ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 134, 2016-06-15 00:00

טלי פלוסקוב: בוקר טוב, היום יום רביעי, ט' בסיוון התשע"ו, 15 ביוני 2016.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הכנסת.

טלי פלוסקוב: הסעיף הראשון: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת לוח תיקונים להצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אנחנו גם לא רואים את יושב-ראש ועדת הכנסת כאן עדיין, וגם השר עוד לא הגיע.

טלי פלוסקוב: אני מכריזה על הפסקה של חמש דקות.

טלי פלוסקוב: הפסקה חמש דקות, רבותי.

בשעה 11: בחירת סגנית ליושב-ראש הכנסת

טלי פלוסקוב: אני מחדשת את הישיבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

): שלום, כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לבחור בחברת הכנסת נאוה בוקר לכהן כסגנית יושב-ראש הכנסת מטעם סיעת הליכוד, החל מיום ט' בסיוון התשע"ו, 15 ביוני 2016, ועד ליום ז' בסיוון התשע"ז, 1 ביוני 2017.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, נצביע על ההצעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד הצעת ועדת הכנסת – 8 נגד – אין נמנעים – 3 הצעת ועדת הכנסת לבחור את חברת הכנסת נאוה בוקר לסגנית ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: שמונה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, שלושה נמנעו.

טלי פלוסקוב: ההודעה אושרה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים לשאילתות.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ להשיב על שאילתות.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, בבקשה לעלות על הדוכן.

טלי פלוסקוב: שאילתה דחופה מס' 201 מאת חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, חבר הכנסת אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר ישראל כץ, במשרד הרישוי בכרמיאל נמצאות שלוש עמדות שאינן מאוישות תמיד ואינן מספיקות למספר התושבים שדורשים שירות.

עבדאללה אבו מערוף: המקום צר, והאנשים נאלצים להמתין עד שלוש שעות בתור.

עבדאללה אבו מערוף: שאלותי הן: 1.

עבדאללה אבו מערוף: האם הנושא מוכר לך, אדוני?

עבדאללה אבו מערוף: 2.

עבדאללה אבו מערוף: האם נעשה משהו בעניין?

עבדאללה אבו מערוף: 3.

עבדאללה אבו מערוף: האם יש תוכנית להרחבת המקום?

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, בבקשה.

ישראל כץ: גברתי היושבת-ראש, חבר הכנסת, משרד הרישוי בכרמיאל מאויש על-ידי שני פקידי רישוי, בדיוק על-פי התקן הקיים.

ישראל כץ: לעתים מתוגבר המקום בפקיד או פקידה נוספים כדי להקל את העומס.

ישראל כץ: בסניף הרישוי בכרמיאל, כמו גם ביותר מ-30 סניפים ברחבי הארץ, מטפלים ביותר מ-10,000 אזרחים מדי יום, תוך מתן מענה מקצועי ואיכותי למגוון רחב של סוגיות בתחום הרישוי והכשרות הנהיגה.

ישראל כץ: בשנים האחרונות, ואף בעתיד הנראה לעין, פעולות רבות יצאו מתחומי סניפי הרישוי – יָצאו ויֵצאו מתחומי סניפי הרישוי, ועברו ויעברו לתהליך מקוון אשר כל אזרח יכול לממש באמצעות מרכז שירות טלפוני, באמצעות אתר האינטרנט ובאמצעות עמדות שירות אוטומטיות הפרוסות ברחבי הארץ.

ישראל כץ: שימוש באמצעים אלו מייתר לגמרי את הצורך להגיע פיזית למשרדי הרישוי.

ישראל כץ: גם אם מחליט האזרח להגיע למשרדי הרישוי, בחודשים האחרונים חנך אגף הרישוי אפליקציה בטלפון חכם, המאפשרת להזמין תור מראש מבעוד מועד.

