עובדים יומיים ולא עובדים חודשיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם הוא עובד יומי, הוא מפסיד את היום הזה כיום עבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז, זה מחמיר את מצב העוני באוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תבואו עם תוכנית מסודרת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תגידו: אנחנו מגדילים אזורי תעשייה, אזורי תעסוקה, אזורי מסחר, שערבים שיבחרו ביום שישי יוכלו לעבוד בשבת, שהעסקים בשבת יהיו פתוחים לאוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמענו הרבה, אפילו חברי כנסת ושרים, שדיברו על חרם נגד העסקים הערביים, שלא להגיע, כי הרבה יהודים מגיעים בשבתות גם ליישובים הערביים – הייתה תקופה מסוימת, היום פחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, החוק הזה, אני מתנגד לו מהטעמים האלה, כי הוא פוגע לא רק באוכלוסייה הערבית הדתית אלא פוגע בכל האוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ארבעה ימי עבודה כשהעבודה היא יומית, זה נזק גדול וזה גורם להעמקת העוני באוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: חברי הכנסת המציעים, יש מישהו שרוצה להשיב?

יצחק וקנין: אתם מוותרים.

יצחק וקנין: אתה מוותר, אלי?

אלי כהן: – – –

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: טוב.

יצחק וקנין: אני שאלתי.

יצחק וקנין: אני מבין שאף אחד לא רוצה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ציפי לבני, את רוצה להשיב או שניגש להצבעה?

ציפי לבני: לא.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלי כהן.

יואל חסון: אני לא מאמין.

יצחק וקנין: הוא רוצה להמשיך את התודות.

קריאות: – – –

אלי כהן: אדוני היושב-ראש.

אלי כהן: אני רוצה באמת להתייחס לשתי סוגיות שעלו כאן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

אלי כהן: 1.

אלי כהן: בנושא של מספר הימים שהתלמידים לומדים – בנושא הזה אין שינוי ואפילו לא של יום אחד.

אלי כהן: המהלך הזה מגביר את הסנכרון, כאשר אותם ימים שהתווספו לחופשה יתמעטו.

אלי כהן: זה לגבי הערתה של חברת הכנסת ורבין.

אלי כהן: לגבי חבר הכנסת פריג', גם אחרי המהלך הזה, עדיין מספר ימי החופשה של העובדים בישראל יהיה נמוך משמעותית, בכשמונה ימים בשנה, ביחס לעמיתים ב-OECD.

אלי כהן: המהלך הזה מקצר את מספר שעות העבודה בשעה אחת ויוצר, כפי שאמרתי, איזון בריא ונכון בין העבודה לחיי המשפחה.

אלי כהן: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על כל חוק בנפרד.

יצחק וקנין: הצעת חוק לקביעת יום ראשון כיום מנוחה במקום יום שישי, התשע"ו–2016, של חברת הכנסת ציפי לבני – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 4 נמנעים – 4 ההצעה להעביר את הצעת חוק לקביעת יום ראשון כיום מנוחה במקום יום שישי, התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 49 בעד, ארבעה מתנגדים וארבעה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: קריאה טרומית.

יצחק וקנין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 53 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 3 נמנעים – 6 ההצעה להעביר את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 53 בעד, שלושה מתנגדים, שישה נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, וגם היא תועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת דב חנין ועאידה תומא סלימאן – קריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 62 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 2 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 62 בעד, שני מתנגדים ואחד נמנע.

יצחק וקנין: גם הצעה זאת עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – הסדרת סוף שבוע ארוך), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלי כהן – הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 65 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – הסדרת סוף שבוע ארוך), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יצחק וקנין: 65 בעד, אין מתנגדים, שני נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

איתן כבל: לוועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: אם כן, ועדת הכנסת תחליט לאן תועבר הצעתו של חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2609/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – זמן תשדירי פרסומת בשידורי רדיו), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר, עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: כמה שאתה תקצר, זה יהיה טוב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: כן, חברת הכנסת זהבה גלאון, מה?

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אתה רוצה להתנגד.

יצחק וקנין: מי עוד הצביע?

מיקי רוזנטל: אני ביקשתי קודם.

יצחק וקנין: נראה כמה הוא יאריך, ולפי זה אני – – –

מכלוף מיקי זוהר: אני לא יכול להאריך.

יצחק וקנין: כן, אני יודע.

מכלוף מיקי זוהר: החוק הוא פשוט.

מכלוף מיקי זוהר: לכל תחנת רדיו יש מכסה מסוימת לשדר את זמן הפרסומות שלה.

מכלוף מיקי זוהר: נוצרים מצבים חוזרים ונשנים, שיש תקופה של חגים או תקופה של חופשות כאלה ואחרות שמונעות מתחנת הרדיו להוציא את כמות הפרסום שהיא רוצה להוציא.

מכלוף מיקי זוהר: ידוע היטב שמצבן של תחנות הרדיו לא מי יודע מה, ולכן הבקשה נועדה לעזור להן לחלק את זמן הפרסומות שלהן באופן שונה, שיוכל לעזור להן לממש את כל זכויות הפרסום שלהם בתוספת קלה, דבר שבסופו של דבר ימנע קריסה של תחנות רדיו רבות.

מכלוף מיקי זוהר: זה כל הרעיון.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני יושב-ראש הקואליציה דוד ביטן, הסברתי את החוק היטב, האם אני יכול ורשאי לרדת מהפודיום?

דוד ביטן: לא רשאי.

מכלוף מיקי זוהר: אני לא רשאי.

יצחק וקנין: ודאי שאתה יכול.

יצחק וקנין: יש שר שיכול להשיב.

קריאות: יריב.

יצחק וקנין: יריב.

מכלוף מיקי זוהר: יריב, יש לך חשק לדבר?

דוד ביטן: – – –

מכלוף מיקי זוהר: אני לא יודע, אז אני מצטער.

מכלוף מיקי זוהר: בכל מקרה, חברים, אני מקווה שכולם יסכימו לתמוך בחוק.

מכלוף מיקי זוהר: החוק הוא חוק חיובי, עוזר לתחנות רדיו לשרוד.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה השר יריב לוין – בשם שר התקשורת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אמרה לי מזכירת הכנסת שמי שביקש ראשון להתנגד זה – אבל בסדר, אני אאפשר לכל אחד מכם שתי דקות, ובזה נפתור את הבעיה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מבקש לברך את חברי חבר הכנסת מיקי זוהר על הצעת החוק.

יריב לוין: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בה, על-פי הסכמה שתכף אני אפרט אותה ואבקש כמובן את אישורך למחויבות לגביה.

יריב לוין: בהתאם לסעיף 85 לחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן–1990, רשאיות תחנות רדיו אזוריות לשדר תשדירי פרסומת בהיקף מרבי של תשע דקות בכל שעה.

יריב לוין: החוק מסמיך את מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו להתיר הקצאה שונה של זמן תשדירי הפרסומת ביממה, ובלבד שהיקף תשדירי הפרסומת הכולל ביממה ייוותר ביחס של 15% מכלל זמן השידור באותה יממה.

יריב לוין: בהתאם לאמור, נקבע בכללי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (שיבוץ פרסומות ואזכורים מסחריים בשידורי רדיו), התשנ"ט–1999, כי זמן השידור המרבי לתשדירי פרסומות שרשאי בעל זיכיון לשידורי רדיו להקצות בכל יממה לא יעלה על 15% מכלל זמן השידורים ביממה העומד לרשותו, בפריסת שעות בהתאם לשיקול דעתו, ואולם רשאי מנהל הרשות השנייה, בהתחשב במידת עמידתו של בעל זיכיון בהתחייבויותיו על-פי הדין והזיכיון, לקבוע, בין בדרך כלל ובין לתקופה, הסדרים בנוגע לזמן תשדירי פרסומת מרביים לשעת שידור, בין בכל שעות היממה ובין בשעות מסוימות.

יריב לוין: הצעת החוק שמוביל חבר הכנסת מיקי זוהר, ושותפים לה חברי כנסת מהקואליציה והאופוזיציה כאחד – חברי הכנסת יעקב מרגי, איציק שמולי, יואב בן צור, שרן השכל, נאוה בוקר, מרדכי יוגב ואברהם נגוסה, לפחות על-פי הרשימה שבידי.

יריב לוין: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי המגבלה היומית תיבחן כממוצע על בסיס רבעוני בלבד, ואילו בתוך כל רבעון תתאפשר לכל תחנת רדיו אזורית לבצע הקצאה של זמן הפרסום לפי צרכיה.

יריב לוין: המטרה כאמור היא ברורה, לאפשר יותר גמישות לתחנות בהקצאת זמן פרסום כדי שבתקופות שבהן יש יותר ביקוש אפשר יהיה לפרסם יותר, על חשבון תקופות וזמנים שבהם יש פחות ביקוש, ובהם תהיה פחות פרסומת, והתוצאה כמובן תהיה שתחנות הרדיו האזוריות תוכלנה לזכות בהכנסה יותר משמעותית שתאפשר להם להתקיים ולאזן את תקציבן.

יריב לוין: אני מוכרח, בהיבט הזה, לומר: להצעת הזאת יש גם בהחלט חיסרון, שצריך לומר אותו – היא עלולה להביא למציאות שבה יהיה עומס גדול מאוד של פרסומות בזמנים מסוימים.

יריב לוין: עדיין אני חושב שבעניין הזה במידה רבה השוק יעשה את שלו, משום שאם היקף הפרסומות יהיה גדול מדי, התוצאה תהיה פשוט שאנשים לא יאזינו, ויעדיפו להאזין לתחנות אחרות.

מיקי לוי: – – – בטוח, אז למה לא להגביל – – –?

יריב לוין: חבר הכנסת לוי, אין ויכוח.

יריב לוין: לכן, מה שאנחנו הצענו, ומבקשים כמובן את המחויבות של המציע לעניין הזה – הממשלה מבקשת מהכנסת לתמוך בהצעת החוק, כפוף לכך שהמגבלה תהיה חודשית ולא רבעונית.

יריב לוין: המשך הליכי החקיקה יבוצעו כמובן בתיאום נוסח עם משרד התקשורת, ואני מבין שהמציע מסכים, ואני אסביר: הכוונה היא בהחלט לקיים איזו מגבלה, ואני חושב שצריכה להיות.

יריב לוין: מצד שני, הטענה של תחנות הרדיו האזוריות היא שכיום המגבלה שתוחמת אותם, והם נבדקים כל יום ביומו באופן נפרד, מטילה עליהם מעמסה גדולה וכבדה מדי.

יריב לוין: לכן מוצעת איזושהי דרך ביניים, להגיד: בואו ניקח תקופה של חודש, ובתוך החודש נאפשר יותר גמישות מבחינת חלוקת הזמן.

יריב לוין: אני חושב שיש בדבר הזה היגיון, אני חושב שהוא יביא לתוצאה רצויה.

יריב לוין: אני אומר שוב, בסופו של עניין השוק גם יעשה את שלו, במובן הזה שעומס גדול מדי של פרסום יביא למצב שאנשים לא יאזינו בתקופה המסוימת, ולכן שווי הפרסום ירד, והדבר יביא לאיזון.

יריב לוין: מצד שני, אנחנו לא מאפשרים ולא מעלים כאן את הסך הכולל של הפרסום, ובדרך הזאת אנחנו לא פוגעים בגופי שידור אחרים שמתחרים על הנתח הפרסומי הזה.

יריב לוין: מצד שלישי מאפשרים באמת לתחנות הרדיו האזוריות, שהחשיבות שלהן היא ברורה, וכולנו רוצים בהמשך פעולתן וקיומן, קצת יותר גמישות, קצת יותר יכולת לשפר את הכנסותיהן.

יריב לוין: אני חושב שבהיבט הזה יש כאן הצעה שהיא בסך הכול הצעה מאוזנת והצעה טובה שיהיה אפשר לקדם אותה.

יריב לוין: מסמן לי חבר הכנסת קיש שהנוכחים כאן אינם מספיקים, אז בוא, חבר הכנסת רוזנטל, אולי תחכים אותי.

מיקי רוזנטל: אני אסביר לך.

מיקי רוזנטל: זו הצעת החוק הכי מושחתת שעלתה פה בכנסת.

יריב לוין: אני בהחלט בעד לשמוע הערה.

יריב לוין: אני לא יודע, אני אפילו מוכרח לומר לך בכנות שלא הייתי בישיבת ועדת השרים האחרונה, ולכן, אם יש טענה כזאת, אני שומע אותה בפעם הראשונה; אולי היא הועלתה בוועדת השרים, אני לא יודע.

יריב לוין: אני לא רואה שחיתות בהצעה זו, על פניה, אבל אם יש כזו, אנא תאיר את עינינו, זה בוודאי נכון שאנחנו נשמע את הדברים.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, חבר הכנסת רוזנטל, שעל פניו, לפחות, זה נראה בקשה סבירה, לא כל כך ברור לי למה בחינה על בסיס יומי היא מקודשת ובחינה על בסיס חודשי היא מושחתת, אני לא כל כך מבין למה זה כך, אבל אם יהיה לך איזה הסבר משכנע בעניין, אנחנו בוודאי פתוחים להאזין ולשמוע.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אם אנחנו כבר עוסקים בסוגיה הזאת, אני מוכרח לומר שכל עולם שידורי הפרסומת הולך והופך להיות מורכב יותר; אני בכלל חושב שאנחנו ניצבים בפתחו של עידן יוצא דופן בתחומים האלה, ואני חושב שאולי לא תמיד – יש כאן הרבה מאוד עיסוק בסוגיות שאולי מקבלות ביטוי תקשורתי רחב, פחות מדי, לטעמי, בהרבה מאוד סוגיות מהותיות שנוגעות בענף הזה וראויות לדיון.

יריב לוין: אני בכלל, כשלעצמי, חושב שככל שנצמצם את הרגולציה וככל שנפתח את השוק הזה ליתר תחרות, כך ייטב.

יריב לוין: זה לא סוד שאני מאמין בצורה הברורה ביותר בכך שאנחנו צריכים לשנות מן היסוד את התפיסה שמגבילה בתנאים ובמגבלות – תנאים של רישיון, ובחלק מהמקרים זיכיון – וקובעת מגבלות לא רק על אפשרויות לעשיית פרסומת אלא בכלל.

יריב לוין: אני בהחלט מאמין ששוק חופשי, פתוח, תחרותי, שבו הצופה והמאזין הם הקובעים – זו הדרך הנכונה.

יריב לוין: בעניין הזה אני חושב שהצעת החוק הזאת בהחלט משתלבת במגמה הזאת, ואני מציע לכנסת לתמוך בה.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין, שדיבר בשם שר התקשורת.

יצחק וקנין: ראשון המתנגדים – חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שתי דקות לכל אחד.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, זו הצעת החוק, אחת המושחתות שהונחו על שולחן הכנסת הזאת, השר לוין, ואני אסביר לך למה.

מיקי רוזנטל: אתה אומר: מה זה משנה אם זה רבעוני או לפי יום?

מיקי רוזנטל: ההבדל הוא במחיר, בכסף.

מיקי רוזנטל: הרי אתה יודע שפרסומת ב-24:00, מחירה לא כפרסומת בשעת האזנת השיא.

מיקי רוזנטל: לכן יש פה שינוי דרמטי.

מיקי רוזנטל: אבל בואו נאמר את האמת:

מיקי רוזנטל: רוב מנהלי ובעלי – סליחה, רוב בעלי הרדיו האזורי במדינת ישראל הם חברים במרכז הליכוד – –

אורן אסף חזן: מאיפה – – –?

מיקי רוזנטל: – – וההצעה הזאת היא ההצעה החמישית בעשור האחרון שדוד בן בסט מקדם פה על הגב שלכם, כי אתם מפחדים ממנו.

מיקי רוזנטל: זאת האמת, והיא צריכה להיאמר כבר פעם אחת באופן הכי חד בעולם.

אורן אסף חזן: – – – מיקי רוזנטל.

מיקי רוזנטל: הטבות על הטבות על הטבות.

אורן אסף חזן: – – –

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור.

מיקי רוזנטל: לא טובת המאזינים – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, שב במקומך – –

מיקי רוזנטל: – – לא טובת הרדיו, לא טובת התחרות.

מיקי רוזנטל: קשקוש.

יצחק וקנין: – – שב.

יצחק וקנין: אל תצרח – –

מיקי רוזנטל: אתם רק דואגים להיבחר עוד פעם – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: – – הוא על הדוכן.

יצחק וקנין: אתה לא תשסע אף אחד פה – –

מיקי רוזנטל: – – על-ידי אנשים שמפיקים כלי תקשורת.

יצחק וקנין: – – מספיק כבר.

אורן אסף חזן: אתה צועק עלי?

יצחק וקנין: אני צועק עליך.

יצחק וקנין: אז על מי אני צועק?

מיקי רוזנטל: תגידו את האמת.

מיקי רוזנטל: בואו נשחרר את כל הרגולציה כדי שאתם לא תתבזו.

אורן אסף חזן: – – –

מיקי רוזנטל: ואתה, השר לוין, אדם ישר בעיני – –

יצחק וקנין: יש לך אפשרות, כשאחד השרים שלכם יעלה פה חמש דקות.

מיקי רוזנטל: – – והגון בעיני.

מיקי רוזנטל: ואני אומר את זה פה על הבמה – הגון וישר.

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: אחד השרים שלכם יכול לעלות.

מיקי רוזנטל: וזה שאתם נותנים לזה יד בקריצת עין, ב"כאילו" – הרחיבו להם את השטח של השידור, הרחיבו להם את התדרים.

מיקי רוזנטל: סליחה, שום דבר מזה לא היה ענייני, אפילו לא דבר אחד.

מיקי רוזנטל: הכול בגלל שהם עובדים במרכז הליכוד, ואתם עובדים בשבילם, וזה עצוב מאוד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שתי דקות, בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים, תראה בקדנציה הזאת מה קורה עם החקיקה התקשורתית: קברו והרסו את רשות השידור, ומאות ואלפי עובדים עדיין מחכים לפנסיה שלהם.

עיסאווי פריג': עכשיו מקימים את "ברית המועצות" עם כל התעלולים שמסתתרים מאחורי זה, חוק התדרים שעבר בכנסת לפני כמה חודשים, ועכשיו הצעת חוק מבית היוצר.

עיסאווי פריג': תקשיבו, חברים, היום מה המצב אומר?

עיסאווי פריג': מותר לך לפרסם תשע דקות בשעה.

עיסאווי פריג': זה המצב הקיים.

עיסאווי פריג': מה הצעת החוק אומרת?

עיסאווי פריג': אני רוצה לעשות את הממוצע הרבעוני, דהיינו לקחת תשע שעות כפול 90 יום, שזה הרבעון, ולחלק אותם על-פי רצונו של בעל התחנה.

עיסאווי פריג': מה זאת אומרת?

עיסאווי פריג': אני יכול להחליט בשעה הזו לפרסם חצי שעה – בא לי, יש רייטינג.

עיסאווי פריג': זו הצעה אנטי-צרכנית, אנטי-חברתית, והיא באה לשרת את בעלי ההון.

עיסאווי פריג': אני אגיד אותה במילים אחרות – חברי חבר הכנסת מיקי רוזנטל אמר את זה בדרך שלו – אני אגיד אותה – זו הצעת חוק של הנבחרים.

עיסאווי פריג': תקראו לילד בשמו.

עיסאווי פריג': אנחנו באנו לכאן לשרת את הציבור – –

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': – – ולא לשרת את בעלי התחנות.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': אתם – כל ריאיון, צריך לשלם עליו בחקיקה?

עיסאווי פריג': על מה אתם באים לצחוק?

עיסאווי פריג': על מה אתם באים לצחוק?

אורן אסף חזן: עליך.

עיסאווי פריג': זו הצעת חוק – איך אמר?

עיסאווי פריג': מושחתת?

עיסאווי פריג': – היא סופר-מושחתת.

עיסאווי פריג': אתה תקבל כמה ראיונות בתמורה לזה.

עיסאווי פריג': במקום לדאוג שאתה תעבוד למען הציבור – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – אתה בא ונותן תמיכה לבעלי התחנות ולבעלי ההון.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': הצעת חוק זולה, ואין לה מקום.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: אם כן, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – זמן תשדירי פרסומת בשידורי רדיו), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מיקי מכלוף זוהר וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 18 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – זמן תשדירי פרסומת בשידורי רדיו), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יצחק וקנין: 55 בעד, נגד – 18, אין נמנעים.

איציק שמולי: הצבעתי נגד.

איציק שמולי: אני בעד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, לפרוטוקול – אני לא משנה את ההצבעה – אמר שהוא הצביע נגד, אבל הוא התכוון בעד.

יצחק וקנין: אני אומר את זה לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אני לא משנה את התוצאות של ההצבעה.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, ותועבר לוועדת הכלכלה להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/3068/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון – הגנה מפני עיקולים בחשבון הבנק), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יצחק וקנין: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, זאת הצעת חוק משותפת שלי ושל חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

קארין אלהרר: משפחות אומנה בישראל עושות את המעשה האצילי ביותר ולוקחות ילדים ומגדלות את הילדים האלה כאילו היו ילדיהן.

קארין אלהרר: הקשיים הכלכליים הכרוכים בגידול הילדים יכולים להגיע פעמים רבות לכדי פתיחת תיקי הוצאה לפועל.

קארין אלהרר: בהוצאה לפועל אחת הסנקציות היא עיקולים; מעקלים חפצים בבית וגם כספים בחשבון הבנק.

קארין אלהרר: כידוע, ילד שמושם במשפחת אומנה יכול באותה מידה להיות מושם במסגרות חוץ-ביתיות אחרות, כמו מוסדות, וגם שם צריך לממן את החזקתו.

קארין אלהרר: מדינת ישראל משלמת גמלת אומנה.

קארין אלהרר: אנחנו לא יכולים להרשות מצב שגמלת אומנה תעוקל על-ידי ההוצאה לפועל.

קארין אלהרר: מדובר בכספים שאמורים להגיע לילדים ולא למשפחות האומנה; אלה כספים שקונים בהם בגדים, שירותים ומצרכים אחרים עבור הילדים.

קארין אלהרר: לכן ההצעה מבקשת לא לעקל כספי אומנה ששייכים לאותם ילדים.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות לוועדת השרים וגם ליושב-ראש הקואליציה על העברת הצעת החוק; לכל השרים שתמכו: לשר חיים כץ, לשר משה כחלון ולשרים שהבינו את המצוקה ששרויה בה המשפחה.

קארין אלהרר: כמובן, אני מפצירה בחברי הכנסת להצביע בעד.

קארין אלהרר: תודה.

יצחק וקנין: תודה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת קארין אלהרר, להצדיע לך?

חיים כץ: מה אני אגיד לך, את עושה את העבודה שלך במסירות, בהגינות, ביושר, בהשקעה.

חיים כץ: שאפו.

חיים כץ: בחוק אומנה לילדים, שעבר השנה בכנסת, נקבע כי אומן יקבל ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים תשלומים עבור הוצאות אשר יאפשרו לו לספק את צורכי הילד.

חיים כץ: עוד נקבע כי תשלומים אלו אינם ניתנים להעברה, לשעבוד או לעיקול.

חיים כץ: על-פי פסיקת בית-המשפט העליון, נקבע כי כספי גמלה אשר הגיעו לחשבון הבנק של הזכאי נטמעים במכלול הכספים השייכים לאותו אדם ואינם מוגנים עוד מפני עיקול או שעבוד, ולכן אם רוצים להגן על הכספים גם לאחר הגעתם לחשבון הבנק יש לציין זאת במפורש בחקיקה.

חיים כץ: לנוכח פסיקה זו, תוקנו סעיפי חוק ספציפיים בחקיקה קיימת, לדוגמה: חוק הביטוח הלאומי, חוק הגנת השכר, חוק הטבות לניצולי שואה ועוד, אשר מחילים את ההגנה מפני עיקול או שיעבוד על הכספים גם לאחר הפקדתם בבנק לתקופה של 30 יום.

חיים כץ: הצעת החוק מבקשת לחדד את הסעיף בחוק האומנה הקובע כי דמי אחזקתו של ילד אינם ניתנים לשעבוד או לעיקול ולהחיל את האמור על כספים אלו גם כאשר הם נמצאים בחשבון הבנק של האומן, וזאת לתקופה של עד 30 יום.

חיים כץ: יצוין כי התיקון המוצע עולה בקנה אחד עם מטרת חוק האומנה, ומדובר בתיקון שבשל טעות לא הוכנס לנוסח החוק בעת חקיקתו.

חיים כץ: תשלומים שמעביר משרד הרווחה להורה האומן נועדו להוצאות הנוגעות לטיפול בילד, ויש להגן עליהם פני שעבוד או עיקול.

חיים כץ: לפיכך, ולאור פסיקת בית-המשפט, יש צורך בהוראה מפורשת בחוק שתחיל איסור על עיקול תשלומים גם לאחר העברתם לבנק.

חיים כץ: לאור האמור לעיל – ולא מעט בגלל שזו את – ועדת השרים לחקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק, בכפוף להסכמה בהמשך – אני לא יודע למה צריך להסכים, אם החלטנו שזה החוק, אני חושב שצריך לחוקק אותו, לקדם אותו, ויפה שעה אחת קודם.

חיים כץ: אבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר חיים כץ, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק וקנין: תודה לקארין אלהרר.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון – הגנה מפני עיקולים בחשבון הבנק), התשע"ו–2016, קריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק בוועדה – 53 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון – הגנה מפני עיקולים בחשבון הבנק), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 53 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אני מוסיף לפרוטוקול את קולם של חברת הכנסת אורלי לוי, חבר הכנסת אכרם חסון, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יצחק וקנין: אני מוסיף את שלושתם לפרוטוקול כתומכים בהצעת החוק.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק תובא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2169/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה מארנונה לעסק קטן או בינוני הנמצא באזור בניית הרכבת הקלה בגוש-דן), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיקי לוי, עשר דקות לרשותך.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק בדבר הנחה בארנונה לעסקים קטנים בתוואי הרכבת הקלה בתל-אביב.

מיקי לוי: באמת לא בקשה גדולה.

מיקי לוי: אני חבר בוועדת הכספים, ואני רואה את תנועת המיליונים והמיליארדים מצד לצד; וכולם, כמעט כל חברי הכנסת עולים לדוכן הזה ומחזקים את ידם של העסקים הקטנים, וכל חברי הכנסת, כולל משרד האוצר, מבינים שכרגע מנוע הצמיחה היחידי במדינת ישראל זה העסקים הקטנים והבינוניים.

מיקי לוי: ומה ביקשתי?

מיקי לוי: ביקשתי להעביר הצעת חוק שתיתן הנחה בארנונה של 50% – בסך הכול 50%, זה לא כסף גדול – לאותם בעלי עסקים לאורך תוואי הרכבת הקלה בתל-אביב, אותם עסקים שמתפרקים.

מיקי לוי: משפחות מאבדות את מקור הפרנסה שלהן על לא עוול בכפן.

מיקי לוי: מה, לא ידעו שמתכננים רכבת קלה?

מיקי לוי: אנה אנו באים?

תמר זנדברג: משנות ה-70.

תמר זנדברג: גולדה החליטה על זה.

מיקי לוי: העסקים בתוואי העבודות של הרכבת הקלה בתל-אביב פשוט קורסים.

מיקי לוי: זו השורה התחתונה שאנו צריכים לשים על השולחן ולטפל בה.

מיקי לוי: כל מרקם החיים באזור נפגע, ואני לא בטוח שוועדת שרים לחקיקה או מי מהם ביקר בתוואי הרכבת הקלה וראה את העבודות, ראה את האבק, ראה את התריסים של העסקים סגורים.

מיקי לוי: כל מרקם החיים באזור נפגע, ומטבע הדברים הלקוחות והקונים לא מתקרבים לאזור הרחובות מסביב לעבודות – מה שמוביל לכך שחלק מהעסקים נסגרו, אחרים מחסלים את חסכונותיהם, וחלק אחר נכנס לחובות ובדרך להיסגר.

מיקי לוי: ובדיוק כמו בעבודות על הרכבת הקלה בירושלים, שאותן אני מכיר היטב מתוקף תפקידי אז כמפקד המחוז, ניכר כי לא למדנו דבר.

מיקי לוי: אנחנו מתנהלים כאילו מדובר בהפתעה: יום אחד מגיעים ומבצעים את הרכבת הקלה; אירוע שהפציע כרעם ביום בהיר, ולא אירוע ממשלתי מתוכנן, יזום, שנערכו אליו במשך שנים ארוכות והוא עתיד להימשך לפחות עד שנת 2020.

מיקי לוי: לא אקח, ואתן את הקרדיט לחבר הכנסת דב חנין, ששאל אותי ואמר לי: אנחנו בעד הרכבת הקלה, רק מה, בעזרת הרכת הקלה הממשלה הזו דורסת את האזרחים.

מיקי לוי: אין שום אפשרות אחרת להגיד את זה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, עברה כשנה מאז החלו העבודות, ואף מתווה פיצויים לא נראה באופק.

מיקי לוי: ואני רוצה לשאול את שרי הממשלה הרלוונטיים – אוצר, פנים, כלכלה ותחבורה: איך אפשרתם להתחיל לעבוד בלי שגיבשתם לפני כן מתווה פיצויים?

מיקי לוי: איך עד היום לא נפגשתם כדי ליצור מתווה שכזה?

מיקי לוי: אף אחד לא סופר את בעלי העסקים ולא את התושבים, וכל הסיפור כסף קטן.

מיקי לוי: 50% הנחה בארנונה לארבע שנים.

יעקב ליצמן: כמה כסף?

מיקי לוי: קטן, אדוני השר, קטן.

מיקי לוי: כמה עסקים יש במתווה הרכבת הקלה?

מיקי לוי: זה לא יותר מעשרות מיליונים – קטן – על ארבע שנים.

אורלי לוי אבקסיס: – – – רשות חזקה עם עודף תקציבי.

מיקי לוי: ודאי.

מיקי לוי: כדברי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מדובר ברשות חזקה מאוד, שיש לה עודף תקציבי.

מיקי לוי: ולכן היה ראוי שהממשלה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – מעל 50 מיליון על דוחות חניה.

מיקי לוי: מעל 50 מיליון שקל עודף תקציבי – על דוחות חניה.

מיקי לוי: והיה ראוי שמשרד הפנים או מי מהממשלה היה יוצר קשר ועושה מצ'ינג – אנחנו ניתן 25%, אתם – 25%, הנה 50%, ובעלי העסקים – 50%.

מיקי לוי: כל כך קל, כל כך נכון, כל כך עושה שכל.

מיקי לוי: אבל לא, אנחנו במדינה הזאת מחליטים לדרוס את האזרחים שלנו.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, עברה שנה מאז החלו העבודות.

מיקי לוי: אין מתווה פיצויים, אין שום דבר, וזה פשוט כל כך, וזה פשוט חלמאות, ואת מחירה משלמים העסקים הקטנים והבינוניים באזור.

מיקי לוי: והיות שהממשלה לא זזה לשום מקום גם בנושא זה, אנחנו מחויבים לפעול.

מיקי לוי: ואני פונה אליכם, חברי הקואליציה: תגלו פעם אחת, פעם אחת, אומץ לב, כי מדובר באזרחים ששלחו אתכם לבית הזה.

מיקי לוי: לכן הגשתי את הצעת החוק שלפנינו, לתת הנחה של 50% בארנונה לאותם עסקים הנמצאים שם.

מיקי לוי: מצדי, הממשלה יכולה לקחת את הצעת החוק שלי ולהפוך אותה ממשלתית.

מיקי לוי: אין לי שום בעיה עם העניין הזה, איני חפץ ששמי יתנוסס על הצעת החוק.

מיקי לוי: שיגידו, אדרבה, זה בא מאתנו.

מיקי לוי: מה יותר בסיסי ומתבקש מזה?

מיקי לוי: הרי אותם עסקים לא מרוויחים כמעט כלום, אז על מה הם בדיוק צריכים לשלם ארנונה?

מיקי לוי: הרי לא מפנים להם אשפה, לא מאכילים אותם, לא מנקים, לא נותנים שירותים.

מיקי לוי: על מה בדיוק הם משלמים?

מיקי לוי: אני קראתי לאותם בעלי עסקים להגיש בג"ץ נגד העירייה ונגד מדינת ישראל; אם אנחנו לא מקבלים שירותים, אין שום סיבה שאנחנו נשלם את הארנונה.

מיקי לוי: מדובר באזור מוכה אסון מבחינה עסקית, אזור שכל איכות החיים בו נפגעה, ואין שום סיבה בעולם שהמצב יימשך כפי שהוא.

מיקי לוי: מדוע העסקים הקטנים והבינוניים צריכים לשאת בנטל הכלכלי שטומן הפרויקט בחובו?

מיקי לוי: בכל העולם מקובל שהחברה שאחראית לפרויקט, החברה הזוכה, אחראית גם לפיצוי העסקים במקום על אובדן ההכנסות והפגיעה באיכות החיים.

מיקי לוי: כשיש פינוי-בינוי, חברת הכנסת לוי, החברה שמבצעת משכנת את המשפחות ונותנת להן פיצוי על כל תקופת הבינוי, הרי היא מרוויחה מכך.

מיקי לוי: לא, פה לא בדקו ולא עשו איזשהו מנגנון פיצוי.

מיקי לוי: ולכן, חברי חברי הכנסת, איני מבין את התנגדות הממשלה להצעת החוק.

מיקי לוי: זה אמור להיות צעד ראשוני וכל כך מתבקש, בנסיבות העניין, אבל גם לו מסרבים.

מיקי לוי: כפי שאמרתי, אנחנו בעד רכבת קלה, רק שהממשלה הזאת דורסת את אזרחיה, עם הרכבת הקלה, על הפסים.

מיקי לוי: חברי השרים, העסקים הקטנים והבינוניים הם מקור הצמיחה של המשק הישראלי.

מיקי לוי: דווקא בימים אלה, כאשר הצמיחה שלילית, נתוני היצוא מראים ירידה דרסטית, של עשרות אחוזים, ואנחנו מידרדרים לקראת מיתון, אינכם יכולים להתעלם ממצב קריטי של מאות עסקים באזור מסוים הנמצאים על סף קריסה.

מיקי לוי: זה מחייב אתכם לפעול.

מיקי לוי: אתם מביאים במו-ידיכם לקריסה של מרקם החיים באזור הזה, ואין לנו פריבילגיה לאבד מאות עסקים.

מיקי לוי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולפנות לחברי שר התחבורה ישראל כץ – הבולדוזר – לדעתי הוא יצא, אני מקווה שהוא יסתכל על זה.

מיקי לוי: מכובדי השר, קח את המושכות.

מיקי לוי: הפרויקט הזה הוא באחריות משרדך, אתה כן יכול ללחוץ על שר האוצר ושר הפנים לתת כמה עשרות מיליונים לאותן משפחות שהולכות לפשוט את הרגל.

מיקי לוי: לחץ על האוצר לגבש מתווה פיצויים.

מיקי לוי: מדובר באנשים יקרים, שזה מטה לחמם, והחיים שלהם קורסים אל מול עיניהם, על לא עוול בכפם; הם לא נכשלו עסקית, לא לקחו הימור גרוע ולא נתנו שירות לא טוב.

מיקי לוי: הממשלה כפוית הטובה הזאת כפתה עליהם את ההרס הזה.

מיקי לוי: יש בכוחך, אדוני השר, לעזור להם, זה לא כסף גדול.

מיקי לוי: מדברים על עסקים קטנים, אבל לא עושים שום דבר.

מיקי לוי: מדובר בכסף קטן, שיציל משפחות רבות מקריסה כלכלית.

מיקי לוי: 50% הנחה בארנונה, זה כל מה שביקשנו, והרי זה לא לארבע שנים.

מיקי לוי: יגמרו קטע, ילכו לקטע הבא – –

חמד עמאר: להתחיל לסכם בבקשה.

מיקי לוי: – – זה לא לארבע שנים.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש – אני לקראת סיום – כפי שאמרתי, אני מבקש את תמיכתכם בהצעת החוק הזאת – הנחה בארנונה לעסקים קטנים.

מיקי לוי: זה צעד אלמנטרי בנסיבות הקיימות, ויש לציין שהצעת החוק הזאת נתמכת על-ידי "להב", לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.

מיקי לוי: זו הצעת חוק צודקת, הגיונית, מוסרית ומאוזנת, ואני קורא לכל חברי חברי הכנסת, מהקואליציה ומהאופוזיציה – תתעלו מעל השיקולים הפוליטיים של אופוזיציה וקואליציה, תתמכו בחוק ותעזרו לתת חמצן כלכלי לאותם עסקים קטנים שמנסים לשרוד ועומדים בפני קריסה וסגירה.

מיקי לוי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

אורלי לוי אבקסיס: – – – להיות השליח של – – –

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עונה בשם סגן השר איציק כהן, שיש לו שבע ברכות היום – –

מאיר כהן: מזל טוב.

יעקב ליצמן: – – אז אנחנו מאחלים לו מזל טוב.

יעקב ליצמן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, מוצע להעניק הנחה בשיעור 50% מסכום הארנונה הכללית – אני לא ארד עד שאתה תגיד – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: יש לי עשר דקות – – –

מיקי לוי: אולי הקואליציה תצביע עם האופוזיציה על חוק כל כך חשוב?

יעקב ליצמן: לא, גברתי המזכירה, היות שלא למדתי ליבה, אני לא יודע לספור.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: שעון זה לא – – –

ניסן סלומינסקי: – – –

חמד עמאר: השעון עובד.

יעקב ליצמן: מוצע להעניק הנחה בשיעור של 50% מסכום הארנונה הכללית לעסקים המצויים באזור שבו מבוצעות עבודות הקמת הרכבת הקלה בגוש-דן, ובלבד שמחזור העסקים שלהם בשנה שקדמה לשנה שבה מתבקשת ההנחה אינו עולה על 2.5 מיליון ש"ח.

יעקב ליצמן: הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יעקב ליצמן: זו ידיעה מרעישה מאוד.

יעקב ליצמן: הצעת החוק תיצור פגיעה בהכנסות הארנונה של הרשות המקומית באופן המהווה השלכת רוחב על כלל הרשויות בישראל.

יעקב ליצמן: לעתים קרובות מתקיימות עבודות בשטחים ציבוריים שהן חלק מפיתוח התשתיות הציבוריות לטובת כלל התושבים והפיתוח הכלכלי.

יעקב ליצמן: אין מקום לקבוע בחוק כי במקרה של עבודות תשתית תתקבל הנחה אשר תפגע בהכנסות הרשויות המקומיות וביכולתן לתת שירותים לתושבים.

יעקב ליצמן: על אף האמור, יצוין כי עיריית תל-אביב פועלת להקמת קרן לסיוע לעסקים אשר נפגעו בעקבות היווצרות קשיים בגישה לעסק בגין עבודות התשתית.

יעקב ליצמן: אבקש מחברי הכנסת להסיר את הצעת החוק מסדר-היום – זה מה שאמר איציק כהן.

יעקב ליצמן: אני רוצה להוסיף משלי, וזה קצת אחרת מהקטע הזה.

יעקב ליצמן: אולי אדוני סגן השר לשעבר יסביר לי למה יש ארנונה על בתי-חולים.

מיקי לוי: – – –

יעקב ליצמן: למה יש ארנונה על בתי-חולים?

מיקי לוי: – – –

יעקב ליצמן: בתי-חולים זה ללא רווח, רק בהפסד.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: תנו לי.

יעקב ליצמן: זה בניגוד למה שכתוב כאן, הפכתי דף.

יעקב ליצמן: עכשיו תסביר לי, אני צריך לסחוב זמן – – –

מיקי לוי: – – –

יעקב ליצמן: לא, לא, אבל אני אענה ברצינות, כרגע.

יעקב ליצמן: בתי-החולים בהפסד, כל בתי-החולים.

יעקב ליצמן: למה אני, כשר הבריאות, צריך לסבסד את העיריות על הארנונה, כשסך הכול הם נותנים שירות לעיר?

יעקב ליצמן: האם לדעתך זה צודק?

יעקב ליצמן: האם קופות-חולים – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – למה לבתי-כנסת – – – יש פטור מארנונה?

יעקב ליצמן: אני לא חושב שהם פטורים.

אורלי לוי אבקסיס: בתי-כנסת פטורים – – –

יעקב ליצמן: לא לא, אני לא חושב שהם פטורים.

יעקב ליצמן: לא חושב שהם פטורים.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יעקב ליצמן: הם לא פטורים.

יעקב ליצמן: יש איזה פטור מסוים לכולם, אבל לא.

יעקב ליצמן: בתי-חולים, אין שום סיבה שיטילו עליהם ארנונה.

יעקב ליצמן: הם בהפסד, קודם כול.

יעקב ליצמן: נניח בעסק, עסק בהפסד משלם?

יעקב ליצמן: פושט רגל, אני מסבסד אותו.

יעקב ליצמן: אז תגידו, למה הוא משלם ארנונה?

אורלי לוי אבקסיס: – – – יש היגיון בהצעת החוק – – –

יעקב ליצמן: לא, אני התפלאתי על ידידי מיקי לוי, למה הוא לא דיבר על בתי-חולים.

יעקב ליצמן: אז בפעם הבאה, מיקי, בפעם הבאה הצעת החוק תהיה על בתי-חולים.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

מיקי לוי: – – – אני מתכוון לענות לשר – – –

יעקב ליצמן: שכנעתי אותו.

קריאות: – – –

מיקי לוי: אני עולה לדוכן, אני אענה לך.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: עכשיו, אדוני, חברי הכנסת, פרשת השבוע.

יעקב ליצמן: מאיר, פרשת השבוע.

יעקב ליצמן: פרשת השבוע – –

חיים ילין: שבוע אחרי המרגלים – – –

יעקב ליצמן: – – זה פרשת קורח.

קריאות: – – –

יעקב ליצמן: ראיתי היום איזה חצי בדיחה, אם מותר להגיד.

יעקב ליצמן: יש אמרה, אומרים ביידיש – הוא עשיר כקורח; יש אמרה כזאת, עשיר כקורח.

יעקב ליצמן: מאיפה באה המילה הזאת, עשיר כקורח?

יעקב ליצמן: כי קורח, איפה הוא נהרג?

יעקב ליצמן: נבלע בתוך הארץ.

יעקב ליצמן: הוא וכל הרכוש וכל זה, אף פעם לא ידעת אצלו אם יש לו כסף או לא.

יעקב ליצמן: כשהוא אמר שיש לו כסף, האמינו לו.

יעקב ליצמן: היום אתם בודקים – כל העשירים, אתה רואה שפתאום אין להם בכלל כסף, הם בגירעון גדול, הבנקים צריכים לסבסד אותם.

יעקב ליצמן: לצערי, זה אמיתי מאוד.

יעקב ליצמן: אבל כתוב: למה באמת ברא ה' בריאה מיוחדת לקורח?

יעקב ליצמן: שייבלע מתחת לאדמה.

יעקב ליצמן: כי כתוב: משה רבנו היה עניו מכל אדם אשר על פני האדמה.

יעקב ליצמן: כך כתוב.

יעקב ליצמן: משה רבנו היה עניו מכל אדם אשר על פני האדמה.

יעקב ליצמן: הוא היה עניו על פני האדמה, וקורח ערער עליו והוא תהה: "ומדוע תתנשאו על קהל ה", אתם גאים.

יעקב ליצמן: הוא ערער על זה, אז הכניסו אותו מתחת לאדמה.

יעקב ליצמן: זאת הסיבה שהוא קיבל עונש.

יעקב ליצמן: רבותי, יש לי עוד זמן?

חמד עמאר: לפי הזמן שלי יש לך עוד שלוש דקות, 4:35.

חיים כץ: לניחום אבלים אני רוצה ללכת.

יעקב ליצמן: אבל הם לא נותנים לי.

יעקב ליצמן: דוד לא נותן לי.

יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד עוד דבר שנוגע לנושאים – – –

מיכל רוזין: דבר על הבחירות, על הבחירות.

יעקב ליצמן: על הג'אנק פוד, על הג'אנק פוד.

יעקב ליצמן: קודם כול, הצלחתי בג'אנק פוד.

יעקב ליצמן: מאיפה אני יודע?

יעקב ליצמן: אני אגיד לכם, פשוט מאוד.

יעקב ליצמן: שמעתי שיש מושג כזה – יש אקדמיה לשונית, משהו כזה?

נחמן שי: האקדמיה ללשון.

יעקב ליצמן: האקדמיה ללשון.

יעקב ליצמן: הם הציעו מילה מיוחדת לג'אנק פוד.

יעקב ליצמן: ככה שמעתי.

יעקב ליצמן: סימן שזה נכנס טוב ללקסיקון.

אילן גילאון: על ג'אנק פוד, לא על ג'וינטים.

קריאה: מה המילה?

יעקב ליצמן: ג'אנק זה באנגלית זבל, וזה מה שמאכילים אותנו.

יעקב ליצמן: שמעתי שיושב-ראש איגוד המזון אמר שבארץ אין היום אוכל לא טוב; יש בריא ויש עוד יותר בריא.

יעקב ליצמן: הוא צריך לשכנע אותי שלכל הסנדוויצ'ים האלה בגובה מטר שבתוכם מזון מעובד – הוא צריך לשכנע אותי שזה בריא או עוד יותר בריא.

יעקב ליצמן: מה הוא מחליט לי מה זה שם.

אילן גילאון: – – –

יעקב ליצמן: פעם בשבוע, כן.

יעקב ליצמן: בשבת, כן.

יעקב ליצמן: פעם בשבוע, לא יותר.

יעקב ליצמן: אבל בריא עכשיו לאכול ג'אנק פוד כל היום?

מיכל רוזין: – – – מה עם הג'אנק פוד שהממשלה מאכילה אותנו?

יעקב ליצמן: אני לא אוכל שם.

יחיאל חיליק בר: אתה מאכיל, מאכיל.

יעקב ליצמן: אתמול ביקרתי ב"אסם" בשדרות.

יעקב ליצמן: אני חושב שראיתי דברים יפים שהם מתכננים, להוריד את המלח, להוריד את הסוכר, משהו יפה מאוד.

יעקב ליצמן: ואני מתכוון להמשיך לבקר בחברות – הסכמתי כבר.

יעקב ליצמן: כל מי שיודיע לי שהוא מוריד שומן, מוריד סוכר, מוריד מלח, מוריד את כל הדברים הלא-טובים, אני אשמח מאוד לבקר.

יעקב ליצמן: דוד.

דוד ביטן: עוד מעט, תסיים את שתי הדקות.

יעקב ליצמן: לסיים שתי דקות, אוקיי.

יעקב ליצמן: רבותי, הנושא הבא זה תרופות מצילות חיים.

יעקב ליצמן: אני מקווה, בעזרת השם, שבשבוע-שבועיים הקרובים אני אהיה בעל בשורה בהסכם עם משרד האוצר לקבל תרופות מצילות חיים גם כן, אם בשב"ן או בדרך אחרת, מעורב.

יעקב ליצמן: אני מגיע להסכם, אנחנו כבר די קרובים, 80%.

יעקב ליצמן: עוד לא סיימנו אבל לא רחוק.

יעקב ליצמן: אני חושב שזאת תהיה בשורה.

יעקב ליצמן: יש היום תרופות שלא בסל, וזה 2.2 מיליארד שקל שאנחנו היינו רוצים להכניס, וזה גדל מיום ליום כי התרופות החדשות הן תרופות שעולות המון כסף.

יעקב ליצמן: המון כסף זה עולה, ואין כיסוי לזה.

יעקב ליצמן: אני רציתי דרך שב"ן, אני עדיין לא מיואש מזה.

יעקב ליצמן: אני חושב שאנחנו נגיע להסכם, ולדעתי זאת תהיה בשורה לכולם.

יעקב ליצמן: אני חושב ששכנעתי אתכם להפסיק עם המחלוקות.

יעקב ליצמן: שלא תהיה מחלוקת כקורח ועדתו ובעזרת השם כולנו נצליח.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

קריאה: שיהיה לכם אומץ.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה רוצה לעלות?

מיקי לוי: כן, בוודאי.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, אדוני שר הבריאות, אני אענה לך למה אין לבית-חולים פטור מארנונה.

מיקי לוי: לבית-חולים אין פטור מארנונה כי כשתיתן פטור מארנונה לבית-החולים זה יהיה מעתה ועד סוף הדורות – 1; 2.

מיקי לוי: בית-החולים מקבל שירותים מהעירייה: מפנים לו את האשפה, מסדרים לו את המים, מחברים לו את המים, מתקנים לו את המדרכות, מתקנים לו את הכבישים, מסדירים את כל השירותים שהעירייה המוניציפלית אמורה לתת לו.

מיקי לוי: ומה ביקשתי כאן?

מיקי לוי: 50%.

מיקי לוי: סליחה, ושכחתי – ולמקוואות הרי יש פטור מעתה ועד עולם.

מיקי לוי: יש פטור למקוואות.

מיקי לוי: אין בעיה, אני בעד.

אורלי לוי אבקסיס: ובתי-כנסת.

מיקי לוי: ובתי-כנסת.

מיקי לוי: תודה רבה, חברת הכנסת לוי.

מיקי לוי: אבל כאן לא רוצים, לא נותנים לאותו עסק ארבע שנים פטור, מהיום עד 2020.

מיקי לוי: כשהעבודות מתקדמות יפסיקו את הפטור, וכל זה 50%.

מיקי לוי: מכל 100 שקלים ביקשתי פטור של 50 שקל, כדי שהם לא יקרסו.

מיקי לוי: מה ההשוואה הזו לבתי-החולים?

מיקי לוי: מה ההיגיון?

מיקי לוי: אדוני שר התחבורה, אתה יצאת כשאני קודם פניתי אליך.

מיקי לוי: אני באמת מעריך אותך ואמרתי שאתה בולדוזר ומזיז הרים.

מיקי לוי: בנושא הרכבת הקלה נעדר סעיף אחד כמו בנושא של פינוי-בינוי שמבצעים לבנייה חדשה: זו החברה שזכתה במכרז הרכבת הקלה; על-פי ההיגיון, וכמו שנהוג בשאר מדינות העולם, היא הייתה צריכה לפצות פיצוי חלקי כלשהו את אותם בעלי עסקים שקורסים.

מיקי לוי: ולכן, אדוני, אדוני, מה שביקשתי זה שמכל 100 שקל ארנונה – לא פיצוי, ארנונה.

ישראל כץ: – – –

מיקי לוי: זה לא אתה, אני יודע, אבל אני פונה אליך כי אתה יכול ללחוץ על שר האוצר לתת להם את זה.

מיקי לוי: 50% ארנונה, זה מה שביקשנו, חברים.

מיקי לוי: ואני פונה אליכם, תסתכלו בעיניים של הבוחרים שלכם.

מיקי לוי: אתם מדברים על בעלי העסקים הקטנים, שאתם מרחמים עליהם ואתם רוצים לתמוך בהם והם מנוע הצמיחה, ואתם לא נותנים את ידכם לסייע בידם.

מיקי לוי: אתם תסבירו לאותם אזרחים, לאותן משפחות שיפשטו את הרגל למה הצבעתם נגד החוק הזה.

מיקי לוי: יש לכם 30 שניות, 23 שניות, לחשוב ולשנות את תפיסת העולם שלכם.

מיקי לוי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, לשבת בבקשה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה מארנונה לעסק קטן או בינוני הנמצא באזור בניית הרכבת הקלה בגוש-דן), התשע"ו–2015.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 47 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה מארנונה לעסק קטן או בינוני הנמצא באזור בניית הרכבת הקלה בגוש-דן), התשע"ו–2015, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 34, נגד – 47.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה והיא יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/2725/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: עוברים להצעת החוק הבאה:

חמד עמאר: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה מתמשכת), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: לפני שהוא יגיע אני רוצה לברך קבוצת חברים מארצות-הברית, "יהלום יהודה", שנמצאים אתנו ביציע.

חמד עמאר: ברוכים הבאים.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת, יש לך עשר דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת יקרות ויקרים, חברות עסקיות – נאוה בוקר, תקשיבו.

מאיר כהן: אתם הולכים להצביע שוב נגד האזרחים, אז תקשיבו.

מאיר כהן: לפחות שתדעו על מה אתם מצביעים נגד.

מאיר כהן: חברות עסקיות משקיעות המון משאבים במאמצים לצרף לקוחות חדשים, מפרסומות מבטיחות דרך שירות אישי אינטנסיבי למצטרף הפוטנציאלי ועד לקיצור התהליך הביורוקרטי של ההצטרפות.

מאיר כהן: המצטרף החדש נהנה מליווי אישי ומשטיח אדום שנפרס לפניו, ואומרים לו: תחתום פה ותחתום פה, ואת כל זה אומרים לו בחיוך, עד שהוא זוכה לתואר הנכסף – אני הלקוח של החברה.

מאיר כהן: ומה קורה במערכת היחסים הזאת, אדוני היושב-ראש, מהרגע שבו מחליט הלקוח לסיים את הקשר עם החברה?

מאיר כהן: כל עוד אתה מתחבר, אתה יקיר החברה, מחבקים אותך, ומהרגע שהצטרפת, והודעת שאתה רוצה להתנתק, מתחיל מסע של ייסורים.

מאיר כהן: מטרת הצעת חוק זו היא לאזן את המשוואה ולעשות תיקון כך שאותן החברות ישקיעו את אותו מאמץ ומשאבים בלקוח גם כשהוא רוצה להתנתק.

מאיר כהן: לצערי הרב הפך תהליך ההתנתקות מחברות בישראל לתהליך של סבל, ביורוקרטיה ורדיפה של הלקוח אחר חברה שרק אתמול חיבקה אותו.

מאיר כהן: תהליך ההתנתקות מחברות בישראל הוא ללא ספק אחת הרעות החולות של עולם הצרכנות בישראל.

מאיר כהן: כולנו זוכרים את הבדיחה שהסבירה כי מהלך ההתנתקות שהוביל ראש הממשלה המנוח אריאל שרון מעזה הוא לא חוכמה, "נראה אותך", אמרו לו אז, "מתנתק מ-yes, אדוני ראש הממשלה".

מאיר כהן: מה שעצוב במיוחד הוא שהמציאות הזאת מתרחשת ביתר שאת בעיקר בהתנהלות של החברות הגדולות מול אוכלוסיות מוחלשות; קשישים וקשישות שמוצאים עצמם טובעים תחת ניירת וטופסולוגיה ותחת שורת משימות שלא מביישות צוות פרלמנטרי שלם.

מאיר כהן: מילא ביורוקרטיה, אבל אותם קשישות וקשישים כלל לא יודעים מה עליהם לעשות כדי לסיים את ההתקשרות עם החברה.

מאיר כהן: סוכן המכירות, שהגיע עד הבית כדי לחבר אותם ולהפוך אותם ללקוחות, התאדה, והלקוח מוצא עצמו לבד, חסר אונים.

מאיר כהן: למשל – אישה שמספרת שהתנתקה מחברת גז, אבל אף אחד לא אמר לה שהיא צריכה להחזיר את הבלונים שלה, ואחרי שלושה חודשים היא מצאה את עצמה עם חוב של 2,500 שקלים.

מאיר כהן: התהליך אינו פוסח על אף אחד מאתנו.

מאיר כהן: הוא בולט במיוחד בקרב משפחות קשות-יום.

מאיר כהן: אנחנו מוצאים את עצמנו מתמודדים עם חזית ביורוקרטית של חברות כמו yes, ו"הוט" ו"בזק".

מאיר כהן: לפני כמה שבועות אישרה הכנסת את החוק להגנת החייב, של יואל חסון כמדומני – נכון, יואל?

מאיר כהן: – חוק יפה מאוד – –

יואל חסון: – – –

מאיר כהן: – – שקובע שכאשר חברה טוענת שלקוח חייב לה כסף, היא צריכה להוציא לו הודעה מסודרת שמפרטת את מהות החוב – על מה החוב, אסמכתה לקיום העסקה וגם דרך להתדיין עם החברה, ולא מייד ללכת למהלכים אגרסיביים.

מאיר כהן: זה קצהו של העניין.

מאיר כהן: זה קורה אחרי שצברנו את החוב.

מאיר כהן: הצעת החוק הזאת דואגת שלא ייווצר החוב הזה.

מאיר כהן: ואיך אנחנו עושים את זה?

מאיר כהן: הצעת החוק קובעת – ותקשיבו, זה טוב לכל אחד מכם, לילדים שלכם, ולהורים שלכם, ולכל האזרחים – החוק קובע כי בתוך שלושה ימי עבודה מרגע ביטול העסקה המתמשכת יחויב בית-העסק לעדכן את הלקוח בכתב על כל הצעדים הנדרשים מבחינתו כדי לבטל את העסקה בצורה כזו שלא ישלם אף תשלום נוסף.

מאיר כהן: נוסף על כך החוק קובע כי באותו מכתב יעדכן בית-העסק את הלקוח בכל החובות אשר נשארו ללקוח לבית-העסק, כדי שהלקוח יוכל לשלם אותם בעת ניתוק העסקה המתמשכת וכך להימנע מניפוח מיותר של החוב.

מאיר כהן: במילים אחרות, החוק מבקש ליצור את האיזון המתבקש בין הלקוח לבין החברה.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שהחוק מקובל על כל יושבי הבית, כי באמת, אני לא מבין למה סיעת כולנו, הליכוד, יצביעו נגד חוק כזה.

מאיר כהן: אלא מאי?

מאיר כהן: במשרד הכלכלה, השר לוין, אין שר, יש ראש ממשלה שהוא גם במקרה שר התקשורת, והיועץ המשפטי לממשלה הורה לו שלא לעסוק בעניינים הקשורים לחברות "בזק", yes, "פלאפון" ו"בזק בינלאומי".

מאיר כהן: גם השרים לוין, אלקין ואקוניס, שאליהם פנה ראש הממשלה, סירבו ליטול עליהם את האחריות הזאת, ובצדק.

מאיר כהן: ואותו שר כלכלה, ראש הממשלה, חושב שהצעת החוק הזאת לא טובה.

מאיר כהן: הטיעון הרשמי של פקידי המשרד הוא: רגולציית יתר.

מאיר כהן: מה זה רגולציית יתר?

מאיר כהן: מה, ראש הממשלה לא חושב על הקשישים, שבמקרים רבים יסחבו עד סוף חייהם את החוב הזה?

מאיר כהן: הוא לא חושב על אותה המשפחה שבסלון הבית שלה אין טלוויזיה פעילה, האבא לא עובד, ומה שנשאר מהטלוויזיה זה רק החובות על אותו ממיר שהם לא ידעו שהם צריכים להחזיר, אבל אחרי ארבעה חודשים הם מקבלים קנס של 2,000 שקלים, כי אף אחד לא אמר להם ולא כתב להם להחזיר את הממיר?

מאיר כהן: או חובות על אותו כרטיס SIM של חברת "פלאפון", שבהתחלה, כשהם הצטרפו, הגיע אדם עד לביתם ונתן להם את ה-SIM.

מאיר כהן: כשהם התנתקו, הוא לא אמר להם שהם צריכים להחזיר את ה-SIM, אבל אחרי חודשיים הם קיבלו קנס של 3,000 שקלים.

מאיר כהן: היום המשרד מבקש, משרד הכלכלה, שנשלט בשלט רחוק מלשכת ראש הממשלה, לדחות את ההחלטה בשלושה חודשים, וזה אחרי שישבתי עם נציגי משרד הכלכלה, ולא קיבלתי, אדוני היושב-ראש, אפילו טיעון אחד, אחד, הגיוני, למה הם מתנגדים להצעת החוק.

מאיר כהן: חברות וחברי הכנסת, זו אינה רגולציית יתר; החוק הזה כולו הוגנות, כולו איזון במערכת היחסים שבין הלקוח לחברה.

מאיר כהן: אם שר הכלכלה וראש הממשלה דואג לחברות הקטנות, שהחוק יקשה עליהן, כאילו, בבקשה, אפשר לדון תוך כדי חקיקה ולסדר את זה.

מאיר כהן: לצערי הגדול, עשרות-אלפי אזרחים נכנסים למערבולת הרעה הזאת.

מאיר כהן: הכנסת צריכה להגיד בצורה ברורה לכל אותן חברות גדולות: לקוח שמבקש להתנתק – תקשיבו, אנשי yes, אנשי "בזק" ואנשי "הוט" – לקוח שרוצה להתנתק מכם הוא לא האויב שלכם.

מאיר כהן: תשלחו לו מייד – מה הוא צריך לעשות כדי להתנתק.

מאיר כהן: אל תנצלו את זה ואל תשלחו לו חובות בעשרות מיליונים בכל שנה.

מאיר כהן: ואני מבקש מכם, חברי הכנסת – באמת אין שום היגיון לדחות את הצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: אין שום היגיון.

מאיר כהן: אז אנא מכם, אנא מכם, אל תפילו את הצעת החוק, היא עוזרת לכל אחד מאתנו ולכל אחד מאזרחי המדינה.

מאיר כהן: ואדוני ראש הממשלה, ציוו עליך לא להתעסק עם החברות הגדולות – אל תשלח שליחים סמויים.

מאיר כהן: אסור לך להתעסק.

מאיר כהן: הסר את ידך.

מאיר כהן: אל תשלח את האנשים שלך שיתנגדו לחוק כזה.

מאיר כהן: אתה לא שומר הסף של הטייקונים במדינה הזאת.

מאיר כהן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר יריב לוין בשם שר הכלכלה והתעשייה.

חמד עמאר: אני רוצה להבהיר לשרים, שתשובה – – –

מאיר כהן: אסור לו לעשות את זה.

מאיר כהן: אסור לו להשיב בשם שר הכלכלה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אני רוצה להבהיר לשרים שמשיבים על הצעת חוק טרומית – עד עשר דקות.

חמד עמאר: גם הזמן שלהם מוגבל, לכן אני לא אפשר יותר מעשר דקות.

חמד עמאר: תודה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת מאיר כהן, מה פתאום אסור לי להשיב?

יריב לוין: מספיק כבר, באמת.

מאיר כהן: כך אמר היועץ המשפטי.

יריב לוין: לא רק שלא אסור לי להשיב – ומותר לי – אלא שאם הייתי מחליט לא להשיב, היית בא בטענות והיית אומר: איזה מין ממשלה זאת, מביאים הצעות חוק, לא משיבים, לא מתייחסים.

יריב לוין: מספיק כבר עם הדמגוגיה הזאת, באמת מספיק.

מאיר כהן: תגיד לי, החלטה של יועץ משפטי זה דמגוגיה?

יריב לוין: מספיק כבר.

יריב לוין: מספיק כבר עם הדבר הזה – – –

מאיר כהן: החלטה של יועץ משפטי זה דמגוגיה?

יריב לוין: מספיק כבר עם הדבר הזה – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת מאיר כהן.

חמד עמאר: היה לך זמן לדבר עשר דקות ואף אחד לא הפריע לך.

חמד עמאר: תודה.

יריב לוין: – – עם כל הניסיון הזה להכפיש כל הזמן ולחפש כל הזמן מתחת לפני האדמה כל מיני טענות.

יריב לוין: ואגב, אני אומר לך עוד דבר: אני גם לא מתרשם – איך אקרא לזה?

יריב לוין: – מתנופת ההטבה עם הציבור שנחה על סיעתכם.

יריב לוין: שמעתי קודם את חברי הטוב חבר הכנסת מיקי לוי – אני אזכיר לך, חבר הכנסת מיקי לוי, זה לא היה כל כך מזמן, כאשר הגשתי כאן הצעת חוק כאשר הייתי חבר כנסת, שנועדה לתת פתרון לארכיונים ציבוריים – שניים כאלה בכל המדינה, לא 200 ולא אלפים – שניים, שנמצאו במצב של קריסה וביקשנו לפטור אותם מארנונה כדי לסייע להם.

יריב לוין: מה אמרתם לי אז, כשעצרתם את הצעת החוק שלי?

יריב לוין: מה אמרתם אז?

יריב לוין: אתה הרי זוכר טוב מאוד: אי-אפשר לתת הנחות בארנונה, זאת לא השיטה, אי-אפשר כך לעשות, מה פתאום.

יריב לוין: תבדוק, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: דווקא תמכתי.

יריב לוין: חבר הכנסת מיקי לוי, תאמין לי, אתה ואני אולי היינו מסתדרים, אבל זו הייתה עמדתו של שר האוצר אז, ראש מפלגתך אז והיום.

יריב לוין: אז באמת, גם אתה וגם חבר הכנסת מאיר כהן אנשים רציניים, תבקרו אותנו איפה שצריך, אבל בלי כל הניסיון הזה כל הזמן להציג את הצד הזה שרוצה לפגוע בעם ישראל ובעסקים הקטנים, מול הצד הזה שמיטיב עם כולם; הצד הזה שכביכול מגן על הטייקונים אל מול הצד הזה שרק דואג לעניי הארץ.

יריב לוין: נו באמת, הרי אתם באמת לא מאמינים בזה בעצמכם, בחצי גרם אפילו.

יריב לוין: ועכשיו לגוף העניין.

יריב לוין: הצעת החוק של חבר הכנסת מאיר כהן קובעת, כי בתוך שלושה ימים מרגע ביטול העסקה המתמשכת יחויב בית-העסק למסור ללקוח הודעה בכתב ובטלפון על כל הצעדים הנדרשים על מנת לבטל את העסקה, לרבות החזרת ציוד השייך לעוסק אשר נועד למתן השירות, וכן יעדכן את הלקוח בכל החובות, כך – – –

מאיר כהן: תקריא שאני אשמע.

יריב לוין: אתחיל מההתחלה.

יריב לוין: אין בעיה.

יריב לוין: אני מנסה, אדוני היושב-ראש, אם לא שומעים – אני לא יודע, אולי שיגבירו את המיקרופון.

חמד עמאר: גברתי המזכירה, את יכולה להגביר את המיקרופון של הדובר, של השר?

חמד עמאר: נא להגביר.

יריב לוין: הצעת החוק קובעת, כי בתוך שלושה ימים מרגע ביטול עסקה מתמשכת יחויב בית-העסק למסור ללקוח הודעה בכתב ובטלפון על כל הצעדים הנדרשים על מנת לבטל את העסקה, לרבות החזרת ציוד השייך לעוסק אשר נועד למתן השירות, וכן יעדכן העוסק את הלקוח בכל החובות, כך שהלקוח יוכל לשלם אותם ולהימנע מהגדלה של החוב.

יריב לוין: עם זאת, חובת ההודעה בדבר הצעדים הנדרשים לביטול העסקה והסדרי ההשבה ההדדיים נגזרים מכוח הדין הכללי של חוק החוזים ואף מכוח חוק הגנת הצרכן, כך שבעת ביטול עסקה הצדדים משיבים אחד לשני את מה שקיבלו במסגרת העסקה, וזאת במטרה לסיים את כלל המחויבויות של הצדדים לעסקה.

יריב לוין: כך שבעניין הזה אין מחלוקת, העיקרון הוא בוודאי עיקרון נכון ואין על כך ויכוח.

יריב לוין: יתרה מכך – וזה הדבר החשוב – משרד התקשורת קיים בחודשים האחרונים שימוע באשר לתיקונים במסגרת רישיונות הרט"ן, כך שאחד התיקונים עוסק בחובת היידוע של בעל רישיון באשר לחובות הצרכן המסיים התקשרות עמו, לרבות ציוד שעליו להחזיר.

יריב לוין: עולה מכאן כי ככל שקיימת בעיה של אי-החזרת ציוד וחיוב הצרכן בקנסות עקב כך בתחום התקשורת, הדרך הנכונה להסדיר את הנושא הזה היא במסגרת רישיונות מכוח חוק התקשורת, ואין צורך כל דבר לקבוע בחקיקה ראשית.

יריב לוין: יותר מזה, אני חושב שההגינות מחייבת את משרד התקשורת – ואולי גם אותנו, אבל הכנסת לא כבולה בזה, משרד התקשורת בוודאי כן – שאם הוא נמצא בעיצומו של הליך שימוע, הוא לא יכול בדלת האחת לנהל הליך שימוע ובדלת השנייה לקדם ולתמוך בהצעת חוק שבאה לכנסת ולמעשה מייתרת את הליך השימוע מיסודו.

יריב לוין: נדמה לי שאף אחד מאתנו לא היה נוהג כך.

יריב לוין: לכן, חבר הכנסת כהן, ביקשו ממך: תסכים לדחייה של כמה חודשים, שיסתיים הליך השימוע.

יריב לוין: אם ייפתר העניין בתוך מסגרת הרישיונות – מה טוב; אם נגיע למסקנה שצריך ללכת לחקיקה ראשית – גם כן טוב; ואם יגיעו בסוף הליך השימוע למסקנה שלא צריך לעשות את הדבר הזה – אז ניפגש כאן ונתווכח.

יריב לוין: מה הבעיה?

יריב לוין: למה להתעקש להעלות את זה עכשיו?

יריב לוין: מה, יש איזושהי דרך – אני שואל אותך, אתה היית שר.

יריב לוין: היית מסכים שכאשר אתה מנהל הליך שימוע במשרדך, במקביל תקודם הצעת חוק באותו נושא תוך כדי הליכי השימוע?

יריב לוין: אין שום סיכוי שהיית מסכים, לא היית יכול גם.

יריב לוין: הלוא יש מינימום של אינטגריטי בהתנהלות, שלא היית סוטה ממנו מילימטר.

יריב לוין: לכן, במצב הזה, אני חושב שהיה נכון לדחות את הדיון.

יריב לוין: כך ביקשה גם ועדת השרים, שלא התנגדה לחוק אלא ביקשה לדחות את העלאתו.

יריב לוין: אבל אם אין הסכמה אז אין ברירה.

יריב לוין: במצב כזה, לממשלה אין ברירה אלא כמובן להתנגד להצעת החוק.

יריב לוין: אני רוצה עוד דבר אחד לציין: שהחשש שמועלה במסגרת הצעת החוק, כי לצרכן ייוותר חוב אשר ייצבר לסכום גבוה לאין-ערוך מהחוב העיקרי, קיבל כבר מענה בהצעת חוק לתיקון חוק הגנת הצרכן שיזם חברנו חבר הכנסת מקלב, שנדונה לאחרונה וקודמה בוועדת הכלכלה.

יריב לוין: על-פי התיקון הנכון והצודק שיזם חבר הכנסת מקלב, עוסק חייב לשלוח לצרכן הודעת חוב הכוללת את פירוט החוב בתוך ארבעה חודשים מהמועד האמור, ובכך נמנע מצב שבו החוב ינופח ויוסבו עליו הוצאות גבייה וכל התהליך הזה יקרה זמן רב אחרי סיום ההתקשרות.

יריב לוין: הצעת החוק של חבר הכנסת מקלב, אגב, קובעת סנקציות על עוסק שלא שלח הודעת חיוב, כגון עיצום כספי וכן שלילה אפשרית של הוצאות הגבייה במסגרת ההוצאה לפועל.

יריב לוין: כך שחלק מהנושאים של הצעת החוק טופלו, חלק מהנושאים של הצעת החוק ראויים בהחלט לתיקון אבל הם נדונים כרגע במסגרת של הליך שימוע, שצריך להתקיים בלב פתוח ובנפש חפצה.

יריב לוין: ואחרי שיסתיים הליך השימוע ותהיה החלטה אם מתקנים ואיך מתקנים, אם תבוא טענה שההחלטה או משהו כאן ברישיון לא מספיק, אתה מוזמן לשוב ולחדש את הצעת החוק.

יריב לוין: לכן ביקשה ועדת השרים שהדיון בחוק יידחה.

יריב לוין: בהיעדר הסכמה לעניין הזה, אני מבקש מהכנסת לדחות את ההצעה.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר כהן, יש לך שלוש דקות, אם תצליח לשכנע.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מצטער, כנראה ראינו דוגמה יוצאת מן הכלל איך החלטות של היועץ המשפטי לממשלה הופכות להיות המלצות שלא כל כך מכבדים אותן.

מאיר כהן: אני חוזר על מה שאמרתי, השר לוין: אסור היה לשר הכלכלה לטפל בהצעת החוק הזאת.

מאיר כהן: אסור היה, ואל תגיד לי שהפרשנות שלך אומרת שמותר.

מאיר כהן: אז מה?

מאיר כהן: אבל היועץ המשפטי לממשלה אמר שראש הממשלה לא יכול לטפל – – –

יריב לוין: מי אמר שראש הממשלה יטפל בזה?

מאיר כהן: ראש הממשלה הוא שר הכלכלה וראש הממשלה הוא שר התקשורת.

מאיר כהן: הוא פסול ומנוע מלטפל ולקבל החלטות בעניין בשל נגיעתו לחלק גדול מהחברות שאליהן מתכוון החוק, כפי שאני יודע ואתה יודע.

מאיר כהן: כך קבע היועץ המשפטי, בשל יחסו של ראש הממשלה לאיש העסקים אלוביץ.

מאיר כהן: אתה עולה כאן, ואני מתפלא עליך – אתה שומר הסף, אתה באמת איש הגון.

מאיר כהן: אתה עולה כאן – – –

יריב לוין: מה אתה רוצה?

יריב לוין: שהממשלה לא – – – בעניין הזה?

יריב לוין: אני לא מבין אותך.

מאיר כהן: אתה רוצה שאני אדחה את זה?

מאיר כהן: אני מוכן, אבל לא שר התקשורת ולא שר הכלכלה, שלא יטפלו בזה.

יריב לוין: זה לא עמדה – – – זה של הממשלה.

מאיר כהן: לא, זו לא עמדה של הממשלה – זו עמדה של ראש הממשלה.

יריב לוין: לא נכון – – –

מאיר כהן: לא, אני לא מסכים אתך.

מאיר כהן: כתוב שהוא לא צריך לטפל, למה הוא מטפל?

יריב לוין: אני מודיע לך שזו העמדה של הממשלה.

מאיר כהן: אני מצטער, תכבדו את החוק, מה אתם דורשים מאתנו?

מאיר כהן: אתה קורא לי פופוליסט בגלל שאני רוצה לכבד את החוק?

יריב לוין: לממשלה אסור להצביע – – –

מאיר כהן: כן, כי כך אמר היועץ המשפטי.

יריב לוין: צריך להצביע בעד ההצעה שלך, זהו.

מאיר כהן: כי כך אמר היועץ המשפטי.

מאיר כהן: תתחילו לכבד אותו.

יריב לוין: הוא לא אמר את זה.

מאיר כהן: היועץ המשפטי אמר: בגלל הקשר של ראש הממשלה לאלוביץ, הוא לא אמור לטפל בחברות גדולות.

יריב לוין: הוא לא אמר שהממשלה לא יכולה ולא – – –

מאיר כהן: אז אל תטפלו.

מאיר כהן: ואם כך אתם נוהגים – נצביע, תדחו את זה.

מאיר כהן: בושה וחרפה, תתביישו.

יריב לוין: – – – ואתה יודע שהם לא נכונים.

יריב לוין: אתה יודע שהם לא נכונים.

יריב לוין: אתה יודע שזה לא נכון.

מאיר כהן: תתביישו.

מאיר כהן: אלה פניו של היועץ המשפטי לממשלה – מותר הכול.

קריאה: – – –

מאיר כהן: במדינה שביבי הוא הקיסר מותר הכול.

מאיר כהן: היועץ המשפטי אומר משהו – תעקפו אותו.

מאיר כהן: מיהו בכלל היועץ המשפטי?

יריב לוין: אתה יודע טוב מאוד שלא זה מה שהוא אמר.

מאיר כהן: מיהו היועץ המשפטי?

מאיר כהן: בושה וחרפה.

מאיר כהן: אתם, שומרי החוק, תתביישו לכם.

יריב לוין: לממשלה מותר להביע עמדה.

יריב לוין: זו עמדת הממשלה.

יריב לוין: – – –

מאיר כהן: אני מבקש להצביע.

מאיר כהן: שידחו.

חמד עמאר: תודה רבה.

מאיר כהן: אתם בקואליציה תסתכלו טוב-טוב בראי.

יריב לוין: אז אל תטעה אף אחד.

מאיר כהן: היועץ המשפטי אמר לו לא להתעסק.

מאיר כהן: הוא מתעסק עם זה, ואתם מצביעים לטובתו.

יריב לוין: אל תטעה אף אחד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה מתמשכת), התשע"ו–2016 – נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה מתמשכת), התשע"ו–2016, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 37, נגד – 49.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה ויורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/947/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעה הבאה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת התוספת לקצבת זיקנה בעד ילדים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

חיים כץ: זו הצעה לסדר.

עבדאללה אבו מערוף: כן, כן, בסדר.

חיים כץ: דוד – – – הצעה לסדר.

עבדאללה אבו מערוף: דוד יודע.

חמד עמאר: חבר הכנסת, רשום לי כאן שאתה רוצה להעביר את זה להצעה לסדר-היום, כן?

עבדאללה אבו מערוף: כן, כן, אדבר על זה.

עבדאללה אבו מערוף: כן.

חמד עמאר: חבר הכנסת הופך את זה להצעה לסדר-היום.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך עשר דקות.

עבדאללה אבו מערוף: בסיכום עם הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרים, הצעת החוק הזאת לפניכם היא חלק מהאג'נדה שלי ללחימה בעוני ובעומק העוני, במיוחד אצל הקשישים.

עבדאללה אבו מערוף: לא אפרט כאן כמה דיברנו על זה וכמה אנחנו מדברים על זה, שצריך להילחם בעוני אבל לא רק במילים; ובמיוחד אצל השכבות הזקוקות, לשפר להן את רמת החיים ולתת מענה, לפתור להן את בעיות העוני בכל התחומים.

עבדאללה אבו מערוף: והחוק הזה בא כחלק קטן מהלחימה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: החוק מאוד פשוט והוא משתמע מאוד פשוט.

עבדאללה אבו מערוף: לפי חוק ביטוח לאומי, לקצבת זיקנה זכאי כל אזרח, ואנחנו יודעים מי זכאי לקצבת זיקנה אחרי עבודה – גמלאים, וקצבת זיקנה, כמובן שהיא מעטה.

עבדאללה אבו מערוף: ואנחנו גם מדברים שקצבת זיקנה תועלה, ועושים חקיקה לדבר הזה, ועדיין אין היענות של הממשלה.

עבדאללה אבו מערוף: בכל זאת, מה אני מבקש בתיקון הזה?

עבדאללה אבו מערוף: זכאי לקצבת זיקנה שיש לו יותר משני ילדים, אכן יקבל קצבה עבור הילד השלישי הזכאי, זאת אומרת מתחת לגיל 18.

עבדאללה אבו מערוף: עד עכשיו – – –

חמד עמאר: סליחה.

חמד עמאר: חברי כנסת – אני מבקש מכל חברי הכנסת לשבת – 1; 2.

חמד עמאר: חברי כנסת וגם שרים לא ידברו במליאה בטלפון.

חמד עמאר: אני רואה שכהרגל עכשיו כולם מדברים בטלפון.

חמד עמאר: אני מבקש, מי שידבר בטלפון אוציא אותו החוצה; גם אקרא בשם שלו, אבקש ממנו לצאת החוצה ישר.

חמד עמאר: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: אז אם נסביר עוד פעם, לא בגלל שההצעה הופכת להצעה לסדר-היום, אני רוצה להפנות לתשומת לב חברי הכנסת שזו הצעה חשובה מאוד לכל האזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: עד עכשיו, חוק ביטוח לאומי, לגבי קצבת זיקנה, מרשה למי שיש לו קצבת זיקנה לקבל קצבה רק עבור שני ילדים ראשונים – זכאות מתחת לגיל 18.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אני מציע שגם עבור הילד השלישי והרביעי והחמישי והלאה, במיוחד אם יש הרבה ילדים, אז בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: וכמה אנשים, כמה תושבים, כמה אזרחים, יש להם ילדים אחרי גיל 65, 67, כשהם זכאים לקצבת זיקנה – עכשיו זה 67, 68 – ויש להם יותר משני ילדים?

עבדאללה אבו מערוף: הם לא רבים.

עבדאללה אבו מערוף: ניסיתי דרך המרכז לראות, לעשות סטטיסטיקה, לצערי הרב אין נתונים.

עבדאללה אבו מערוף: אבל לדעתי, לפי מה שעשיתי סקר פה ושם בשטח, אין הרבה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל רוב האוכלוסייה הזאת זקוקה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, זה ישפר את מעמדם הכלכלי, ישפר את מעמדם החברתי, ויתרום הרבה, במיוחד לשכבות האלו, שתהיה להן רמת חיים יותר טובה, גם בבתי-הספר, גם במישורים האחרים.

עבדאללה אבו מערוף: הסכמתי עם כבוד השר חיים כץ, ותודה שהוא ענה, להפוך את ההצעה הזאת להצעה לסדר-היום, ונדון עליה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שאכן זו הצעת חוק צודקת, במיוחד שאנחנו רק עכשיו – תמיד מדברים על העוני.

עבדאללה אבו מערוף: היא תתרום הרבה אכן לשיפור מצבם של אלו שזקוקים לקצבה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

חמד עמאר: תודה, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

חמד עמאר: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מקבל את הצעתו של חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף להעביר את זה להצעה לסדר-היום, ואני מבקש לתמוך בבקשתו להעביר את זה – לוועדת העבודה והרווחה?

עבדאללה אבו מערוף: כן.

חיים כץ: להעביר את זה לוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: תודה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעה לסדר-היום.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הגדלת התוספת לקצבת זיקנה בעד ילדים), התשע"ה–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 40 חברי כנסת, אין נמנעים, אין מתנגדים.

חמד עמאר: ההצעה לסדר-היום עוברת לוועדת העבודה והרווחה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/2780/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף) (תיקון – שינוי התעריף למוצרי מזון), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן ברושי וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך עשר דקות.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, מערכת היחסים בין אגף התקציבים באוצר למשרדי הממשלה היא נושא השנוי במחלוקת לאורך השנים.

דוד ביטן: – – –

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני חוזר: מערכת היחסים בין אגף התקציבים באוצר למשרדי הממשלה היא נושא השנוי במחלוקת לאורך השנים.

איתן ברושי: ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, זיכרונו לברכה, טבע בתחילת שנות ה-90 את המונח "הפוגלים", בשעת כעס על פקידי האוצר, שניהלו לטעמו קצת יותר מדי את ענייני המדינה.

איתן ברושי: עברו מאז מעל 20 שנה אך נדמה שהדבר נשאר כשהיה ואולי אף החריף.

איתן ברושי: לפני חג הפסח האחרון החליטו אנשי משרד האוצר ושר האוצר משה כחלון לבטל את המכסים על יבוא מוצרים חקלאיים, מתוך מגמה להוריד, לכאורה, את המחירים לצרכן ולהתמודד עם יוקר המחיה.

איתן ברושי: בפועל, נדמה שההסכם לא הביא שום בשורה לצרכנים אזרחי ישראל, וייתכן שהוא הביא יתרון לסוחרים, בכך שנראה שלא הושגה הוזלה משמעותית במחירי המוצרים במרכולים.

איתן ברושי: כתוצאה מההסכם החקלאים נפגעו בצורה קשה.

איתן ברושי: ההסכם יצר תקדים, והציבור קיבל תוצרת שמקורה לא בהכרח איכותי ולא בהכרח עומד בסטנדרטים הנדרשים.

איתן ברושי: כתוצאה מההחלטה שהתקבלה הפסידה המדינה בכמה מישורים, כמו תשלום פיצויים ואובדן הכנסה ממכסים.

איתן ברושי: המהלך עלה למשק מיליונים רבים, והתועלת שלו מוטלת בספק ודורשת בדיקה יסודית.

איתן ברושי: ואכן, נקיים בקרוב דיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה.

איתן ברושי: עד היום ועדת הכספים לא אישרה את ההחלטה השנויה במחלוקת וגם לא קיבלה דיווח על ביצועה.

איתן ברושי: כך, יכולים שר האוצר ואנשיו להעלות ולהוריד מכסים ומע"מ – צעדים אשר משפיעים על האזרחים במיליארדים רבים, מבלי שהם מביאים את הנושא לאישור ודיון מקדים בוועדת הכספים של הכנסת, הגוף שאמור לפקח עליהם.

איתן ברושי: השיקולים שמנחים אותם נשארים בחדר הסגור שלהם, ואף אחד מלבדם לא יכול להביע דעה ולהאיר נקודות נוספות שלא נלקחו בחשבון לפני ששר האוצר חותם על הצו לבדו.

איתן ברושי: השאלה היא לא רק כלכלית, ונחוץ גוף ציבורי שיפקח על האוצר – וזו ועדת הכספים, והכנסת כולה.

איתן ברושי: אפשר לציין את החלטתו של שר האוצר לבטל את השינויים שנעשו במיסוי בירה בשנת 2012 ובמיסוי על משקאות משכרים בשנת 2013.

איתן ברושי: הביטול הזה, החפוז, גרם לאובדן של 100 מיליון שקלים אחרי אישור תקציב 2015–2016, ועוד יותר מעודד שתיית אלכוהול.

איתן ברושי: מהו הגבול להחלטות האלה?

איתן ברושי: איפה הגבול, שר האוצר יכול להחליט גם על ביטול שיגרום לאובדן סכום גבוה יותר ולגרום לנזקים נוספים?

איתן ברושי: יזמתי, ביחד עם חברים נוספים, את הצעת החוק, אבל חשוב לציין שמדובר בסוגיה בעלת חשיבות גדולה מבחינה כלכלית וחברתית, ולכן מדובר ביוזמה שחוצה מפלגות ועמדות פוליטיות.

איתן ברושי: מטרת החוק היא לחזק את מעמדה של הכנסת כך שתחדל לשמש חותמת גומי להחלטות מרכזיות המעצבות את החברה והכלכלה בישראל.