ישראל כץ: במקביל ולצורך שיפור נוסף של רמת השירות לציבור, המשרד פועל להגדלת מספר תקני העובדים העוסקים בקבלת הקהל, שעל זה מדובר כאן.

ישראל כץ: אין ספק שהגדלת מספר נותני השירות לקהל תקל משמעותית את העומסים, ובתוך כך אף תשפר את תחושת האזרח ביחס לשירות הציבורי.

טלי פלוסקוב: סיימת?

ישראל כץ: כן.

טלי פלוסקוב: שאלת המשך, חבר הכנסת אבו מערוף?

עבדאללה אבו מערוף: כן.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כול, המענה החכם והטלפוני – זה לא ישנה את התורים הארוכים.

עבדאללה אבו מערוף: הייתי שם, ולקחנו מספר 80 – נאלצנו לחכות שלוש שעות בתור.

עבדאללה אבו מערוף: והתנאים קשים: גם אין מים, גם חם, גם בחורף.

עבדאללה אבו מערוף: אז בכל זאת, אני לא חושב שהפתרון יהיה המענה הטלפוני והשירות העצמי.

עבדאללה אבו מערוף: אז מה התוכנית הספציפית שם?

עבדאללה אבו מערוף: בכל זאת, המקום משרת אוכלוסייה רחבה מאוד של תושבים – יותר מ-100,000 תושבים.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, אני חושב שאכן צריך לשפר את השירות שם.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, יש לנו עוד שני שואלים.

טלי פלוסקוב: אחר כך תשיב לכולם.

טלי פלוסקוב: שואל נוסף – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, הנושא שהעלה חברי אבו מערוף מוכר לכולנו באזור שם, וקיבלנו תלונות רבות מהתושבים שם באזור.

אוסאמה סעדי: אני אישית הייתי במשרד שלך עם האחראים, ודנו בנושא הזה וגם בנושאים אחרים.

אוסאמה סעדי: כבר בירכתי אותך על הצבת שתי מכונות אוטומטיות, בעיר טייבה ובעיר תמרה.

אוסאמה סעדי: גם פניתי, ויש על שולחנך בקשה שלנו להציב עוד מכונות בשנת התקציב הבאה, ב-2017.

ישראל כץ: לפי זה יוצא שאתה דורש עכשיו להציב בכרמיאל מכונות שירות.

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: ביקשתי, ויש מכתב קודם כול לפתוח משרד רישוי באזור שם.

אוסאמה סעדי: הצעתי את העיר שלי, עראבה, וזה אצלך ומחכה להחלטתך.

אוסאמה סעדי: אבל לפחות מכונות אוטומטיות כן יעזרו ויקלו את התורים, ואז לא צריך ללכת ולחכות שעות על גבי שעות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי – שאלה נוספת, ולאחר מכן השר ישיב.

אחמד טיבי: אדוני השר, הצומת בכניסה לרהט–שובל הוא צומת מסוכן, והיו שם הרבה תאונות דרכים.

אחמד טיבי: קיבלתי הרבה פניות ותלונות מתושבי רהט והדרום, ודנו בנושא הזה הרבה.

אחמד טיבי: האם יש צעד מעשי שאתה, אדוני, ומשרד התחבורה מתכוונים לעשות כדי לשים קץ לתאונות ולאובדן חיים במקום?

טלי פלוסקוב: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר, זמנך להשיב.

ישראל כץ: קודם כול לגבי משרד הרישוי, השאלה הנוספת והשאלות הנוספות – בהערות הנוספות וציון נושא מכונות השירות גם ניתן חלק מהתשובה, וזה הדברים שאמרתי, כי פתחנו את השירות, ואנחנו משתדלים, במענה טלפוני או במכונות שירות, להקל את העומס, למנוע הגעה ולחסוך הגעה, וגם אם יש הגעה – שתהיה אפליקציה של אפשרות תיאום.

ישראל כץ: אנחנו פועלים גם בתגובה על צרכים ועל פניות, וגם בתוכנית מסודרת.