איתן ברושי: לראיה: על הצעת החוק חתומים גם יושב-ראש ועדת הכספים משה גפני, יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל, וכמובן חברי כנסת נוספים מהקואליציה והאופוזיציה.

איתן ברושי: הצעת החוק עוסקת בסוגיה מהותית: האם עלינו לאפשר למשרד האוצר ופקידיו לאחוז בסמכות בלעדית בנושא שינוי מסים, מכסים ומע"מ, כשוועדת הכספים משמשת לא יותר מאשר חותמת גומי – וזה המצב הנוכחי, או שעלינו לשנות את המצב ולאפשר דיון אמיתי בוועדת הכספים כדי שגם הציבור יוכל להביע את עמדתו והוועדה תוכל למלא את ייעודה כחלק מהות׳ ממנגנון הפיקוח והבקרה?

איתן ברושי: חוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף), התש"ט–1949 – שימו לב – קובע את הפרוצדורה לאישור וביטול הוראות צו אשר מגדילות שיעור מס או מטילות מס על סחורה שהייתה פטורה ממנו.

איתן ברושי: על-פי הפרוצדורה הקיימת כיום, שר האוצר מפרסם צו ומביא אותו לאישור ועדת הכספים של הכנסת רק בדיעבד.

חמד עמאר: אני ביקשתי לא לדבר בטלפון במליאה.

חמד עמאר: אני סופר עכשיו – שישה חברי כנסת מדברים בטלפון במליאה.

חמד עמאר: אני מבקש מכל חברי הכנסת: מי שרוצה לדבר בטלפון, שיצא החוצה.

חמד עמאר: תודה.

איתן ברושי: על-פי הפרוצדורה הקיימת כיום, שר האוצר מפרסם צו ומביא אותו לאישורה של ועדת הכספים של הכנסת בדיעבד.

איתן ברושי: שימו לב, ועדת הכספים אינה רשאית לשנות את הוראות הצו, אלא רק לאשרו או לבטלו, ללא יכולת לנהל דיון אמיתי בסוגיה, וכאמור, רק לאחר הפעלת הצו.

איתן ברושי: אנחנו, מי שחתם על החוק, ורבים ודאי, מכם, חושבים שנושאים בעלי חשיבות ורגישות כמו מע"מ ומכסים על מוצרים חיוניים צריכים להיות מפוקחים על-ידי גוף נבחר כמו ועדת הכספים, ואסור שיהיו נתונים לסמכות הבלעדית של האוצר ופקידיו.

איתן ברושי: הצעת חוק זו מציעה לשנות את ההליך המתקיים כיום ככל שמדובר במוצרי מזון שהם מוצרים חיוניים, כך שהשאלות לגבי אישור צווי המכס יופנו, ראשית, לדיון ואישור בוועדת הכספים, ולאחר מכן במליאת הכנסת.

איתן ברושי: באופן זה, הצו ייכנס לתוקפו במועד אישורו על-ידי הכנסת, אלא אם כן קבעה ועדת הכספים מועד אחר.

איתן ברושי: הצעת חוק זו באה, כאמור, לייעל ולשפר את המצב הקיים.

איתן ברושי: המנגנון הקיים יוצר מציאות שוועדת הכספים, נציגת הבית הזה, משמשת כלי שרת של פקידי האוצר, אשר מקדמים מדיניות מיסוי סחורות על-פי ראות עיניהם, כאשר הגופים שאמורים לפקח עליהם, קרי ועדת הכספים והכנסת, מנוטרלים וחסרי יכולת לבצע את תפקידם.

איתן ברושי: משרד האוצר פועל בעצם כעריץ כול-יכול בכל הקשור לשינוי מכסים ומע"מ.

איתן ברושי: כדאי לזכור שוועדת הכספים, שהיא גוף של נבחרי ציבור, היא זו שאמונה על התמונה הכוללת של מדיניות המס הראויה והיא זו שמן הראוי שגם תשקול את השיקולים של טובת הציבור בכללותו, שיקולים תקציביים, שיקולים של חלוקת נטל המס הראויה, וכן שיקולים של הגנה על ייצור מקומי לעומת מדיניות הייבוא הראויה.

איתן ברושי: לא ייתכן שרפורמות כה משמעותיות, העוסקות במכסים ובמחירים וכוללות פרטים רבים, לא יובאו לפתחה של ועדת הכספים.

איתן ברושי: לא ייתכן שתהליך שלם מצוי כולו בידיים של מנגנון פקידותי.

איתן ברושי: יש למהלכים השלכות חשובות על פעילות כלכלית רחבה ביותר, ולכן חשוב שיהיו בידי הכנסת.

איתן ברושי: לא ייתכן שוועדת הכספים לא תוכל לקיים דיון מקיף בנושאים האלה עם הגורמים הנוגעים בדבר.

איתן ברושי: לא ייתכן שלרשות ועדת הכספים לא יעמדו הסמכויות – סמכויות אמיתיות – להציע תיקונים, לאחר שקיימה דיון מקיף ומעמיק בסוגיה.

איתן ברושי: כנבחרי ציבור, יש לנו חובה ציבורית להקטין את עריצות האוצר ואת הסמכות הבלעדית של שר האוצר בנושא שינוי מכסים ומע"מ, כיוון שהכוח של שר האוצר ומנכ"ל משרדו והפקידים להחליט לבד בנושאים אלו פוגע בסמכות הכנסת ובתפקידה כמפקחת.

איתן ברושי: אין מדובר – ואני רוצה להדגיש פעם נוספת: אין מדובר בנושאים אישיים.

איתן ברושי: זה לא חשבון עם פקיד או שר.

איתן ברושי: יש כאן ניסיון אמיתי להחזיר את הכוח לכנסת.

איתן ברושי: לא יכול להיות שהיא תהיה חותמת גומי של אישור או ביטול, והפרוצדורה כולה תימצא בידיים של המנגנון הפקידותי.

איתן ברושי: יש לסוגיה הזאת השלכות של מדיניות והשלכות רוחב על חתך גדול מאוד של פעילות כלכלית, ולכן חשוב להחזיר את הפיקוח לכנסת.

איתן ברושי: חברים, בשנים האחרונות שכחו באוצר את מהות הדמוקרטיה, שכחו כי יש מי שנבחר ואמור לייצג את הציבור, ויש פקידות שאמורה ליישם את ההחלטות שמקבלים הנבחרים.

איתן ברושי: בפועל היא כובלת את ידינו, בתור חברי הכנסת, וכך גם במשרדי הממשלה האחרים.

איתן ברושי: אסור שזה יימשך כך.

איתן ברושי: הצעת החוק הזאת היא פשוטה ובסיסית, כל תלמיד בית-הספר שלומד אזרחות, כל סטודנט שנה א' במדעי המדינה, כל בר-דעת יודע כי בדמוקרטיה יש נבחרי ציבור, והם מקבלים את ההחלטות בשם העם, למענו, ובזכות המנדט שהם קיבלו.

איתן ברושי: הפכנו בישראל למדינה שבה שלטון הפקידות שורר, ואנו נאלצים להזכיר לפקידות כי מי שקובע הוא הציבור, על-ידי נבחריו.

איתן ברושי: אין לי ספק שתשומת הלב פה לא מרוכזת, אז אני בחרתי להראות פה, מעל הדוכן, את המצב של נבחרי הציבור – ואני מתאר שאנחנו בידיים כבולות; ידי חברי הכנסת כבולות, ידי ועדת הכספים כבולות, והגיע הזמן שיגישו כאן דין-וחשבון לציבור, מי בעצם מנהל את המדיניות, כמו שאמרתי, בנושא יבוא ומכסים.

חמד עמאר: לסכם.

איתן ברושי: זה מסוכן לדמוקרטיה, וזה לא מתאים למדינת ישראל במאה ה-21.

קריאה: – – –

חמד עמאר: לא, אסור.

חמד עמאר: אסור.

חמד עמאר: תוריד את זה בבקשה.

איתן ברושי: צריך לעשות למען עצמאות חברי הכנסת.

חמד עמאר: אני מבקש להוריד את זה.

חמד עמאר: תודה.

איתן ברושי: אנחנו נשתחרר מהכבלים של האוצר ונחזור למדיניות שמנוהלת על-ידי הנבחרים בוועדת הכספים.

איתן ברושי: החוק הזה הוא מ-1949.

איתן ברושי: הגיע הזמן לשנות אותו.

איתן ברושי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר אופיר אקוניס.

חמד עמאר: השר אופיר אקוניס, יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ברושי, בשם שר האוצר וסגנו, אני משיב על הצעת חוק מסי המכס ובלו (שינוי תעריף).

אופיר אקוניס: ובכן, הסמכות לקבוע את שיעורי המס האמורים בהצעה ניתנה לשר האוצר, וחזקה עליו שהשימוש בסמכות זו נעשה באופן ראוי.

אופיר אקוניס: אין מקום לפגוע בעקרון הפרדת הרשויות וליצור מנגנון פיקוח מסורבל שכזה על פעילותו של שר האוצר, שיביא לפגיעה משמעותית ביכולתו לקבוע מדיניותו בתחומי סמכותו ואחריותו.

אופיר אקוניס: נוסף על כך, להצעה זו, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ברושי, יש משמעויות פיסקליות הפוגעות ביכולתו ובאחריותו של שר האוצר לנהל כראוי את תקציב המדינה.

חמד עמאר: אדוני השר – המציע – – –

אופיר אקוניס: שנייה, אני אענה.

אופיר אקוניס: כן, בוודאי, וזה המשפט הבא: בהסכמת חבר הכנסת ברושי, בהסכמתו, כפי שמחייב התקנון, הצעת החוק הופכת להצעה לסדר-היום.

אופיר אקוניס: הממשלה מסכימה, חבר הכנסת ברושי, לקיים את הדיון בוועדת הכספים של הכנסת, ואני מבקש מכל חברות וחברי הכנסת לתמוך בהצעה הזאת כהצעה לסדר-היום.

אופיר אקוניס: תודה.

חמד עמאר: אני אבקש מחברי הכנסת לשבת.

חמד עמאר: אנחנו הופכים את זה – המציע הופך את זה – להצעה לסדר-היום, וזה מועבר לוועדת הכספים.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף) (תיקון – שינוי התעריף למוצרי מזון), התשע"ו–2016, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 39, אין נמנעים ואין מתנגדים.

חמד עמאר: ההצעה הפכה להצעה לסדר-היום ותועבר לוועדת הכספים.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/2979/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאגר מידע של ניקוד מסוכנות לעניין נהגים מקצועיים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

חמד עמאר: עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: התחל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק שגם – – –

חמד עמאר: גם אני חתום.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, רשמות פרלמנטריות, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, השר אקוניס, אני מבין שאתה מעורר שם התרגשות.

איתן כבל: אני רואה איך כולם מקשיבים לך ברוב קשב, איזה דברי חוכמה כל כך?

איתן כבל: אוקיי, אני רואה גם את זהבה גלאון כל כך מתלהבת, אז – אוקיי – – – הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאגר מידע של ניקוד מסוכנות לעניין נהגים מקצועיים), התשע"ו–2016.

איתן כבל: על ההצעה הזאת חתומים חברי הכנסת חמד עמאר, אורי מקלב, דוד ביטן, איילת נחמיאס ורבין, אחמד טיבי, עיסאווי פריג', עליזה לביא, יואל חסון, עבד אל חכים חאג' יחיא, נחמן שי, יואב בן צור, רועי פולקמן, איציק שמולי, יואב קיש, יעקב פרי, קארין אלהרר, חיים ילין ורויטל סויד.

איתן כבל: הצעת החוק הזאת – מדובר בה כך: מוצע כי ייקבע מנגנון של מתן ניקוד מסוכנות לכל נהג, בהתבסס על קריטריונים שיקבע שר התחבורה והבטיחות בדרכים בתקנות.

איתן כבל: בין היתר, יכללו קריטריונים אלה התייחסות לוותק הנהג, למספר העבירות שביצע, לחומרת העבירות, למועד שבו נעברו, וכן להשתלמויות והדרכות שעבר.

איתן כבל: את מאגר המידע שבו ייכלל ניקוד המסוכנות האישי של נהגים ינהל משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.

איתן כבל: כמו כן מוצע כי הגישה למידע בנוגע לניקוד המסוכנות של נהג תהא רק למעסיק נהג מקצועי, בכפוף להוראות שקבועות בהצעת החוק.

איתן כבל: חברות וחברי הכנסת, אני רוצה להזכיר – כדי לחדד במה מדובר.

איתן כבל: כל פעם, סגן השר ז'קי לוי ידידי, אחרי שיש תאונה, כמו למשל התאונה הקשה שהייתה בכביש מס' 1 בין אוטובוס לבין משאית שחנתה בצד, כולנו קמים ומזדעזעים כשנחשף גיליון ההרשעות של אותו נהג, וכולם אומרים: אבוי, מי נתן את האישור לנהג הזה לעלות על הכביש?

איתן כבל: וזה חוזר על עצמו – אדוני שר התחבורה, שתומך בהצעה, השר גלעד ארדן, שאני יודע שהוא תומך בהצעה; לפחות אנשיך תומכים בהצעה, אנשי המקצוע – לפחות כשמדובר בנהגים מקצועיים, נהג מקצועי שהוא נהג אוטובוס או נהג משאית.

איתן כבל: אולי הציבור לא יודע שכמעט שליש מההרוגים בתאונות הדרכים בשנת 2015, למעלה מ-90 אזרחים נהרגו על-ידי משאיות.

איתן כבל: בעצם, מה אנחנו אומרים?

איתן כבל: כשנהג מקצועי בא להתקבל לעבודה, וזה נהג משאית בדרך כלל, או נהג אוטובוס, יוכל זה שמקבל אותו לעבודה לדרוש ממנו להביא את גיליון ההתנהגות שלו, שזה יהיה מונח על השולחן.

איתן כבל: היום, לא תאמינו, אסור לחברות לדרוש זאת.

איתן כבל: זאת אומרת, מותר לתת לאדם ברמת מסוכנות כל כך גבוהה – זה בעצם לתת בידי אדם כלי נשק.

איתן כבל: והמעניין הוא שהאנשים האלה בדרך כלל חוזרים פעם אחר פעם על המעשים האלה וגורמים פעם אחר פעם לתאונות.

איתן כבל: מה אתם לועסים שם, חבר הכנסת עמר בר-לב?

איתן כבל: אני רואה, אתה לועס ונהנה.

עמר בר-לב: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו משבחים את המקצועיות שלך.

קריאות: – – –

איתן כבל: ואני באמת אומר לכם בעניין הזה, שנראה היה בעיני כל חברי ועדת הכלכלה, ובוודאי אלה שהשתתפו באותם דיונים הנוגעים לקטל בדרכים – הייתה הסכמה מקיר אל קיר, הסכמה מקיר אל קיר.

איתן כבל: אלא שכמו תמיד, משרד המשפטים – ואני רוצה להגיד גם על ההסכמה שהגעתי אליה עם משרד המשפטים – איך שאנחנו, חברי הכנסת, כולנו פה, אין הבדל בין קואליציה לאופוזיציה – הממשלה תמיד נזכרת שבדיוק יש לה משהו דומה שהיא עובדת עליו, אבל בדיוק בדיוק בדיוק משהו שהם עובדים עליו.

איתן כבל: הם אף פעם לא יאמרו כמה זמן הם עובדים על זה.

שולי מועלם-רפאלי: גם בממשלה הקודמת זה היה.

איתן כבל: אמרתי, זה לא – זה עובר – –

קריאות: בירושה.

איתן כבל: – – בירושה, לא משנה מי, לא משנה מה.

איתן כבל: חברת הכנסת שולי מועלם, כשפקידות מעבירה – כשיוצאים לגמלאות והיא מעבירה, מה תאמר לחבר הכנסת או מה תאמר לשר, זה חלק מאותן פקודות הפעלה שאומרות תמיד – –

עודד פורר: – – –

איתן כבל: – – תמיד תמיד תאמר: יש לנו בדיוק.

איתן כבל: מכיוון שבאמת מדובר בנושא בעל חשיבות מהמדרגה העליונה, ומכיוון שמשרד המשפטים אומר שיש לו תקנות שהוא מתכוון להניח בעוד כחודשיים ימים, הסכמתי שאנחנו נעביר, בהסכמה אתם – להעביר זאת בטרומית.

איתן כבל: ואם יקרה הנס, ולא בעוד חודשיים אלא כשנחזור, בעוד שלושה-ארבעה חודשים, וההצעה לא תונח בפני המליאה והתקנות יעברו כפי שנדרש, אהיה רשאי להביא את הצעת החוק ולהמשיך ולקדם אותה להעברה בקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: זאת ההסכמה, חבר הכנסת דוד ביטן.

איתן כבל: חבר הכנסת דוד ביטן, אני יודע שאורלי יותר מעניינת.

איתן כבל: חבר הכנסת ביטן, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אני מבין שכשאתה מדבר, אפילו את עצמך אתה מחריש.

איתן כבל: עד כדי כך אתה מדבר בקול, שאת עצמך אתה לא מסוגל לשמוע.

אורלי לוי אבקסיס: איתן, דיברנו על החוק שלך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ולכן אני אומר, חבר הכנסת דוד ביטן, חברי יושב-ראש הקואליציה, שהסכמתי להסכמה שהגעתי אליה עם משרד המשפטים.

איתן כבל: ולכן אני קורא לכולם להצביע בעד ההצעה.

איתן כבל: אני מודה לכם.

איתן כבל: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הצעת חוק טובה מאוד.

חמד עמאר: ישיב שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ.

חמד עמאר: בבקשה.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת איתן כבל, איכה?

ישראל כץ: אה.

ישראל כץ: החוק הוא חוק ראוי.

ישראל כץ: מאחר שכולנו כאן בעדו, אני לא אאריך בדיבור; נימקת אותו היטב.

ישראל כץ: אני אכן רוצה לציין שאנחנו שנים כבר ניסינו ופועלים מול משרד המשפטים, במתח הטבעי או הלא-טבעי שבין החיסיון של פרטי האדם לבין הצורך לתת את הפרטים למי שמקבל אותו לעבודה כדי לגונן על הנוסעים.

ישראל כץ: אני שמח מאוד על הצעת החוק.

ישראל כץ: אני שמח על העמדה המעודכנת של התמיכה בחוק הזה.

ישראל כץ: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהחמיא לך על החוק שהבאת אתמול לקריאה שנייה ושלישית.

ישראל כץ: הוא נקרא חוק שירותי רכב – שם מאוד משעמם – אבל הוא מדבר על מהפכה ענקית; בעצם הכנסת תחרות, לראשונה מקום המדינה – ואולי היו זיכיונות עוד קודם לכל מיני משפחות – בתחום הרכב, בייבוא הרכב, בטיפול ברכב, כלי חילוף, שמאות.

ישראל כץ: פעם ראשונה שהתחום הזה ייפתח לתחרות, ומי שירוויחו בגדול הם אזרחי מדינת ישראל.

ישראל כץ: חוק צרכני.

ישראל כץ: שיבחתי בעבר את החוק וגם עכשיו, אבל אני חייב לשבח אותך, שלמרות היותך איש אופוזיציה שעומד בראש ועדה חשובה בכנסת, יכולת לנהוג רק בצורה נייטרלית.

ישראל כץ: אתה נרתמת ללא שום שיקול פוליטי, מתוך ראייה ממלכתית, לקדם דבר שהוא החוק הצרכני החשוב ביותר שחוקק מזה שנים לטובת אזרחי מדינת ישראל.

ישראל כץ: אני מכבד את זה.

ישראל כץ: אני חושב שאזרחי המדינה צריכים להודות לך, והפירות של המהפכה הזאת, ככל שהם יהיו – יש לך חלק ניכר בהם, לך ולחברים שעזרו לך בדבר.

ישראל כץ: אני מברך אותך גם על זה וגם על החוק הזה.

ישראל כץ: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאגר מידע של ניקוד מסוכנות לעניין נהגים מקצועיים), התשע"ו–2016 – נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאגר מידע של ניקוד מסוכנות לעניין נהגים מקצועיים), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 47, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: הצעת החוק עברה ותועבר לוועדת הכלכלה להמשך הכנתה לקריאה ראשונה.

חמד עמאר: [הצעת חוק פ/1894/20; נספחות.

חמד עמאר: ]

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הספקת שירותים נוספים על-ידי בעל רישיון שהוא בעל תשתית קווית), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת עליזה לביא.

חמד עמאר: עשר דקות בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מבקשת את התמיכה שלכם בה, מבקשת לעגן את ההפרדה המבנית ב"בזק".

עליזה לביא: זה אולי נשמע טכני ומורכב, מסובך, אבל זו בעצם הצעה שרוצה להציל את שוק התקשורת במדינת ישראל ולחלץ אותו מידי המונופול הכוחני שבמשך שנים עושה כל מה שביכולתו כדי לחסום תחרות בשוק ולהוריד את המחיר לצרכן – לי, לךָ, לךְ, לכולנו.

עליזה לביא: המחיר שאנחנו משלמים הוא גבוה ללא כל סיבה.

עליזה לביא: הצעת החוק הזאת מבקשת להפריד בין התשתית הקווית לבין הספקת התוכן בשירותי התקשורת.

עליזה לביא: השארת המצב הנוכחי, כמו שהיום משאירים אותו בכוח, הפירוש זה המשך שליטה של המונופול של "בזק".

עליזה לביא: המשמעות היא שאין תחרות, המשמעות היא קיפאון בשיפור התשתית, וזו פגיעה מתמשכת בכולנו.

עליזה לביא: אני מכירה את הטענות כאילו הדרישה לביטול ההפרדה היא מטעמי יעילות, שמיזוג חברות יכול לאפשר להוזיל עלויות של תפעול ולהוריד את המחיר לצרכן.

עליזה לביא: כל זה היה אולי נכון בעולם מתוקן, במדינה מתוקנת, במקום שבו מתנהל שוק תקשורת מאוזן ותחרותי.

עליזה לביא: אבל במדינת ישראל "בזק" חוסמת, ועוזרים לה לחסום, כל אפשרות לתחרות באופן שיטתי.

עליזה לביא: במה שאפשר יהיה להוריד את המחיר לנו בישראל – היא לא נותנת.

עליזה לביא: המונופול הדורסני הזה לא נותן ולא מאפשר את ההגברה של התחרות.

עליזה לביא: ב-2015 יצאה לדרך רפורמת השוק הסיטונאי, המכונה גם רפורמת הפס הרחב.

עליזה לביא: הרפורמה נועדה להפחית את המחירים של התקשורת – אדוני, אי-אפשר לדבר.

עליזה לביא: אני מרגישה – – –

חמד עמאר: אני מבקש שקט מחברי הכנסת.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

עליזה לביא: מאז נכנסה הרפורמה הזאת של הפס הרחב, מפרה חברת "בזק" את התנאים של הרישיון שלה.

עליזה לביא: החברה גוררת רגליים בהליכים ביורוקרטיים מתמשכים ופשוט לא מאפשרת לקיים את ההוראות של משרד התקשורת – משרד שהפך, לצערי הרב, בצורה כזו או אחרת לשותף למעשה הזה.

עליזה לביא: משרד התקשורת פועל רחוק מהעין הציבורית.

עליזה לביא: הוא נוקט מדיניות מכוונת של גרירת רגליים על מנת שלא להכליל את הטלפוניה של "בזק" במסגרת הרפורמה של השוק הקווי.

עליזה לביא: ואם באמת אנחנו מדברים על התייעלות, על הורדה של מחירים, אם באמת זה היה הכיוון, מדוע "בזק" לא מספקת תשתית טלפונית למתחרים שלה?

עליזה לביא: מדוע "בזק" לא מאפשרת שימוש בתשתית הפסיבית למתחרות, כפי שהיא מתחייבת?

עליזה לביא: מדוע "בזק" עושה ככל שביכולתה כדי לחסום תחרות בענף?

עליזה לביא: מדוע היא זקוקה לעוד ועוד מתנות מהרגולטור, ממי שאמור היה להיות הרגולטור ולשמור עלינו, על הצרכנים?

עליזה לביא: ואם לא די בכך, אז לפני כמה ימים שמענו על מתנה נוספת שחושבים במשרד התקשורת להעניק ל"בזק", בדמות ביטול דמי הקישוריות.

עליזה לביא: עוד חיסכון בהוצאות של "בזק", של למעלה מ-50 מיליון שקל לקבוצת התקשורת החזקה, הרווחית בשוק שלנו, על חשבונן של חברות הסלולר המתחרות, שגם הן נושקות להפסד.

עליזה לביא: וזאת מעילה מתמשכת בכולנו, באמון של כולנו, על-ידי חברה שמגלגלת מיליארדים של דולרים בשנה.

עליזה לביא: לא ייתכן שחברה יחידה, חברה אחת, יהיה לה את הכוח לשלוט בתשתיות ולהכריע את המחיר של כולנו.

עליזה לביא: ולא ייתכן שמשרד כל כך מורכב, עם עניינים כל כך מורכבים ובוערים על סדר-היום, מתנהל ללא שר, וגרוע מכך – הוא מתנהל תחת שר שנמצא בניגוד עניינים חמור.

עליזה לביא: במצב הקיים כעת, כאשר ראש הממשלה אמור להיות מנוע לחלוטין מעיסוק בענייניה של "בזק", בהתאם להחלטת היועץ המשפטי לממשלה, וברור גם שכל שר שראש הממשלה – שר התקשורת הנוכחי – יפקיד בידיו את הסמכויות, יהיה נטול סמכויות.

עליזה לביא: ולא במקרה שמענו השבוע שהשרים בליכוד, כל השרים בליכוד שראש הממשלה פנה אליהם, מסרבים לקחת לידם את הטיפול ב"בזק".

עליזה לביא: הם מבינים היטב שבעצם הם יהיו חותמת גומי במשרד.

עליזה לביא: הם מבינים שהם שם כדי להיות עושי דברו של ראש הממשלה לקידום העניינים של "בזק".

עליזה לביא: זה מה שהיה וזה מה שימשיך להיות אם אנחנו לא נצביע פה היום על החוק הזה שקורא להפרדה.

עליזה לביא: אני מזכירה, ואני רוצה לצטט דברים שאמר כאן שר התקשורת הקודם, שר מוערך, מקצועי, שאמר את הדברים הללו ממש לא לפני הרבה זמן, במאי בשנה שעברה, ואני מצטטת.

עליזה לביא: והוא אמר – אדוני היושב-ראש, אפשר שקט?

עליזה לביא: אני יודעת שקשה לשמוע את הדברים.

חמד עמאר: חברי השרים, אני מבקש קצת, אתם מפריעים לדוברת.

חמד עמאר: היא מבקשת – אם אתם יכולים לשבת, בבקשה.

חמד עמאר: השר ארדן, אם אתם יכולים לשבת ולא לסובב את הגב – – –

עליזה לביא: אדוני השר, אני מצטטת דברים שאמרת.

גלעד ארדן: אני או הוא?

עליזה לביא: אתה.

עליזה לביא: אמרת את זה במאי: בשנים האחרונות נקטה "בזק" כל פעולה אפשרית כדי לתקוע ולעכב את יישום הרפורמה – אמרת את זה במאי שנה שעברה – ליישם את הרפורמה שתוזיל בעשרות אחוזים את העלויות לציבור.

עליזה לביא: לכן – אמרת – הגעתי למסקנה שהדרך הנכונה להתמודד עם מונופול כה עוצמתי היא לחייב את "בזק" למכור את כל אחזקותיה בתחום התוכן והשירותים ולהשאירה כחברת תשתית בלבד.

עליזה לביא: ועוד אמרת, אדוני השר, שכל חבר מהאופוזיציה שיגיש את ההצעה הזאת, אתה תתמוך בה.

עליזה לביא: אתה אמרת.

עליזה לביא: והכוונה כאן היא באמת – זה לא אופוזיציה וקואליציה – כולנו רוצים לשלם פחות.

עליזה לביא: כולנו משלמים מחירים גבוהים שאין שום סיבה שנמשיך לשלם אותם.

עליזה לביא: אני קוראת באמת לתמיכה שלכם.

עליזה לביא: תחשבו רגע בצורה ישרה, בצורה אמיתית ונבונה.

עליזה לביא: אלה דברים שצריך לבוא ולתקן אותם.

עליזה לביא: שוק התקשורת בישראל כיום נתון להשפעה פוליטית יותר מתמיד, והצעת החוק הזאת נועדה להבטיח שגורמים בעלי עניין לא יוכלו לפעול לבטל את ההפרדה הזאת ב"בזק".

עליזה לביא: חברת תקשורת שהיא הרווחית בישראל, הוא לא צריכה עוד טובות הנאה ופריבילגיות במסדרונות השלטון.

עליזה לביא: בעלות כפולה כזאת, שנשארת ומקובעת, על התשתית ועל שירותי התוכן, מקנה ל"בזק" כוח מאוד מאוד לא פרופורציונלי, במיוחד נוכח המצב בשוק כיום.

עליזה לביא: ובהיעדר הפרדה מבנית, הכוח האדיר הזה של "בזק" מאפשר לה לפעול ללא שום מוגבלות, והמפסידים הגדולים הם אנחנו, כולנו, ללא הבדל, ולאותה קבוצת התייחסות, גם קואליציה וגם אופוזיציה.

עליזה לביא: דווקא שר האוצר היום, שר אוצר שהוא זה שהוביל את מהפכת הסלולר והבין מה מהפכה כזאת עושה לשוק ולנו, כצרכנים וכמשלמים, מה זה עושה, צריך להמשיך ולהיאבק ליישום של רפורמות שנועדו להיטיב עם כולנו, עם האזרחים כולם.

עליזה לביא: גם אתנו צריך וגם בנו צריך להתחשב, ולא רק בגורמים הפוליטיים האינטרסנטיים.

עליזה לביא: והפתרון המעשי והפשוט לסבך היחסים של הרגולטור מול "בזק" הוא הפרדה תאגידית ברורה בין הספקת שירותי תשתית לבין כלל השירותים האחרים.

עליזה לביא: רק כאשר תיעשה ההפרדה הזאת יהיה ניתן לייצר תחרות ויהיה ניתן להוזיל את המחירים לנו, לכולנו.

עליזה לביא: והפתרון טמון בהצעת החוק שלי, שתבצע את ההפרדה התאגידית המלאה בין ספקי שירותי התשתית הקווית לבין ספקי שירותי תוכן על אותה התשתית.

עליזה לביא: בנסיבות הנוכחיות, קבלתה של הצעת החוק היא חיונית, היא חשובה, היא בשביל כולנו, ואני מבקשת שתצביעו בעד הצעת החוק.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב השר חבר הכנסת יריב לוין, בשם שר התקשורת.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, עניינה של הצעת החוק של חברת הכנסת עליזה לביא בהטלת איסור על בעלי תשתית תקשורת קווית לספק שירותים למנויים, בין בעצמם ובין באמצעות חברות בעלות זיקה להם – מטרת הצעת החוק היא לכפות בחקיקה הפרדה בין אספקת שירותי תשתית לבין אספקת שירותים למנויים בידי בעל רישיון.

יריב לוין: הרעיון המונח בבסיס הצעת החוק, לפחות לפי דברי ההסבר שלה, הוא כי הבעלות הכפולה על התשתית ועל התוכן יוצרת ניגוד אינטרסים ותורמת להעלאת מחירי התקשורת לצרכן, וכי הפרדת הבעלות תאפשר לספק שירותים – בסופו של דבר תביא לכך שאותם ספקי שירותים יספקו את אותו שירות למנויים במחירים מופחתים.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, חברת הכנסת לביא, שאני מסכים עם מה שאמרת, שמדובר באמת בעניין מורכב, בעניין שנשמע סבוך.

יריב לוין: הוא לא רק נשמע סבוך, הוא באמת סבוך, הוא באמת עניין מורכב, הייתי אומר שהוא נמצא בליבת הסמכות של משרד התקשורת.

יריב לוין: הייתי אפילו מרחיק לכת ואומר שהחלטה מן הסוג הזה, אם תתקבל כתוצאה מחקיקה פרטית, כמעט מייתרת את המשרד, כי אם יש תחום ונושא שבו ראוי ונכון לקבוע מדיניות, ושמחייב באמת החלטה והובלה של המשרד הממשלתי שהרגולציה נמצאת באחריותו, זה בדיוק סוג הנושאים.

יריב לוין: לכן אני חושב, והממשלה חושבת, שלא יהיה נכון להסדיר נושא כזה, שנמצא בליבת האסדרה של המשרד, בחקיקה ראשית, בלי שנעשו הבדיקות המקצועיות המלאות; בלי קבלת עמדה מקצועית מלאה של הגורמים הנוגעים בדבר במשרד התקשורת; בלי לקיים הליך שימוע אמיתי ומסודר לכל הגורמים הנוגעים בדבר, ובלי לבחון את כל ההשלכות והמשמעויות של העניין הזה על-ידי הדרג המקצועי של המשרד לעומק, ולא בפרק הזמן שמוקצב כדי לתת מענה על הצעת חוק פרטית.

יריב לוין: אני אומר יותר מזה: משרד התקשורת מתנהל על-פי מדיניות סדורה, ברורה וידועה בנושא אסדרת שוק התקשורת הקווית הנייחת, ובכלל זה כל מה שקשור בצד הסיטונאי של העניין, וזאת בהמשך להמלצות של ועדות ציבוריות, שאת ודאי מכירה, שהיו בעניין הזה.

יריב לוין: המדיניות הזאת היא מדיניות עקבית, שנקבעה במשך תקופה ארוכה של כהונת שני שרי תקשורת קודמים, שכיהנו בעבר במשרד הזה, השרים משה כחלון וגלעד ארדן, ולכן אני חושב שהדבר הנכון לעשות היה להפוך את העניין הזה להצעה לסדר-היום, לדון בו – בהחלט נושא ראוי לדיון, אבל לאפשר לגורמי המקצוע במשרד התקשורת לבחון אותו, ללמוד אותו לעומקו ולגבש את עמדתם.

יריב לוין: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

עליזה לביא: אדוני השר, אני מאוד מעריכה את הכנות שבה דיברת, אבל אתה יודע, הצעת חוק פרטית במקרה כזה, שכבר כל כך הרבה זמן, יותר מדי זמן, דברים לא מתקדמים, ודברים לא מיושמים – ואני יודעת, באמת, אנשים מקצועיים, שרי תקשורת, גם השר ארדן, שעשה עבודה טובה, וגם קודמיו, אני מזכירה גם ציטוטים של הנשיא ריבלין, שהיה שר תקשורת וביקש לטפל, אבל הדברים לא קורים ולא מתקדמים בקצב הנכון.

עליזה לביא: והדברים שכרגע אמרת – אני לא כל כך מבינה איך אפשר להביא עמדה של משרד, ובעצם חוות דעת של שר, כששר התקשורת מנוע מלטפל, ויתר השרים שהוצע להם לא מסכימים.

עליזה לביא: אז בעצם חוות הדעת שכרגע נמסרה היא על-ידי מישהו שנאסר עליו לטפל, ואני חושבת שיש פה ניגוד עניינים מובהק לגמרי, ואני חושבת שצריך לפסול את חוות הדעת הזאת, כי אני לא מצליחה להבין: הרי אם השר הקיים מנוע מלטפל, אז מי ענה לי עכשיו?

עליזה לביא: וארבעה שרים אחרים.

עליזה לביא: אז אם היה שר אחד – אתה בעצם עונה לי כשר המשיב, אז אני חושבת – – –

יריב לוין: אני עניתי לך בשם הממשלה – – – הסכם עם משרד התקשורת.

עליזה לביא: כן, אבל השר מנוע מלטפל, אז אני לא מצליחה להבין, גם מבחינת הנהלים כאן – –

יריב לוין: עניתי לך בשם – – –

עליזה לביא: – – בין הכנסת לבין הממשלה.

יריב לוין: הממשלה, מותר לה והיא צריכה לקבוע עמדה – – –

עליזה לביא: אני חושבת שזה לא ראוי ולא נכון, כי יש פה חוות דעת נגד החוק, שר התקשורת מנוע מלטפל.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, נראה לי תמוה שזאת המציאות, ארבעה שרים אחרים מסרבים לענות או לקחת את האחריות.

עליזה לביא: נראה לי לא נכון, ואני כן מבקשת לנצל את ההזדמנות הזאת, ובמציאות שנוצרה לקרוא לכם לתמוך בחוק.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה – נא לשבת – על הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הספקת שירותים נוספים על-ידי בעל רישיון שהוא בעל תשתית קווית), התשע"ה–2015.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 50 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – איסור הספקת שירותים נוספים על-ידי בעל רישיון שהוא בעל תשתית קווית), התשע"ה–2015, נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 32, נגד – 50.

חמד עמאר: הצעת החוק לא עברה, והיא יורדת מסדר-יומה של הכנסת.

חמד עמאר: לפרוטוקול להוסיף את חברת הכנסת אורלי לוי וחבר הכנסת יוסף ג'בארין – לפרוטוקול.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעות לסדר.

חמד עמאר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה (תיקון), התשע”ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק לתיקון פקודת בתי-הסוהר (מס' 51), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון מס' 47) (ילד הזכאי לגמלה מיוחדת), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 17) (איסור זיקה בין עמלת הפצה לדמי ניהול), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק להסדרת השימוש בכרטיס חכם בתחבורה הציבורית, התשע"ו–2016.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעת חברי הכנסת מאיר כהן, מסעוד גנאים ואיל בן ראובן בנושא:

נאזם בדר: משרד החינוך שכר בלשים לבלוש אחר מנהלי בתי-הספר.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: הסכם הפיוס עם טורקיה

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום: הסכם הפיוס עם טורקיה – מס' 4124, 4126, 4130, 4143, 4152 ו-4153.

חמד עמאר: חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: נא להקפיד על הזמנים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה שעות אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הסכם הפיוס עם טורקיה.

זהבה גלאון: אני רוצה לומר שדי מדהים אותי שאנחנו יושבים כאן, קבוצה של חברי כנסת שהגישו הצעה לדבר על הסכם הפיוס עם טורקיה, אבל אין אף שר, גם לא אחד מאלה שהצביעו עכשיו בעד הסכם הפיוס בקבינט, ומוכן לעלות לכאן לדוכן ולהגיב על הסכם הפיוס עם טורקיה.

זהבה גלאון: אני זורקת לך את הכפפה.

גלעד ארדן: – – –

זהבה גלאון: רגע, תשמע אותי קודם.

גלעד ארדן: לא, אני אעלה.

זהבה גלאון: הבנתי, כי עד רגע זה אמרו לי שאין שר משיב.

זהבה גלאון: עד עכשיו אמרו לי שאין שר משיב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אנחנו יודעים שבכל הסכם יש פשרות, ואי-אפשר לזלזל בזה שטורקיה היא מדינה חשובה, ויש לנו אינטרס שיהיה לנו הסכם עם טורקיה.

זהבה גלאון: יכול להיות שאם הייתי שרה בקבינט, יכול להיות שזה מה שהייתי מצביעה.

זהבה גלאון: יכול להיות שהייתי מצביעה בעד ההסכם עם טורקיה.

זהבה גלאון: אבל אני רוצה להגיד לכם שאני חושבת שראש הממשלה נתניהו יצא מההסכם הזה עם אפס הישגים וזנב בין הרגליים.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, נא לא לדבר בטלפון.

חמד עמאר: מי שרוצה לדבר בטלפון, שיצא החוצה וידבר כמה שהוא רוצה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת מיקי לוי, חשוב לי שתשמע את המשפט הזה: ראש הממשלה יצא מההסכם הזה עם אפס הישגים וזנב בין הרגליים.

זהבה גלאון: היה לי חשוב שתשמע את זה פשוט.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אם הייתה תחרות אולימפית, אדוני השר ארדן, לירידה מהעצים, ההסכם של נתניהו עם טורקיה היה יכול לתת לו או לזכות אותו במדליה היסטורית.

זהבה גלאון: כמה בִרבורים וכמה מילים – ים של מילים – נשפכו על המשא-ומתן שהוא ניהל במשך שש שנים.

זהבה גלאון: הוא מרח את ההסכם, הוא אמר:

זהבה גלאון: אנחנו לא נתנצל על זה שחיילי השייטת הגנו על עצמם מפני פעילים אלימים; ליברמן אמר שלא תהיה התנצלות.

זהבה גלאון: ובסוף ב-2013 נתניהו התנצל כמו גדול, ועכשיו הוא גם מפצה את הטורקים ב-20 מיליון דולר.

זהבה גלאון: אני רוצה להבהיר, אדוני השר, שלא יהיו אי-הבנות, אני חושבת שטורקיה היא אחת מארבע המדינות המוסלמיות החשובות באזור.

זהבה גלאון: יש לי ביקורת על ארדואן, שלא פעם נתפס באמירות אנטישמיות, ברדיפת מתנגדים ובתמיכה בטרור, אבל טורקיה היא שחקן אזורי חשוב, ובטח שהסכם אתה יכול להעניק למדינת ישראל יתרונות כלכליים ודיפלומטיים, וחבל על השנים שבזבזנו.

זהבה גלאון: חבל על השנים, שש שנים.

זהבה גלאון: אפשר היה אולי לגייס את טורקיה להיות חלק מהמהלך האזורי כאן, להיות חלק מהסדר כלכלי.

זהבה גלאון: אבל מה קיבלנו?

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

זהבה גלאון: ראש ממשלה שמתקפל בשידור חי.

זהבה גלאון: ולפיכך, אדוני היושב-ראש, אומנם טורקיה התחייבה שהיא תפעל בכמה מישורים – הדבר הזה יצטרך עוד לעמוד במבחן – אבל ההתנהלות של ממשלת ישראל, אפס הישגים, התנהלות מחפירה – ואני לא יודעת לאן הלך השר ארדן, השאלה אם הוא ישיב.

זהבה גלאון: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי.

מיכל רוזין: אין שר באולם.

מיכל רוזין: אין שר באולם.

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

נחמן שי: לא.

נחמן שי: אני אחכה שהוא יחזור.

חמד עמאר: אתה יכול לדבר כמה שאתה רוצה.

חמד עמאר: ברגע שייכנס שר, אני אפעיל את השעון.

חמד עמאר: כי השר היה בפנים.

נחמן שי: הוא היה ויצא.

נחמן שי: הספיק לו.

נחמן שי: הוא שמע את זהבה אז זה הספיק לו.

חמד עמאר: בבקשה, אתה יכול.

חמד עמאר: מזכירות, אני מבקש להזמין שר.

חמד עמאר: אין שר במליאה.

נחמן שי: יש 30.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

חמד עמאר: אני מאפס את השעון.

חמד עמאר: אתה יכול לדבר.

נחמן שי: נחכה, נחכה.

נחמן שי: קודם כול, אני רוצה מפה לשלוח תנחומים לעם הטורקי על הפיגוע האיום ונורא, החמור, שקרה אתמול בנמל-התעופה אטאטורק באיסטנבול.

נחמן שי: 41 הרוגים, 239 פצועים.

נחמן שי: סדר גודל שקשה להעלות על הדעת.

נחמן שי: מכה קשה לכל מי שמאמין שבעולם הזה אנשים רשאים לנוע ממקום למקום בביטחון, בשמחה, באושר.

נחמן שי: ועד שהם מגיעים לשדה-התעופה, מחכים להם שם שלושה רוצחים והורגים בהם.

נחמן שי: אני חושב שכל אחד מאתנו, גם בלי ההקשר הישראלי–טורקי החדש-ישן הזה, מרגיש כאב גדול וסימפתיה.

נחמן שי: אנחנו, כמי שנופלים קורבן שוב ושוב לטרור, אנחנו רוצים ברגעים כאלה לחלוק – –

חמד עמאר: אני מפעיל את השעון.

חמד עמאר: נמצא שר אתנו.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות.

נחמן שי: – – את הכאב שלנו עם הכאב של – – –

אופיר אקוניס: אני כל הזמן הייתי פה, מאחור.

נחמן שי: הוא מאחור?

נחמן שי: אז אתה תצטרך למלא את מקומו באופן זמני.

נחמן שי: הכול בסדר, השר אקוניס.

נחמן שי: אני רוצה להבין כמה דברים שקשורים בהסכם החדש הזה.

נחמן שי: איך יכול להיות שייחתם הסכם בין ישראל לבין טורקיה ושר הביטחון נגדו?

נחמן שי: אין דבר כזה.

נחמן שי: הספר הזה עוד לא נכתב.

נחמן שי: שר הביטחון מתנגד להסכם בין ישראל לטורקיה, שכל מהותו היא בעצם לפתור את אותו אירוע שהתרחש במים, במי הים התיכון, לפני שש שנים.

נחמן שי: איך זה יכול להיות?

נחמן שי: אני לא מדבר על עוד שני שרים, אבל שר הביטחון עצמו.

נחמן שי: וגם זה עובר כאילו זה לא חשוב.

נחמן שי: הלוא שר הביטחון צריך להיות האבן היציבה ביותר בהסכם הזה.

נחמן שי: מסכת היחסים החדשה מתחילה מהנקודה שאנחנו מחזירים את היחסים הביטחוניים, האסטרטגיים, בינינו לבין טורקיה.

נחמן שי: אבל זה לא הכול.

נחמן שי: אני רוצה לומר ולקבוע מפה, שההסכם הזה הוא מאוחר מדי, מעט מדי, ושילמנו עליו הרבה מדי.

נחמן שי: אלה שלושת הפרמטרים.

נחמן שי: מאוחר מדי, כי ברור שאפשר היה לעשות אותו מייד אחרי.

נחמן שי: אפשר היה, צריך היה קצת אומץ, שזו תכונה שחסרה לראש הממשלה ולממשלה שלו – –

זהבה גלאון: אין לו את – – –

נחמן שי: – – ללכת קדימה ולגמור את העניין מייד.

נחמן שי: לפעמים, ככל שמושכים, המחיר עולה.

נחמן שי: כולנו יודעים את זה.

נחמן שי: ככה זה תמיד.

נחמן שי: ככה זה היה בכל המשאים-והמתנים שאני מכיר במזרח התיכון: בינינו לבין הפלסטינים, בינינו לבין הערבים.

נחמן שי: משכנו – העלינו את המחיר שאנחנו משלמים, לא הם.

נחמן שי: אז שילמנו יותר מדי.

נחמן שי: קיבלנו מעט מדי.

נחמן שי: קיבלנו מעט מדי כי יכולנו לקבל את כל זה אז.

נחמן שי: אבל לא קיבלנו את החיילים והאזרחים שנמצאים בידי ה"חמאס".

נחמן שי: עכשיו אומרים לי: מה הקשר?

נחמן שי: מה ה"חמאס"?

נחמן שי: בוודאי.

נחמן שי: הלוא טורקיה וה"מרמרה" – היו מיועדים לחזק את עזה.

נחמן שי: אז אם לא הצליחו להפעיל את המנוף הזה על ה"חמאס", בשביל מה כל ההסדר הזה?

נחמן שי: ההסדר הזה לא רק שהיה צריך להחזיר אלינו את הנעדרים והחיילים, הוא היה צריך גם להביא להסדר בינינו לבין ה"חמאס".

נחמן שי: צריך היה, סוף-סוף, להגיע לאיזושהי הסדרה ולא לחכות ולשמוע באוזנינו את השעון מתקתק.

נחמן שי: ולבסוף, דבר אחרון, איך זה יכול להיות שהסדר כזה נחתם, מודיעים עליו, לפני שמביאים אותו בכלל לקבינט?

נחמן שי: איך זה יכול להיות?

נחמן שי: מי שמע על דבר כזה?

נחמן שי: בשביל מה הם הצביעו היום?

נחמן שי: על מה הם הצביעו היום?

נחמן שי: הלוא זה לעשות חוכא ואטלולא את כל הקבינט הביטחוני של מדינת ישראל.

חמד עמאר: נא לסכם.

נחמן שי: יותר טוב, תשלחו אותו הביתה, אל תביאו דברים לקבינט, אל תעשו בכלל קבינט.

נחמן שי: תנו לראש הממשלה לנהל את הכול ונראה איך זה יעבוד.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי.

אורן אסף חזן: רק אל תיתנו לה את – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, עוד לא התחלנו – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: פה זה לא הרשות הפלסטינית – – –

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני עמדתי פה לפני שש שנים.

חנין זועבי: חלק מכם זוכרות וזוכרים מה היה פה לפני שש שנים.

חנין זועבי: זוכרים את ההסתה – –

אורן אסף חזן: היה משט טרור.

אורן אסף חזן: זה מה שהיה.

חנין זועבי: – – זוכרים את השנאה, זוכרים את העוינות – –

אורן אסף חזן: שלך.

חנין זועבי: – – זוכרים את הרעש.

חנין זועבי: ותראו לאן הגענו: התנצלות.

חנין זועבי: התנצלות למשפחות של – כנראה – שקראו להם "טרוריסטים".

אורן אסף חזן: טרוריסטים.

אורן אסף חזן: משפחות מחבלים.

אורן אסף חזן: נכון.

אורן אסף חזן: הם טרוריסטים.

אורן אסף חזן: זועבי, הם טרוריסטים.

חנין זועבי: התשעה שנרצחו – –

אורן אסף חזן: את שותפה שלהם.

חנין זועבי: – – שהם פעילים שצריך לפצות את המשפחות שלהם.

אורן אסף חזן: את שותפה שלהם – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן אסף חזן, יש לך הבעת דעה.

חמד עמאר: אני אאפשר לך לדבר דקה.

חמד עמאר: תודה.

חנין זועבי: יש הסתה – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – שלפחות אפשר לקחת אותה ברצינות, ויש הסתה פופוליסטית, נמוכה – –

אורן אסף חזן: תסתכלי על עצמך במראה – – –

חנין זועבי: – – שאי-אפשר אפילו לקחת אותה ברצינות.

אורן אסף חזן: את המסיתה הלאומית.

חנין זועבי: עכשיו, אלה כנראה המסוכנים ביותר ב"מרמרה" – –

אורן אסף חזן: בעיני את – – –

חנין זועבי: – – שהתעמתו עם החיילים, שכאילו ניסו למנוע – –

אורן אסף חזן: את המסוכנת ביותר.

חנין זועבי: – – מעשה פיראטי של שייטת 13 להיכנס ולחטוף ולהרוג – מפצים את המשפחות שלהם.

אורן אסף חזן: – – – סופר-פיראטית.

אורן אסף חזן: את מדברת על החיילים?

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: אז כנראה מדובר בפעילים פוליטיים ובפעולה פוליטית לגיטימית לכל דבר.

אורן אסף חזן: לוקחת יד ותומכת בטרור, את אומרת – – –

חנין זועבי: ועכשיו – – –

אורן אסף חזן: חתיכת צבועה – – – רוחי לעזה, היידה.

חנין זועבי: אני הייתי מצפה, ואני רוצה ואני דורשת התנצלות לכל הפעילים הפוליטיים שהיו על ה"מרמרה", והתנצלות לחברת הכנסת חנין זועבי – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – שהִסתּם נגדה במשך שש שנים ורדפתם אותה ורדפתם אחריה.

חנין זועבי: כולכם צריכים להתנצל.

חנין זועבי: כל חברי הכנסת במקום הזה, בבניין הזה, שהשתתפו – – –

אורן אסף חזן: את – – –

חנין זועבי: – – – צריכים להתנצל לחברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: את הפיצויים – אני אקבל את הפיצויים ואני אתרום את הפיצויים – – –

אורן אסף חזן: אנחנו נעיף אותך מפה.

אורן אסף חזן: גם את המשכורת שלך אנחנו ניקח – – –

חנין זועבי: אני אתרום – – –

אורן אסף חזן: – – – הסתה לטרור.

אורן אסף חזן: מסיתה לאומית.

חנין זועבי: זה לא על החשבון שלי, נכון?

חמד עמאר: תמשיכי לדבר.

חנין זועבי: תודה.

חמד עמאר: אני מחליט.

חנין זועבי: אני אתרום את הפיצויים למען המשט הבא – –

אורן אסף חזן: תתרמי את המשכורת שלך.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אורן.

חנין זועבי: – – כי כל עוד יש מצור – –

אורן אסף חזן: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן.

חנין זועבי: – – כל עוד יש מצור – –

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: – – צריכים לנתק את המצור – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: שייטת עזה.

אורן אסף חזן: שייטת עזה.

חנין זועבי: – – וצריכים לארגן עוד משטים ועוד משטים, וזה הפשע הקטן.

אורן אסף חזן: משוט אני אתן לך, לא משט.

חנין זועבי: רצחתם תשעה פעילים והסתּם נגד הפעילים.

אורן אסף חזן: החברים שלך רוצחים כל יום.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: החברים שלך רוצחים כל יום.

אורן אסף חזן: את שותפה לטרור.

אורן אסף חזן: את לא תקראי לחיילים רוצחים.

חנין זועבי: תשתקו.

חנין זועבי: עכשיו לפחות תכבדו את עצמכם – – – תמשיכו את ההסתה – – –

אורן אסף חזן: את הדמות של הרוע והשנאה.

חנין זועבי: התנצלתם – – –

אורן אסף חזן: אם לא היית, היה שלום.

חנין זועבי: מתנצלים – – –

אורן אסף חזן: לכי – – –

חנין זועבי: למי משלמים פיצויים?

חנין זועבי: חלאס, יעני – – –

אורן אסף חזן: אני מוכן לממן לך כרטיס.

חנין זועבי: עכשיו, זה הפשע הקטן.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: אבל יש פשע גדול: 2 מיליון בני-אדם שאתם אוהבים לשכוח נמצאים מחוץ לתודעה שלכם.

חנין זועבי: 2 מיליון בני-אדם נמצאים בעוצר.

אורן אסף חזן: – – –

חנין זועבי: אתם אוהבים לשכוח אותם.

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת חנין זועבי.

אורן אסף חזן: אנחנו לא אוהבים לראות את הטרוריסטים יושבים פה בכנסת.

חנין זועבי: – – –

חמד עמאר: הוספתי לך דקה – – –

חנין זועבי: – – –

אורן אסף חזן: את חצופה.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: היידה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: רוח, רוח, רוח.

אורן אסף חזן: רוחי.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אתה יכול לשבת?

אורן אסף חזן: שהיא תרד למטה.

חמד עמאר: אני אתן לךָ ליהנות עוד יותר.

חמד עמאר: יש לךְ עוד דקה.

חמד עמאר: בבקשה, תמשיכי.

חמד עמאר: זה מה שאתה רוצה?

אורן אסף חזן: אתה נותן לי ליהנות?

אורן אסף חזן: אתה משתף אתה פעולה?

חמד עמאר: זה מה שאתה רוצה?

חמד עמאר: זה מה שאתה רוצה?

אורן אסף חזן: מה זה מה שאני רוצה?

אורן אסף חזן: שתרד מהדוכן.

אורן אסף חזן: נגמר לה הזמן.

חמד עמאר: אז תפסיק להפריע לכולם.

אורן אסף חזן: לא ישתמשו בדוכן הזה כדי לנגח את חיילי צה"ל.

חמד עמאר: תפסיק להפריע לכולם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תפסיק.

אורן אסף חזן: לא ישתמשו בו כדי לנגח את חיילי צה"ל.

אורן אסף חזן: צבועה.

חנין זועבי: דור שלם שלא מכיר את – – – מחוץ לעזה.

אורן אסף חזן: גועל נפש.

אורן אסף חזן: גועל נפש.

חנין זועבי: דור שלם שלא יצא מעזה.

אורן אסף חזן: לכי לעזה, אם כל כך אכפת – – –

חנין זועבי: לפי דוח האו"ם, ב-2020 – – –

אורן אסף חזן: אם כל כך אכפת לך, לכי לעזה.

עיסאווי פריג': למה אתה לא קורא אותו לסדר שלוש פעמים?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני לא צריך עזרה של אף אחד כאן.

אורן אסף חזן: לכי לעזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: לכי לעזה.

אורן אסף חזן: אני מוכן להסיע אותך.

עאידה תומא סלימאן: – – –

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, אני יכול לקבל שקט מחברי הכנסת?

אורן אסף חזן: בגלל דברים כמוה אנשים – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: בגלל אנשים כמוה אנשים – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אני לא אתן לך את התענוג.

חמד עמאר: אני לא אוציא אותך החוצה.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה שתוציא אותי.

אורן אסף חזן: אני רוצה שתוריד אותה למטה.

חמד עמאר: אז אני מבקש ממך, אני מבקש ממך.

אורן אסף חזן: שתוריד אותה למטה.

חמד עמאר: אתה לא תחליט, אני מחליט כאן.

חמד עמאר: אני מבקש ממך לא לדבר.

חמד עמאר: אני מבקש ממך, תשמור על שקט עכשיו.

אורן אסף חזן: אני לא אשמור על השקט.

חמד עמאר: תשמור על שקט קצת.

אורן אסף חזן: אף אחד לא ישתמש בבמה הזאת בשביל לפגוע בחיילים – –

חמד עמאר: אורן חזן, תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – ובמדינת ישראל.

אורן אסף חזן: זה בגידה, מה שהיא עושה.

חנין זועבי: יש דור שלם שלא יצא מעזה.

אורן אסף חזן: זה בגידה של ממש.

אורן אסף חזן: את בוגדת.

חנין זועבי: אתם מדברים על מקום שלפי דוח האו"ם הוא מקום לא הולם לבני-אדם ב-2020.

אורן אסף חזן: נעים לך לקחת כסף ומשכורת ואוטו.

זהבה גלאון: למה אתה לא מוציא את אורן חזן?

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: חלאס.

אורן אסף חזן: חמד, לא מתאים לך.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, לא מתאים לך.

חנין זועבי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חנין זועבי: – – –

יחיאל חיליק בר: הם רוצחים?

יחיאל חיליק בר: תתביישי לך.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר.

אורן אסף חזן: תשבי את במקום שלך.

אורן אסף חזן: תשבי בפינה שלך.

אורן אסף חזן: היידה, היידה – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי, אני מבקש שתתנצלי.

חנין זועבי: הם רצחו.

חנין זועבי: הם רצחו.

יחיאל חיליק בר: אדוני, שתתנצל על זה שהיא קראה לחיילי צה"ל רוצחים.

יחיאל חיליק בר: אדוני, שתתנצל.

יחיאל חיליק בר: מי את בכלל?

יחיאל חיליק בר: הם שומרים גם עלייך.

יחיאל חיליק בר: מי את בכלל?

יחיאל חיליק בר: תתביישי לך.

יחיאל חיליק בר: טרוריסטית.

חנין זועבי: אתם לא התנגדתם – – –

אורן אסף חזן: יש גבול.

אורן אסף חזן: יש גבול למה שאפשר לשמוע בבית הזה.

אורן אסף חזן: היא לא יכולה להגיד שהם רוצחים.

חמד עמאר: תשב.

חמד עמאר: תודה.

חנין זועבי: – – –

אורן אסף חזן: שיוריד אותה למטה.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

אורן אסף חזן: איך אתה נותן לזה יד?

אורן אסף חזן: איך אתה נותן לזה יד?

יחיאל חיליק בר: שתתנצל על זה עכשיו.

יחיאל חיליק בר: היא לא תקרא – – –

קריאה: תזרוק אותה למטה.

קריאה: תזרוק אותה למטה.

חמד עמאר: – – – תודה רבה.

חנין זועבי: – – – עזה.

אורן אסף חזן: איך אתה נותן לזה יד?

אורן אסף חזן: יש גבול.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש – – –

חמד עמאר: תשב.

חמד עמאר: תודה.

אורן אסף חזן: יש גבול למה – – –

חנין זועבי: – – –

אורן אסף חזן: היא לא יכולה להגיד – – –

חנין זועבי: – – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: שיוריד אותה למטה.

חמד עמאר: אני מבקש ממך, אני מבקש ממך – – –

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להירגע.

קריאות: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת – – –

אורן אסף חזן: תזרוק אותה – – –

חמד עמאר: אתם יכולים – – –

חנין זועבי: – – –

חמד עמאר: אני – – –

אורן אסף חזן: אתה צריך להתבייש.

חמד עמאר: – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי, אני מבקש ממך להתנצל על מה שאמרת על חיילי צה"ל.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אני יכול לקבל שקט רגע?

עליזה לביא: – – –

חנין זועבי: שקט.

חנין זועבי: תשתקי.

חנין זועבי: תשתקי.

מיקי לוי: תוריד אותה.

מיקי לוי: היא לא תגיד לנו רוצחים.

מיקי לוי: היא לא תקרא לנו רוצחים.

חנין זועבי: רצחתם.

חנין זועבי: רצחתם.

חנין זועבי: רצחתם.

מיקי לוי: את לא ראויה להיות פה.

מיקי לוי: תתביישי.

חמד עמאר: אני מבקש מחברת הכנסת: או שאת מתנצלת או שאת יורדת.

אורן אסף חזן: למה אתה לא סוגר לה את המיקרופון?

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: למה אתה לא סוגר לה את המיקרופון?

אורן אסף חזן: לא נשמע דבר כזה.

חמד עמאר: אני מבקש שקט.

חמד עמאר: חברת הכנסת, היא רוצה להתנצל.

חמד עמאר: אני מבקש לשבת.

נחמן שי: היא לא רוצה להתנצל.

חנין זועבי: אני אתנצל.

אורן אסף חזן: תוריד אותה כבר.

אורן אסף חזן: איזה דבר זה?

חמד עמאר: אני מנהל את המליאה.

חמד עמאר: לשבת.

חמד עמאר: אני מבקש לשבת.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, תוריד אותה – – –

חמד עמאר: אני מבקש מכולם לשבת.

חמד עמאר: לשבת כולם.

חמד עמאר: לשבת.

חמד עמאר: לשבת כולם.

קריאות: – – –

חמד עמאר: קודם תשבו.

אורן אסף חזן: זו בושה לכנסת.

אורן אסף חזן: בושה, בושה.

חמד עמאר: סדרנים, להושיב את חברי הכנסת, אחרי זה נמשיך.

עליזה לביא: תתביישי לך.

עליזה לביא: תתביישי לך.

חנין זועבי: עליזה, תרביצי לי גם.

חנין זועבי: בואי תרביצי לי, עליזה.

חנין זועבי: בואי תרביצי לי גם.

קריאות: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת כולם.

חמד עמאר: נא לשבת.

חנין זועבי: בואי תרביצי לי.

חנין זועבי: בואי תרביצי.

חנין זועבי: בואי תרביצי לי גם.

חנין זועבי: חסר לך.

אורן אסף חזן: את שותפה לטרור.

אורן אסף חזן: את שותפה לטרור.

חמד עמאר: אורן חזן.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן – –

אורן אסף חזן: – – –

חמד עמאר: – – אתה יכול לשתוק קצת?

אורן אסף חזן: לא, אני לא מוכן לשתוק.

חמד עמאר: להוציא את חבר הכנסת אורן חזן.

חמד עמאר: להוציא אותו.

אורן אסף חזן: אתה צריך להתבייש.

אורן אסף חזן: לא מוכן לשתוק.

אורן אסף חזן: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

אורן אסף חזן: )

חמד עמאר: אני מבקש, חברת הכנסת חנין זועבי.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי רוצה להתנצל.

חמד עמאר: אני מבקש מכולם, שבו במקום.

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי רוצה להתנצל על מה שהיא אמרה.

חמד עמאר: אני מבקש שתתנצלי, בבקשה.

חנין זועבי: – – –

חמד עמאר: כולם לשבת בבקשה.

חמד עמאר: היא רוצה להתנצל, לשבת.

חנין זועבי: תקשיבו לי.

יחיאל חיליק בר: אתה מאמין לה שהיא תתנצל?

יחיאל חיליק בר: אתה מאמין לה שהיא תתנצל?

יחיאל חיליק בר: בואו נשמע.

חנין זועבי: לשבת ולהקשיב לי.

חמד עמאר: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

נחמן שי: אל תחלקי לנו הוראות.

עליזה לביא: את תתנצלי.

חנין זועבי: לשבת ולהקשיב לי.

חנין זועבי: תשבי ותקשיבי.

חנין זועבי: תשבי ותקשיבי.

עליזה לביא: אני נמצאת פה בגלל שאני מקשיבה לך.

חנין זועבי: תשבי ותקשיבי.

חמד עמאר: חברת הכנסת עליזה לביא, היא רוצה להתנצל – – –

חנין זועבי: תשבי ותקשיבי.

עליזה לביא: – – –

חנין זועבי: תשבי, תשבי.

חנין זועבי: תירגעי.

קריאה: – – – יש גבול – – –

קריאות: – – –

קריאה: למה – – – בכלל?

קריאה: למה?

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי, את לא רוצה להתנצל?

חנין זועבי: אני רוצה לדבר.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה.

קריאות: – – –

חנין זועבי: עכשיו משפט סיום.

חמד עמאר: להתנצל, בבקשה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: לשבת.

חמד עמאר: היא מתנצלת, אני מבקש לשבת.

חמד עמאר: בבקשה.

חנין זועבי: – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת, אם את לא מתנצלת, אני מוריד אותך עכשיו.

חנין זועבי: טוב, די – – –

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: בבקשה.

באסל גטאס: היא לא אמרה: רוצחים, היא אמרה: רצחו.

חמד עמאר: בבקשה לשבת.

חמד עמאר: היא רוצה להתנצל.

חמד עמאר: חברת הכנסת רוצה להתנצל על מה שאמרה על חיילי צה"ל.

חמד עמאר: נא לשבת.

חמד עמאר: זה העיקר אצלי – שהיא תתנצל.

נחמן שי: כולנו בהתרגשות.

חמד עמאר: חיילי צה"ל הם לא – – – כי כולם – – –

חנין זועבי: מקשיבים?

חנין זועבי: מקשיבים.

חנין זועבי: מי שרצח הוא זה מי שצריך להתנצל.

חנין זועבי: נרצחו תשעה – – –

חמד עמאר: תודה רבה – – –

חנין זועבי: אתם צריכים להתנצל – –

חמד עמאר: נא להוריד אותה.

חמד עמאר: נא להוריד אותה.

חנין זועבי: – – ולסיים עם המצור בעזה.

חמד עמאר: נא להוריד אותה.

חמד עמאר: להוריד אותה.

מיקי לוי: את טינופת.

מיקי לוי: תסתלקי מפה.

מיקי לוי: חבורה של טינופת.

מיקי לוי: חלאת אדם.

מיקי לוי: את חלאת אדם.

מיקי לוי: חלאת אדם.

מיקי לוי: טינופת.

מיקי לוי: חלאת אדם.

קריאות: – – –

חמד עמאר: להוציא אותה מהמליאה.

חמד עמאר: להוציא אותה.

מיקי לוי: את חלאת אדם.

מיקי לוי: את חלאה.

חמד עמאר: נא להוציא את חברת הכנסת חנין זועבי מהמליאה.

חמד עמאר: נא להוציא אותה מהמליאה.

עאידה תומא סלימאן: להוציא את אלה שמסכנים אותנו.

עאידה תומא סלימאן: אל תזיזו אותנו.

חמד עמאר: להוציא אותה מהמליאה.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, פעם שנייה.

חמד עמאר: להוציא אותה.

חמד עמאר: להוציא אותה.

חמד עמאר: סדרנים, להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: אני מבקש מחברי הכנסת לשבת.

חמד עמאר: אני לא רוצה להוציא להפסקה.

חמד עמאר: סדרנים, נא להוציא אותה.

ג'מאל זחאלקה: – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: תוציאו את חבר הכנסת זחאלקה מהמליאה.

חמד עמאר: אני קורא לחבר הכנסת זחאלקה פעם ראשונה, שנייה, שלישית – להוציא אותו מהמליאה.

חמד עמאר: כל מי שמתפרע עכשיו, אני מוציא אותו.

חמד עמאר: לשבת עכשיו במקומות.

חמד עמאר: לשבת במקומות.

חמד עמאר: להוציא את חברת הכנסת חנין זועבי החוצה, לא לשבת.

חמד עמאר: להוציא אותה החוצה, חברת הכנסת חנין זועבי.

חמד עמאר: להוציא אותה החוצה.

קריאה: למה אתה מוציא אותה?

חמד עמאר: כי היא שיקרה.

חמד עמאר: להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: להוציא אותה החוצה.

מיקי לוי: חלאה, החוצה.

מיקי לוי: חלאת אדם, החוצה.

חמד עמאר: נא להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: גם חבר הכנסת זחאלקה, אני קראתי אותו לסדר פעם ראשונה, שנייה, שלישית.

חמד עמאר: להוציא אותו החוצה.

מיקי לוי: חלאת אדם.

חמד עמאר: להוציא אותם החוצה, שניהם.

קריאות: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, אני מבקש לשבת.

חמד עמאר: אני מבקש לשבת.

חמד עמאר: אני לא מוציא אתכם להפסקה.

חמד עמאר: אני מבקש מכולם לשבת.

חמד עמאר: לשבת.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין, נא לעלות לדבר, בבקשה.

חמד עמאר: להוציא את חברת הכנסת חנין זועבי.

חמד עמאר: להוציא את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

חמד עמאר: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מאולם המליאה.

חמד עמאר: ) לשבת כולם במקומותיכם.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: (חברת הכנסת חנין זועבי יוצאת מאולם המליאה.

חמד עמאר: ) בבקשה, יש לך שלוש דקות.

זהבה גלאון: למה לא הוצאת את אורן חזן?

חיים ילין: חברת הכנסת זועבי, יש לך מזל שאת בכנסת ישראל, אחרת הכתומים כבר מזמן היו רוצחים אותך.

קריאות: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, כולם לשבת.

חמד עמאר: חברי הכנסת – אני מבקש ממך, חבר הכנסת חיים ילין – – –

זהבה גלאון: אתה ניהלת את הישיבה באופן מחפיר – – –

חמד עמאר: כולם לשבת בבקשה.

חמד עמאר: כולם לשבת.

זהבה גלאון: אורן חזן פוצץ את הישיבה.

עיסאווי פריג': תוציא את אורן חזן.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: כולם לשבת.

עיסאווי פריג': אתה נתת לו לפוצץ את הישיבה – – –

זהבה גלאון: ככה אתה מנהל את הישיבה?

חמד עמאר: כולם לשבת, בבקשה.

עיסאווי פריג': – – –

חמד עמאר: עיסאווי פריג', אני מבקש.

חמד עמאר: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – –

זהבה גלאון: אולי תוציא אותו גם?

זהבה גלאון: – – – אורן חזן – – –

חמד עמאר: – – לשבת בבקשה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: תודה רבה, תודה רבה.

זהבה גלאון: ככה אתה מנהל את הישיבה?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, אני רוצה להסביר לכם משהו:

חמד עמאר: למה – חברי הכנסת – – –

זהבה גלאון: למה לא הוצאת את אורן חזן?

זהבה גלאון: הוא פוצץ את הישיבה.

יחיאל חיליק בר: – – –

חמד עמאר: חיליק בר, חבר הכנסת חיליק בר – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת חיליק בר, נא לשבת.

חמד עמאר: בבקשה.

עיסאווי פריג': למה לא הוצאת את אורן חזן?

חמד עמאר: אני רוצה להסביר לכם משהו כאן.

זהבה גלאון: ראינו מה – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת חנין זועבי, אני הוצאתי אותה כי היא שיקרה לי.

חמד עמאר: היא אמרה לי: תשאיר אותי, אני רוצה להתנצל.

חמד עמאר: היא אמרה לי את זה באופן ברור, ולכן השארתי אותה – להתנצל.

יחיאל חיליק בר: – – –

זהבה גלאון: למה לא הוצאת את אורן חזן?

קריאות: – – –

חמד עמאר: ברגע שהיא לא התנצלה, הוצאתי אותה החוצה, הורדתי אותה מהדוכן.

חמד עמאר: אני לא יכול לקבל שקר של חברי כנסת, והיא שיקרה ליושב-ראש הישיבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

מיקי לוי: – – –

עליזה לביא: – – –

עיסאווי פריג': – – –

מיקי לוי: היא שקרנית, חלאת אדם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני רציתי לשמוע את ההתנצלות שלה, וברגע שהיא לא התנצלה היא הורדה מהדוכן והוצאתי אותה החוצה, והיא לא תחזור למליאה כל עוד אני מנהל את המליאה.

חמד עמאר: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – – אורן חזן – – –

עיסאווי פריג': מספיק – – –

חמד עמאר: היא שיקרה.

חמד עמאר: שוב אני אומר: היא שיקרה.

חמד עמאר: היא אמרה לי: אני מתנצלת.

חמד עמאר: תודה רבה.

נחמן שי: – – – להוציא את אורן חזן – – –

זהבה גלאון: למה לא הוצאת את אורן חזן?

חמד עמאר: תודה רבה, תודה רבה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים – בבקשה, חבר הכנסת חיים ילין, יש לך שלוש דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני לא שומע את עצמי אפילו.

זהבה גלאון: – – – בושה וחרפה – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש – – –

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: סדרנים, להושיב את חברת הכנסת גלאון.

חמד עמאר: נא לשבת.

זהבה גלאון: אותי להושיב?

זהבה גלאון: למה את אורן חזן לא הושבת?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: אורן חזן בחוץ.

חמד עמאר: תודה רבה.

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: אורן חזן – להוציא אותו החוצה.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: בושה.

זהבה גלאון: למה אתה לא אומר – – – שהוא פוצץ את הישיבה – – –

חמד עמאר: סדרנים, החוצה.

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת נאוה בוקר, נא לא לדבר בטלפון במליאה.

חמד עמאר: חברת הכנסת נאוה בוקר, לא לדבר בטלפון במליאה.

חמד עמאר: תודה.

מיקי לוי: – – –

חמד עמאר: שקט אני מבקש מחברי הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, בואו נשמע את החבר שלנו – – –

זהבה גלאון: נאוה בוקר, כשאורן חזן פוצץ את הישיבה – – –

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: ככה אתה מנהל את הישיבה?

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

חמד עמאר: להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: נא להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: תודה רבה.

נחמן שי: למה אתה מוציא אותה?

נחמן שי: למה אתה מוציא אותה?

נחמן שי: למה אתה מוציא אותה?

חמד עמאר: להוציא אותה החוצה, להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: נא להוציא אותה החוצה.

חמד עמאר: (חברת הכנסת זהבה גלאון יוצאת מאולם המליאה.)

נחמן שי: למה אתה מוציא אותה?

עיסאווי פריג': – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נחמן שי: למה אתה מוציא אותה?

נחמן שי: מה היא אמרה?

עיסאווי פריג': אורן חצי שעה צעק ולא עשית כלום – – –

חמד עמאר: תודה רבה, תודה רבה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

נחמן שי: – – – וזה מה שמצאת לעשות?

חמד עמאר: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש מכם שתי דקות של שקט בשביל שתוכלו להקשיב לחלק מהדברים.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

חיים ילין: שלוש דקות?

חיים ילין: מהחברים אני מבקש רק שתי דקות של שקט.

חיים ילין: קשה.

חיים ילין: למה, ריבונו של עולם, אנחנו יכולים להבין את הסבל של 2 מיליון עזתים ועדיין אתם מעזים לקרוא לחיילים שלנו, לילדים שלי, לילדים של כולם, רוצחים?

עליזה לביא: אל תחזור על זה, חיים.

חיים ילין: איך יכול להיות דבר כזה?

באסל גטאס: – – –

חיים ילין: "עופרת יצוקה", "עמוד ענן", "צוק איתן" – ריבונו של עולם, אנחנו יצאנו למלחמה.

חיים ילין: איך ה"חמאס" – אתם לא רואים בעיניים שלכם איך ה"חמאס", שיורים ללא הפוגה על חפים מפשע, שלוקחים וחופרים מנהרות, שמנסים בכל הכוח לפגוע בנו – הם לא קיימים מבחינתכם.

מרדכי יוגב: – – –

באסל גטאס: בריונים פה, בריונים פה.

חיים ילין: תעשה סדר, אני לא יכול.

באסל גטאס: בריונים פה, בריונים.

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס, אני מבקש לשבת.

חיים ילין: באסל, באסל, באסל, באסל, למה אני תמיד יכול להקשיב לך ואתה לא מסוגל להקשיב לדעות אחרות?

באסל גטאס: – – –

נאוה בוקר: יש לו מים באוזן.

ענת ברקו: זה יום עסל יום באסל.

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס, אני מבקש לשבת, תודה.

חמד עמאר: נא לשבת.

באסל גטאס: תוציא אותו החוצה, את הבריון הזה שיושב כאן.

חמד עמאר: תשב בבקשה.

באסל גטאס: מתקרב אלי ואומר לי: לך עכשיו לסוריה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: נא לשבת.

ענת ברקו: מה, הוא שלח אותך לסוריה?

ענת ברקו: זה נורא, זה נורא.

קריאות: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת מאיר כהן, אתה אמור לנהל את הישיבה אחרי.

חמד עמאר: אני מבקש שגם אתה תשב.

חמד עמאר: בבקשה.

חיים ילין: באסל, זחאלקה וזועבי, נראה לי שהפיוס לא צריך להיות מול טורקיה, הפיוס צריך להיות פה – שאחד יקשיב לשני.

חיים ילין: אתם לא מוכנים לקבל דעה אחרת.

חיים ילין: הילדים שלי – – –

באסל גטאס: – – –

חיים ילין: הילדים שלי – – –

באסל גטאס: – – –

חיים ילין: הילדים שלי, הילדים של כולנו – –

באסל גטאס: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת – – –

חיים ילין: – – שאנחנו גידלנו – גידלנו אותם להגן על עם ישראל.

חיים ילין: אתם עושים מהם רוצחים?

באסל גטאס: – – –

חיים ילין: אתה יודע מה ההבדל בין צבא הגנה לצבא התקפה?

חיים ילין: המחבלים תוקפים אותנו.

חיים ילין: אנחנו מגינים על העם.

חיים ילין: אנחנו מגינים גם עליך.

חיים ילין: הדמוקרטיה מגינה עליך.

חיים ילין: איפה היה לך מקום להגיד את דעותיך בצורה כזאת?

חיים ילין: היו כבר תולים אותך מהגרדום בסוריה, בכל מקום.

באסל גטאס: אתה – – –

עאידה תומא סלימאן: תפסיק להגיד – – –

חיים ילין: אתה, אל תזלזל.

חיים ילין: אל תזלזל בדמוקרטיה של מדינת ישראל.

חיים ילין: אתם עוברים כל גבול אפשרי, גם של אנשים שיש להם סובלנות, גם של אנשים שיכולים לשמוע את הדעות שלכם.

חיים ילין: אבל למה אנחנו יכולים להכיר במצוקה של 2 מיליון פלסטינים שגרים בתוך עזה בדיקטטורה של ה"חמאס", ואתם לא מכירים בזה שיורים עלינו טילים?

חיים ילין: למה?

חיים ילין: למה אנחנו צריכים להיות הנאורים ואתם לא מסתכלים עלינו ממטר?

חמד עמאר: נא לסכם.

חיים ילין: אתה לא מבין מה אתם עושים – אתם הופכים את כנסת ישראל ליותר קיצונית.

חיים ילין: היא לא מסוגלת להתמודד עם קיצונים כמוך.

חיים ילין: ואני מודיע לך חגיגית, מודיע לך חגיגית – –

באסל גטאס: – – –

חיים ילין: – – הילדים שיצאו להגן על מדינת ישראל הם מלח הארץ, הילדים הכי טובים, ערכיים, חונכו כמו שצריך.

באסל גטאס: – – – ארגון טרור.

חיים ילין: אבל אתם לא מסוגלים להסתכל על זה.

חיים ילין: לא מסוגלים.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת חיים ילין.

באסל גטאס: זה לא מה שאמר – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: ועוד לא דיברתי על ההסכם עם טורקיה.

חיים ילין: לא נתתם אפשרות.

חיים ילין: הייתה הזדמנות אסטרטגית, ממש אסטרטגית.

חיים ילין: האם ה"חמאס" הצבאי מסוגל להוריד את הנשק שלו מרצועת-עזה בהסכם הודנה לטווח ארוך?

חיים ילין: האם אתם לוקחים אחריות לזה, או שרק אנחנו צריכים תמיד לקחת אחריות לכל העולם?

באסל גטאס: מה אני עשיתי – – –

חיים ילין: כן, אני שמעתי אותך.

חיים ילין: כן, אתה מגן על ה"חמאס".

באסל גטאס: מה – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת – – –

חיים ילין: כשאתה אומר שהילדים שלנו רוצחים – –

באסל גטאס: אני מדבר על העם הפלסטיני.

באסל גטאס: אתה שם את הראש שלך על – – –

חיים ילין: – – אתה מגן על ה"חמאס".

באסל גטאס: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס.

חיים ילין: והם אלה שיורים, והם אלה שעושים טרור – – –

באסל גטאס: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס.

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

חיים ילין: לא יעזור לך כלום.

חיים ילין: הם עושים את הטרור בתוך רצועת-עזה.

חיים ילין: הם אלה שיורים את הטילים.

חמד עמאר: תודה רבה, חיים – – –

חיים ילין: הם אלה שהכריחו אותנו לצאת לשלוש מלחמות – מלחמות צודקות על הגנת מדינת ישראל.

חיים ילין: ובמדינת ישראל גם אתה חי, ו-20% מיעוטים גרים בה – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: – – וגם מיעוטים יצאו להילחם.

חיים ילין: אתה לא רואה את כל הדבר הזה?

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין – – –

חיים ילין: ביום שאתה תראה את כל מה שאני אומר לך, נהיה מדינה אחרת לגמרי – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חיים ילין: – – ואז אף אחד לא יתנפל עליכם.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד ביטן.

מיקי לוי: אני נרשמתי, אדוני.

מיכאל אורן: הוא במקומי.

חמד עמאר: בסדר, אני התכוונתי לחבר הכנסת – – –

דוד ביטן: תן לו, תן לו.

חמד עמאר: בבקשה.

מיקי לוי: אני נרשמתי לדעה נוספת.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, נא להקפיד על הזמנים.

מיכאל אורן: תודה, אדוני.

מיכאל אורן: אני כואב כאב עמוק את מה שראיתי עכשיו.

מיכאל אורן: מה שראיתי עכשיו זה סכנה שניצבת מול הדמוקרטיה הישראלית.

מיכאל אורן: ומי שחושב שדמוקרטיה זה דבר שמרחף אי-שם באוויר באופן מופשט, הוא טועה.

מיכאל אורן: דמוקרטיה מושתתת על ריבונות; ריבונות מושתתת על נאמנות בסיסית; ונאמנות אינה יכולה להתקיים במצב שמחוקקים שנבחרים באופן דמוקרטי מבזים את יושב-ראש הכנסת, את הבית הזה, את המדינה הזאת, את מי שמגן על המדינה הזאת.

מיכאל אורן: זה לא יכול להתקיים.

מיכאל אורן: זו הסכנה פה לדמוקרטיה.

מיכאל אורן: אני פונה לידידי מהאופוזיציה: מישהו מטיל ספק בצורך של חוק ההשעיה – השעיה על-פי החוק כפי שהוא קיים היום?

מיכאל אורן: אותה חברת כנסת שלפני שעה קלה ביזתה את כל חיילי צה"ל והגדירה אותם כרוצחים – היא ממשיכה לקבל משכורת, היא ממשיכה לקבל רכב.

באסל גטאס: אתה שקרן.

באסל גטאס: You are a liar.

מיכאל אורן: רק תחשבו על זה.

מיכאל אורן: אני עליתי היום לדבר על ההסכם עם טורקיה.

באסל גטאס: You are lying, you are lying.

חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס, קראתי אותך לסדר.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דוד אמסלם: אתה חייב להוציא אותו – – –

חמד עמאר: תודה רבה, אני מנהל את הישיבה ואתה לא תגיד לי.

מירב בן ארי: – – –

באסל גטאס: הוא משקר.

מיכאל אורן: הוא אומר שאני שקרן?

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, תודה רבה לך.

מירב בן ארי: – – –

באסל גטאס: הוא משקר.

דוד אמסלם: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת דוד אמסלם.

חמד עמאר: תודה רבה.

מירב בן ארי: היא לא מקבלת רכב על חשבון המסים שחיילי צה"ל משלמים?

חמד עמאר: בבקשה, תמשיך.

מירב בן ארי: על זה היא נוסעת עם האוטו שלה ומקבלת את המשכורת, מאיפה היא מקבלת – – –?

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת מירב.

חמד עמאר: תודה רבה.

מירב בן ארי: – – –

חמד עמאר: תודה.

באסל גטאס: לכי, לכי, קחי את ה"ריטלין" שלך.

מירב בן ארי: מה זה הדבר הזה?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

דוד אמסלם: כל פעם שהיא עושה את זה, גם בוועדות – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, תודה.

מירב בן ארי: תגיד לי, אני לא מצליחה להבין, הוא יגיד לי לקחת את ה"ריטלין" שלי?

מירב בן ארי: – – – מי הוא שהוא צריך – – –?

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

נורית קורן: – – – כאלה דברים.

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: מה זה?

קריאה: אדוני היושב-ראש – – –

חמד עמאר: תגיש תלונה לוועדת האתיקה; אני לא שמעתי אותו.

חמד עמאר: אם הייתי שומע אותו, הייתי מוציא אותו.

חמד עמאר: בבקשה.

נורית קורן: אתה יודע מה זה?

נורית קורן: זאת הפריבילגיה שלהם, שלא שומעים אותם, מה הם אומרים.

מיכאל אורן: אני באתי לברך על ההסכם שאושר על-ידי הקבינט היום, ההסכם בינינו לבין הטורקים.

מיכאל אורן: כמי שהיה מעורב בשיחות עם הטורקים ב-2012-2011, אני יכול להגדיר את ההסכם הזה כהסכם טוב וכהישג למדיניות הישראלית.