ישראל כץ: יש מכונות שירות, ואנחנו שואפים להתקין בכמה שיותר מקומות מכונות שירות.

ישראל כץ: יחד עם זאת, כמו שאמרתי, אנחנו פועלים לתגבר גם את התקנים, כדי שגם מי שמגיע באופן פיזי יוכל לקבל שירות.

ישראל כץ: והעיר כרמיאל היא עיר סביבתית – הרבה יישובים בסביבה, ולכן נתגבר ככל שנוכל, גם את השירות הפיזי במקום.

ישראל כץ: אני רוצה לציין שבסקרי שביעות הרצון במדד הביורוקרטיה, בשנים האחרונות דווקא משרד התחבורה נמצא בצמרת, במקום הראשון, במשאלים שמתקיימים על איכות השירות והנגישות, למרות שבהחלט, יש כאן שירות שהוא מאוד חיוני להרבה מאוד אזרחים, ומטבע הדברים יש צפיפות וביקוש.

ישראל כץ: יש לי רושם לפעמים שאתם מבקרים במשרד התחבורה יותר ממני, כי אתם מביאים נושאים, ואנחנו גם קשובים ומטפלים, ככל שזה נוגע לבעיות אזרחיות.

ישראל כץ: אם זו בעיה דחופה של מועמר קדאפי או דברים אחרים, שאתם שואפים להעלות אותם, או דברים אחרים – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – –

ישראל כץ: – – – אם זה בנושא האזרחי, אנחנו כתובת.

ישראל כץ: ואתם גם יודעים להציף את הדברים, וקרו וקורים לא מעט דברים.

ישראל כץ: כבר כמעט יש דרך על שם אחמד טיבי בטייבה, וכל אחד יכול כאן באמת לציין.

ישראל כץ: אני שמח – קידום יוזמות לטובת אזרחי מדינת ישראל.

ישראל כץ: ואני חושב שגם במגזר הערבי רמת השירות והנגישות – אתמול ביקרתי בג'סר-א-זרקא, באמת יישוב שזקוק להרבה סיוע, גם פנימי וגם חיצוני.

ישראל כץ: גם קיבלנו החלטות שקשורות לתחום שקשור אלי, כדי – – –

אחמד טיבי: תוכל לפרט מה קיבלת בנושא ג'סר-א-זרקא?

אחמד טיבי: כי צריך הרבה עזרה שם.

ישראל כץ: אם אגיד לך מעל הדוכן לא תוכל ללכת להגיד להם שהשגת את זה, לא?

ישראל כץ: אז זה לא מביא שום תועלת.

אורי אריאל: איזה התחשבות.

ישראל כץ: אנחנו מכבדים כל מקום.

ישראל כץ: ביקרתי שם עם ראשי חברת "נתיבי ישראל" ועם כל ראשי האגפים, כמו שאני עושה, ואחרי זה ביקרתי באור-עקיבא.

ישראל כץ: לכבוד הרמדאן ויתרתי על קבלת כיבוד בג'סר, וזה היה בסדר גמור.

ישראל כץ: ואני חושב שסיכמנו שם דברים, מהכניסה ליישוב ועד מקומות אחרים.

ישראל כץ: היישוב רוצה להתפתח, לבנות, ואנחנו בהיבט התחבורתי בהחלט מתחברים לנושא הזה ומקדמים.

ישראל כץ: חבר הכנסת טיבי, לגבי השאלה שלך על רהט, אתה שואל על צומת ספציפי, אבל אני יכול לספר לך ולהראות לך כמה הממשלה, או במקרה אפילו השר הזה, בסדר, וכמה היישוב, למרות רצונו של ראש הרשות להיות בסדר – כמה היישוב לא מתחבר למוצר שאנחנו נותנים.

ישראל כץ: אתה יודע – ויושבים כאן גם חברי כנסת, ואחד שגר שם, גם אנחנו – דחפתי במאבק קשה להאריך את כביש חוצה-ישראל דרומה.

ישראל כץ: הוא ממש מגיע כבר עד צומת שוקת, ממש בתקופה הקרובה, כבר חלקים רחבים, וכמובן, ממשיך גם לערד, אבל דחפתי לעשות את זה.

ישראל כץ: אחד הדברים החשובים, שלכביש הזה, לפני שהוא מגיע לצומת להבים, יש מחלף שנקרא מחלף רהט.

ישראל כץ: לא רק שהבאנו שמן טוב, גם הבאנו שם טוב: קראנו לזה על שם היישוב הגדול שנמצא ליד.

ישראל כץ: המחלף הזה כבר קיים, והוא מזרים את התנועה – ראש עיריית ערד לשעבר – הוא מזרים את התנועה מזרחה, ואחרי זה דרומה.

ישראל כץ: בתכנון, חברת "חוצה ישראל" שעושה את הכביש, כבר הכינה חיבור לרהט, שיהיה כביש פנימי מכיוון רהט שיתחבר למחלף רהט על כביש חוצה-ישראל, שהוא מאוד אטרקטיבי, וכולם יוכלו להיכנס ולצאת דרך המחלף הזה במקום לעבור מסביב אל הצומת ואל המקומות האחרים.

ישראל כץ: אחרי מבצע "צוק איתן" דווקא, כשהממשלה גיבשה תוכנית סיוע מיוחדת, לקחתי את פרק התחבורה והרחבתי אותו ואמרתי: אני דורש שהכביש הזה ייכלל בסיוע ליישובי הדרום.

ישראל כץ: ואכן, הממשלה הקצתה כסף, 15 מיליון, לפי יוזמתי, לביצוע הכביש הזה, והודעתי לראש הרשות, שהוא מעוניין בדבר הזה.

ישראל כץ: התברר שהעלות היא יותר גדולה – הבאנו תוספת תקציבית, אבל ראש העיר לא מסוגל לתת את הקרקע, כי יש לו שם בעיה של הפקעות.

ישראל כץ: אגב, הולכים להקים שם גם אזור תעשייה מאוד גדול, שהכביש הזה אמור לשדרג אותו ולתת לו יציאה.

אורי אריאל: השר כץ, מילה – – –

ישראל כץ: רגע, שנייה, אנחנו – אם היינו מחכים למינהלת גם לא היה פתרון.

אורי אריאל: זה רמ"י.

ישראל כץ: אני מיניתי את סמנכ"ל המשרד שלי, אמרתי: אתה נוסע לשם, ואנחנו – והנחיתי בשיטות שאנחנו יודעים לעשות ממקומות אחרים – אתה מתחיל לסלול עד שטח ההפקעה ואחרי שטח ההפקעה, ושייתקעו באמצע גם, אם צריך.

ישראל כץ: וזה מה שהולכים לעשות.

ישראל כץ: ואני אומר לכם, שהנה, דבר לתועלת היישוב.

ישראל כץ: אין מבחינה תחבורתית יותר מאשר להתחבר לכביש 6, לחוצה-ישראל, בלי רמזורים, בלי שום דבר.

ישראל כץ: זה חוסך תאונות, מתניע את הפעילות הכלכלית.

ישראל כץ: היישוב, למרות רצונו של ראש הרשות, לא מתחבר מספיק, ואני הבאתי את התקציב, הבאתי את המחלף.

ישראל כץ: נחבר, ואנחנו בכוח הולכים לחבר את היישוב.

ישראל כץ: וברגע שהיישוב יתחבר, הרבה יישובים במדינת ישראל היו רוצים חיבור מהסוג הזה.

ישראל כץ: זאת דוגמה איך אותו הדבר – מאחר שאתה מצביע – באוטוסטרדה לערד, שאת אבן הפינה הנחנו עוד ביחד, יש קטע אחד שהוא לא גמור כי היו בעיות של הפקעה – כן, היו בעיות של הפקעה – לאותו יישוב, וגם אחרי זה היו תאונות לאנשי היישוב, תאונות חמורות וקשות.