מיכאל אורן: הטורקים ויתרו שני ויתורים עיקריים: קודם כול, ירדו מהדרישה להסיר את הסגר על רצועת-עזה, הסגר הימי שהוא חיוני לביטחוננו, ולמעשה הטורקים קיבלו את דוח פלמר מהאו"ם מ-2011, שהכיר בלגיטימציה של הסגר, וגם בלגיטימציה של הצורך שלנו להקים ולקיים את הסגר הזה גם בדרכים של כוח.

מיכאל אורן: הטורקים גם ירדו מהדרישה של התביעות נגד חיילי צה"ל שהשתתפו במשט – –

חמד עמאר: אני מוסיף לך דקה.

מיכאל אורן: עוד דקה, תודה.

מיכאל אורן: – – שזה גם הישג גדול מאוד, כך שחיילים יכולים לצאת למבצעים בשטח בלי דאגה שבסופו של דבר גם יתבעו אותם בבתי-משפט בין-לאומיים.

מיכאל אורן: הקשר בין טורקיה ונאט"ו – אל נשכח שבמשך שנים רבות, בכל פעם שישראל שאפה להדק את הקשר עם נאט"ו, הטורקים הטילו וטו.

מיכאל אורן: גם הווטו הזה נעלם.

מיכאל אורן: גם בתור יושב-ראש ועדת המשנה לענייני חוץ סיכמתי לאחרונה דיון על יחסינו עם יוון וקפריסין.

מיכאל אורן: גם היוונים והקפריסאים רואים בעין יפה את חתימת ההסכם הזה, ואני אגיד באופן כללי לגבי מדיניות ישראל בענייני חוץ: טוב לנו – טוב לנו לפעמים לומר כן.

מיכאל אורן: קיימת גם דאגה אחרונה, אני גם משמש יושב-ראש – –

חמד עמאר: נא לסכם.

חמד עמאר: בבקשה.

מיכאל אורן: זה יהיה משפט אחרון.

מיכאל אורן: – – השדולה למען החזרת הבנים מעזה.

מיכאל אורן: זה שהוקם היום צוות מיוחד של ראש הממשלה ושר האוצר משה כחלון יחד עם אריה דרעי להמשיך לטפל בזה, זה דבר מאוד חיובי.

מיכאל אורן: בסופו של יום, זה יום מאוד חיובי לדיפלומטיה הישראלית.

מיכאל אורן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את חיילי צה"ל שנמצאים אתנו ביציע.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד ביטן.

קריאה: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד ביטן, יש לך שלוש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: – – – הם מתמודדים, הם מתמודדים, מי שיושב פה עכשיו ביציע, לא אנחנו.

איילת נחמיאס ורבין: שערורייה.

חמד עמאר: שלוש דקות, בבקשה.

דוד ביטן: טוב, אני לא אדבר על ההסכם עם טורקיה, אבל מה שראינו היום זה המשך של הפרובוקציות החוזרות ונשנות של חברת כנסת אחת, שעושה את זה כל הזמן; היא חיה מזה.

דוד ביטן: בצורה כזו היא עושה בציבור הערבי – היא בעצם פוגעת בדו-קיום בינינו לבין הערבים.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לדאוג שהיא לא תישאר בכנסת.

דוד ביטן: זו הדוגמה הגרועה ביותר.

דוד אמסלם: גם זחאלקה, גם זחאלקה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ביטן, גם זחאלקה שותף.

דוד אמסלם: כל פעם – – –

נאוה בוקר: נכון – – –

דוד אמסלם: – – –

דוד ביטן: היא עושה את כל הפרובוקציות.

דוד ביטן: לנו נמאס מהעניין הזה, ואני חושב שהיא גם לא מייצגת אתכם כמו שצריך.

דוד ביטן: תפסיקו לתת לה גיבוי.

דוד ביטן: תפסיקו לתת לה גיבוי, היא גם פוגעת בכם בסופו של דבר.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לעשות הכול כדי שהיא לא תישאר בכנסת.

דוד ביטן: לצערי הרב, היא עמדה לדין על מה שהיא עשתה בנצרת, ובסופו של דבר הגיעו אתה לעסקת טיעון בדיוק בדברים האלה.

דוד ביטן: היא קיללה שם את השוטרים, ומשום מה היועץ המשפטי הגיע אתה לעסקת טיעון ללא קלון.

דוד ביטן: וגם היום זה הפרת סדר, כי אי-אפשר לבוא ולקרוא – ולא משנה מה חופש הביטוי – לחיילי צה"ל "רוצחים", פשוט אי-אפשר.

דוד ביטן: ואנחנו לא נאפשר את זה יותר, ואנחנו צריכים להתאחד כולנו, ללא פוליטיקה, להוציא רק חברת כנסת אחת מהכנסת, את חברת הכנסת זועבי.

דוד ביטן: אנחנו צריכים לעשות את זה, אפילו אם זה יהיה חוק ספציפי לאותה חברת כנסת.

דוד ביטן: צריכים להתאחד כולנו ולעשות את הדבר הזה ולא לפחד משום דבר.

דוד ביטן: זה ניצול ציני של הדמוקרטיה, וחבל שבית-המשפט העליון, כל פעם על בסיס הדמוקרטיה, מאפשר לה להתמודד כל פעם בחזרה ומפרש את החוקים שאנחנו מחוקקים באופן דווקני.

דוד ביטן: איזו דמוקרטיה יש, כשהיא אומרת את מה שהיא אומרת?

דוד ביטן: מה הזכות שלה לעלות לבמה ולצעוק פרובוקציות כל הזמן?

דוד ביטן: אנחנו אשמים, אנחנו צריכים לדאוג שזה לא יהיה; ואני מבקש מחברי הכנסת מהאופוזיציה – אני מבקש מכם לעשות מעשה ולעזוב את כל השיקולים הפוליטיים, לעזוב את חברי הכנסת האחרים, רק אתה – לסיים את העניין הזה אתה אחת ולתמיד.

אלעזר שטרן: למה צריך?

אלעזר שטרן: שכולם יצאו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: ישיב בשם הממשלה חבר הכנסת השר אופיר אקוניס.

אלעזר שטרן: ביטן, שכולם יצאו כשהיא עולה, מה הבעיה?

אלעזר שטרן: היא מנצלת את זה.

דוד אמסלם: זה לא קשור, היא מגזימה.

דוד אמסלם: היא מסיתה.

דוד אמסלם: יש גבול למה שאפשר לשמוע.

דוד אמסלם: אם – – – היא הייתה יותר בכלא הפלסטיני היום, היא לא מתביישת?

דוד אמסלם: ומי מגן עליה?

דוד אמסלם: מרצ.

דוד אמסלם: מה קרה פה?

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: לא לא, אני מבקש לא.

זהבה גלאון: אבל אמרו – – –

חמד עמאר: אני מבקש לא להיכנס.

חמד עמאר: אני הוצאתי אותך החוצה.

חמד עמאר: לא אפשרתי לאף אחד להיכנס.

חמד עמאר: סדרנים, נא להוציא את חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: (חברת הכנסת זהבה גלאון יוצאת מאולם המליאה.) כשאני אכניס, אני אכניס את כולם, חוץ מחברת הכנסת חנין זועבי, שאני לא אכניס אותה למליאה כל עוד אני מנהל, כי היא שיקרה; ואני שוב אומר: שיקרה.

איתן ברושי: אז תביא את זה לוועדת האתיקה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, הבמה הזאת, כנסת ישראל, סמל הריבונות של העם היהודי בארצו, הופכת לבמה של הסתה מטורפת – –

חמד עמאר: אתם מפריעים לשר.

חמד עמאר: חבר'ה, אתם מפריעים לשר.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, אתה מפריע לשר, רוצים לשמוע את השר.

אופיר אקוניס: – – הסתה מטורפת ניאו-פאשיסטית של אישה אחת, שכל מה שמוביל אותה, כל מה שמוביל אותה בחיים זה הרצון להשמיד את ישראל כמדינת העם היהודי.

אופיר אקוניס: היא יחד עם חבר הכנסת זחאלקה, כפי שציין חבר הכנסת אמסלם, תלמידיו של המרגל עזמי בשארה.

דוד אמסלם: בוגד, אזרח מדינת ישראל.

אופיר אקוניס: וגם בוגד.

אופיר אקוניס: חנין זועבי המחבלת, מחבלת שהשתתפה במשט הטרור של ה"מרמרה", שמנעה טיפול בפצועים, שהסיתה נגד ישראל ונגד קיומה כמדינה יהודית.

אופיר אקוניס: אנחנו גאים בחיילים שלנו, אנחנו מצדיעים לחיילים שלנו; אנחנו גאים בכוח שהשתלט על ה"מרמרה", שמנע, אדוני היושב-ראש, את פריצת המחסום על עזה, חבר הכנסת לוי, וגם בהסכם, גם בהסכם המצור על עזה נמשך.

אופיר אקוניס: אני מבקש להתייחס, חבר הכנסת ביטן, לדברים שאמרת לפני כמה דקות.

אופיר אקוניס: בסוף ימיה של הכנסת השמונה-עשרה אני פניתי לוועדת הבחירות המרכזית ויזמתי את פסילתה של חברת הכנסת זועבי מלכהן בכנסת, על-פי סעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת.

אופיר אקוניס: מי שמשתתף או פועל במאבק מזוין נגד ישראל, לא יכול להיות בכנסת – כך קובע הסעיף.

אופיר אקוניס: והיא נפסלה, היא נפסלה.

אופיר אקוניס: לצערי, ואת זה אני אומר בצער, צער עמוק, צער כבד, שגיאה היסטורית חסרת תקדים של אנשים שאני מכבד, של מוסד שאני מעריך, שאני אף פעם לא השתמשתי בו כקרדום פוליטי לחפור בו, חבר הכנסת אמסלם – בית-המשפט העליון החזיר אותה, חבר הכנסת ביטן, על-ידי ביטול החלטת ועדת הבחירות המרכזית, שהיא למעשה החלטת כנסת, כמו החלטת כנסת.

אופיר אקוניס: ועדת הבחירות המרכזית, ברוב של 19 מול תשעה – אגב, גם אז חברי מרצ, כמובן, הנציגים שלהם, הצביעו כמובן נגד ההרחקה, נגד הפסילה.

אופיר אקוניס: אני חושב שהמופע הניאו-פאשיסטי שהציגה פה היום חברת הכנסת זועבי, ישנה – ואת זה אתם יכולים לעשות כחברי כנסת, נציגינו בוועדת הבחירות המרכזית – להביא על-פי חוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7א.

אופיר אקוניס: כל אחד מחברי הכנסת יכול לעשות את זה, חוצה מפלגות – לגייס רוב בוועדת הבחירות, כפי שאני גייסתי, כיתתי את רגלי, השגנו את הרוב, ועדת הבחירות פסלה אותה – בית-המשפט העליון החזיר אותה.

אופיר אקוניס: בית-המשפט העליון החזיר אותה.

אופיר אקוניס: לכן, אחרי הדברים שנאמרו כאן, אדוני היושב-ראש, בישיבה בניהולך, הדברים מצולמים, מתועדים – יש כאן פרוטוקול – אין כל סיבה לראות את חברת הכנסת זועבי בכנסת העשרים-ואחת.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת דוד ביטן, לא צריך שום חוק חדש.

אופיר אקוניס: אין בו שום צורך, החוקים קיימים.

אופיר אקוניס: חוק-יסוד: הכנסת, חברת הכנסת לביא, הוא בספר החוקים של מדינת ישראל.

דוד ביטן: צריך להביא את החוק, הרישום לוקח שבועיים.

דוד ביטן: זה לוקח זמן, הרישום.

אופיר אקוניס: הוא חוק, הוא סעיף מהותי בקיומה של ישראל כדמוקרטיה מתגוננת.

אופיר אקוניס: אני אמרתי כאן אחרי הדיון על ה"מרמרה" לפני שש שנים – נדמה לי שזה היה ביוני 2010, בדיוק שש שנים – אמרתי שאם ישראל לא תהיה דמוקרטיה מתגוננת, היא עלולה לא להיות בכלל.

נאוה בוקר: צריך להוציא אותה מהמדינה.

אופיר אקוניס: ואני תומך גדול בחופש הביטוי ובחופש הבעת העמדה.

אופיר אקוניס: פה לא הייתה עמדה, פה הייתה שנאה יוקדת.

עליזה לביא: זה היה שקרים, שקרים, שקרים.

אופיר אקוניס: פה הייתה הסתה מטורפת נגד חיילות וחיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: אמירות שמחייבות – חבר הכנסת אמסלם, אתה יכול לקחת את זה כמשימה, נתמוך בך, נעמוד מאחוריך בשם סיעת הליכוד.

אופיר אקוניס: אתה יודע מה?

אופיר אקוניס: בשם סיעות הבית אתם יכולים וצריכים לפנות, על בסיס מה שהיה כאן, יחד עם חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ועם חבר הכנסת בן ראובן, האלוף במילואים, וחבר הכנסת חיים ילין וחברת הכנסת עליזה לביא – הדבר הזה חוצה מפלגות.

אופיר אקוניס: אני קורא גם למפלגת העבודה וגם למרצ – – –

איתן ברושי: אז תביא הצעה.

אופיר אקוניס: ידידי, הדבר קיים בספר החוקים.

אופיר אקוניס: זהו סעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת.

אופיר אקוניס: אני אומר לכם – – –

איתן ברושי: למה הוא לא יושם?

אופיר אקוניס: הוא כן יושם.

אופיר אקוניס: הוא יושם, וזה בוטל על-ידי בית-המשפט העליון.

אופיר אקוניס: אני פסלתי אותה מלכהן כחברה בכנסת התשע-עשרה.

אופיר אקוניס: לדאבון הלב – –

עליזה לביא: בג"ץ החזיר.

אופיר אקוניס: נכון מאוד.

אופיר אקוניס: – – בית-המשפט העליון החזיר אותה.

אופיר אקוניס: אני מעריך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שאחרי מה שהתרחש פה, שהיה אחד משיאי השפל של הפרלמנט הישראלי מאז הקמתו; מאז ייסודו ככנסת ב-1949 דבר כזה לא היה.

אופיר אקוניס: אני חושב שלא יהיה הרכב, אדוני היושב-ראש, של בית-המשפט העליון שלא יאשרר את החלטת ועדת הבחירות לפסול את חברת הכנסת זועבי, ושלא נראה פה את פרצופה המתועב של המחבלת הזאת בכנסת העשרים-ואחת.

דוד ביטן: אני רק רוצה להגיד משהו קטן, אפשר?

חמד עמאר: הבעת דעה, חבר הכנסת דוד ביטן.

דוד ביטן: עשר שניות.

דוד ביטן: אני אומר לכם, נציגי האופוזיציה, אני הולך לפנות לראש הממשלה לוותר על חוק ההשעיה ולעשות חוק רק בהתייחס לזועבי, על מנת – אני לא רוצה כתבי-אישום, אני רוצה שאנחנו נוציא אותה מהכנסת תוך חודש-חודשיים.

דוד ביטן: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

דוד ביטן: לבטל את חוק ההשעיה, להוציא את זועבי מהכנסת.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, הבעת דעה.

חמד עמאר: נא לשבת, חברי הכנסת.

חמד עמאר: אני עדיין לא הרשיתי לאף אחד מאלה שהוצאתי להיכנס.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין, יש לך דקה.

חמד עמאר: נא לפתוח לו את המיקרופון.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מה שקרה עכשיו במליאת הכנסת זה מקומם, זה מצער, וזה בעיקר מביש.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, מקומם יותר לקרוא לחיילי צה"ל טרוריסטים.

דב חנין: אני מבקש לא לקרוא לי קריאות ביניים.

חמד עמאר: בבקשה.

דב חנין: חבר כנסת שמדבר כאן במליאה נבחר להגיע לכאן כדי להשמיע את דעתו.

דב חנין: זכותו לומר את דעתו.

דב חנין: הסתערות על הדוכן היא דבר אסור ופסול.

דב חנין: ניסיון למנוע מחבר כנסת בכוח להגיד את דעתו זה מעבר על קו אדום.

דב חנין: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לומר משהו בעניין שלצערי לא הוזכר עד עכשיו, ולהביע – אני מקווה שבשם כולנו – תנחומים לבני משפחות הנרצחים ברצח הנורא, הקשה, המתועב שאירע בשדה-התעופה באיסטנבול.

דב חנין: פעם נוספת נרצחו אנשים חפים מפשע, נפגעו, נפצעו, באירוע מזעזע, מקומם, שבוודאי כולנו פה מזועזעים כשאנחנו שומעים עליו.

דב חנין: אני רוצה מפה להביע תנחומים לכל הנפגעים וגם לעם הטורקי, אבל גם לומר בצער שהמשטר בטורקיה, לאורך שנים, נתן בכל מיני צורות עזרה וסיוע ל"דאעש".

עודד פורר: גם ל"חמאס", גם ל"חמאס".

דב חנין: היום יושבים בכלא עיתונאים, העורך הראשי של "ג'ומהורייט" וכתב בכיר שחשפו בשידור חי בטלוויזיה צילומים של העברת נשק על-ידי הביון הטורקי ל"דאעש" בעיראק.

דב חנין: אני אומר את הדברים בהרבה צער.

דב חנין: אני חושב שגם בשלטון בטורקיה אנשים צריכים לעשות חשבון נפש.

חיים ילין: גם על ה"חמאס".

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, בבקשה.

חמד עמאר: יש לך דקה.

באסל גטאס: אדוני, גם אני רוצה דקה.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, תראו, אני בדרך כלל בן-אדם מאוד מאופק.

דוד אמסלם: אני בדרך כלל גם לא צועק ולא מתערב.

דוד אמסלם: אבל מה שקרה היום כאן עם חברת הכנסת חנין זועבי זה דבר חמור מאוד.

דוד אמסלם: זה התחיל בבוקר – אני עשיתי בבוקר דיון בוועדת הפנים בנושא של המגזר הערבי.

דוד אמסלם: חברי הכנסת הערבים הצטרפו, כל אחד אמר את עמדתו, הכול בסדר; הגענו לחברת הכנסת זועבי – רק מסיתה מתחילת הדיון, מעליבה את השוטרים, מעליבה את מדינת ישראל.

דוד אמסלם: זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: זה גם לא תורם לכם בשום דבר.

דוד אמסלם: היא מתפרנסת מהסתה, כמעט על גבול האנטישמיות, אם זו לא אנטישמיות גם.

דוד אמסלם: היא יושבת כאן בזכות חיילי צה"ל.

דוד אמסלם: צה"ל בעצם זה הצבא הכי מוסרי בעולם.

דוד אמסלם: אם לא היו חיילי צה"ל, אני אומר לכם, חברת הכנסת הייתה יושבת בכלא ברמאללה והיו גומרים אותה גם בעזה, אף אחד לא היה נותן לה לחיות שם.

דוד אמסלם: אז החוצפה שלה נמאסה עלינו, ולדעתי היא פוגעת בכם הכי הרבה.

דוד אמסלם: אז בואו תרסנו אותה.

דוד אמסלם: אני מתחבר למה שאמר דוד ברמה העקרונית, אני לא יודע איך עושים את זה טכנית, אבל לא יכול להיות שאזרח מדינת ישראל, חבר כנסת, יעלה פה לפודיום ויגיד שחיילי צה"ל הם רוצחים.

דוד אמסלם: איפה נשמע דבר כזה?

דוד אמסלם: אם היו אומרים את זה על אחד מחברי הכנסת כאן, הרי כל המדינה הייתה מזדעזעת.

דוד אמסלם: מה זה חיילי צה"ל?

דוד אמסלם: חיילי צה"ל זה הבנים שלנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, בין חיילי צה"ל יש גם חיילים ערבים.

דוד אמסלם: מה זו החוצפה הזאת?

נאוה בוקר: גם אותם היא הורגת, גם את החיילים הערבים, את כולם.

נאוה בוקר: את כל מי – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

חמד עמאר: יש לך דקה, בבקשה.

יעל כהן-פארן: קודם כול, גם אני מגנה ומזועזעת מהדברים שנאמרו כאן קודם על-ידי חברת הכנסת זועבי, אבל אני רוצה לומר שקשה לי גם עם כל מה שהלך כאן, עם הקפיצה הזאת המטורפת – זה הגיע כמעט לאלימות.

יעל כהן-פארן: לא דמיינתי בחיי שבכנסת, במליאה, אנחנו נגיע לסיטואציה כמו שהייתה כאן קודם.

יעל כהן-פארן: אני עוד לא נרגעתי ממנה.

יעל כהן-פארן: עם כל הגינוי, ואני גם מגנה ולא מוכנה שדברים כאלה ייאמרו בכנסת, אבל אני חושבת שגם כל אחד מאתנו צריך להסתכל על איך כולנו פה התנהגנו.

יעל כהן-פארן: עכשיו אני רוצה לומר דברים – ויש לי עוד 20 שניות – שקשורים להסכם הפיוס עם טורקיה מזווית טיפה אחרת.

יעל כהן-פארן: מה שאותי מאוד מדאיג בהסכם הזה זה המוטיבציה שעמדה מאחורי סגירת ההסכם בזמן הזה ובעיתוי הנוכחי, והיא אחת – לפתור לחברות הגז, למונופול הגז, את הבעיה שלהם, ולתת להם את האפשרות לייצא לטורקיה.

יעל כהן-פארן: זה הדבר היחיד שעמד לנגד עיניו של נתניהו כשהוא סגר את ההסכם הזה, ואני חושבת שזה צריך להדיר שינה מעיני כל אזרחי ישראל, שזה מה שמנהל את מדיניות החוץ של ישראל היום, רק אינטרסים כלכליים של מונופול הגז, זהו, אין שום דבר אחר חשוב.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת מיקי לוי, יש לך דקה, נא להקפיד על הזמנים.

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני, כשטייסים של חיל האוויר וקציני צה"ל יושבים כאן במרפסת וצופים בנו, בבית הזה, אנחנו לא ניתן לחברת כנסת לכנות אותם במילים כאלו – – –

קריאות: לא, רגע, אין מיקרופון.

חמד עמאר: שנייה, חבר הכנסת מיקי לוי.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך דקה.

חמד עמאר: אני מאפס את השעון, אני מתחיל מההתחלה.

חמד עמאר: יש לך דקה.

חמד עמאר: בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת זועבי שכל פעם מחדש מבעירה בעירות, כשטייסים וקציני צה"ל יושבים כאן וצופים בנו, בבית הזה, שליחי העם – אנחנו, נבחרי העם, לא ניתן לפגוע בכם.

מיקי לוי: אתם מגיני האומה, מגיני מדינת ישראל, מגיני מדינת היהודים.

מיקי לוי: חברת הכנסת זועבי, מקומה אינו בבית הזה.

מיקי לוי: וחבר הכנסת באסל גטאס, אנחנו עדיין מחכים לבן דודך חבר הכנסת עזמי בשארה, שבגד במדינת ישראל ומסר ידיעות ל"חיזבאללה".

מיקי לוי: אתם בוגדים – –

באסל גטאס: אתה בריון.

באסל גטאס: אתה בריון.

מיקי לוי: – – המפלגה שלך בוגדים.

מיקי לוי: אנחנו עוד מחכים שהוא יחזור, כדי שנעמיד אותו לדין.

מיקי לוי: אתם הבטחתם לנו שהוא יחזור, אנחנו מצפים.

באסל גטאס: נכון, חושב את עצמך גבר.

מיקי לוי: חתיכת בוגד שמוסר ידיעות לאויב בזמן מלחמה, חבר הכנסת עזמי בשארה.

מיקי לוי: תתביישו לכם – –

באסל גטאס: אתה בריון.

באסל גטאס: אתה בריון קטן.

מיקי לוי: – – אתם לא אמורים לשבת פה.

מיקי לוי: בל"ד החוצה, בושה וחרפה.

באסל גטאס: אתה בריון קטן.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: עוד לא סיימנו.

חמד עמאר: על כל מציע מגיע שתי הבעות דעה.

חמד עמאר: אני אפשרתי 12, יותר אני לא מאפשר לאף אחד.

חמד עמאר: יש לי שישה מציעים, אפשרתי לפי החוק.

באסל גטאס: אבל בחרת את כולם מכיוון מסוים.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

קריאות: – – –

דוד אמסלם: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, חבר הכנסת דוד אמסלם, נא לשבת.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה, לפתוח מיקרופון, יש לה דקה.

איילת נחמיאס ורבין: זה היה אירוע מאוד מאוד קשה, ללא ספק, חברי חברי הכנסת, אני התעוררתי מאוד מאוד מהר, כי לא חלפו פחות או יותר 20 שניות מנאומה של חברת הכנסת זועבי, ומייד כונו חיילי צה"ל – ואני משתתפת יחד עם חברתי עליזה לביא – אני לא מתכוונת לחזור על זה, כי הם יושבים כאן, והם מתמודדים עם הדילמות המוסריות יום-יום, ואתם לא תטיפו לנו מוסר, מספיק עם זה ודי.

איילת נחמיאס ורבין: אני בחיים לא אקרא לכם במילה שמתחילה בטי"ת רק בגלל המוצא שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יקרים לי, אתם אזרחי מדינת ישראל, אתם יושבים כאן לא בחסד – –

באסל גטאס: – – – פעם ראשונה.

באסל גטאס: אורן חזן התחיל להגיד לנו – – – מכיוון היושב-ראש – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – אבל תפסיקו להתנהג כאילו אנחנו פוגעים בכם כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: אתם פוגעים בעצמכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לומר משהו – חבר הכנסת גטאס, אני לא שומעת אותך.

באסל גטאס: הוא אמר – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת גטאס.

איילת נחמיאס ורבין: לא רוצה לשמוע אותך.

באסל גטאס: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת גטאס, קראתי לסדר פעמיים.

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

חמד עמאר: נא להוציא את חבר הכנסת גטאס.

חמד עמאר: להוציא אותו החוצה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא רוצה שיוציאו אותו.

באסל גטאס: לא כבוד גדול במיוחד, כשאתה יושב-ראש הישיבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: להוציא אותו החוצה.

חמד עמאר: (חבר הכנסת באסל גטאס יוצא מאולם המליאה.

חמד עמאר: )

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לך שחבר הכנסת עמאר מתנהל בטולרנטיות בלתי רגילה, תירגעו עם זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם דבר אחד, אני הגעתי היום ליד הכניסה למשרד ראש הממשלה כדי לעמוד עם משפחת שאול ומשפחת מנגיסטו.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר הכי קל בשבילי היה להתלהם נגד ההסכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רק מבקשת דבר אחד, שהקבינט, ששם יושבים אנשים שנאלצו היום לחתום על הסכם – נאלצו לאשר היום הסכם שכבר נחתם – תזכרו את משפחות גולדין, שאול ומנגיסטו.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

חמד עמאר: יש לך דקה, נא להקפיד.

יחיאל חיליק בר: אני אשתדל לא לצעוק, אלא להגיד לחברים האלה בבית, באופן רגוע: אני לדברי ההסתה והשטנה המטופשים של חנין זועבי כבר מזמן אני אדיש.

יחיאל חיליק בר: אבל אני אגיד לך משהו.

יחיאל חיליק בר: יושבת פה אישה שחושבת שהיא לוחמת זכויות למען הפלסטינים, שחושבת שהיא לוחמת זכויות למען ערביי ישראל, היא הנזק הכי גדול.

יחיאל חיליק בר: אני כיהודי, כציוני גאה, עשיתי ועוד אעשה פי-אלף ממנה למען שלום עם הפלסטינים; פי-אלף ממנה למען דו-קיום או קיום משותף עם ערביי ישראל.

יחיאל חיליק בר: האישה הזאת היא הנזק הכי גדול שיש לדו-קיום בארץ.

יחיאל חיליק בר: היא מחבלת בסיכויים להגיע לשלום.

יחיאל חיליק בר: היא מחבלת בסיכויים להגיע לדו-קיום אמיתי עם ערביי ישראל, ומאז שהיא עלתה על ה"מרמרה" היא גם מחבלת בלי קשר לכל.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לך שאני מתבייש בזה שחברת כנסת שיושבת בפרלמנט של ישראל קוראת לחיילי צה"ל רוצחים, ואני אגיד לה דבר אחד – החיילים האלה, שאת כינית רוצחים, שומרים עלייך כל יום מפני רצח שצפוי לך מאותם חברים שאת מהללת מעבר לגבול, ב"חמאס", ב"חיזבאללה" ב"אל-קאעידה", אותם אנשים שאת מעריצה.

יחיאל חיליק בר: אני מתבייש בך, אני מבקש ממך דבר אחד, תפסיקי להפריע לנו להשיג שלום עם הפלסטינים ועם ערביי ישראל.

יחיאל חיליק בר: את בושה וחרפה לבית זה.

יחיאל חיליק בר: תתביישי לך.

חמד עמאר: חברת הכנסת ענת ברקו – לא נמצאת.

חמד עמאר: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר לכם שכשאני הייתי סגנית, לפני כחודשיים – בדיוק אותו הדבר, אותו ריטואל של השתוללות של חברי הרשימה המשותפת.

נורית קורן: עכשיו, אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש, יש פה בעיה, באולם, שלא שומעים מהמושבים מה אומרים, ויש בעיה; כי לבוא ולומר ליושב-ראש שהוא לא ראוי לנהל ישיבה, או לבוא ולהגיד ליושב-ראש שהוא עושה דברים פוליטיים, זה לא נכון, ואנחנו לא יכולים להתלונן על מי שאומר ליושבי-ראש את הדברים האלה, וזה גם לא מכבד את הבית הזה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לך שזו לא פעם ראשונה שמורידים את חנין מהדוכן.

נורית קורן: גם בפעם הקודמת, כשאני ביקשתי ממנה לרדת, היא בכוונה – רצתה את הטלוויזיה ועשתה הכול כדי לא לרדת.

נורית קורן: אנחנו צריכים למצוא דרך להוציא אותה מהכנסת, היא לא משרתת את הציבור שהיא באה בשבילו.

נורית קורן: זה פשוט לא ייאמן כמה אתם מרשים לעצמכם; לקרוא לחיילי רוצחים – זה לא ייתכן.

נורית קורן: הגיע הזמן שתבינו שחיילי צהל – חיילי צה"ל – סליחה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, גם את אמרת את זה, שהם רוצחים ילדים חפים מפשע.

נורית קורן: אל תיתממו עכשיו.

נורית קורן: אתם חייבים להפסיק עם זה.

נורית קורן: אתם יושבים בכנסת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: – – –

נורית קורן: אני, ממש לא.

עאידה תומא סלימאן: ממש, ממש לא.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני רק רוצה להגיד דבר אחד.

מירב בן ארי: אני בשנה הזאת – כל הזמן היינו יושבים בוועדות, הייתי מדברת אתה, הייתי מדברת אתה על נושאים שלא קשורים.

מירב בן ארי: מבחינתי, חברת הכנסת הזאת לא קיימת.

מירב בן ארי: אם אין לה בושה, בושה, לקחת כסף של הציבור בישראל, לנסוע ברכב של הציבור בישראל, ולעמוד פה ולדבר על חיילי צה"ל – היא צריכה להיות – בושה.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים להתנער ממנה, ואתם, חברי הכנסת הערבים, צריכים להקיא אותה מתוככם.

מירב בן ארי: אמר, ובצדק, חבר הכנסת דודי אמסלם: רק נזק היא עושה לכם, וככל שתפנימו ותבינו את זה, תשכילו.

מירב בן ארי: כי מה שקורה כאן בבית הזה – אני אומרת לך, עאידה, אין לך מה להמשיך להנהן.

מירב בן ארי: את יודעת את האמת, את יודעת כמה נזק האישה הזאת – שום דבר טוב, שום דבר טוב היא לא עשתה, לא למען הבית הזה ולא למען העם שלכם.

חמד עמאר: חבר הכנסת עודד פורר.

חמד עמאר: אחרון הדוברים, אחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

עודד פורר: תודה, אדוני, אני חייב לומר משהו לחברי כאן בבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת חכים חאג' יחיא, אתה ביקשת ממני להוריד אותך, אז הורדתי אותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

חמד עמאר: אני כבר הוספתי.

חמד עמאר: אמרתי שיש לי 13 – אני לא מוסיף אף אחד.

חמד עמאר: הרבה ביקשו, אני לא מוסיף.

חמד עמאר: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא מוסיף.

עאידה תומא סלימאן: זה על המכסה.

עודד פורר: אדוני, אני חייב לומר כאן משהו לחברי חברי הכנסת, גם מימין וגם משמאל, כי ההופעה שראיתם פה היום זה מה שקורה כשעוצמים עיניים אל מול המציאות, וזה מה שקורה כשמגינים על רשימה משותפת שמגנה את סעודיה כשהיא מכריזה על "חיזבאללה" ארגון טרור.

עודד פורר: וזה מה שקורה כשעוצמים את העיניים כשחברי הרשימה המשותפת הולכים ביום העצמאות להניח זר על הקבר של עז א-דין אל-קסאם, שהוא האב הרוחני של תנועות "האחים המוסלמים" ושל תנועות הטרור; וזה מה שקורה כשעוצמים את העיניים כשחבר הכנסת איימן עודה פונה באמצעות המשלחת הפלסטינית לאו"ם כדי שיגנו את ישראל, וזה מה שקורה כשעוצמים את העיניים כשחבר הכנסת אחמד טיבי מכנה את הטרוריסטים שהידים וקדושים ומהלל אותם.

עודד פורר: אז צריך להפסיק לעצום את העיניים, ואני אומר לך, חברי חבר הכנסת ביטן, ולך, חברי השר אקוניס, כבר עברה פה בקריאה טרומית הצעת חוק לתיקון סעיף 7א כדי שהוא לא יאפשר את הדברים האלה.

עודד פורר: זה ממתין על שולחן ועדת החוקה, חוק ומשפט.

עודד פורר: אני מבקש ממך, יושב-ראש הקואליציה, תקדם את הדיון הזה.

עודד פורר: בואו נעביר כבר את החקיקה הזאת, ואז נוכל לראות מחוץ לכנסת את כל מהללי הטרור למיניהם.

עודד פורר: תודה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אילן גילאון: אני מבקש זכות דיבור.

חמד עמאר: אני אמרתי – אפשרתי ל-12 חברי כנסת לדבר.

חמד עמאר: אני סגרתי את הרשימה.

חמד עמאר: תודה.

אילן גילאון: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

אילן גילאון: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חברי הכנסת.

אילן גילאון: מה הבריונות הזאת?

חמד עמאר: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אילן גילאון: תקרא לי כמה שאתה רוצה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חסר כבוד.

חמד עמאר: לא תזיק לך קצת צניעות.

אילן גילאון: זאת בושה.

חמד עמאר: קצת צניעות, חבר הכנסת.

אילן גילאון: כל הכנסת הזאת היא פח.

חמד עמאר: פעם שנייה.

אילן גילאון: – – –

חמד עמאר: נא להוציא אותו.

אילן גילאון: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

אילן גילאון: אל תודה לי.

חמד עמאר: תוציאו אותו החוצה בבקשה.

אילן גילאון: תוציאו אותי החוצה.

אילן גילאון: לא צריך, אני אצא לבד.

חמד עמאר: תודה.

אילן גילאון: – – –

עיסאווי פריג': – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

חמד עמאר: תודה.

עיסאווי פריג': לא הוצאת את חבר הכנסת אורן חזן, שהתחיל את כל המהומה.

אילן גילאון: כמה פעמים קראת לי?

קריאה: לא קראת שלוש פעמים.

חמד עמאר: שלוש פעמים קראתי אותך לסדר.

חמד עמאר: תודה.

אילן גילאון: כמה?

חמד עמאר: שלוש פעמים.

אילן גילאון: תקרא לי שלוש פעמים, אני רוצה לשמוע את זה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: להוציא אותו החוצה.

אילן גילאון: לא קראת לי שלוש פעמים.

עיסאווי פריג': – – – שלוש קריאות.

עיסאווי פריג': זה הכי קל.

עיסאווי פריג': זה הכי קל.

עיסאווי פריג': (חבר הכנסת אילן גילאון יוצא מאולם המליאה.

עיסאווי פריג': )

חמד עמאר: בבקשה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.

חמד עמאר: יש לך דקה.

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': אין לי – – – זה אורן חזן.

קריאות: – – –

מירב בן ארי: מה זה קשור?

דוד אמסלם: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת דוד אמסלם, תודה.

חמד עמאר: היום היה דיון נגד אלימות.

חמד עמאר: תודה רבה.

קריאות: – – –

קריאה: הוא זועבי?

קריאה: – – – הוא אמר: אני לא מסכים עם זועבי.

חמד עמאר: נא להירגע.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להירגע.

דוד אמסלם: במקום שאתם עכשיו תתקפו אותה, אתה שואל על אורן חזן ולא מתבייש?

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: בבקשה.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, אני כמובן משתתף, קודם כול, בצערם של ערביי ישראל, שנציגה שלהם ככה מתנהגת כאן, ומצליחה להצית את הפרובוקציה הזאת, ושהיא מייצגת אותם.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, גם התגובה שלכם, עאידה, אם את שואלת אותי, היא יחסית מוגבלת, אבל זאת העמדה שלי.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: אני חושב שמה שהיא עשתה פה היום – היא פגעה קודם כול בערביי ישראל, ואני אלחם בזה, שהם לא ייפגעו מזה, כי הם אחים שלנו, הם אזרחים שלנו והם חברים שלנו, אבל לדבר הזה כדאי שיחד נשים סוף.

אלעזר שטרן: זה לא יכול להימשך, שאנחנו התפאורה להסתה פרועה כל כך ופגיעה בחיילי צה"ל.

אלעזר שטרן: אני משתתף בצער העם הטורקי על הפיגוע שהיה הלילה בשדה-התעופה, אבל אני רוצה לומר גם לראש ממשלת טורקיה, שהוא משלם את המחיר על תמיכה שלו בטרור, כי טרור הוא טרור הוא טרור, ומי שתומך בטרור של ה"חמאס" יקבל אותו או מה"חמאס" או מ"דאעש" או מכל גוף אחר, ואני אומר לחברים שלנו שמבכים היום, בצדק, את 21 המיליון שהעברנו לטורקיה, שהתמיכה בטרור תעלה להם עוד מיליארדים בשביל להגן עכשיו מפני הטרור.

אלעזר שטרן: ומשפט אחרון: הממשלה החליטה היום על הרעת תנאי – בדיקת אפשרות הרעה – כדי להחזיר את גופות חללינו אורון והדר.

אלעזר שטרן: אני הצעתי את זה פה כבר כמה פעמים.

אלעזר שטרן: אני אומר שהוועדה הזאת כבר הוקמה ב-2009, ואם עשינו את ההסכם עם הטורקים, כדאי שבמקביל נפעל מהר כדי להפעיל כל מנוף, אבל כל מנוף, כדי להחזיר את גופות חללי צה"ל.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: השר אופיר אקוניס, מה אתה מציע?

אופיר אקוניס: הממשלה מציעה להעביר את הדיון לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

חיים ילין: כולנו מסכימים, לפי מה שהשר אומר ולפי מה שדוד ביטן אמר, שאנחנו מורידים את חוק ההשעיה מחוקה, ומביאים חוק אחר, שכולנו מבינים את זה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: מה שמוצע – להעביר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

זהבה גלאון: רגע, רגע, אני אחת המציעות, אני יכולה לדעת מה מציעים?

זהבה גלאון: אתה צריך לשאול גם אותי.

חמד עמאר: בבקשה.

זהבה גלאון: אני מודה לך.

זהבה גלאון: טוב שהייתה לך חנין זועבי.

חמד עמאר: מה את רוצה?

זהבה גלאון: אני רוצה לדעת מה מציעים.

חמד עמאר: הציעו ועדת חוקה.

זהבה גלאון: נגד.

זהבה גלאון: ועדת האתיקה, אדוני.

חמד עמאר: קודם כול, אנחנו עוברים להצבעה עכשיו.

חמד עמאר: מי שמצביע בעד – בעד העברה לחוקה.

חמד עמאר: מי שמצביע נגד – דיון במליאה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא לשבת.

חמד עמאר: אם היא לא מסכימה להצעת השר, אנחנו מצביעים על ההצעה שלה, אם זה לדיון במליאה או להסרה.

אורן אסף חזן: איפה המופרעת?

אורן אסף חזן: עשתה בלגן והלכה?

חמד עמאר: או שמצביעים עכשיו – ההצעה שלך זה דיון במליאה, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

חמד עמאר: היא מציעה דיון במליאה.

זהבה גלאון: אני לא הצעתי את זה, אני הצעתי ועדת האתיקה.

חמד עמאר: מצביעים קודם כול על ההצעה.

חמד עמאר: מי שמצביע נגד – נגד דיון במליאה.

חמד עמאר: מי שמצביע בעד – בעד דיון במליאה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 11 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 20 נמנעים – אין ההצעה שלא לכלול את הנושא שהעלתה חברת הכנסת זהבה גלאון בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

דוד ביטן: נגד המליאה.

חמד עמאר: בעד – 11, נגד – 20.

חמד עמאר: ההצעה של חברת הכנסת זהבה גלאון נפלה, הוסרה מסדר-היום.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה – לוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת לשנות את הצבעתי לנגד.

חמד עמאר: נגד.

חמד עמאר: לפרוטוקול.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 24 נגד – 2 נמנעים – אין

קריאה: בעד.

זהבה גלאון: לא, לא, לא.

זהבה גלאון: אתה צריך לשאול את המציעים אחד אחד לאיזו ועדה.

זהבה גלאון: אני – – –

חמד עמאר: אני שאלתי ואמרתי שהשר רוצה לוועדת חוקה.

זהבה גלאון: השר, בכל הכבוד לו, לא מעניין אותנו.

זהבה גלאון: השר לא מעניין אותנו.

זהבה גלאון: אתה צריך לשאול את המציעים – – –

קריאה: ועדת חוקה.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: אתה צריך לשאול את המציעים אחד-אחד.

זהבה גלאון: מה שהשר אומר – הוא לא מעניין.

זהבה גלאון: השר זה לא מעניין – – –

חמד עמאר: אני מקבל.

חמד עמאר: אני שאלתי אותך, את אמרת לי, הצבענו.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי – לא נמצא; חנין זועבי – לא נמצאת; דוד ביטן – הוא הציע; חיים ילין, גם ועדה.

חמד עמאר: אז כולם הציעו, אז אנחנו מצביעים עכשיו עוד פעם.

דוד ביטן: לא, אנחנו הצבענו חוקה, והיא אמרה: מליאה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: רק היא אמרה.

חמד עמאר: הורדנו אותה.

דב חנין: – – –

זהבה גלאון: – – – האתיקה – – –

חמד עמאר: אנחנו מעבירים את הנושא לוועדת הכנסת, אחרי ההצבעה.

קריאות: – – –

חמד עמאר: אחרי ההצבעה.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים קודם.

חמד עמאר: נא להצביע.

קריאות: – – –

דוד ביטן: להצביע על מה?

חמד עמאר: נא להצביע מחדש.

דוד ביטן: לא.

דוד ביטן: הצבענו.

מאיר כהן: נא להצביע.