טלי פלוסקוב: חורה.

טלי פלוסקוב: אתה מדבר על חורה.

ישראל כץ: כן, שמנעו את ההפקעה, והיום אנחנו כן עושים את זה אחרי שהושלמה ההפקעה.

ישראל כץ: לכן, אני אומר, הפעילות והמחויבות צריכות להיות הדדיות, ואתם, בתור נציגי ציבור – בתור נציגי ציבור, אתם צריכים גם להיות בצד הדורש מול היישובים, ולבוא ולומר: אתם תאפשרו.

ישראל כץ: אגב, בהרבה יישובים ערביים זה קורה – כן מפנים וכן מפלסים וכן מפקיעים.

ישראל כץ: כשיש דבר שהוא לתועלת כלל הציבור ולתועלת היישוב, היישוב צריך לתרום את חלקו ולבצע את חלקו.

ישראל כץ: אנחנו משקיעים מיליארדים בכביש הזה, בחיבור הזה, והרבה יישובים היו רוצים שיהיה להם חיבור כזה ומחלף כזה.

ישראל כץ: לכן אני מביא לכם כאן דוגמה, איך הבעיה שהעלית תיפתר בגדול אם היישוב יתרום את חלקו.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: אבל אם רוב התנועה עוברת לשם, אז יש פחות תנועה במקום אחר.

טלב אבו עראר: – – – ליד שובל.

טלב אבו עראר: – – – צומת שובל.

ישראל כץ: בוא נאמר שאני לא אתחיל עכשיו, עם כל הידע שקיים אצלי, בכל מקום – בכלל לא שאילתה שהוכנה מראש, צומת שובל, וכו' – לתת לך תשובה מראש מה הדברים שמבוצעים שם כרגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, לפעם הבאה, בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש לך נושא לשאילתה, ואני אצטרף אליך.

ישראל כץ: קודם כול, הדברים מטופלים, ומטופלים בהיקף רחב, כולל בתחום הבטיחות וההתחברות לתשתיות התחבורה שאנחנו עושים.

ישראל כץ: אמרתי לכם גם שנפתחת תחנת רכבת, היא לתועלת כלל האוכלוסייה, וגם כביש, ומתחברים, וכמובן מטפלים במוקדי סיכון ובצמתים ובכל הדברים, אבל החיבור הזה, האסטרטגי, למחלף רהט – המחלף הוא על שמם, והם לא מחוברים, כי הם לא השלימו את ההפקעה הזאת, הלא-גדולה, שגם תאפשר להם פיתוח אזור תעשייה והכנסה וגם זרימה של התנועה תוך הפחתת סיכוני הבטיחות וכל שאר הדברים.

ישראל כץ: האם אני כבר, על דעת הקואליציה, יכול להפסיק ולהשיב?

ישראל כץ: מי כאן – – –

טלי פלוסקוב: כן, אנחנו סיימנו.

אחמד טיבי: אני מבין שאתה לא רוצה להתייחס ספציפית לצומת רהט–שובל – – –

ישראל כץ: אמרתי – אתם מבקרים במשרד לא פחות ממני, אתם יכולים לפנות בשאלה ספציפית.

אחמד טיבי: – – – לבדוק את המצב, כי כבר פנינו כמה פעמים.

ישראל כץ: בוא נאמר שאנחנו, אם אתה מדבר על כל המרחב הזה, גם בעקבות הסיוע לדרום, אנחנו, מצומת אשל-הנשיא עד בית-קמה משדרגים את כל הכביש.

ישראל כץ: אני מדבר על אותו אזור.

ישראל כץ: אנחנו מרחיבים אותו, משדרגים, וגם מאזור בית-הגדי, 293, גם כן עושים שם כביש חדש, גם כן עד בית-קמה.