קריאות: – – –

דוד ביטן: על מה ההצבעה עכשיו?

דוד ביטן: על מה ההצבעה?

חמד עמאר: לוועדת חוקה.

חמד עמאר: תצביע.

חמד עמאר: תצביע.

חמד עמאר: לוועדת חוקה.

קריאות: – – – הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 27 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

קריאה: לא, לא.

קריאה: בעד.

חמד עמאר: בעד – 27, נגד – 1, אין נמנעים.

חמד עמאר: הנושא יעבור לוועדת הכנסת וועדת הכנסת תחליט.

חמד עמאר: עזיבת בריטניה את האיחוד האירופי והשלכותיה

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא – –

זהבה גלאון: בושה איך שניהלת את הדיון הזה.

זהבה גלאון: בושה.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: – – העזיבה של בריטניה את האיחוד האירופי והשלכותיה – הצעות לסדר-היום מס' 4080, 4084, 4097, 4102, 4114 ו-4136.

חמד עמאר: חבר הכנסת טרכטנברג.

זהבה גלאון: בושה לכם איך שניהלתם את הדיון הזה – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

מיכל רוזין: – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת שרון השכל ראשונה.

שרן השכל: שַרֵן.

שרן השכל: שַרֵן השכל.

קריאות: – – –

חמד עמאר: חברי הכנסת, אתם מפריעים – – –

זהבה גלאון: אתה היום המצאת במליאה נהלים חדשים שעוד לא היו פה – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת שרן השכל.

זהבה גלאון: היום אתה המצאת במליאה נהלים שעוד לא היו פה.

זהבה גלאון: בושה איך שניהלתם את הדיון – – –

אופיר אקוניס: מה זה – – –

קריאות: – – –

זהבה גלאון: בושה איך שניהלת את הישיבה – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חברת הכנסת.

זהבה גלאון: בבקשה.

חמד עמאר: קצת צניעות לא תזיק לך.

זהבה גלאון: בבקשה.

זהבה גלאון: בושה איך שניהלת את זה.

זהבה גלאון: צורה לך.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: אני רק רוצה להתייחס לטייסים שישבו פה לפני כן, ועדיין יושב כאן טייס אחד, ואני חושבת שזה פשוט בושה.

שרן השכל: חברת הכנסת חנין זועבי אמרה בעבר כי טייסי צה"ל לא פחות גרועים מעורפי הראשים של "דאעש".

שרן השכל: לומר דבר כזה כחברת כנסת, בכנסת ישראל, כשיושבים מולנו חיילי צה"ל, הגיבורים שלנו – אם דבר כזה היה נעשה בקונגרס האמריקני, היו לא רק מטיסים אותו מהכנסת, אלא אני חושבת שבכלל היו מעמידים אותו לדין.

שרן השכל: אני רוצה להתייחס לנושא המשבר של עזיבת בריטניה את האיחוד האירופי.

שרן השכל: אזרחי בריטניה בחרו לעשות צעד אמיץ ולפרוש מהאיחוד האירופי.

שרן השכל: רבים מודאגים מההשלכות המיידיות – הכלכליות, המדיניות והבין-לאומיות – של החלטה זו.

שרן השכל: אפשר קצת שקט?

שרן השכל: אני מבקשת אולי קצת יותר זמן, כי כולם פה מדברים.

מאיר כהן: את תקבלי עוד 20 דקות, בבקשה.

שרן השכל: תודה רבה.

מאיר כהן: דברי, לא נפריע לך.

מאיר כהן: תקבלי עוד דקה.

שרן השכל: טוב, אני מתחילה שוב.

שרן השכל: אזרחי בריטניה בחרו לעשות צעד אמיץ ולפרוש מהאיחוד האירופי.

שרן השכל: רבים מודאגים מההשלכות המיידיות – הכלכליות, המדיניות והבין-לאומיות – של החלטה זו.

שרן השכל: אני מבקשת לבחון את הדברים בפרספקטיבה רחבה יותר.

שרן השכל: בעשורים הראשונים של המאה הקודמת שטף את אירופה גל לאומנות.

שרן השכל: המדינות כולן חיפשו את ההגדרה העצמית הלאומית שלהן.

שרן השכל: תחושת הלאומיות חוזקה והועצמה באמצעות סמלים, תנועות שחרור ומגמת בדלנות בין העמים.

שרן השכל: גל הלאומנות הגיע לשיאו במלחמת העולם השנייה, בגרמניה הנאצית, שחיזקה את תחושת הפרטיקולריות באמצעות תורת גזע מעוותת, ובאיטליה הפאשיסטית, שקבעה כי תכלית חייו של האדם היא בהקרבה עבור עמו ומדינתו.

שרן השכל: לתהליך הלאומנות ששטף את אירופה לא היו גבולות, וסופו שהמיט על אירופה את המלחמה הנוראית בהיסטוריה.

שרן השכל: בריטניה הייתה הראשונה למרוד בגל העכור הזה של הלאומנות המוקצנת שמתבססת על שנאת השונה.

שרן השכל: לא הייתה זו בחירה פשוטה.

שרן השכל: התהליך לקח זמן, ובמהלכו גם בריטניה הרכינה ראשה בפני הלאומנות התוקפנית, עד לנאומו של צ'רצ'יל, שהזהיר את עמו ואמר: היה עליכם לבחור בין החרפה לבין המלחמה, ובחרתם בחרפה, אך מהמלחמה לא תימלטו.

שרן השכל: כשהגיע רגע האמת, בחרה בריטניה ללכת נגד הזרם ולהשיב מלחמה, ובסופו של דבר להביס את ציר הרשע ואתו – את גל הלאומנות התוקפנית.

שרן השכל: כתוצאה מהטרגדיה הנוראית שמלחמת העולם השנייה המיטה על אירופה כולה ומהזעזוע מתוצאותיה המסוכנות של הלאומנות, בחרה אירופה במגמת אחדות, טשטוש הגבולות ויצירת עולם קוסמופוליטי ואוניברסלי, נטול לאום ודת.

שרן השכל: התהליך הזה הגיע לשיאו בהקמת האיחוד האירופי, שהפך את אירופה מבחינות רבות למדינה אחת.

שרן השכל: אך גם לתהליך הזה יש מחיר, ואירופה משלמת אותו כעת.

שרן השכל: החזון של עולם קוסמופוליטי הביא לטשטוש הזהות הייחודית של בני העמים השונים ולוויתור על תחושת הגאווה והסולידריות הלאומית; המחשבה שכל אדם וכל תרבות – אפילו כאלה שמתנגשות עם הערכים המערביים של אירופה והחופש שלהם וכאלה שמנסות להגביל את החברה האירופית – גם אותם יש לקבל.

שרן השכל: זה הביא אתו גל עצום של הגירה, שמאיים על העולם המערבי, על העולם האירופי ועל המשך קיומה של אירופה המודרנית והחופשית.

שרן השכל: מיליוני מהגרים אשר ערכי הקוסמופוליטיות האירופיים זרים להם ואשר תרבותם עדיין סובבת סביב הגדרות דתיות ולאומיות, ניצלו את תפיסת העולם הדוגלת באחדות כלל-אנושית כדי לכפות ערכים שלהם על החברה הזאת.

שרן השכל: והם מנצחים משום שהם מאוחדים, הם נחושים סביב המטרות האלה.

שרן השכל: בכל תהליך היסטורי יש אמת פנימית, ועם זאת, כל תהליך היסטורי קיצוני וחסר גבולות, סופו שלא להתקיים.

שרן השכל: כשהלאומנות הקיצונית אכלה כל חלקה טובה באירופה – – –

מאיר כהן: גברתי, את כבר מדברת דקה נטו מעבר לזמן שלך.

מאיר כהן: בעוד חצי דקה תצטרכי לסיים, בבקשה.

שרן השכל: בסדר.

מאיר כהן: תודה.

שרן השכל: כשהלאומנות הקיצונית אכלה כל חלקה טובה באירופה, בחרה בריטניה לקום ולהיאבק נגד הפרטיקולריות שבנתה את עצמה מהשמדת הזולת.

שרן השכל: עתה, כשאירופה מאבדת עצמה לדעת בשם ערכי האחדות הגלובלית והחזון הקוסמופוליטי, שוב קמה בריטניה ובוחרת שלא לקחת חלק בתהליך הזה.

שרן השכל: ייתכן שההשלכות בטווח המיידי יהיו קשות.

שרן השכל: כבר עכשיו אנו צופים בירידות שערים חדות, בהורדת דירוג האשראי של בריטניה ובחששות רבים במדינות האיחוד.

שרן השכל: אבל הבחירה ההיסטורית הזאת לא נמדדת בהשפעה המיידית שלה.

שרן השכל: את משמעות הצעד של בריטניה יהיה אפשר לאמוד רק בעתיד.

שרן השכל: הדרך הקיצונית לעולם אינה נכונה.

שרן השכל: הבחירה הלאומנית הקיצונית, כמו גם הבחירה הקוסמופוליטית הקיצונית – שתיהן לא ישרדו את מבחן הזמן.

מאיר כהן: תודה רבה.

שרן השכל: אם כתוצאה מהתהליך שתחילתו בפרישת בריטניה מהאיחוד יימצא שביל הזהב, דרך האמצע בין שמירה על ייחודיות לאומית לבין אחריות בין-לאומית ויחסים טובים בין העמים השונים, הרי שההחלטה הזאת תועיל לאירופה ולעולם כולו.

שרן השכל: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

קריאות: – – –

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש – – –

מאיר כהן: עליזה, תצטרכי להמתין אחרי חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, פעם נוספת – – –

מאיר כהן: סליחה, בצד ימין.

מאיר כהן: זהו, רגוע עכשיו.

מאיר כהן: כולם הצטלמו, הכול בסדר.

מאיר כהן: זהו.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: פעם נוספת אנחנו רואים כישלון של הסוקרים ושל התחזיות הפוליטיות.

דב חנין: ההצבעה הברורה, ברוב של 52%, ליציאה מהאיחוד האירופי, ההצבעה של בריטניה, היא אחד האירועים המשמעותיים ביותר של השנים האחרונות, לא רק בבריטניה ובאירופה אלא בעולם כולו.

דב חנין: וההצבעה הזאת מעניינת וחשובה במיוחד כשאנחנו רואים שכל הממסד הפוליטי בבריטניה, מהנהגת המפלגה השמרנית, ראש הממשלה קמרון, מפלגת הלייבור, ג'רמי קורבין, מנהיג מפלגה, הליברל-דמוקרטים, המפלגה הסקוטית הלאומית, שיש לה היום רוב בסקוטלנד – כל הממסד הפוליטי התגייס כדי להציע לתושבי בריטניה להגיד כן, ולהישאר באיחוד האירופי, ורוב הציבור אמר לא.

דב חנין: מדברים, עמיתי חברי הכנסת, לא מעט על המפה הגיאוגרפית של התוצאות.

דב חנין: סקוטלנד, צפון-אירלנד – הצביעו בעד הישארות, לונדון הצביעה בעד הישארות, אנגליה בכללותה הצביעה בעד עזיבה.

דב חנין: אבל לא פחות חשובה ולא פחות מעניינת היא המפה החברתית של ההצבעה.

דב חנין: אין שום ספק שאותם אזורים של מעמד פועלים, של מעמד עובדים, שנשארו מאחור, הם האזורים שהצביעו באופן מאוד מסיבי לצאת מהאיחוד האירופי.

דב חנין: והתמונה, עמיתי חברי הכנסת, היא תמונה מאוד ברורה: כשהממסד מפסיק לתת לעם תשובות, העם מפסיק להקשיב לממסד.

דב חנין: זה מה שאנחנו ראינו בבריטניה.

דב חנין: והפעמונים ליציאת בריטניה מהאיחוד האירופי, עמיתי חברי הכנסת, התחילו ביוון, באתונה, כאשר שליטי אירופה הכניעו את יוון, כופפו אותה לתכתיב דורסני, אנטי-דמוקרטי, של צנע, בניגוד לרצונו של העם היווני ובניגוד לאינטרסים של העם היווני.

דב חנין: אז מה שהתחיל ביוון המשיך והתגלגל עכשיו גם לבריטניה.

דב חנין: צריך, עמיתי חברי הכנסת, להגיד ביושר: מי שעומד בראש מחנה ההתנגדות בבריטניה זה לא פוליטיקאים של שינוי חברתי; מי שעומד בראש מחנה השינוי זה דמגוגים חסרי רסן, שמשתמשים בקלף ההסתה נגד מהגרים ונגד פליטים כדי לקצור הון פוליטי.

דב חנין: אבל אסור לטעות, אלה שהצביעו בעד העזיבה, הם לא כולם גזענים ולא כולם שונאי מהגרים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, אחד הנתונים הכי מעניינים במשאל הזה הוא שדווקא מקומות שבהם שיעור המהגרים הוא הכי גבוה היו מקומות שהצביעו בעד הישארות באיחוד.

דב חנין: מקומות שהצביעו בעד עזיבה הם מקומות שבהם שיעור המהגרים נמוך יותר.

דב חנין: הלקחים של מה שקרה בבריטניה אינם מצומצמים לבריטניה ואינם מצומצמים לאירופה.

מאיר כהן: אדוני, אני מבקש לסיים.

דב חנין: אני מסיים בזה.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: הלקח הוא: ניתוק עמוק, מסוכן, של הממסדים הפוליטיים מהצרכים של האנשים, מהבעיות של האנשים – הניתוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, יכול להיות מקור של שינוי חברתי, אבל הוא יכול להיות גם מקור של סכנות גדולות.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

מאיר כהן: אני מבקש להקפיד על שלוש דקות, ולא יותר.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, לפני שבוע התרחש אחד האירועים החשובים של התקופה שלנו.

עליזה לביא: הציבור בבריטניה החליט לעזוב את האיחוד.

עליזה לביא: הרבה דנו בהשלכות הכלכליות, אבל נראה לי שמדובר בהכרעה שהגבולות שלה חורגים הרבה מההיבט הכלכלי, חשוב ככל שיהיה.

עליזה לביא: אנחנו קרובים מדי לאירוע בשביל להעריך את ההשלכות של ההחלטה, על היתכנות נטישות נוספות או על עצם המשך הקיום של האיחוד האירופי, אבל אפשר להעריך כבר עכשיו שההחלטה של בריטניה מסמנת סוף של תקופה בת קרוב ל-70 שנה, שהתחילה במאה הקודמת.

עליזה לביא: מחורבותיה של מלחמת העולם השנייה בקע שיתוף הפעולה האירופי, שהלך והתרחב והעמיק ככל שחלפו השנים.

עליזה לביא: בשלב מסוים נחצה הקו העדין שמבדיל בין שיתוף פעולה לבין איחוד והתמזגות, ונראה היה שארצות-הברית של אירופה מחכה לכולנו מעבר לדלת.

עליזה לביא: אבל מדובר כנראה בצעד אחד יותר מדי, והתוצאות של משאל העם מסמנות את בלימת המגמה.

עליזה לביא: התוצאות האלה לא מנותקות מהלכי רוח דומים שאפשר לראות במדינות אחרות ביבשת – הדהירה חסרת המעצורים לעולם גלובלי, אחיד, חסר גבולות, חסר זהות, מאבדת את הקסם שלה ונתקלת במכשולים.

עליזה לביא: ההכרעה של הבריטים מנוגדת בצורה ברורה לחזון של האיחוד שהיה נחלתן המכריעה של האליטות הפוליטיות, הכלכליות והאינטלקטואליות באירופה, וזאת הסיבה שלאחר קבלת ההחלטה אפשר היה לשמוע מגורמים שונים כל מיני אמירות ביקורתיות כאלה, שהם, ההמונים, לא מתוחכמים ולא מבינים מה הם אומרים, ובטח הם כבר מתחרטים, וכל מיני דברים כאלה, מזלזלים.

עליזה לביא: אבל לביקורת צריך להקשיב טוב, ומי שלא מקשיב להם, יש לו ראייה לא נכונה של הדברים.

עליזה לביא: צריך להבין שהשיח ששלט בעשורים האחרונים הולך ומתאיין, לא מוצא את המקום שלו – השיח שמדבר רק על הזכויות של הפרט, שדחק לקרן זווית ערכים חברתיים חשובים כמו אומה, לאום, קהילה, אחריות הדדית, ודיבר רק על הפרט, רק על האדם הבודד, במרכז, ולא על החובות של הפרט לחברה שבה הוא חי.

עליזה לביא: ובמקביל הלכה והעמיקה באירופה מגמה של מעבר העוצמה השלטונית מהעמים לגופים, לארגונים, שלהם הייתה עוצמה שלטונית – הנציגים הנבחרים של ביורוקרטיה אנונימית וחסרת פנים שאימצה בלהט רב את הנרטיב של שיח הזכויות, שלא מעט פעמים גם אנחנו חטפנו ממנו.

עליזה לביא: אני חושבת שאנחנו עדים לתחילה של תנועת מטוטלת לכיוון השני, ודי לראות את הססמאות שהובילו את תומכי היציאה מהאיחוד כדי להבין שערכים כמו זהות, לאומיות, גבולות, החזרת הכוח למדינות הלאום ועוד – חוזרים בעוצמה למגרש הציבורי ולשיח הפוליטי.

עליזה לביא: אין גם ספק שהמשבר הכלכלי שמתרחש באירופה בשנים האחרונות, יחד עם משבר ההגירה על ההשלכות הדרמטיות, מאיצים את המגמה הזאת, והיא תמשיך לבוא לביטוי גובר.

עליזה לביא: חרף העובדה שכל שינוי בענק האירופי עלול ועשוי להשפיע ישירות על החיים שלנו פה, אנחנו, כתושבי מדינה מזרח-תיכונית קטנה, אין לנו כל השפעה על זרמי המחשבה, אין לנו באמת השפעה משמעותית על מה שמתרחש שם, וכל שביכולתנו – להתבונן בהם בקפידה ולנסות להבין ולפרש את המגמות.

עליזה לביא: מידת הצניעות מחייבת אותנו כמובן להימנע מניסיון לשפוט ולבקר דרך הפריזמה המקומית שלנו החלטות דמוקרטיות שמקבלים ציבורים המורכבים ממיליוני אנשים.

מאיר כהן: גברתי, תצטרכי להפסיק.

עליזה לביא: אבל, אדוני היושב-ראש, תהיה זו שגיאה חמורה לאמץ את המגמה המחשבתית שרואה פאשיזם וניצני גזענות בכל רצון לגיטימי לבטא לאומיות פשוטה.

עליזה לביא: ונכון, אירופה הייתה המקור לתנועות לאומניות רצחניות, ובראשן הנאציזם, שפגעו בראש ובראשונה בעם היהודי הכואב עד היום את הכאב, אבל התנערות מכל רגש לאומי ותפיסתו – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

עליזה לביא: – – כהשקפה פאשיסטית זה לא נכון, גם במישור הרעיוני, אדוני, וגם במישור המעשי.

עליזה לביא: המציאות שמתהווה מול עינינו מלמדת שהרגש הלאומי חי ובועט – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עליזה לביא: – – ולא יכול להימחק.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מרגי, בבקשה, כבודו.

מאיר כהן: באסל גטאס, אתה הוצאת מהמליאה ואתה צריך לחכות שאנחנו נאשר – אני מאשר את כניסתך, אבל – –

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: בסדר, נכנסת, אני מאשר.

מאיר כהן: – – אנחנו צריכים להירגע כולנו.

באסל גטאס: – – –

מאיר כהן: זהו, רק הערתי לך.

מאיר כהן: תודה, ממשיכים את הדיון.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, ההצעה לסדר מבחינתי הוגשה על עזיבת בריטניה את האיחוד האירופי, אבל אי-אפשר – צפיתי בדיון שהיה קודם בחדרי – באמצע ישיבה – אי-אפשר לעלות לדוכן כאן אחרי המהומה שהייתה כאן ולעבור על זה ככה בשתיקה, ללא מחאה וללא התבטאות.

יעקב מרגי: לעתים יש בי תחושה, אדוני היושב-ראש, שיש חברי כנסת בבית הזה שהיו רוצים לראות כאן את אותה אנרכיה השוררת בחלק ממדינות ערב בסביבה.

יעקב מרגי: לעמוד כאן ולהתווכח אם ההסכם עם טורקיה טוב או לא טוב זה לגיטימי ומתבקש, אך לעמוד כאן ולהשוות את חיילי צה"ל לרוצחים, את אותם חיילי צה"ל שקיפחו נפשם כדי לא לפגוע בחפים מפשע, את אותם חיילים שהשתלשלו בחבל בידיים חשופות כדי למנוע את הפריצה לחופי ישראל ושבירת המצור בעזה – אני רוצה לצייר לחברת הכנסת חנין זועבי ציור; לו יצויר, אדוני היושב-ראש, לו יצויר שהספינה הזאת – איך קוראים לה?

יעקב מרגי: ה"מרמרה", נכון?

יעקב מרגי: – באה מטורקיה לפרוץ ולהיכנס לתחומי מצרים בהתנגדות של מצרים, איך זה היה מסתיים?

יעקב מרגי: אתם חושבים שהיו עובדים בפינצטה כמו חיילי צה"ל, עם חבל יורדים לתוך האונייה?

יעקב מרגי: זה היה נגמר או בטיל לבטן האונייה – מטביעים אותה על יושביה או שמחזירים את כולם לטורקיה ברכבת אוויר של ארונות מתים.

יעקב מרגי: על מי אתם משחקים פה בצביעות?

יעקב מרגי: אתם מנצלים – חברת הכנסת חנין זועבי וחבריה, חלק מחבריה פה – מנצלים את הדמוקרטיה החזקה שלנו, את הדמוקרטיה הבריאה שלנו, את חופש הביטוי אתם מנצלים.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם: אתם מביאים על עצמכם.

יעקב מרגי: אתם מלינים שבקדנציה הנוכחית והקודמת חוקקו פה חוקים שהגדרתם אותם "חוקים פאשיסטיים"?

יעקב מרגי: אז אני אומר לך, חברת הכנסת חנין זועבי: כל חוק שעבר ואת קראת לו "חוק פאשיסטי" – את חתמת עליו, אז הזמנת אותו בעשר אצבעות שלך.

יעקב מרגי: את מערערת את חופש הביטוי פה.

יעקב מרגי: אני, אני, אביר חופש הביטוי; אני, שמגן על חופש הביטוי; אני, שמוכן לשמוע וסופג ומסוגל לשמוע כל ביקורת – אני אפנה אל יושב-ראש הכנסת לשקול איך מתמודדים עם חברת כנסת שעומדת בדוכן הזה ומכנה את חיילי צה"ל ההומניים, שמוכנים למות כדי לא לפגוע בחפים מפשע, "רוצחים".

יעקב מרגי: שלא תחשבי שזה בא מחולשה שלנו; זה בא מחוזק שלנו.

יעקב מרגי: יש לך רק לעבור בערוצי הטלוויזיה לראות איך מתנהגים בצבאות אחרים, שאת כל כך מעריכה אותם, או מדינות כאלה שאת משתמשת בהן ובדוגמאות שלהן.

יעקב מרגי: אז אני אומר, אדוני היושב-ראש – אני מתנצל שלא דיברתי על בריטניה, אבל אתה יודע מה – יש קשר.

יעקב מרגי: ברשותך, 20 שניות.

יעקב מרגי: אנחנו בדיוק לא רוצים להביא את עצמנו למצבים האלה ומגינים על מדינת ישראל בחירוף נפש כדי לא להביא אותנו לאותן סיבות שבגללן אזרחי בריטניה שקלו לעזוב את האיחוד האירופי.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

מאיר כהן: בדרכו לדוכן – לא תהיה תשובה של שר.

מאיר כהן: המציעים יחשבו מה אנחנו עושים.

עליזה לביא: למה לא תהיה תשובה?

מאיר כהן: אמרו לי שלא תהיה תשובה.

זאב אלקין: – – –

מאיר כהן: נכון.

מאיר כהן: תודה.

זאב אלקין: – – –

מאיר כהן: כן, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

אורי מקלב: אולי היא לא מעוניינת או שהיא לא יודעת מה להשיב, וזאת שאלה באמת מרכזית, ואני תכף אתייחס אליה בהמשך דברי.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כן אתייחס בתחילת דברי להמשך הנושא הקודם.

אורי מקלב: חשבתי לפתוח בדבר אחר, אבל כשראיתי את הדיון הסוער חשבתי לעצמי: האם אנחנו ניתקל בעוד תופעות של מדינה שתיתן – תופעות קיצוניות?

אורי מקלב: היום, לאור זה שבריטניה עזבה את אירופה ומדינות אירופה נקטו צעדים מאוד קיצוניים – ובריטניה הייתה גורם ממתן, ואנחנו יודעים את זה – האם נראה סחף במדינות אחרות, שהתנדנדו בגיבוי שהן נתנו עד היום לתופעות קיצוניות שבאו מתוכן, של קבוצות שגרות ונמצאות, תושבים של המדינה שמגובים או מפעילים אותם ממדינות ערב וממקומות אחרים – האם זה יהיה שוב ונראה עוד תופעות כאלה?

אורי מקלב: בגלל שזה בהחלט יכול להיות, משתי סיבות: גם אין גורם ממתן, וגם הרבה מהגרים – לא יהיה להם איפה להתפזר והם יכולים להתרכז במדינה אחת ומשם זה יופיע.

אורי מקלב: אנחנו מאוד מקווים שזה חלק מהדברים שאנחנו לא יודעים מה המשמעות של ההסכם לגביהם, כפי שאנחנו לא יודעים הרבה דברים.

אורי מקלב: יש הערכות, השערות.

אורי מקלב: אני לא יודע אם מדינה אחת יודעת בעצמה אילו התופעות יהיו, גם בעקבות התהליך עצמו, שהוא תהליך ארוך, של שנתיים, שיכול לגרום לכל מיני מצבים שונים, החלטות שונות ומתחים שונים.

אורי מקלב: וגם כשיתקבלו החלטות – מה המשמעות?

אורי מקלב: אנחנו גם שואלים כלפי ישראל.

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים מה כלפי אירופה, כלפי בריטניה.

אורי מקלב: האם אנחנו לא נמצאים במשחק הזה?

אורי מקלב: זה טוב לישראל?

אורי מקלב: רע לישראל?

אורי מקלב: האם יש מישהו במדינה שחושב, שיודע ושנערך לכך, או שגם התושבים פה יותר ויותר מתחזקים בהרגשה שהייתה לתושבי בריטניה עצמה, שעל אף כל הכלכלנים, כל המשרדים, כל הגופים הציבוריים והממשלתיים שנתנו, אמרו ואחזו בקול רעש גדול ובעמדה חזקה וברורה: אנחנו נגד ההיפרדות מאירופה – אבל התושבים חשבו אחרת, מפני שהם חשבו שהם לא עושים את כל החשבונות מה טוב לתושב.

אורי מקלב: האם גם כאן, בישראל, אנחנו יכולים להיות בטוחים בכך שיש חדר מצב – לא כזה שנפתח לכמה ימים אלא חדר מצב מתמשך, שעושים בו את כל החשבון, מתמודדים ויודעים להיערך באמת לכל מיני תופעות, בעיקר כלכליות, שיכולות להיות בעקבות תהליך ההפרדה של בריטניה מאירופה?

אורי מקלב: קודם כול, אנחנו יודעים, ובאמת צריך להגיד, שגם מבחינתנו המחיר הכבד שמשלם ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, ודאי כאחד שהיה ידיד של ישראל – תהיה לזה השפעה.

אורי מקלב: ההשפעה תהיה לא פשוטה, מכיוון שאנחנו לא יודעים לאן תופעות לאומניות – בסופו של דבר, ההבדל היה לא בגלל חישובים כלכליים כאלה או אחרים; בגלל הגירה.

אורי מקלב: ומאחורי ההגירה עמדו באמת תופעות לאומניות, ותופעות לאומניות קשות – אחד הדברים המסוכנים שיכולים להיות בכל מדינה שהיא.

אורי מקלב: תופעה של לאומנות שמתפתחת, כולם יודעים איך היא מתחילה, או לא יודעים איך היא מתחילה – ודאי לא יודעים איך נגמרת.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני אסיים.

אורי מקלב: בכך שהממשלה לא נותנת את התשובה, שהיא לא יודעת – הרבה יותר צריך להדאיג אותנו האם הממשלה לא נוקטת עמדה בגלל שיש לה חישובים, שהיא יודעת מה היא רוצה, היא יודעת מה היא עושה, היא יודעת מה ההשלכות ולעת הזאת היא לא רוצה להגיד, או שבאמת אין מה להגיד ולא יושבים על זה, כפי שאני באמת חושש, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: היה ראוי שהממשלה תשיב, אבל זאת החלטתה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ובכן, מה אתם מציעים?

עליזה לביא: מה המשמעות שהממשלה לא משיבה?

מאיר כהן: המשמעות – שהממשלה רשאית לא להשיב.

מאיר כהן: בבקשה, האם אתם רוצים – – –?

קריאה: – – –

מאיר כהן: אמר השר אלקין שגם הממשלה הבריטית לא רוצה – – – בבקשה, מה אתם מציעים?

מאיר כהן: אתם רוצים דיון במליאה?

עליזה לביא: כלכלה.

מאיר כהן: בוועדת כלכלה?

מאיר כהן: מה אתם מציעים?

מאיר כהן: דיון במליאה?

עליזה לביא: כלכלה.

עליזה לביא: מה, חוץ וביטחון?

יעקב מרגי: חוץ וביטחון.

מאיר כהן: אוקיי, אז אנחנו נעבור להצבעה.

מאיר כהן: או שזה יהיה דיון במליאה או – אין לנו דיון במליאה, אז בוועדת החוץ והביטחון.

מאיר כהן: או ועדת כלכלה או ועדת החוץ והביטחון.

עליזה לביא: זה בסדר, חוץ וביטחון.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: יש הסכמה?

מאיר כהן: אנחנו נצביע.

מאיר כהן: מי שבעד – זה עובר לוועדת החוץ והביטחון.

מאיר כהן: נא לשבת.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: ההצעות לסדר-היום עוברות לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

מאיר כהן: תופעת שכחת ילדים ברכב

מאיר כהן: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: תופעת שכחת ילדים ברכב – מס' 4079, 4089, 4111, 4129 ו-4137.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת יהודה גליק; בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ראוי שנקשיב לכל הנושאים, אבל לזה במיוחד.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, כבוד חבר הכנסת מאיר כהן היקר, חברי חברי הכנסת מן הקואליציה ומן האופוזיציה, המתוקים והיקרים לי מאוד, גם אני רוצה להקדים ולעסוק, ממש בחלק קטן מהזמן, לא בנושא של הוויכוח שהיה פה – כי באמת נראה לי שהדברים כל כך ברורים, שקופים לעין – אלא לפני הפרלמנט שלנו, שראינו פה לפני כמה דקות.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, השבת אנחנו קוראים את פרשת קורח, הפרשה שהיא אב הטיפוס של אש המחלוקת שגרמה שאנשים נשרפו ונבלעו באדמה.

יהודה גליק: מה שאש המחלוקת יכולה לעשות.

יהודה גליק: האמת היא שרציתי היום לפתוח ולדבר דברים טובים על הבניין הזה.

יהודה גליק: אתמול היה פה דיון כל כך מקסים; היה באולם שאגאל כנס אחדות.

יהודה גליק: ישבו חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, מכל סיעות הבית בנושאים קונטרוברסליים.

יהודה גליק: 12 קבוצות בו-זמנית במשך שעתיים דיברו מתוך כבוד, מתוך קשב, מתוך שמחה.

יהודה גליק: הייתה פה תחושה של התרוממות הנפש.

יהודה גליק: ואז ראינו את חילול פני הכנסת היום.

יהודה גליק: אני חושב שאנחנו, שחשובים לנו פני הכנסת, והציבור צופה בנו, חייבים לדאוג שמה שקרה פה היום לא ישוב.

יהודה גליק: תודה רבה.

יהודה גליק: ועכשיו לנושא החשוב שביקשתי לדבר עליו.

מאיר כהן: אני חושב שראינו שני דברים: גם חילול הכנסת, אבל יותר מכול, גם את חילול כבודם של חיילי צה"ל.

יהודה גליק: לא, בוודאי, אמרתי: אני לא רוצה להיכנס לנושא עצמו.

מאיר כהן: תודה.

יהודה גליק: בוודאי חילול כבוד החיילים זה אפריורית.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, בשמונה השנים האחרונות מתו בישראל 20 ילדים כתוצאה משכחתם ברכב.

יהודה גליק: 428 ילדים היו מעורבים בתקריות כאלה, 381 תקריות.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, הדבר הזה לא מפריד.

יהודה גליק: בשבוע שעבר אלה היו שני ילדים ערבים שנשכחו, שני הורים מורים, מלח הארץ; לפני זה היה את הילד מאשדוד, אליהו וינגוט.

יהודה גליק: זה לא – אין הבדל.

יהודה גליק: עובדה, גם רשימת הדוברים בנושא הזה – חרדים, ערבים, ספרדים, אשכנזים – אין הבדל.

יהודה גליק: ואגב, האנשים ששוכחים הם לא אנשים רעים.

יהודה גליק: אבל כמה כאב, איך העולם מתהפך למשפחה ששוכחת את הילד באוטו בגלל הפלאפון, בגלל הריצה לעבודה, בגלל דברים שאנחנו עסוקים בהם והם לא שליליים.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, אנחנו לא יכולים לומר שידינו לא שפכו את הדם הזה.

יהודה גליק: אני קורא למשרד התחבורה לתקן תקנה שתחייב כל רכב – לא בגלל אנשים רעים, בגלל אנשים טובים – שבכל רכב שיקבל רישיון רכב תהיה חובה להתקין איזשהו מכשיר, איזשהו פתרון, איזשהו תכשיר, שיזכיר לאנשים הטובים לא לשכוח את היקר להם מכול ברכב.

יהודה גליק: אני מבקש להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה ולחייב כל רכב בישראל בהתקנת מתקן שמזכיר לא לשכוח את הילד.

יהודה גליק: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת גליק, הקפדת על שלוש דקות, אני מציין את זה לזכותך.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, התייחסות קצרצרה למה שהיה פה לפני כשעה, בשקט אבל מעומק הלב.

איל בן ראובן: 35 שנה שירתי בצה"ל.

איל בן ראובן: הדבר האחרון שהעליתי בדעתי, שכאן בכנסת ישראל אשמע את הביטוי "רוצחים" לעבר חיילי צה"ל.

איל בן ראובן: מה שקרה כאן היום היה חציית גבול, ומחייב אותנו לחשיבה עמוקה איך ממשיכים.

איל בן ראובן: לא באלימות – לא פיזית ולא מילולית – נפתור את הבעיה.

איל בן ראובן: נידרש למחשבה איך מטפלים בנושא במסגרת החוק, ואני מאמין שנמצא דרך.

איל בן ראובן: ולעצם העניין.

איל בן ראובן: אני אב לילד בן שלוש, לילדה בת שבע ולעוד ארבעה ילדים גדולים יותר.

איל בן ראובן: כל אירוע כמו זה שאירע לפני שבוע, כאשר שני ילדים נוספים נשרפו ברכב לאחר שנשכחו בו בחום נורא, נותן לי מכת חשמל במוח, לא פחות מזה.

איל בן ראובן: לצערי הרב, זה כבר לא מקרה יוצא דופן.

איל בן ראובן: זו מכה שמכה בנו מדי קיץ, מכה חוזרת ובלתי נסבלת.

איל בן ראובן: זוהי תופעה שגובה חיי ילדים, תופעה שמפרקת משפחות.

איל בן ראובן: הנתונים שישנם ברשותי איומים.

איל בן ראובן: לא אחזור עליהם, חברי חבר הכנסת גליק העיר אותם.

איל בן ראובן: מעבר לזעזוע, מוכרחים לפעול ולמצוא דרכים לטיפול בנושא, ולהוריד את האירועים האיומים האלה עד לאפס, עד לאפס, כי האסונות האלה הם בשום אופן לא גזירה משמים.

איל בן ראובן: זאת לא גזירה משמים, אפשר להתמודד אתה, והשאלה מה עושים.

איל בן ראובן: אז ברור שאפשר וצריך לייצר קמפיין ציבורי בכל קיץ, רחב היקף, ברדיו ובטלוויזיה, שמזכיר ומסביר.

איל בן ראובן: זה לא מספיק.

איל בן ראובן: צריך למצוא את הטכנולוגיה שתזהיר ותזכיר להורה שנוהג ברכב את הימצאות ילדו במושב האחורי.

איל בן ראובן: והטכנולוגיות האלו קיימות.

איל בן ראובן: יש טכנולוגיות כאלה, רק צריך להחליט.

איל בן ראובן: וצריך להחליט אולי אפילו על יותר מאחת, אבל צריך להגיע לסיטואציה, כמו שהיום כל תינוק ברכב יושב חגור בכיסא מאחור, וזה הפך להיות לחלק מחיינו, הורים לילדים, אותו דבר צריך למצוא את הטכנולוגיה.

איל בן ראובן: וחייבים – מה שאני מרגיש, שיש חשש מלאתר את הטכנולוגיה הזאת.

איל בן ראובן: ואנחנו נצטרך לטפל בזה ולמצוא אותה ומהר.

איל בן ראובן: יש גם דרך של ענישה.

איל בן ראובן: אני באופן אישי לא מאמין בה, אני לא מאמין בה.

איל בן ראובן: איך אפשר להרתיע?

איל בן ראובן: מה יותר מרתיע מהאסון האיום הזה שיכול לקרות להורים כאשר הם מאבדים את ילדם?

איל בן ראובן: יש מה לעשות, חייבים לעשות.

איל בן ראובן: ולכן אני מבקש שהנושא יעבור לוועדה, שתדון בו באופן מעמיק, במטרה למצוא דרכי פעולה אפקטיביות לנושא.

איל בן ראובן: אני מציע את ועדת הכלכלה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, אנחנו נחשפנו ונחשפים כל הזמן למקרים טרגיים, שכחת ילדים בכלי הרכב.

יוליה מלינובסקי: כאימא לשני ילדים קטנים, אני לא יכולה לא להתייחס לזה ולא להתרגש, ולא להרגיש את הכאב שחוות המשפחות.

יוליה מלינובסקי: כי הילדים האלה הם חסרי ישע, הם לא יכולים להגן על עצמם, הם לא יכולים להזעיק עזרה, הם ב-200% תלויים בנו, בהורים שלהם.

יוליה מלינובסקי: וכמובן, בשעת הטרגדיה לא שואלים למה זה קרה, כי סביר להניח שאף הורה לא רוצה לשכוח ילד ברכב, וזה החלום השחור שלו בחיים.

יוליה מלינובסקי: אבל עדיין, עלינו, על ההורים, מוטלת אחריות.

יוליה מלינובסקי: שוב פעם, כאימא לשני ילדים קטנים, פיתחתי הרגל – זה כבר הרגל אוטומטי:

יוליה מלינובסקי: כשאני יוצאת מהרכב אני תמיד מסתובבת אחורה להסתכל שאין שם אף אחד.

יוליה מלינובסקי: זה משהו שכבר לא משנה באיזו משעות היום, אפילו בלילה כשאני חוזרת מהכנסת.

יוליה מלינובסקי: ויתרה מזאת, כשהילדה שלי הייתה קטנה, והיה ריבוי מקרים, וזה באמת מלחיץ מאוד, אתה רואה את החדשות והלב שלך נופל, פיתחתי עוד הרגל – כשבעלי היה מסיע את הילדה לגן, הייתי מתקשרת אחר כך ובודקת: איך הגעת לעבודה?

יוליה מלינובסקי: ואיך הייתה הילדה?

יוליה מלינובסקי: ומי לקח אותה, איזו גננת קיבלה אותה?

יוליה מלינובסקי: במין כזו בדיקה, מה קורה?

יוליה מלינובסקי: האם הכול בסדר?

יוליה מלינובסקי: ודווקא לא אתו, אלא אתה.

יוליה מלינובסקי: אבל כמובן, כשהדברים האלו קורים, זו טרגדיה נוראית והמשפחות נהרסות, ואין פה תנחומים.

יוליה מלינובסקי: אבל אסור לנו להשלים עם המצב הקיים.

יוליה מלינובסקי: חייבים למצוא פתרון.

יוליה מלינובסקי: כי ברור שזו תופעה, במיוחד בתנאי מזג האוויר שלנו, במיוחד בחודשי יולי-אוגוסט, שזה שיא החום, וכששוכחים ילד ברכב זה גזר-דין מוות.

יוליה מלינובסקי: אין פה ספק.

יוליה מלינובסקי: מחקרים שונים מראים כי תנאי חום קיצוניים משפיעים על תינוקות ופעוטות במהירות רבה יותר מאשר על אנשים מבוגרים.

יוליה מלינובסקי: טמפרטורת הגוף של הילדים עולה במהירות של פי-שלושה מטמפרטורת הגוף שלנו.

יוליה מלינובסקי: ו-84% מכלל הילדים הנפגעים מהשכחה ברכבים זה ילדים בגיל אפס עד ארבע.

יוליה מלינובסקי: הנתון מזעזע.

יוליה מלינובסקי: הטמפרטורה ברכב מגיעה עד 70 מעלות צלזיוס.

יוליה מלינובסקי: לכן, כשאנחנו שוכחים ילדים ברכב, הפירוש הוא גזר-דין מוות, אין פה אפילו ספק.

יוליה מלינובסקי: לפי נתונים שיש בידי, 25 ילדים השנה נשכחו ברכב.

יוליה מלינובסקי: מתוכם חמש מתו, זה כבר עכשיו.

מאיר כהן: חמישה.

יוליה מלינובסקי: שישה כבר?

מאיר כהן: חמישה.

יוליה מלינובסקי: חמישה, סליחה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו נחשפים לתשדירים ברדיו של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אבל כנראה זה לא מספיק.

יוליה מלינובסקי: וכנראה הפתרון פה הוא טכנולוגיה, כי ההורים לא עושים את זה בכוונה, אף אחד לא רוצה לעשות את זה.

יוליה מלינובסקי: יש אפליקציות חינמיות שאפשר להרכיב בטלפון שיתריעו על מצבים כאלה, ויש פתרון כדי להרכיב את הטכנולוגיה ברכב, שאם מישהו נשאר ברכב זה יצפצף ויתריע.

יוליה מלינובסקי: אז כנראה אין מנוס, ואנחנו צריכים למצוא – זה עולה כסף, זה יעלה כסף, אבל גם הממשלה צריכה להירתם לנושא, וגם הציבור, ולמצוא פתרון לבעיה, כי כבר אי-אפשר להמשיך ככה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יוליה מלינובסקי: לסיום, אני רוצה לקרוא לציבור, אם לציבור הרחב יש הצעות, פתרונות יצירתיים, מה אפשר לעשות, לשכתי פנויה, פתוחה, ואנא, פנו אלינו.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת באסל גטאס.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: גם הנושא הזה וגם הנושא הבא יהיו ללא תשובת שר, ואנחנו על-פי הנוהל נחליט באיזו ועדה זה ימשיך ויידון.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה לשלוח מכאן את תנחומי העמוקים למשפחת אסדי בדיר-אל-אסד.