ישראל כץ: מחלף בית-קמה הוא בכביש 6.

ישראל כץ: מתחברים אליו הכבישים מכל הסביבה, ומחלקים את התנועה והופכים אותה לפתוחה יותר ומורידים עומס ממקומות אחרים.

ישראל כץ: אבל החיבור – אני עוד פעם חוזר – החיבור האסטרטגי שיזמתי, שהיה בתוכניות ושתקצבנו אנחנו, ואנחנו פועלים – היישוב חייב להושיט יד מקבילה לטובת עצמו ולסיים שם את הדברים, ואתם, כאנשי ציבור, שאכפת לכם גם מיישובים וגם מיישובים ערביים וגם אחרים, אתם צריכים לעמוד ולדרוש שהיישוב יעשה את חלקו.

ישראל כץ: כאשר הוא צריך להפקיע, אז הוא צריך להפקיע כדי שאפשר יהיה לעשות את הדברים.

ישראל כץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ, תודה לשואלים.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל להשיב על שאילתה דחופה מס' 202 מאת חבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

עמר בר-לב: תודה רבה, היושבת-ראש, תודה רבה, שר החקלאות.

עמר בר-לב: השאלה שלי היא כזאת: קנ"ט הודיעה כי החל מיולי 2016 תקפיא את הביטוחים לנזקי טבע, כיוון שהמדינה הודיעה שהתקציב בגין השתתפותה בביטוחים לשנת 2016 אזל.

עמר בר-לב: רצוני לשאול: מה ייעשה כדי לפתור את המשבר?

טלי פלוסקוב: תודה לשואל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר, זמנך להשיב.

אורי אריאל: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

אורי אריאל: ברשותך וברשות היושבת-ראש, אני מבקש לברך את האזרחים המוסלמים ברמדאן כארים.

אורי אריאל: אני מבקש, ברשותכם, ואני חושב שעל דעתכם, לברך את היושב-ראש שלנו לנישואיו, שיהיה במזל טוב, ברכה והצלחה, כל הברכות שאפשר לברך את הזוג הצעיר, או קצת פחות צעיר.

אורי אריאל: לגבי שאלתך, חבר הכנסת בר-לב, אומר בצורה הכי ברורה והכי קצרה: המציאות בקרן נזקי טבע, שבקיצור קוראים לה קנ"ט, היא בלתי מקובלת על הדעת.

אורי אריאל: הרזרבות שלהם ירדו עקב ריבוי נזקי הטבע שהיו בשנה והשנתיים האחרונות.

אורי אריאל: אנחנו קיימנו על זה במשך השנה – לא עכשיו, כבר מתחילת השנה – כמה דיונים.

אורי אריאל: השניים האחרונים – היה אחד לפני כעשרה ימים, בהשתתפות אמיר לוי, הממונה על אגף התקציבים, והאחרון היה לפני כשישה ימים, אם אני לא טועה, עם הסגן שלו אודי אדירי, שאחראי למשרד החקלאות.

אורי אריאל: אין ויכוח, לשם שינוי – נגיד את זה חיובית: יש הסכמה על כל המספרים.

אורי אריאל: אין טענה – לא, זה לא זה, זה כך או אחרת – לא.

אורי אריאל: יש 100% הסכמה על המספרים.

אורי אריאל: כשאנחנו שואלים את האוצר: אז מה אתם מתכוונים לעשות עם זה?

אורי אריאל: הם אומרים: אנחנו בודקים.

אורי אריאל: מבחינתי, שיהיה ברור, נגמרה הבדיקה.

אורי אריאל: אני הולך להעלות את זה לשר האוצר בזמן הכי קרוב, ואם לא, והאוצר יתכחש למחויבות שיש לו בעניין הזה – ויש לו, הם לא אומרים שאין להם – אני אצטרך לשקול את צעדינו, אבל הם יהיו כנראה הרבה יותר כואבים, כי לא יכול להיות מצב שדברים שהתחייבנו לחקלאים הם לא יקבלו.

אורי אריאל: אני לא אתן לפגוע בחקלאים בדברים שונים, וגם לא בתחום הזה של קרן נזקי טבע.

אורי אריאל: אנחנו נעשה כל מאמץ, ואדרבה, בעזרתכם, חברי הכנסת, השדולה החקלאית, שהאוצר יעביר את הכסף הזה, ויפה שעה אחת קודם.

אורי אריאל: כי בינתיים מה שקורה זה שיוצא לקרן הזו שם רע, שהיא לא יכולה לעמוד בהתחייבויות, וכו' וכו'.

אורי אריאל: זה גלגל שצריך למנוע אותו מייד עכשיו, לא להגיע למצב שכולם מדברים דברים קשים על הקרן, אלא לאפשר לקרן לעשות.

אורי אריאל: גם בתועלת – האוצר מסכים שזה הדבר הכי תועלתי שיש.

אורי אריאל: זה הכי מעט כסף שנותן את הדיבידנד הכי גבוה.

אורי אריאל: לכן אני פונה לאוצר, לשר האוצר, ואומר: תשנו את זה, ונגמור את הסיפור, זה הכול.

אורי אריאל: תודה שאתה מעיר את זה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, שאלת המשך, בבקשה.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני השר.

עמר בר-לב: ראשית, אני שמח שאין ויכוח על העובדות.

עמר בר-לב: אני גם שמח על העמדה שהצגת.

עמר בר-לב: אני מאוד מוטרד ממה שמשתמע, אולי בין השורות, לגבי עמדת משרד האוצר, כי אנחנו נמצאים חודש לפני סיום המועד, לפני אמצע יולי, ואני חושב שזה חשוב לכולם, חשוב בוודאי לך כשר החקלאות, חשוב לקרן וחשוב בעיקר לחקלאים, לא להוציא להם את הנשמה עד הרגע האחרון, בוודאי לא אחרי הרגע האחרון, כמו שלא פעם עושים.

עמר בר-לב: השאלה היא, מה יש ביכולתך ואיזה סיוע אתה חושב שאנחנו, יושבי-הראש של השדולה החקלאית, יכולים לעשות כדי שהנושא הזה לא ייסגר בחצות הלילה ב-14 ביולי?

עמר בר-לב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, יש נזקי טבע ויש נזקי ממשלה.

יוסף ג'בארין: לפני כמה שבועות השתתפתי בעצרת מחאה בתל-אביב כנגד העקירה והבינוי של אום-אלחיראן ועתיר.

יוסף ג'בארין: אני מבין שהסכנה עדיין קיימת ויש כאן פגיעה אנושית מאוד קשה בתושבים הללו, כ-1,500 תושבים ערבים-בדואים.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהשר כבר שינה את דעתו בעניין הזה והולך להגן על זכותם של התושבים להמשיך לגור ביישובים שלהם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת לחבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, רציתי לשאול: מה עושה משרדך לעידוד החקלאות ביישובים הערביים-בדואיים בנגב?

טלב אבו עראר: עד היום שמענו וידענו על הריסות ועל עקירות, אבל עידוד החקלאות ביישובים האלה, אם יש חקלאות בכלל – מה עושה משרדך למען עידוד החקלאות?

טלב אבו עראר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר, זמנך להשיב.

אורי אריאל: תודה ליושבת-ראש.

אורי אריאל: זה נשמע פה כמו שעת שאלות לשר, אבל אשתדל לענות לכם ככל שאני יודע.

אורי אריאל: אתחיל – בבקשה – עם חבר הכנסת בר-לב.

אורי אריאל: אני חוזר ואומר שדנו על זה השנה כמה פעמים בכל הרמות באוצר.

אורי אריאל: אני חוזר ואומר: יש הסכמה, אין ויכוח על המספר, על הבעייתיות ועל התרומה הגדולה של הקרן הזאת, שמתפקדת היטב.