באסל גטאס: אני מכיר אותם אישית, מקרוב, הם שכנים שלי.

באסל גטאס: מובן שאני השתתפתי בצערם והלכתי לנחם אותם, את האב קאסם והאם ולאא, שאיבדו את שני ילדיהם, אחמד בן שלוש השנים ומוחמד בן השנה.

באסל גטאס: (אומר דברים בערבית, להלן תרגומם: מי ייתן ואלוהים ירבה את שכרכם וייתן לכם כוחות להתמודד עם האסון המכאיב הזה.

באסל גטאס: אלוהים יהיה בעזרכם.

באסל גטאס: ) הלב נקרע לנוכח הסיטואציה הנוראית שבה שני ילדים רכים הולכים לעולמם בצורה כה מזעזעת, בחום הרכב המצטבר, והורה כואב זאת פעמיים, גם בגלל גודל האובדן הקשה מנשוא וגם בגלל רגשי האשם שילוו אותו לאורך כל החיים.

באסל גטאס: את התופעה הזאת, אדוני היושב-ראש, צריך למגר.

באסל גטאס: המדינה צריכה לקחת אחריות לעניין, ולא לחסוך במשאבים ובמאמצים כדי להגביר את המודעות; זו בעצם המטרה בהעלאת העניין כאן, וגם כדי לחייב נהגים והורים בכל האמצעים הטכנולוגיים שיש בהם כדי למזער, אם לא למגר, את התופעה הזאת, לרבות אכיפת ההוראות שיש בהן לתרום לצמצום הפגיעה, במיוחד ברכבי הסעות.

באסל גטאס: הזכירו החברים לפני את הנתונים; 22 ילדים נהרגו בצורה הזאת, כאשר 85% מהתאונות שהיו, שזה מגיע ליותר מ-400, או קרוב ל-400, היו ברכבים פרטיים.

באסל גטאס: אני רק אזכיר שני דברים שחברי פסחו עליהם ועשויים להביא להגברת המודעות.

באסל גטאס: הדבר הראשון זה שמידת החום שמצטבר ברכב – קורה ב-15 הדקות הראשונות.

באסל גטאס: הרבה הורים אומרים – אני יורד לדקה, שתי דקות, אני אחזור.

באסל גטאס: אולי ייקח לו עשר דקות, ולפעמים גם רבע שעה.

באסל גטאס: ברבע שעה החום בתוך הרכב יגיע ל-60–70 מעלות.

באסל גטאס: הדבר השני, שגם מצטבר מהמחקרים, זה שאם מישהו יורד ומשאיר את החלון קצת פתוח, או חצי פתוח – גם זה לא עוזר.

באסל גטאס: גם לא עוזר, והחום ברכב יעלה וישפיע על הילדים עד כדי מוות.

באסל גטאס: מה אנחנו יכולים – מה הכלים שעומדים לרשותנו חוץ מהעלאת הנושא והצפתו והבאתו לדיון ציבורי?

באסל גטאס: חקיקה.

באסל גטאס: בוועדה לזכויות הילד מחוקקים חוק שהתברר לי היום שהוא כבר עבר קריאה ראשונה בכנסת הקודמת, שהגישה אותו חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ולצערי הרב, ואני מכריז את זה כאן בפעם הראשונה, הבנתי את זה מאורלי היום – שהוא כבר חודשים יושב בוועדת השרים כדי שתאשר דין רציפות.

באסל גטאס: מה החוק אומר?

באסל גטאס: החוק מחייב את גני-הילדים – –

מאיר כהן: אדוני צריך לסיים.

באסל גטאס: – – אם הילד לא מגיע – להתקשר להורים.

באסל גטאס: במקרה שלנו, אם הייתה הגננת מתקשרת לאבא או לאימא, חיי שני הילדים האלה היו נחסכים.

באסל גטאס: אני קורא מכאן לשרה איילת שקד לכנס – זה ממש מטורף לחשוב שאם היה החוק הזה עובר בקריאה שנייה ושלישית היינו חוסכים חיי אדם.

באסל גטאס: חוק שני שמדבר – ואני בזה מסיים – על הכרה בתאונות האלה כתאונות דרכים, מה שיביא את חברות הביטוח לבקש מהנהגים לשים ולהתקין את אותם אמצעים טכנולוגיים שעשויים להגן על חיי הילדים.

באסל גטאס: אני מבקש להעביר את זה, אדוני – מצטרף לבקשתו של חברי איל – לוועדת הכלכלה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר – בבקשה, אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שאין דבר יותר שובר לב של כל אדם בעל נפש מאשר מקרה כזה, של ילד שמת ברכב כי נשכח על-ידי הורה שבאמת באמת לא רצה שום דבר.

ישראל אייכלר: מדובר ב-20 ילדים שכבר קרה להם הדבר הזה.

ישראל אייכלר: הייתה לי מחשבה, ואני רוצה לשתף אתכם במשהו שהוא לא פופולרי, אבל אני זוכר שכשהיינו ילדים, הרכבים לא היו מטוסים, לא היו אטומים כל כך.

ישראל אייכלר: היינו צריכים עם ידית לסגור את החלון, ואף פעם זה לא נסגר במאה אחוז, ולא קרה בימים ההם שילד או מישהו נפטר מחום ברכב.

ישראל אייכלר: אני לא יכול להחזיר את העולם אחורה ולהגיד שהפיכת הרכב למטוס אטום – אפשר להימנע מזה, זה מפריע לנסיעה.

ישראל אייכלר: אבל יש דבר שכן אפשר – כולם מדברים על הטכנולוגיה.

ישראל אייכלר: קיבלתי פה חומר שבוועדה לזכויות הילד כבר ב-2012 משרד התחבורה דיבר על חיוב רכבי הסעה, רכב ציבורי, שזה לא האבא ששוכח, החל מדגמי 2013, שיהיה שם מפסק, אשר יותקן בירכתי תא הנוסעים, לאימות סריקת הרכב על-ידי הנהג.

ישראל אייכלר: המפסק יעמוד בתקן הקיים למערכות אזעקה לרכב, יותקן ברכבים החדשים שיבואו וייהנה מאחריות הניתנת לרכב חדש על כל מערכותיו.

ישראל אייכלר: רבותי, איך עוד לא עשינו את זה?

ישראל אייכלר: אנחנו כבר ב-2016, זה כל כך פשוט.

ישראל אייכלר: אני יודע שיש טכנולוגיות.

ישראל אייכלר: אם אני לא סוגר לרגע את חגורת הבטיחות זה מצפצף לי באוזן כל הזמן.

ישראל אייכלר: למה אי-אפשר לעשות את זה?

ישראל אייכלר: זה דבר אחד.

ישראל אייכלר: דבר שני, הצעות נוספות שהיו פה, כולם יודעים את ההצעות, וצריך קידום חקיקה שתחייב רכבי הסעות בעיקר, אבל גם רכבים אחרים, להתקין מכשור טכנולוגי להתרעה מפני שכחה של ילדים ברכב ההסעה.

ישראל אייכלר: העצה הכי פשוטה, שכולם כבר אמרו, אני עושה את זה טכנית, כי אין לי איפה לשים את התיק, אז תמיד התיק נמצא בספסל האחורי, כך שאני לא יכול לצאת מהרכב בלי לראות מה קורה שם.

ישראל אייכלר: אז כדאי לשים, אולי, את הארנק ואת התיק הצמוד לא לידך, אלא למטה.

ישראל אייכלר: עצה פשוטה.

ישראל אייכלר: לא רשמתי פטנט על זה.

ישראל אייכלר: בכל אופן, מה שכן הפריע לי בכל הסיפור הזה, אנחנו יודעים שכאשר קורה דבר כזה, כל העם וכל בני-האדם, גם כשקרה בשבוע שעבר להורים מדיר-אל-אסד, וגם כשזה קרה באשדוד, ובאילת, כולם כאבו.

ישראל אייכלר: אבל שמעתי אבא שקרה לו דבר כזה, שסיפר בשבעה, שכאשר זה קרה לילד אחר לפני כך וכך שנים אז הוא שאל – איך אבא יכול להיות כל כך קר לילד שלו?

ישראל אייכלר: אני, בחיים שלי זה לא יכול לקרות, כי הילד שלי, אני כל כך אוהב אותו, אני כל כמה שעות יורד לראות אם הוא נושם – לי זה לא יקרה.

ישראל אייכלר: וזה קרה לו.

ישראל אייכלר: וזה מראה שזה לא משנה מי זה, וכמה אחריות – ואחד הדברים שכאבו לי מאוד, שאנשים שבוודאי – או שאין להם עדיין ילדים, או שהם לא רוצים ילדים, שאומרים שאם יש הרבה ילדים בבית אז בטח שההורים שוכחים.

ישראל אייכלר: הם לא יודעים מה זה לגדל ילד, כמה אהבה האימא מקבלת, והאבא, מהנתינה של גידול ילדים.

ישראל אייכלר: תראו כמה אהבה יש לאדם שיש לו שני ילדים או שלושה ילדים, לילדים שלו, תכפילו את זה במספר הילדים שיש לו בבית – האהבה לא יורדת כהוא זה.

ישראל אייכלר: תשאלו את אלה שעוד זכו שהאימהות שלהם היו להן 12 ילדים, כמו אדוני היושב-ראש וכמו אחרים.

ישראל אייכלר: כך שמי שבא ואומר שבגלל שיש הרבה ילדים זה יכול לקרות – קודם כול עובדה שזה לא קרה דווקא אצל אנשים שיש להם הרבה ילדים; שנית, זה מראה שעדיין אין לאנשים האלה ילדים.

ישראל אייכלר: אני מברך אותם שיהיו להם הרבה ילדים ושיזכו לגדל את כולם, ושהשם ישמור שלא יקרה דבר כזה, כפי שאמרנו קודם, עם כל העצות הטובות.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת אייכלר.

מאיר כהן: חבר הכנסת גואטה – לא נמצא.

מאיר כהן: דעה אישית, בבקשה, חבר הכנסת חזן, מהצד.

מאיר כהן: הבעת דעה אישית, קצר.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, אני אחרוג ממנהגי ולא אדבר על הנושא שהוא חשוב.

אורן אסף חזן: אני לא מצליח להבין איך פעם אחר פעם אנחנו נופלים לתוך הפח הזה.

אורן אסף חזן: אני קורא מפה ליושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין, שמדבר רבות, גבוהה-גבוהה, על כבוד הכנסת:

אורן אסף חזן: תעשה כל מה שביכולתך כדי למגר את התופעה המכוערת הזאת, את המחבלת הזאת שקוראים לה חנין זועבי.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות מצב שאנחנו נדבר בשני קולות; לא יכול להיות מצב שאנחנו נדבר עד כמה הכנסת צריכה להיות האור של מדינת ישראל, של הדמוקרטיה, ופעם אחר פעם יאפשר יושב-ראש הכנסת לבוגדים כמו מפלגת בל"ד, או איך שלא קוראים להם, להשתמש בבמה הזאת כדי להכפיש את חיילי צה"ל, כדי לפגוע במדינת ישראל, כדי לרמוס את סמליה.

אורן אסף חזן: אני פונה אליך מהלב שלי, אדוני יושב-ראש הכנסת, ואני בטוח שהדברים יגיעו אליך: קח, תשתמש בכל הסמכויות שיש לך, תפעיל את כל הכוח שלך בוועדת האתיקה, כמו שאתה יודע לעשות והוכחת בעבר, כדי להעיף את האנשים המכוערים האלה מקרבנו.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים לעצור את התופעה הזאת.

אורן אסף חזן: אנחנו לא ניתן לאף אחד להשתמש בבמה הזאת כדי לפגוע, לא בצה"ל ובטח שלא במדינת ישראל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני רק מוצא חובה להגן על כבודו של יושב-ראש הכנסת.

מאיר כהן: הדברים נשמעו בתחילת הדברים שלך כאילו אתה ציני: מדבר גבוהה-גבוהה.

מאיר כהן: אני חושב שכבודו במקומו מונח.

אורן אסף חזן: אני חושב שלא הבנת את דברי.

מאיר כהן: אז כנראה שלא הבנתי.

אורן אסף חזן: אז אני אתקן.

מאיר כהן: בסדר, הבהרת, תודה רבה.

אורן אסף חזן: להעביר לוועדת הכלכלה.

מאיר כהן: בבקשה, הבעה דעה בנושא.

מאיר כהן: בבקשה, דקה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, גם אני הייתי בהלווייתם של שני התינוקות של משפחת אסדי, אחמד ומוחמד, הילדים של קאסם אסדי מהכפר דיר-אל-אסד.

אוסאמה סעדי: אני עמדתי שם וראיתי את האבא מחזיק את שני התינוקות בדרך לקבורה, ואמרתי לו: (אומר בערבית: בשם האל הרחמן והרחום, העין דומעת והלב דואב.

אוסאמה סעדי: )

מאיר כהן: העין דומעת והלב מתאבל.

אוסאמה סעדי: והלב דואב.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: אנו דואבים את הפרידה ממכם, אחמד ומוחמד.

אוסאמה סעדי: זה מאלוהים.

אוסאמה סעדי: ) באמת, העין דומעת והלב דואב לראות מחזות קורעי לב.

אוסאמה סעדי: אין מילים לתאר.

אוסאמה סעדי: הייתי עם חברי עבדאללה אבו מערוף בהלוויה עצמה וראיתי את המראות הקשים.

אוסאמה סעדי: לכן אני מבקש לדון על מנת – לא רוצים להאשים עכשיו את ההורים.

אוסאמה סעדי: רק לפני חודשיים היה מקרה דומה של מורה מהכפר שלי, עראבה, שגם מלמד בדרום, ברהט, וגם הוא שכח את התינוקת שלו וגם היא נפטרה והיינו בהלוויה שלה.

אוסאמה סעדי: אז אצלנו אומרים: זה מה שהגורל רצה, מאלוהים.

אוסאמה סעדי: אבל באמת, צריך לפעול, ויש פה הצעות מהצעות שונות, ואני הייתי מבקש להעביר את זה לוועדת הכלכלה ולדון בכל ההצעות האלה על מנת שנשים קץ לתופעה הזאת.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני.

מאיר כהן: אכן תנחומינו.

מאיר כהן: אנחנו נצביע על ועדת כלכלה.

מאיר כהן: יש מישהו שחושב אחרת?

מאיר כהן: המשך דיון בוועדת הכלכלה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה, ברשותכם.

מאיר כהן: מי שבעד – מעביר לוועדת הכלכלה.

יעל גרמן: איפה השר?

מאיר כהן: אין תשובת שר.

מאיר כהן: לא חייבת להיות תשובת שר.

מאיר כהן: יש שר, כמובן, אבל אין תשובת שר.

מאיר כהן: אני אחזור על דברי, חברת הכנסת גרמן: היה ראוי שתהיה תשובת שר בנושא כזה כאוב.

מאיר כהן: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מאיר כהן: 12 בעד, אין מתנגדים.

מאיר כהן: הנושא יעבור להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

מאיר כהן: עורק התחבורה המרכזי של הגליל המערבי מסכן את חייהם של מאות-אלפי תושבים באזור

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום הבאות, בנושא: עורק התחבורה המרכזי של הגליל המערבי מסכן את חייהם של מאות-אלפי תושבים באזור – הצעות מס' 4093, 4110, 4112, 4120, 4150 ו-4151.

מאיר כהן: גברתי חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שהנושא הזה מוכר.

יעל גרמן: אם היה כאן שר התחבורה הוא בוודאי היה אומר לי שהוא מוכר.

יעל גרמן: ואתה יודע מה?

יעל גרמן: אני מבקשת להקריא שאילתה מ-12 בנובמבר 2014.

יעל גרמן: אז שאל אבישי ברוורמן, שהיה חבר הכנסת:

יעל גרמן: מה קורה עם התוכנית לכביש עוקף לכביש 89?

יעל גרמן: מה הם לוחות הזמנים לביצוע?

יעל גרמן: וענתה אז סגנית השר, חברת הכנסת ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר – היא אומרת – שמאחר שבאמת מדובר בבעיה שהיא בוערת, אז בשלב המיידי מקודמת תוכנית על-ידי חברת "נתיבי ישראל", כך שיהיה שול – שול בשולה – רחב לאורך דרך מס' 89 הקיימת שיאפשר גישה לרכב חירום.

יעל גרמן: הצפי לסיום התכנון הוא בעוד חודשיים – כלומר, היה צריך להיות ינואר 2015, וצפי סיום העבודה במאי 2015.

יעל גרמן: אז, אדוני היושב-ראש, אני עומדת כאן ואתם יושבים כאן ואנחנו נמצאים היום בשולי יולי 2016 והכביש היחיד שמוביל לבית-החולים בגליל שנמצא בנהריה, כביש 89 – בית-חולים שמשרת 600,000 אנשים – הכביש היחיד, אין בו שני נתיבים, ורק לפני זמן קצר הוא פשוט עמד, הכביש עמד.

יעל גרמן: מדוע?

יעל גרמן: מפני שהייתה איזושהי בעיה, הוא נכנס לשיתוק, והכול בגלל שכלי רכב לקרצוף כבישים התקלקל וחסם נתיב.

יעל גרמן: חצי יום לא היה אפשר להגיע לבית-החולים; צוותים לא הגיעו, אמבולנסים לא הגיעו.

יעל גרמן: אנשים עם התקפי לב עמדו בדרך.

יעל גרמן: לפני שבוע ביקרתי בנהריה; הייתי גם בבית-החולים אבל גם פגשתי תושבים.

יעל גרמן: כמובן שהבעיה הראשונה שהעלה ד"ר ברהום, שהוא מנהל בית-החולים, הייתה בדיוק הכביש הזה.

יעל גרמן: הוא אומר: זה כביש שאם לא יטפלו בו מיידית, הוא מסכן חיי אדם, הוא יגבה בסופו של דבר חיי אדם.

יעל גרמן: וגם התושבים דיברו על כך.

יעל גרמן: לאחרונה, נוסף על כך שיש באמת כל כך הרבה תושבים שמשתמשים בכביש, גם נפתח קניון חדש, קניון ארנה, שגם הוא נמצא בצומת, על הכביש, וגם הוא צריך לנקז את הכול.

יעל גרמן: אני פונה מפה לשר התחבורה – שלא נמצא, אבל אני משערת לעצמי שהוא ישמע – ומבקשת ממנו במיידית, להעלות את הרכבים, את הצמ"ה, את הכלים שצריך להעלות, כדי קודם כול להרחיב את השוליים.

יעל גרמן: יכול להיות שהרחבת השוליים היא על חשבון כמה נקודות ירוקות בדרך, אז באמת, בין ירוק לחיי אדם, כולנו בוחרים בחיי אדם.

יעל גרמן: ניתן לעשות את זה במהירות; התוכניות – אני משערת לעצמי שיסתיימו, הם היו צריכות להסתיים כבר בינואר.

יעל גרמן: ובמקביל, להיכנס להרחבת הכביש, שגם באותה תשובה שניתנה לפני כמעט שנתיים נאמר שהסיום המשוער לתכנון של כל דרך 89, הרחבה וכו', צריך להיות בדצמבר.

יעל גרמן: אז עד שיסיימו את התוכנית, אנא, הרחיבו את השול בשולה כדי שלא ייגבו חיי אדם.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מקדם בברכה – חברת הכנסת נאוה בוקר התמנתה לפני שבוע לסגנית יושב-ראש הכנסת, ואני מקדים את ההחלפה ברבע שעה כדי שתתנסי.

מאיר כהן: אני מברך אותך, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

יעל גרמן: אני מתנצלת שאני – – –

מאיר כהן: כן, כן, בסדר גמור.

יעל גרמן: – – – בבית הנשיא, ולכן אני לא אשמע את – – –

נאוה בוקר: בסדר גמור.

נאוה בוקר: אכרם, בבקשה.

נאוה בוקר: גברתי סגנית היושב-ראש.

אכרם חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, בשם הנוכחים אני מברך אותך ומאחל לך הצלחה.

אכרם חסון: מגיע לך, כל הכבוד.

אכרם חסון: האמת, הצטרפתי לחברת הכנסת יעל גרמן בנושא כביש 89 כי ביקרתי פעמיים בבית-החולים וראיתי בעיני את המצב האבסורדי, הקשה והמסוכן.

אכרם חסון: זה כביש שהוא כביש גישה למרכז הרפואי שמשרת, כפי שנאמר, 600,000 תושבים, מכל העדות, מכל העמים, מכל הכפרים והיישובים.

אכרם חסון: הוא גם החיבור בין מעלות ליישובי מטה-אשר ומעלה-יוסף המזרחיים לעיר נהריה.

אכרם חסון: חשוב להדגיש כי על אותו קטע בכביש 89, בין צומת כברי לצומת נהריה, ומדובר רק ב-4 קילומטר, נמצאים נוסף על המרכז הרפואי בית-החולים לגליל גם תחנת משטרת נהריה, גם תחנת כבאות נהריה, קניון גדול, ובכביש הסמוך נמצאת גם תחנת מד"א נהריה.

אכרם חסון: רק לחשוב על סיטואציה שחס וחלילה מתהפך אוטובוס באזור מעלות, או כרמיאל, או עכו, עם 50 פצועים – האמבולנסים והצוותים של בתי-החולים יהיו תקועים, לא יגיעו לחדר המיון.

אכרם חסון: יש תוואי בשטח להרחבה, ויש תוכנית שאושרה על-ידי משרד התחבורה ו"נתיבי ישראל", אבל אי-הסכמה מהרשות המקומית, מעיריית נהריה, מונעת את הרחבת הקטע הזה לדו-מסלולי, דו-נתיבי, ביטול כיכרות ענק לטובת רמזור והוספת שוליים רחבים.

אכרם חסון: אני לא מבין את ראש העיר נהריה; איך ראש עיר לא חושב על חיי האזרחים והתושבים.

אכרם חסון: אנחנו מדברים על חיי מאות-אלפי אנשים, אנחנו מדברים על פקקים כל יום, שמונעים מאנשים להגיע בזמן, לבית-החולים וגם לתחנות המשטרה, לתחנת מד"א ולכל מרכז חיוני שנבנה והוקם באזור הזה.

אכרם חסון: כפי שאמרתי, "נתיבי ישראל" תכננו.

אכרם חסון: יש תוכנית איך להרחיב את הכביש, וגם נותנים תקציב, ולכן מוזר בעיני למה עד עצם היום הזה ראש העיר לא מסכים.

אכרם חסון: אני מכאן פונה, בשם חברי הכנסת שביקרו במקום וראו בעיניהם – אנחנו פונים לשר התחבורה מר ישראל כץ ואנחנו מבקשים ודורשים ממנו לקחת את הפרויקט החשוב הזה לידיים ולבצע את הרחבת הכביש ובכך להציל חיי אדם.

אכרם חסון: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

יעל כהן-פארן: – – –

נאוה בוקר: את ביקשת למחוק את עצמך.

נאוה בוקר: הוא מחק אותך.

יעל כהן-פארן: לא, זה לא מה שביקשתי.

נאוה בוקר: אז בואו ניתן לג'מאל זחאלקה, ואחרי זה אני אשמח אם תעלי.

נאוה בוקר: תודה.

נאוה בוקר: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: גברתי היושבת-ראש, אני אגיד משפט או שניים על הנושא, ואני רוצה אחר כך להתייחס למה שקרה היום בכנסת.

ג'מאל זחאלקה: מה שקורה בכביש מס' 89 הוא מצב ברור מאוד; הבעיה העיקרית היא הכביש.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים – תמיד אומרים אם הנהג אשם, הכביש, מצב הכביש.

ג'מאל זחאלקה: כאן מצב הכביש מביא לתאונות.

ג'מאל זחאלקה: ויש פתרון, וצריך ליישם אותו מהר ככל האפשר, מה גם שהכביש הזה מוליך לבית-חולים, ומנהל בית-החולים, שדיברתי אתו לפני שנה וחצי, אמר שזו בעיה קשה לבית-החולים, שיש כביש גישה כל כך בעייתי.

ג'מאל זחאלקה: מה שקרה היום בכנסת, גברתי, מזכיר מה שהיה לפני שש שנים באותו מעמד, ואני חושב שזו אותה סיטואציה.

ג'מאל זחאלקה: חברי כנסת רבים היו לחוצים מכך שדעת הקהל הבין-לאומית האשימה את ישראל, את הצבא, את הממשלה, על מה שקרה על "מרמרה", באחריות לקורבנות "מרמרה".

ג'מאל זחאלקה: והם התפרצו על חברת הכנסת חנין זועבי, שהייתה על הספינה.

ג'מאל זחאלקה: היום אותו דבר – רוב חברי הכנסת בלחץ, כי ממשלת ישראל חתמה על הסכם שבו היא מודה באחריותה לקורבנות "מרמרה" ומשלמת פיצויים לממשלת טורקיה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא חברת הכנסת חנין זועבי, וזה לא אני, שאומר ככה, אלא ממשלת ישראל, ראש הממשלה והקבינט.

ג'מאל זחאלקה: יש הודאה רשמית באחריות, ואת זה לא יכולים לסבול.

ג'מאל זחאלקה: עלתה חברת הכנסת חנין זועבי ונתנה פרשנות להסכם.

ג'מאל זחאלקה: היא אמרה, ובצדק, שפירוש ההסכם – שממשלת ישראל מודה באחריותה, או באחריות הצבא, לרצח עשרה אזרחים טורקים בספינת "מרמרה", או עשרה מאלה שעלו לספינה.

ג'מאל זחאלקה: חברי הכנסת יכולים להתווכח עם הפרשנות הזאת.

ג'מאל זחאלקה: במקום זה הם התפרצו בצורה בזויה – –

מיקי לוי: זאת לא פרשנות, היא האשימה.

ג'מאל זחאלקה: – – תת-רמה, מעבר – – –

מיקי לוי: ואתה עושה אותו דבר עכשיו, ואני לא רוצה לשמוע.

ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת מיקי לוי, אם תסכים ותדבר בצורה תרבותית, תשמע אותי – אני אשמע אותך.

מיקי לוי: את הדברים האלה אני לא רוצה לשמוע.

ג'מאל זחאלקה: כמו שראיתי אותך, אתה מואשם בנקיטת אלימות.

ג'מאל זחאלקה: האזרחים בארץ ראו חבר כנסת מתפרץ, מנסה להרביץ.

ג'מאל זחאלקה: מתפרץ התפרצות אלימה, תת-רמה, בושה וחרפה – –

מיקי לוי: הבושה היא אתם.

ג'מאל זחאלקה: – – בושה וחרפה.

מיקי לוי: אתם בושה וחרפה.

מיקי לוי: אתם.

מיקי לוי: עזמי בשארה העביר ידיעות לאויב בזמן מלחמה – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

מיקי לוי: – – אתם בושה למדינה הזאת.

מיקי לוי: אתם לא ראויים להיות פה.

מיקי לוי: אין לכם מה לחפש פה.

מיקי לוי: אנחנו נוציא אתכם מפה.

מיקי לוי: אתם בל"ד ואתם בוגדים – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי, תיתן לו בבקשה לסיים.

מיקי לוי: – – אתם העברתם ידיעות לאויב, ל"חיזבאללה", בזמן מלחמה.

מיקי לוי: עזמי בשארה, בן דוד של באסל גטאס, העביר ידיעות ל"חיזבאללה" בזמן מלחמה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת מיקי לוי, תן לו לסיים את דבריו.

מיקי לוי: אתם בוגדים.

ג'מאל זחאלקה: טוב, אני חושב שחבר הכנסת לוי נוקט שפה אלימה ושפת גוף אלימה.

ג'מאל זחאלקה: הוא התפרץ כאן לבמה, אני לא יודע אם זה מעשה פלילי; צריך לבדוק את זה, אם זה מעשה פלילי, ואז ניתן תלונה למשטרה, אבל בכל מקרה, זו התנהגות לא פרלמנטרית, לא אתית, ואני חושב שוועדת האתיקה צריכה לנקוט נגדו את הצעדים החמורים ביותר האפשריים.

נאוה בוקר: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שההתפרצות של חברי הכנסת והשפה שהשתמשו בה, והשיטה שבה דיברו עם חברת הכנסת חנין זועבי, בניסיון לנקוט אלימות נגדה – –

נאוה בוקר: תודה רבה, נא לסיים.

אורן אסף חזן: זחאלקה, עם המחבלת זועבי.

ג'מאל זחאלקה: – – היא מעוררת רחמים על הציבור בארץ, שיש להם – – –

אורן אסף חזן: הציבור בארץ שאתם הנציגים שלו.

נאוה בוקר: אני מבקשת לסיים.

נאוה בוקר: נתתי לך עוד זמן.

ג'מאל זחאלקה: – – – כבוד לאינטליגנציה – ותת-רמה.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני מרחם על הציבור הערבי בארץ שאתם הנציגים שלו.

נאוה בוקר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה, גברתי היושבת-ראש, קצת קשה לחזור לשגרת הדיון, אבל אני אחזור בכל זאת להצעה לסדר-היום שהוצעה במליאת הכנסת.

יעל כהן-פארן: בכביש 89, באזור נהריה, כל יום עומדים בפקק, בפקקים בלתי נסבלים.

יעל כהן-פארן: כשאני נסעתי לנהריה לפגישות ולחוג בית, אני פשוט לא הבנתי.

יעל כהן-פארן: אני אמרתי: מה זה?

יעל כהן-פארן: שש בערב פקק?

יעל כהן-פארן: אנחנו בגליל המערבי.

יעל כהן-פארן: אמרו לי: ברוכה הבאה לנהריה, ברוכה הבאה לגליל המערבי.

יעל כהן-פארן: זה המצב פה כל יום.

יעל כהן-פארן: עכשיו תראו, יש שם בית-חולים, מד"א, כב"ה ומשטרה, הכול על אותו צומת פקוק.

יעל כהן-פארן: חס וחלילה, באזור, אני לא צריכה לספר, גליל מערבי, צפון הגליל המערבי, קרוב לגבול לבנון, קרוב למתקפות "חיזבאללה".

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, בית-החולים, שמקבל מאות-אלפי ביקורים בחדר המיון כל שנה, לפעמים אי-אפשר להגיע אליו, פשוט אי-אפשר להגיע לבית-החולים.

יעל כהן-פארן: עכשיו נשאלת השאלה: מדוע?

יעל כהן-פארן: משרד התחבורה מצד אחד ועיריית נהריה מצד שני מכדררים את האשמה מהאחד לשני; זה אומר הוא אחראי, זה אומר הוא אחראי, ולא מגיעים לפתרון.

יעל כהן-פארן: יש כביש שהצרו.

יעל כהן-פארן: ב-1995 עיריית נהריה – משרד התחבורה התעלם – הצרה כביש של ארבעה נתיבים לשניים.

יעל כהן-פארן: למה?

יעל כהן-פארן: ככה, אוקיי?

יעל כהן-פארן: אי-אפשר להבין.

יעל כהן-פארן: לפני 20 שנה.

יעל כהן-פארן: עד היום זאת הסיבה המרכזית לכך שיש פקקי תנועה ואי-אפשר להגיע לבית-החולים ואי-אפשר לצאת מנהריה – מד"א וכבאות.

יעל כהן-פארן: מה שקורה שם זה בלתי נתפס.

יעל כהן-פארן: תושבים מתקשרים אלי, תושבים אומרים לי שזה פשוט סכנת נפשות יומיומית.

יעל כהן-פארן: עיריית נהריה לא מוכנה להרחיב את הכביש.

יעל כהן-פארן: זה כביש שאפשר להרחיב.

יעל כהן-פארן: עיריית נהריה עוצרת את התוכניות ומאשימה את משרד התחבורה, שזה כביש באחריותו.

יעל כהן-פארן: אני לא מבינה מה יש שם.

יעל כהן-פארן: לדעתי, זה נושא לחקירת משטרה אפילו, ולפחות בדיקה של מבקר המדינה – איך יכול להיות שבמדינת ישראל עירייה מקבלת אחריות על כביש בין-עירוני באחריות המשרד, וגם מאשימה אותו שהוא לא מטפל בכביש.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אני שמעתי כבר על הרבה מקרים שלא הגיעו בזמן לבית-החולים, שהגיעו מאוחר מדי לבית-החולים.

יעל כהן-פארן: אני חוששת שאנחנו באמת במצב – אתם יודעים, זה בקצה הארץ.

יעל כהן-פארן: מי מגיע לשם?

יעל כהן-פארן: קצה הפריפריה.

יעל כהן-פארן: אבל זה בית-חולים שמשרת את כל תושבי הגליל המערבי; זה המון אנשים.

יעל כהן-פארן: אסור לתת למצב הזה להימשך.

יעל כהן-פארן: אני קוראת מכאן לשר התחבורה להתערב באופן אישי לפני שהסיטואציה תגבה עוד חיים, ואם יוצע להעביר את הנושא לדיון בוועדת הכלכלה, אני אתמוך בעניין.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, קודם כול אני רוצה לאחל לך הצלחה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

חמד עמאר: זו הפעם הראשונה שאני מדבר כאן מהדוכן ואת מנהלת את המליאה.

חמד עמאר: אני רוצה לאחל לך הצלחה.

יעל כהן-פארן: אני מצטרפת.

חמד עמאר: ואני מאמין שתצליחי בתפקיד.

נאוה בוקר: תודה.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכם, אנחנו במדינת ישראל עושים הרבה דברים טובים ותמיד שוכחים לסיים.

חמד עמאר: תמיד שוכחים לסיים.

חמד עמאר: אנחנו משקיעים מיליארדים בכבישים.

חמד עמאר: אני מכיר את קטע הכביש המסוים.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על הקטע מצומת כברי למעלות-תרשיחא – שני נתיבים, הפרדה, כביש מעולה.

נאוה בוקר: אז למה זה?

חמד עמאר: נשארה חתיכת כביש של 3-2 קילומטר המשך עד בית-החולים, ואין את הכסף להמשיך ולהשקיע שם.

חמד עמאר: וכשאני אומר "אין את הכסף", ואתה קורא מהנתונים שאנחנו מקבלים שמגיעים לבית-חולים קרוב ל-400,000 איש לביקורים בחדר המיון, אז 400,000 איש נוסעים בכביש הזה.

חמד עמאר: ואני רוצה לספר לכם סיפור של חבר שלי שגר בפקיעין.

חמד עמאר: לבת שלו יש בעיה בראייה, והוא נאלץ לקחת אותה למכללת גליל מערבי.

חמד עמאר: מפקיעין למכללת גליל מערבי לוקח לו, אם אין פקקים, פחות מחצי שעה.

חמד עמאר: בגלל שבבוקר הוא צריך לקחת אותה הוא עושה את הסיבוב השלם, יורד מכיוון כרמל ונוסע למכללת גליל מערבי.

חמד עמאר: במקום שייקח לו חצי שעה, לוקח לו קרוב לשעה ורבע בבוקר.

חמד עמאר: ואנחנו לא מדברים על הרבה כסף.

חמד עמאר: כל קטע הכביש הזה – בכמה מיליונים יכולים לגמור את זה.

חמד עמאר: משקיעים מיליונים, ולא מצאו את הכמה מיליונים.

חמד עמאר: בקטע הכביש הזה יש בית-חולים, יש כיבוי אש, יש מד"א, יש תחנת משטרה.

חמד עמאר: תארו לעצמכם מצב חירום כאשר אפילו אין שם בכלל שוליים.

חמד עמאר: אין בכלל שוליים.

חמד עמאר: יכולים מחר להחליט, או ביום ראשון, ואם רוצים להרחיב את השוליים ולתקן את השוליים – תוך שבוע יש לנו שוליים, ואמבולנס יוכל לנסוע שם ויגיע לבית-חולים, ויגיע במהרה.

חמד עמאר: אבל את מי זה מעניין?

חמד עמאר: זה בצפון הרחוק.

חמד עמאר: אנחנו מכירים את הכביש הזה, אנחנו נוסעים שם.

חמד עמאר: ואני מכיר את שר התחבורה.

חמד עמאר: שר התחבורה יכול לעשות את זה תוך שבוע ימים, לגמור את כל הבעיה שקיימת שם, לפחות זמנית, עד לגמירת תוכניות והרחבה, לבוא לשוליים, לסדר את השוליים, לצבוע את השוליים רק לרכבי חירום, ולאפשר לאנשים להגיע בבטחה גם לבית-חולים וגם למקומות העבודה שלהם.

חמד עמאר: הם לא צריכים לחכות שעות, כי בבוקר זה באמת לוקח יותר משעה וחצי לחצות קטע כביש קצר.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על קטע כביש קצר.

חמד עמאר: אנחנו לא מדברים על 15 קילומטר, 20 קילומטר, שצריך כמה מאות-אלפי – מיליונים.

חמד עמאר: אנחנו מדברים על קטע כביש של 3-2 קילומטר עד בית-החולים.

חמד עמאר: אנחנו יכולים לפתור את הבעיה.

חמד עמאר: לכן, אני קורא לשר התחבורה ולכל הגורמים שמעכבים את הנושא לקחת את הנושא הזה לידיים, להשקיע את הכסף שצריך להשקיע – והכסף נמצא במשרד התחבורה – ולהרחיב את הכביש הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יצחק וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: גברתי היושבת בראש, גם אני מאחל לך הצלחה – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

יצחק וקנין: – – בתפקיד שאת ממלאת.

יצחק וקנין: רבותי, אני אגיד לכם בדידי הדבר, מה שנקרא.

יצחק וקנין: אני צריך לעבור את המסלול הזה בכל תנועה שאני זז, את קטע הכביש הזה.

יצחק וקנין: אני גר במושב יערה, בקו העימות.

יצחק וקנין: כדי לבוא לכל נקודה בארץ, חוץ מאשר כשאני נוסע לקריית-שמונה, אני עובר את הקטע, אני כעשר דקות נסיעה מהכביש הזה.

יצחק וקנין: אני יכול להגיד את הדברים יותר בחומרה.

יצחק וקנין: היה כבר דיון בנושא הזה, דרך אגב.

יצחק וקנין: התחייבה בזמנו סגנית השר חוטובלי, כסגנית שר, שעד 2016 הדבר הזה גמור.

יצחק וקנין: חבר'ה, אני רוצה להגיד לכם, זאת אחת השערוריות הגדולות ביותר.

יצחק וקנין: מי שקיבל את ההחלטה לצמצם את הכביש הזה בקטע כביש של 2.5 קילומטר – מי שבא מכיוון כברי – ואני בא מכיוון כברי, כי זה המסלול שלי.

יצחק וקנין: אני נתקע בבוקר בפקקים.

יצחק וקנין: תלמידי בתי-ספר, כל ההסעות – כל מערך ההסעות מתנקז דרך הכביש הזה.

יצחק וקנין: אם אתה רוצה לעקוף אותו ולנסוע דרך כפר-יאסיף, הכביש שלוקח לכיוון צומת אחיהוד, אתה נתקע שם בפקק עוד יותר גרוע.

יצחק וקנין: זאת אומרת, אתה לא יכול לזוז.

יצחק וקנין: שלא נדבר על זה שמדובר בבית-החולים שנותן שירות לכ-300,000 תושבי הצפון.

יצחק וקנין: חבר'ה, זה קטסטרופה.

יצחק וקנין: בנסיעה, אם אני חוזר עכשיו הביתה, אני מודיע לכם, מהשעה 15:30-15:00 עד השעה 19:00 אתה זוחל על הכביש מכיוון לוחמי-הגטאות עם פקק עד אחרי בית-החולים, פקק תנועה לכל הכיוונים.

יצחק וקנין: ממש הכול זוחל.

יצחק וקנין: יום-יום עוברים את הסאגה בבוקר, עוברים את הסאגה אחר הצהריים, ואין מה לעשות.

יצחק וקנין: ויש פה איזה קטע של 2.5 קילומטר שמישהו העדיף גינות וכל מיני דברים יפים.

יצחק וקנין: ותדעו, מד"א יושבת באמצע המסלול, וכיבוי האש באמצע המסלול.

יצחק וקנין: זאת אומרת, בקטע של 2.5 קילומטר כל השירותים החיוניים.

יצחק וקנין: גם המשטרה באותו קטע.

יצחק וקנין: כל השירותים החיוניים ביותר יושבים על הקטע הזה.

יצחק וקנין: מישהו חייב לתת את הדעת.

יצחק וקנין: בזמנו הייתה הבטחה שגומרים את הדבר הזה עד 2016.

יצחק וקנין: אי-אפשר להשאיר את זה יום אחד.

יצחק וקנין: כשיקרה האסון מישהו יצטרך לתת את הדין.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, אם אני הייתי שר תחבורה הייתי מקבל החלטה היום, עכשיו, להפסיק, לקחת את הכסף – זה לא הרבה כסף – להשקיע אותו ולגמור את העניין.

יצחק וקנין: המצב קריטי, קריטי, קריטי.

יצחק וקנין: זה גם מכביד על כל התנועה ועל כל – אנשים לא רוצים – רק עצם המחשבה שאתה צריך להיכנס לפקק הזה; ואני אומר את זה, אני עובר את זה יום-יום.

יצחק וקנין: תדעו, כשאני בא לירושלים אני יוצא ב-04:00 כל הזמן, כי אין לי זמן אחר לצאת.

יצחק וקנין: אם אני יוצא בזמן הרגיל של כל אדם נורמלי, אני לא מגיע לפה ב-12:00.

יצחק וקנין: מציאות לא פשוטה.

יצחק וקנין: תחשבו על אותם אזרחים שצריכים להגיע לעבודה, לרכבת.

יצחק וקנין: זה הקו שמוביל לרכבת מנהריה לתל-אביב, לכל אלה שבאים ממעלות ויורדים, לכל פינה.

יצחק וקנין: מכל כיוון אתה נתקע בפקק, אתה מאחר את הרכבת, אתה מאחר את הכול.

נאוה בוקר: נא לסיים.

יצחק וקנין: וזה קורה עשרות פעמים.

יצחק וקנין: המצב הזה לא יכול להימשך.

יצחק וקנין: אני חושב שבדיון הזה שר התחבורה היה צריך להיות ולענות לנו תשובה.

יצחק וקנין: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: הבעת עמדה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, השר, רגע לפני הדקה שלי אני רוצה לאחל לנינה – היה לה יום הולדת לא מזמן, אני רוצה לאחל לך המון, עד מאה-ועשרים.

אורן אסף חזן: שאנחנו נזכה ליהנות ממך כאן בכנסת עוד שנים רבות.

אורן אסף חזן: אורך ימים ושנות חיים ושלום יוסיפו לך בטוב ובנעימים.

יהודה גליק: תברך "מי שבירך" – – –

אורן אסף חזן: סבלנות.

אורן אסף חזן: סבלנות זו מעלה.

אורן אסף חזן: רגע לפני שאני מתחיל – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אתם גוזלים לי את הדקה.

אורן אסף חזן: אחרי זה היא לא תרצה להאריך.

אורן אסף חזן: חברתי חברת הכנסת נאוה בוקר, אני גוזל מזמני, כי זה חשוב, זה לא לגזול, זה בדיוק להפך, זה להשתמש בו נכון כדי לאחל לך בהצלחה בכיסא יושבת-הראש.

נאוה בוקר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: מי ייתן ותיתני לנו לסתום להם את הפה, ולהם פשוט תסתמי את הפה.

אורן אסף חזן: מי ייתן ותהיה לך הצלחה רבה, אנחנו סומכים עלייך.

אורן אסף חזן: עכשיו לדברי, בקצרה.

אורן אסף חזן: תראו, חברים, אנחנו לפני שעה קלה ראינו פה מחבלת של ממש שמתפרעת בתוך כנסת ישראל תוך כדי הסתה בוטה וחמורה לפגיעה בחיילי צה"ל, לפגיעה באזרחי המדינה.

אורן אסף חזן: לא עברה שעה קלה, המהומה שככה, האנשים הלכו החוצה.

אורן אסף חזן: חלק מהאנשים חייכו ולחצו ידיים מעבר לבמה.

אורן אסף חזן: והנה עכשיו, דקות ספורות – עומד פה המאהב שלה – ככה אומרים, אומרים שהוא המאהב שלה, שלזחאלקה ולזועבי יש רומן, אומרים שיש ביניהם קשר.

אורן אסף חזן: אני לא יודע.

אורן אסף חזן: לכאורה.

אורן אסף חזן: הבנתי ש – – – זה לא פלא שהוא הגן עליה כמו אריה, שכן אם הוא מגן עליה כאן, אני לא רוצה לחשוב מה עוד הוא מגן עליה במקומות אחרים.

אורן אסף חזן: אבל הדבר הזה הוא פשוט בושה.

אורן אסף חזן: אני אנצל את הרגע האחרון בנאום הזה כדי לומר לחיילי וחיילות צה"ל, למפקדי ומפקדות צה"ל, לאנשי המשטרה, אנשי כוחות הביטחון: אני מתנצל בפניכם בשם כל חברי בכנסת ישראל, שאנחנו מאפשרים לחבורת הבוגדים הזאת לפגוע בכם ככה.

אורן אסף חזן: אמרתי ואני אמשיך לומר: לעולם לא תצעדו לבד.

אורן אסף חזן: אנחנו נמשיך לעשות את הכול, וגם אם יזרקו אותי ממליאת הכנסת עוד עשרות ומאות פעמים על זה שהגנתי על כבודכם, אני אמשיך לעשות ככה, אבל בהצלחה.

אורן אסף חזן: אנחנו, לבוגדים, לא ניתן יד, ולא ניתן להם לשים רגל במליאת הכנסת, ואם צריך, גם נעיף אותם לעזה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אנחנו מציעים להעביר את הדיון לוועדת הכלכלה.

נאוה בוקר: להעביר את הדיון לוועדת כלכלה?

נאוה בוקר: נעבור להצבעה.

נאוה בוקר: הצעות לסדר-היום בנושא: עורק התחבורה המרכזי של הגליל המערבי מסכן את חייהם של מאות-אלפי תושבים באזור.

חמד עמאר: כלכלה.

נאוה בוקר: יועבר לוועדת הכלכלה.

נאוה בוקר: מוצע להעביר לוועדת הכלכלה.

נאוה בוקר: בעד? נגד?

אורן אסף חזן: מזל טוב, חיים שלי, מזל טוב.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, תני לה "מזל טוב", תני לנינה.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 7.

אורן אסף חזן: היא בגופה.

אורן אסף חזן: בגופה – –

נאוה בוקר: אין מתנגדים, אין נמנעים.

אורן אסף חזן: – – בגופה מגינה על מה שאנחנו לא מסוגלים – – –

נאוה בוקר: יועבר לוועדת הכלכלה.

אורן אסף חזן: תני לה "מזל טוב", לנינה.

אורן אסף חזן: ברכה קטנה.

נאוה בוקר: מזל טוב וברכות לנינה ליום ההולדת.

אורן אסף חזן: האהבה שלנו היא.

אורן אסף חזן: אתם עוד ילדים, יש לכם זמן – – –

אורן אסף חזן: אבטחה במוסדות החינוך במהלך שנת הלימודים ובחודשי הקיץ

נאוה בוקר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: אבטחה במוסדות החינוך במהלך שנת הלימודים ובחודשי הקיץ – הצעות לסדר-היום מס' 3939, 3974 ו-4001.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

עודד פורר: תודה, גברתי, אני מצטרף לברכות על ניהול הישיבה הראשונה שלך כיושבת-ראש הכנסת כאן, יושבת-ראש המליאה, סגנית יושב-ראש הכנסת.

נאוה בוקר: תודה רבה.

עודד פורר: הרבה הצלחה.

עודד פורר: אני חייב לומר שאת – גם יוצא לך ביום שהוא די – –

חמד עמאר: די רגוע.

עודד פורר: – – טעון, וראית קצת – דוגמה – מה יכול לקרות בישיבה, ועד כמה היא יכולה להפוך להיות סוערת.

עודד פורר: לא נראה לי שהישיבה הזאת תהפוך להיות סוערת, אבל ישיבה בהחלט יכולה להפוך להיות סוערת.

עודד פורר: כמו שאמרתי גם קודם, בהתייחס לאירועים שהיו פה קודם, אי-אפשר לעצום עיניים מול בעיה במשך כל הזמן ואז פתאום להתעורר ברעש גדול ולהגיד: הי, חבר'ה, יש בעיה, צריך לטפל בה.

עודד פורר: ידענו את זה כשראינו את בל"ד ואת חד"ש מגנים את סעודיה כי הם קראו ל"חיזבאללה" ארגון טרור, ידענו את זה כשראינו את חברי הרשימה המשותפת הולכים להניח זר על קברו של עז א-דין אל-קסאם, ובשאר הפעולות, כמו הפנייה של חבר הכנסת איימן עודה למוסדות האו"ם באמצעות המשלחת הפלסטינית כדי לגנות את ישראל, כך שאין שום חדש תחת השמש.

עודד פורר: אז לכל מי שהופתע מהמאורעות פה, ומהדברים שאמרה חברת הכנסת חנין זועבי, אין לכם מה להיות מופתעים.

עודד פורר: אני חושב שיש מקום לקדם באמת את החקיקה שכבר נמצאת על סדר-היום של ועדת החוקה, תיקון לסעיף 7א, כדי שנוכל למנוע ממי שגם בדיבוריו מסית וקורא להשמדת מדינת ישראל, ותומך בטרור – לא נמצא אותו ולא נראה אותו בין החברים כאן.

עודד פורר: עכשיו, בהתייחס להצעה לסדר-היום שנולדה עקב ההתפתחויות שקרו לנוכח המצב הביטחוני ומה שאנחנו חווים מאז תחילת השנה – צריך לזכור שגל הטרור שאנחנו מדברים עליו התחיל ממש אחרי פתיחת שנת הלימודים, ואז הודיע השר כחלון שהוא יתקצב את מוסדות החינוך ואת גני-הילדים בכל רחבי הארץ עד השעה 16:00, את האבטחה באותם מוסדות, כדי שלא ייפגעו, וכדי ההורים יוכלו לשלוח בשקט את ילדיהם לגנים, לבתי-הספר ולצהרונים.

עודד פורר: נכון שבחודשים האחרונים יש מגמה – ואנחנו חשים שיש ירידה בהיקף הפיגועים, אבל אנחנו יודעים באיזו שכונה אנחנו חיים, אנחנו יודעים מה המצב כרגע, ראינו רק לא מזמן, לצערי, פיגוע רצחני בתל-אביב, ואני חושב שדווקא לקראת סוף השנה עולה חשש לגבי הפסקת התקצוב הזה, והוא כבר הופסק מתחילת חודש יוני.

עודד פורר: אני רוצה לומר כאן לאדוני סגן שר הפנים, אנחנו עומדים בפני בעיה עוד יותר גדולה, כי בעצם המוסדות שבהם מתקיימות כל המסגרות הבלתי-פורמליות של הקייטנות, ומה שנקרא בתי-הספר של הקיץ, וכו', זה באותם מקומות: זה בגני-הילדים, זה בבתי-הספר, וכל המקומות האלה נותרים ללא תקציב לאבטחה.

עודד פורר: עכשיו, אין הבדל בין אבטחה במהלך שנת הלימודים לאבטחה בימות הקיץ.

עודד פורר: אני רוצה שהילדה שלי, כשהיא הולכת לקייטנה בקיץ, תהיה בטוחה כמו כל השנה, קל וחומר כשמדובר במבנה שהוא אותו מבנה, אותו מקום שבו מתקיימת שנת הלימודים לאורך כל השנה.

עודד פורר: אני חושב שלא צריך להקל ראש בעניין הזה.

עודד פורר: אני קורא לך, אדוני סגן השר, אני מקווה לשמוע כאן שהתקצוב הוחזר או שיהיה תקצוב כזה בחודשי הקיץ.

נאוה בוקר: נא לסיים.

עודד פורר: קצת חבל לי שסגן שר האוצר לא הגיע, כי דחינו את זה בשבוע לבקשתו, ובסופו של דבר הוא לא הגיע.

עודד פורר: אבל אם הבשורה של סגן שר הפנים תהיה שהם מחזירים את התקצוב, בא לציון גואל.

עודד פורר: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חבר הכנסת עודד פורר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יעקב אשר כאן?

נאוה בוקר: לא נוכח.

נאוה בוקר: ישיב על ההצעה סגן שר האוצר משולם נהרי.

קריאות: סגן שר הפנים.

נאוה בוקר: בשם סגן האוצר.

נאוה בוקר: חבר הכנסת משולם נהרי, בבקשה.

חמד עמאר: סגן שר הפנים, בשם – – –

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, קודם כול, ברכותי על התפקיד – –

נאוה בוקר: תודה רבה.

משולם נהרי: – – ושתדעי לנווט את הספינה גם במים סוערים כפי שראינו היום.

משולם נהרי: לגבי הנושא של האבטחה במוסדות החינוך, אני מקווה שגם אם סגן שר האוצר לא נמצא פה, תוכל לקבל ממני תשובה מדויקת ונכונה, ונכונה לעת הזאת, בכל הנושא של האבטחה.

משולם נהרי: נושא האבטחה של מוסדות חינוך – מי שמבצע את האבטחה במוסדות החינוך זה הרשות המקומית.

משולם נהרי: זה בתחום אחריותו של השלטון המקומי, והאוצר משפה את השלטון המקומי לגבי העסקתם של המאבטחים.

משולם נהרי: עד היום אין הסדר קבע בנושא הזה, והאוצר מדי חודש בחודשו משפה אותם.

משולם נהרי: עכשיו הגיעו לסיכום גם על חודש יוני, שזה בעצם שייך לתקופת הלימודים.

משולם נהרי: במהלך כל השנה, כל חודש היו צריכים הארכה כדי לקבל שיפוי להעסקת המאבטחים, וזה לא כולל את חודשי הקיץ.

משולם נהרי: מאחר שעכשיו מתקיים משא-ומתן כללי לגבי העסקתם של המאבטחים כדי לשפות אותם גם בחודשי הקיץ – הרי אי-אפשר לפטר את האנשים האלה או לשלוח אותם ולהגיד להם: אתם תהיו חודשיים בלי משכורת.

משולם נהרי: הנושא הזה במשא-ומתן מתקדם לקראת סיום כדי לשפות את הרשויות שיעסיקו את המאבטחים גם בחודשי הקיץ.

משולם נהרי: כשזה יסתיים, זה יפתור גם את הבעיה של הקייטנות ושל כל הפעילויות שיש לרשות המקומית ומוסדות החינוך בחודשי הקיץ.

משולם נהרי: כשזה יסתיים, גם יהיה הסדר של קבע, כי הרי זה לא פתרון.

עודד פורר: מה עושה הרשות ביום ראשון?

עודד פורר: ביום ראשון הקרוב?

משולם נהרי: אז אני אמרתי שהאוצר בינתיים סיכם עד סוף יוני.

עודד פורר: יוני נגמר.

משולם נהרי: יוני נגמר.

משולם נהרי: הוא סיכם אתם, ועכשיו, ממש בימים האלה, יושבים לסכם מתוך הנחה שהם כן יקבלו על חודשי הקיץ.

משולם נהרי: זו המגמה.

משולם נהרי: אני לא רוצה להגיד שזה סגור, אבל יש סיכויים גדולים שהם יוכלו להיות מועסקים.

משולם נהרי: הרי אי-אפשר להשאיר אותם כך.

משולם נהרי: יש סכסוך, וצריך להעסיק אותם עד סוף השנה, כמו שמעסיקים כל אחד במשך שנה שלמה.

משולם נהרי: כשיעסיקו את המאבטחים האלה אז תיפתר גם הבעיה הזאת – לא רק הבעיה של עכשיו, אלא של כל שנה.

משולם נהרי: הרי זה לא פתרון שכל חודש מחדש.

משולם נהרי: אם לא ישפו אותם, אז יש כבר בעיה איך – – –

עודד פורר: אני מדבר עד השעה 16:00, לא עד השעה 13:00.

עודד פורר: השר כחלון נתן סבסוד והגדיל את הסבסוד במהלך השנה לאור המצב הביטחוני עד השעה 16:00, והסבסוד הזה נגמר בחודש יולי.

עודד פורר: לצערי, עד היום עוד לא יודעים גם לגבי – זו בשורה, מה שאתה אומר לגבי יוני.

משולם נהרי: אז אני אמרתי לך, אני לא יודע – – –

עודד פורר: האם הכוונה גם לגבי – – – צריך לזכור שהקייטנות והצהרונים – – –

משולם נהרי: הרי גם עד יוני זה חד-פעמי.

משולם נהרי: זה לא משהו קבוע, זה לא הסדר קבע.

משולם נהרי: את הנושא הזה צריך לפתור בהסדר קבע, ועכשיו זה מה שהולכים לעשות – להסדיר את הכול.

משולם נהרי: זו גם העמדה שהאוצר מציג, וזה גם הידע שלי בנושא הזה, גם מהתחום של השלטון המקומי.

משולם נהרי: תודה.

נאוה בוקר: אדוני, מה אתה מציע?

עודד פורר: אני מבקש ועדת הכספים.

משולם נהרי: ועדה, בסדר.

נאוה בוקר: להעביר את זה לוועדת הכספים?

משולם נהרי: כן, מסכים.

נאוה בוקר: אתה מסכים?

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: בואו נעבור להצבעה על ההצעה לסדר-היום בנושא: אבטחה במוסדות החינוך במהלך שנת הלימודים ובחודשי הקיץ.

נאוה בוקר: מי בעד ומי נגד להעביר לוועדת הכספים?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

נאוה בוקר: בעד – 3, אין מתנגדים.

נאוה בוקר: ההצעה תועבר לוועדת הכספים.

נאוה בוקר: הכוונה להעביר את תלמידי בית-הספר "שובו" בנווה-יעקב לקרוונים ובפועל להביא לסגירתו

נאוה בוקר: נעבור להצעה רגילה של חבר הכנסת יואב בן צור: הכוונה להעביר את תלמידי בית-הספר "שובו" בנווה-יעקב לקרוונים ובפועל להביא לסגירתו, הצעה לסדר-היום מס' 4117.

נאוה בוקר: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, ברכות.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יואב בן צור: בעזרת השם שתנהלי ישיבות, גם סוערות וגם פחות סוערות, בחוכמה ובתבונה, ותצליחי בכל אשר תפני.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: אמן.

יואב בן צור: מכובדי השר, ידידי סגני השרים, חברי הכנסת, ברשותכם, לפני שאגש להצעה לסדר-היום שבשמה אני כאן, חשוב להבהיר נושא מסוים, אפרופו התיקון לחוק פטור מארנונה לישיבות ובתי-מדרש.

יואב בן צור: הצעת החוק לא נועדה להקנות הטבה נוספת לישיבות, אלא להבהיר לקונה חוקית שקיימת בהתאם להחלטת בית-המשפט המחוזי.

יואב בן צור: כבר כיום קיים בחוק פטור מארנונה לבתי-כנסת, פטור סביר והגיוני כמו יתר הפטורים המפורטים בפקודת מסי עירייה לגבי ארנונה.

יואב בן צור: אלא שמשום מה בית-המשפט החריג את הישיבות מהפטור הקיים, תוך הענקת פרשנות דחוקה שיש להפריד בין בית-הכנסת שעיקר ייעודו הוא תפילה למרות שמתקיימים בו גם שיעורי תורה, לבין ישיבה שעיקר ייעודה הוא שיעורי תורה וגם מתקיימים בה תפילות.

יואב בן צור: החלוקה הזאת היא בגדר "לעייל פילא בקופא דמחטא" – להכניס פיל בחור של מחט.

יואב בן צור: כי אין שום היגיון להפריד בין שני מקומות שעושים בהם אותו הדבר כשההבדל היחידי הוא המינון.

יואב בן צור: אלא שגברתי חברת הכנסת זהבה גלאון העלתה טענה לכאורה צודקת: למה אנחנו לא דואגים לפטור למעון לנשים מוכות?

יואב בן צור: טענה צודקת.

יואב בן צור: ואני מייד הרמתי את הכפפה והבטחתי לשנות את החוק כדי שגם מעון לנשים מוכות יזכה לפטור.

יואב בן צור: אלא שצוות לשכתי המסור הפנה את תשומת לבי שאכן קיים בפקודה פטור בחוק למעון לנשים מוכות בסעיף 5ג(ה)5.

יואב בן צור: אני מאמין ומקווה שלאחר שהעניין הזה סודר לשביעות רצונה של חברת הכנסת זהבה גלאון, ואכן יש פטור למעון לנשים מוכות, אף שהיא הסבירה לי שהיא מתכוונת לנשים שיוצאות כרגע ממעון לנשים מוכות ואין להן אמצעים כלכליים להחזיק את עצמן, כי הן הולכות לעיר אחרת כדי שלא להיות בקרבת הבעל המכה, ואז אולי לפטור את אותן נשים באותם מקומות שאליהם הן הולכות.

יואב בן צור: אני חושב שאת זה צריך להעביר בבקשות מיוחדות לפטור מארנונה למי שאין לו הכנסה, והנשים הללו תהיינה פטורות.

יואב בן צור: אני מקווה שחברתי חברת הכנסת זהבה גלאון תצטרף לתמיכה בחוק פטור מארנונה לבתי-מדרש וישיבות כשיוגש לקריאה שנייה ושלישית.

יואב בן צור: ועתה, ברשותכם, אפנה לגוף הצעתי לסדר-היום.

יואב בן צור: אני חושב שלא צריך להכביר מילים על עבודת הקודש שנעשית ברשת ״שובו״, ויושבים פה שני סגני שרים שיודעים מקרוב ומכירים, וגם שר העלייה והקליטה לשעבר והשר לענייני ירושלים היום, שמכיר את עבודתה של רשת "שובו", העבודה החינוכית הגדולה שנעשית בה.

יואב בן צור: הרשת הזאת היא רשת חינוך ארצית המונה עשרות מוסדות, מגיל הגן ועד התיכון, ומשרתת כ-10,000 משתתפים בתוכניות חינוך וקהילה מדי שנה.

יואב בן צור: זו רשת שנועדה בעיקר לעולי ברית-המועצות, כחלק מכור ההיתוך ושילובם בחברה הישראלית.

יואב בן צור: הרשת מקנה השכלה רחבה וגבוהה מהמקובל, כולל הגשה לבגרות, ותמיכה קהילתית בתלמידים ובבני משפחותיהם.

יואב בן צור: במוסדות הרשת מתקיימים יום חינוך ארוך, מפעל הזנה, מערך הסעות ועזרה סוציאלית, וזאת ללא הבחנה לפי מצב כלכלי, חברתי או דתי של התלמידים ומשפחותיהם.

יואב בן צור: אחד מסניפי הרשת ממוקם בשכונת נווה-יעקב, שכונה שיש בה תושבים רבים שהם במצב סוציו-אקונומי נמוך.

יואב בן צור: הסניף פעל במבנה בן קומה אחת בשכונת נווה-יעקב, והצליח להגיע להישגים פדגוגיים ומקצועיים מרשימים.

יואב בן צור: לאחרונה החליטה עיריית ירושלים/משרד החינוך, להוציא צו סגירה לבית-הספר ובעצם לבצע בו סוג של המתת חסד.

יואב בן צור: אני לא מצליח להבין את ההיגיון, את הלוגיקה של ההחלטה התמוהה הזאת.

יואב בן צור: איזה היגיון יש בלסגור בית-ספר מצליח ולהנחית מכה אנושה על אותם עשרות תלמידים שמצאו את מקומם בבית-הספר?

יואב בן צור: אני רק רוצה להזכיר לעירייה, שחלק ניכר מתלמידי בית-הספר נקלטו מבית-ספר אחר בשכונה שנקלע לקשיים, לבקשת העירייה.

יואב בן צור: והנה, זה התמורה שהם מקבלים מהעירייה על הקליטה של אותם תלמידים?

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, אני קורא מכאן לגורמים הרלוונטיים לבטל לאלתר את צו הסגירה.

יואב בן צור: אבל אני לא רוצה להסתפק בביטול צו הסגירה; אני הייתי מצפה שיופנו משאבים ייעודיים כדי שבית-הספר יקבל מבנה ראוי והולם, ולא קרוונים בנוסח שנות ה-80.

יואב בן צור: ברשותך, גברתי, אני מבקש שהעניין יועלה להמשך דיון בוועדת החינוך.

יואב בן צור: תודה רבה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש.

נאוה בוקר: בבקשה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, ברכות על המינוי ועל ניהול ישיבה ראשונה זו.

נאוה בוקר: כן, תודה רבה.

מאיר פרוש: אני מאחל לך הרבה הצלחה.

נאוה בוקר: תודה.

מאיר פרוש: ניווט נכון תמיד יהיה טוב.

נאוה בוקר: בהחלט.

מאיר פרוש: לפני כשנה וחודש, כאשר נכנסתי לכהן כסגן שר החינוך, בין השאר אני התוודעתי לעובדה שהמחוז החרדי במשרד החינוך מתכוון לסגור את בית-הספר "שובו" בנווה-יעקב – בטענה של מיעוט תלמידים, וגם בעובדה שבית-הספר מפוצל בשני חלקים, כאשר כיתות א'–ו' נמצאות בנווה-יעקב, וכיתות ו', ז', ח' נמצאות ברחוב רש"י בירושלים.

מאיר פרוש: כמו שהבעתי התנגדות לגבי בית-ספר "שובו" בנווה-יעקב, כמו שעוד כמה בתי-ספר – הייתה כוונה לסגור אותם, אמרתי שגם אם נניח מישהו חושב שיש סיבה מוצדקת לסגור את בית-ספר "שובו" בנווה-יעקב, בבקשה שיאמרו היכן הילדים האלה ילמדו, כן?

מאיר פרוש: אני בטוח שחבר הכנסת המציע לא יתפלא אם אני אספר לו שהתשובה הראשונית שקיבלתי מאותו גורם שענה לי במחוז החרדי – מה הייתה התשובה?

מאיר פרוש: שילכו לממלכתי-דתי או לממלכתי.

מאיר פרוש: כתבתי ואמרתי: ריבונו של עולם, כאשר אני מדבר אתך על ילדים של "שובו", במסגרת החינוך העצמאי, הזרם העצמאי, התשובה של המחוז החרדי היא שהם ילמדו בממלכתי או בממלכתי-דתי?

מאיר פרוש: אם זו התשובה, כנראה המחוז לא יודע לטפל בילדים של המגזר החרדי.

מאיר פרוש: זאת הייתה אחת מהתשובות התמוהות שקיבלתי לגבי בית-הספר הזה, כמו שהיו עוד כמה תשובות תמוהות על שאלות אחרות.

מאיר פרוש: כי הרי זה גם לא סוד שלא כל מי שהיה במחוז החרדי, היה לו ידע מספיק כדי לנווט את העניין.

מאיר פרוש: מי כמוך, שרבות ביקשת ממני לגבי – יש תלמוד-תורה אחד בארץ, אולי גם בעולם, אבל אחד לתימנים.

מאיר פרוש: איך כתב לי כשאני ישבתי שבעה על אבי, זיכרונו לברכה, כתב לי מי שהיה שר החינוך, ידלין: אני הייתי זה שהתחלתי לתת כסף לתלמודי-תורה ביידיש, כי אביך, זיכרונו לברכה, אמר לי: תעזור לתלמודי-תורה ביידיש, ואני הסכמתי, כי אולי על-ידי זה נשמר את שפת היידיש.

מאיר פרוש: אז אני כתבתי למחוז החרדי לפני שנה – ויודע את זה חבר הכנסת בן צור – תלמוד-תורה אחד לתימנים, שישמר את המורשת הזאת, גם אם זה לא בדיוק במאה אחוז עם כל הקריטריונים שמבקשים – שיישאר.

מאיר פרוש: אבל כמו שקיבלתי תשובה שילדי "שובו" ילכו ללמוד בממלכתי או בממלכתי-דתי, מאותו אדם הגיעה תשובה, והתשובה היא, לצערי, שעד עכשיו זה עוד לא מאושר.

מאיר פרוש: אבל אני לא ויתרתי, ואני הלכתי, ושוב, ושוב, ושוב, עד שהעליתי את זה לדרגה של פגישה עם המנכ"לית, ואמרתי לה: אני לא מסכים, לא יכול להיות מצב שיסגרו את בית-הספר "שובו".

מאיר פרוש: התחילה השאלה איפה בית-הספר יהיה, היו צריכים להוציא אותם כי צריכים את המבנה הזה למישהו אחר, גם עיריית ירושלים מתנגדת.

מאיר פרוש: ואז קיימנו פגישה, ואני מודיע לך כאן, מעל בימת הכנסת, שהפגישה והסיכום היו על דעת הנהלת "שובו", שהם ממשיכים ללמוד במבנה שבו הם נמצאים.

מאיר פרוש: אם זיכרוני איננו מטעה אותי, בסביבות דצמבר 15', ינואר 16', כנראה הם יעברו למתחם של קרוונים בתוך נווה-יעקב, וזה יהיה פתרון עד שימצאו משהו של קבע.

מאיר פרוש: ההצעה הזאת, שהוצעה לי על-ידי מר מרחב, שהוא מנכ"ל עיריית ירושלים, התקבלה גם על-ידי "שובו".

מאיר פרוש: אני גם ביקרתי בבית-ספר "שובו" בתחילת שנת הלימודים, אחד מבתי-הספר שביקרתי היה שם, כדי לעודד אותם ולומר להם: גם אם מישהו רצה לסגור את בית-הספר הזה, אני בא לפה ומחזק אתכם.

מאיר פרוש: נדמה לי שהיו עוד חברי כנסת שבאו לבקר, כי אנחנו לא יכולנו לסבול ולספוג את הבושה ואת הביזיון הזה, שסוגרים בית-ספר של ילדים שעלו מברית-המועצות, ופה מחנכים אותם לדעת מה זה "שמע ישראל", ומה זה עשרת הדיברות, ועוד כמה דברים, ואתה גם ציינת שזה בדיוק מתאים לאותם ילדים שבאים מברית-המועצות וצריכים לקבל עוד כל מיני מושגים, וכך מחנכים אותם, והצלחנו.

מאיר פרוש: כאן, בדרך לדוכן, שאלתי אותך מתי זה נודע לך.

מאיר פרוש: אני חייב לומר לך שבעקבות ההצעה שלך, לי זה נודע היום.

מאיר פרוש: לי זה נודע היום, וכאשר זה נודע לי בוודאי שמייד יצרנו קשר עם אנשי "שובו", עם אותם אנשים שהיו אתנו בשנה שעברה בקשר, ואז אנחנו הבנו שיש גורם במשרד – אני לא בדקתי, לא דיברתי עם אותו גורם – יש גורם במשרד שאומר: בשום אופן לא ייתנו לאותו בית-ספר לפעול.

מאיר פרוש: אז אני מודיע לך כאן מעל לדוכן, אני חושב שבדיוק כמו שלפני שנה היה גורם במחוז החרדי שלא הסכים, ואמר שלא יהיה בית-ספר של "שובו" בנווה-יעקב, הגורם שעליו אני מדבר עכשיו הוא לא במחוז החרדי.

מאיר פרוש: לא ביררתי, עוד לא דיברתי עם מנהל המחוז החדש, מר איציק זהבי, אבל גם אם יש גורם כלשהי במשרד שמתנגד לקיומו של בית-ספר "שובו" בנווה-יעקב, אני מבטיח לך – אני כסגן שר במשרד החינוך לא אתן שדבר כזה יקרה; אין דבר כזה שאם יהודים רוצים ללמוד תורה, לא ימצאו את הפתרון איך לעשות את זה.

מאיר פרוש: בוודאי שאם מישהו יכול היה לענות במשרד החינוך: שילכו לממלכתי או לממלכתי-דתי, זה מראה לי איזו הבנה הייתה לאותו אדם שענה לי.

מאיר פרוש: אני מבין שיש עוד כאלה שחושבים שאותם ילדים של "שובו" יכולים ללכת לממלכתי או לממלכתי-דתי – היה לא תהיה.

מאיר פרוש: תודה.

נאוה בוקר: מה מציע סגן שר?

מאיר פרוש: אז אני אומר לך דבר שאולי את צריכה לדעת לעתיד גם – כשחבר כנסת בא לפה ומציע הצעה, בעצם הכוונה של הבקשה שלו לדון בזה היא לדון במליאה.

מאיר פרוש: אבל מה יהיה לחבר הכנסת בן צור כאשר ידונו על זה – זה יהיה אולי לפני פתיחת שנת הלימודים של תשע"ח.

מאיר פרוש: אז אני מסכים למה שהוא מציע, שזה ילך לוועדת החינוך.

נאוה בוקר: אתה מציע – – –

מאיר פרוש: אני מסכים.

מאיר פרוש: הוא בעצם אמר שבאמירה שלו של ההצעה לסדר-היום – במליאה – –

יואב בן צור: אני מציע – – –

מאיר פרוש: – – אבל אני מסכים עם מה שהוא אמר, הוא הרי אמר שהוא רוצה – – –

נאוה בוקר: לוועדת החינוך.

זאב אלקין: הוא לא יכול, פורמלית, להציע ועדת חינוך, כי הוא דיבר.

זאב אלקין: אני מציע ועדת חינוך, ואז אתה יכול להסכים.

נאוה בוקר: נעבור להצבעה על הכוונה להעביר את תלמידי "שובו" ללמוד בקרוונים; הקראתי את הנושא.

נאוה בוקר: מי בעד?

נאוה בוקר: מי נגד – שיועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט?

נאוה בוקר: הצבעה מס' 24 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

נאוה בוקר: שלושה בעד, אין מתנגדים.

נאוה בוקר: זה יועבר לוועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאוה בוקר: אני מזמינה את סגן שר הפנים להשיב על השאילתות.

נאוה בוקר: משולם נהרי, בבקשה.

נאוה בוקר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא כאן, אינה נוכחת.

נאוה בוקר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת נחמן שי, שאילתה מס' 364: משרד הפנים מנע פרסום עשרות עיתונים בעשור האחרון.

נאוה בוקר: בבקשה, חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני השר, הנושא הוא: משרד הפנים מנע פרסום עשרות עיתונים בעשור האחרון.

נחמן שי: תקנה מימי המנדט מקנה למשרדך סמכות לפסול עיתון אם לעורך אין תעודת בגרות או שהוא הורשע בעבר – מתקופת המנדט, אני חוזר.

נחמן שי: ברצוני לשאול: 1.

נחמן שי: מדוע משתמש המשרד בתקנה זו ואינו מבטל אותה?

נחמן שי: 2.

נחמן שי: מדוע פקודות העיתונות אינן מותאמות לעידן המודרני של תקשורת באינטרנט?

משולם נהרי: גברתי היושבת בראש, חברי חבר הכנסת נחמן שי, היחיד שנמצא באולם המליאה, אדוני השר, קודם כול, הצלת את כבודה של המליאה.

משולם נהרי: מתוך 11 שאילתות נשאר מישהו שהתכוון למה שהוא שואל.

משולם נהרי: כנראה שלא כולם כשהם שואלים מתכוונים לקבל תשובה.

משולם נהרי: אבל אני חושב, גברתי היושבת-ראש, שאת צריכה להמליץ בפני ועדת הכנסת שמי ששואל ואינו ממתין לתשובה גם לא יזכה לראות את התשובה – לא בכתב ולא בעל-פה ולא דרך מזכירות הכנסת.

נאוה בוקר: בהחלט זה לא מכובד ששואלים ולא טורחים להגיע.

משולם נהרי: ואולי אני הייתי מחמיר אתו ולא מאפשר לו עד סוף המושב לשאול שאלות, כי זה אחד שאינו יודע לשאול.

משולם נהרי: כי אחד שיודע לשאול – הוא גם מחכה לתשובה.

משולם נהרי: אז אני גם לא רוצה שהוא ימקם את עצמו כבן הרביעי בהגדה של פסח.

משולם נהרי: אני מעדיף שהוא יהיה החכם, שלא מפסיק לשאול, ושואל, וגם כשנתונים לו תשובה הוא ממשיך להקשות.

משולם נהרי: ובכן, חבר הכנסת נחמן שי, לגבי שאלתך: לאורך השנים שבו ונבחנו ההסדרים הקיימים כיום לגבי הסדרה של תחום העיתונות, הכוללת את פקודת העיתונות משנת 1933 ואת תקנות 94, 96 לתקנות ההגנה (שעת חירום) משנת 1945, וזאת לאור סוגיות הנוגעות ליחס שבין זכויות היסוד וחופש הביטוי לבין הסדרי הרישוי הקיימים בהן והסמכויות המינהליות שהוקנו במסגרתן, לרבות סגירת עיתונים.

משולם נהרי: בהמשך להליך בבג"ץ 6175/14, האגודה לזכויות האזרח נ' שר הפנים – ולהערות שופטי בית-המשפט העליון – שבמסגרתו הוצע לשקול אם אין מקום להפריד בחקיקה החדשה בין נושאי הרישוי לבין שאר ענייני הרגולציה המורכבים הנוגעים להסדרת תחום העיתונות, בשלב ראשון הוחלט לפעול לביטול חובת הרישוי והחובות הדומות לה במסגרת פקודת העיתונות, תוך קביעת הסדרים מאוזנים ומידתיים יותר, אשר נועדו להבטיח כי בד בבד עם ביטול חובות אלה תוקנה לרשויות האכיפה הסמכויות לפנות לבית-המשפט ולבקש את התערבותו והפעלת סמכויותיו במקרים המצדיקים ודורשים הפעלת סמכות כאמור.

משולם נהרי: בהתאם למתווה שעליו הצהירה המדינה במסגרת הדיון שהתקיים, הובאה הסוגיה בפני שר הפנים לשם בחינת האפשרות לקדם הליך חקיקתי בהסדרים הנוהגים כיום בכל הנוגע לתחום העיתונות.

משולם נהרי: לעניין פקודת העיתונות אבקש לעדכן כי הנושא הובא לאחרונה לפתחנו, ולאחר שקילת הנושא הונחו גורמי המקצוע במשרד לגבש בתוך 60 יום תזכיר חוק שיכלול את ביטול פקודת העיתונות, בשים לב לכך שמדובר בחקיקה מנדטורית.

משולם נהרי: בצד האמור, השר ביקש להביא לפתחו של היועץ המשפטי לממשלה את שאלת נחיצותה של הסמכות המעוגנת היום בסעיף 19 לפקודת העיתונות לסגור עיתון מחמת סכנה לשלום הציבור.

משולם נהרי: בכל הנוגע לסמכויות לפי תקנה 94 לתקנות ההגנה, הרי שהממשלה הגישה לכנסת הצעת חוק לתיקון תקנות ההגנה (שעת חירום) (ביטול תקנות), התשע"ג–2013.

משולם נהרי: במסגרת הצעת החוק הוצע לבטל תקנות רבות מתוך תקנות ההגנה, ובהן תקנה 94 לתקנות ההגנה.

משולם נהרי: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ביום 28 באוקטובר 2013, אך לא הבשילה לכלל חוק עד לפיזורה של הכנסת התשע-עשרה.

משולם נהרי: לאור זאת התקבלה החלטת ועדת שרים לענייני חקיקה לאשר החלת רציפות על הצעת החוק.

משולם נהרי: ביום 30 באוגוסט 2015 הועברה לכנסת הודעה על החלטה זו: קידום הצעת החוק מותנה בהשלמת חקיקתו של חוק המאבק בטרור, הנותן להן מענה הולם, במטרה להביא לכך ששני ההסדרים ייכנסו לתוקף בעת ובעונה אחת.

משולם נהרי: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: שאלה נוספת, חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: אדוני סגן השר, א.

נחמן שי: אני מודה לך על תשובתך.

נחמן שי: אני רוצה להסב את תשומת לבך לכך שכבר לפני 13 שנה, ב-2003 – שר הפנים היה כמדומני אברהם פורז – הובטח שהתקנות האלה תבוטלנה.

נחמן שי: כי כל אחד מבין שאי-אפשר להמשיך ולקיים תקנות משנת 1933, ואפילו לא מ-1945.

נחמן שי: אבל הדבר הזה לא נעשה.

נחמן שי: אז מה באמת מבטיח לנו – אני לא ממטילי הספק, אבל מה מבטיח לנו שבאמת התקנות האלה תכוננה ואנחנו נוכל לראות חקיקה מודרנית ורלוונטית לשנת 2016?

נחמן שי: ומה באמת כוונתכם לעשות בעניין האינטרנט?

נחמן שי: האם גם שם יהיה רישוי, תהיה הסדרה, או שזה יישאר פתוח וזמין לכל אחד?

נחמן שי: אני מדבר כעיתונאי.

משולם נהרי: אני יכול רק לומר לך שמכל כמות הנושאים שצריך לקדם והשלמות חקיקה ותיקוני חקיקה שהצטברו במשרד – זה רק מחזק את מה שאתה אומר, שזה לא רק שר אחד, אלא הרבה שרים העדיפו להשאיר את תפוח-האדמה הלוהט לאלה שאוהבים תפוחי-אדמה, שיפתרו את הבעיה.

משולם נהרי: אבל אנחנו מנסים היום להדביק את הקצב.

משולם נהרי: יש לך שר שהוא נמרץ ולא נח לרגע כדי לקדם עוד נושא ועוד נושא, ואם הוא קיבל החלטה כזאת, אני משוכנע, אין לי ספק, שזה יקודם הפעם.

משולם נהרי: תודה.

נחמן שי: טוב.

ג'מאל זחאלקה: סליחה, כבוד סגן השר – – –

נאוה בוקר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

ג'מאל זחאלקה: אני מודה לך, גברתי היושבת-ראש, שאפשרתי לי לשאול שאלה בנושא מציל חיים: טביעת ילדים ובני-נוער.

ג'מאל זחאלקה: מתחילת השנה מתו בטביעה 13 ילדים – לצערנו היום המספר גדול יותר – – –

משולם נהרי: אבל זה לא – – –

נאוה בוקר: זה ברשימה: טביעות ילדים.

נאוה בוקר: זה השני.

נאוה בוקר: קראנו לו והוא לא נכח במליאה, ועכשיו הוא חזר, אז אפשרנו לו לשאול.

ג'מאל זחאלקה: בשבוע שעבר, בהבדל של כמה שעות, טבעו ילד בן שמונה בבריכה בסח'נין וילד בן שנה וחצי בבריכה בהרצליה.

ג'מאל זחאלקה: ברצוני לשאול: 1.

ג'מאל זחאלקה: מהן מסקנות המשרד ממקרי הטביעות?

ג'מאל זחאלקה: 2.

ג'מאל זחאלקה: מה נעשה ומה ייעשה למניעת טביעות דומות?

משולם נהרי: בשנת 2004 הותקנו תקנות הסדרת מקומות רחצה (בטיחות בבריכות שחייה), התשס"ד–2004, שמטרתן לקבוע סידורי בטיחות באתר בריכת שחייה ואת בעלי התפקידים האחראים לקיומם, והכול כדי להבטיח את בטיחותו ואת ביטחונו של הציבור העושה שימוש באתר בריכת השחייה.

משולם נהרי: בריכות שחייה מחויבות ברישיון עסק מטעם הרשות המקומית.

משולם נהרי: הוראות התקנות לעיל מהוות חלק בלתי נפרד מרישיון העסק לאתר בריכת שחייה.

משולם נהרי: מחובתה של הרשות המקומית המנפיקה רישיון לבריכת שחייה לוודא את קיומן של תקנות הבטיחות ולבצע ביקורות באתרי הבריכות.

משולם נהרי: משרד הפנים מחדד לרשויות המקומיות את חובתן לפעול בהתאם לתקנות האלה, גם בכל קורס של רישוי עסקים, שבו מועברת הרצאה בנושא ומחולק למשתתפים דף מנחה לביצוע ביקורות בבריכות שחייה.

משולם נהרי: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: שאלה נוספת?

ג'מאל זחאלקה: אדוני כבוד סגן השר, לא מדובר רק בבריכות שחייה; מדובר גם בכינרת, מדובר גם בחופי הים.

ג'מאל זחאלקה: התופעה היא נוראית.

ג'מאל זחאלקה: זה – 1. 2.

ג'מאל זחאלקה: בקשר לבריכות שחייה – מי ישמור על השומר?

ג'מאל זחאלקה: כלומר, מי יפקח על כך שהרשויות המקומיות אכן עושות זאת?

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה קשה בביצוע כל מיני הוראות כשזה מועבר לרשות המקומית.

ג'מאל זחאלקה: לא כל הרשויות מקפידות, ואם רשות לא ממלאת חובתה, מה ניתן לעשות?

ג'מאל זחאלקה: מה יעשו אזרחים ואילו תשובות ניתן להורי הילדים שטבעו?

משולם נהרי: הטביעות שהיו, זה היה בעיקר בתקופה של השביתה, אבל יש גם פיקוח במשרד הפנים על הנושא הזה, של המצילים, ועל הבטיחות בחופים, וגם בבריכות השחייה.

משולם נהרי: פועלים על-פי הנהלים, מה שאפשר לעשות, אם זה בהתראה, אם זה בהסדר, אם זה במודעות, כל מה שאפשר לעשות.

משולם נהרי: כולנו יודעים – אף אחד לא מסכים עם דבר כזה, ואי-אפשר לחיות עם דבר כזה, במיוחד בחודשי הקיץ, כשאלפי בני-נוער, מאות אלפים, יוצאים וממלאים את החופים ואת בריכות השחייה.

נאוה בוקר: השאילתה הבאה: חבר הכנסת יגאל גואטה – אינו נוכח.

נאוה בוקר: חבר הכנסת חיים ילין – אינו נוכח.

נאוה בוקר: תודה רבה לסגן השר.

נאוה בוקר: תם סדר-היום.

נאוה בוקר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ח בסיוון התשע"ו, 4 ביולי 2016, בשעה 16:00.

נאוה בוקר: ישיבה זאת נעולה.

נאוה בוקר: תודה רבה.