אורי אריאל: זאת הזדמנות להגיד לחברי הקרן, לדירקטורים שם, להנהלה ולמנכ"ל, תודה.

עמר בר-לב: השאלה, אם יש התחייבות של האוצר?

אורי אריאל: חברי, גם אני הייתי רוצה להשתתף בדיון שלכם, חבר הכנסת קיש, אבל לא ניתן לי.

טלי פלוסקוב: זה ממש מפריע.

יואב קיש: מילה לא אמרנו.

אורי אריאל: איזו הגנה ג'נטלמנית על הגברת.

יואב קיש: היא לא אמרה מילה.

אורי אריאל: אה, גם היא לא אמרה, הבנתי.

אורי אריאל: אני מודה לכם.

אורי אריאל: אני מנצל את ההפסקה הקטנה הזאת להגיד שלום לילדי כיתה א' מבית-הספר "נריה" בגבעת-שמואל: ילדים נהדרים וטובים, שלום לכם.

אורי אריאל: אנחנו שמחים שאתם אורחים שלנו.

אורי אריאל: בואו תקשיבו איך זה מתנהל פה.

אורי אריאל: חזרה לענייננו.

אורי אריאל: חבר הכנסת בר-לב, אני מציע שיהיה דיון בוועדת הכספים או בוועדת הכלכלה – אני לא בוחר, זה טוב מבחינתי וזה טוב מבחינתי, טוב שתיהן ביחד – וייאמרו דברים ברורים לאוצר.

אורי אריאל: יש משקל לוועדות האלה, כפי שאתה יודע היטב.

אורי אריאל: אני מוכן לעדכן אתכם אחרי הפגישה עם שר האוצר.

אורי אריאל: אני מקווה שהוא יפתור את זה ואז לא יהיה צורך, אבל אם יהיה צורך, אני חושב שבהחלט יש לכם כוח.

אורי אריאל: כמו ששאלת את השאילתה ועוררת את הנושא, תמשיכו לוועדה ותהיה דרישה.

אורי אריאל: אפשר להגיד גם לאוצר על דברים מוצדקים: או שתפתרו את זה, או שגם אנחנו לא פרטנרים לכל דבר שאתם רוצים.

אורי אריאל: פעם לימדו אותי שיש דבר כזה בכנסת.

אורי אריאל: אני לא נוהג ככה בדרך כלל, אבל אם יש צורך אז אולי.

אורי אריאל: לגבי הערתו של חבר הכנסת ג'בארין, תראו, אני מתקשה לחזור על הדברים האלה פעם אחר פעם.

אורי אריאל: אתם מתנהגים בצורה בלתי אחראית כלפי בתי-המשפט במדינת ישראל, כולל העליון.

יוסף ג'בארין: מי זה אתם?

אורי אריאל: אתה.

אורי אריאל: אתה יודע מה?

אורי אריאל: אני מדבר עליך.

אורי אריאל: אתה שאלת, אני מדבר עליך.

אורי אריאל: אני אומר אתם כי זה כבר עלה מכמה מקומות.

אורי אריאל: תראו, יש פסיקה מכל בתי-המשפט, מהשלום, המחוזי, העליון, זה חזר עוד פעם, סיבוב שלם, זה סיפור – – –

יוסף ג'בארין: – – –

אורי אריאל: לא חשוב, אתה יודע, אני רואה.

אורי אריאל: אתם לא נותנים אמון בבתי-המשפט במדינת ישראל?

אורי אריאל: אתם באמת חושבים שאפשר להתנהג בצורה הזאת?

אורי אריאל: אני לא פיניתי אותם עד היום.

אורי אריאל: נתתי להם את יומם, לא פיניתי אותם.

אורי אריאל: אמרו לי עשרות פעמים כבר: פנה אותם, יש צו בית-משפט.

אורי אריאל: לא פיניתי אותם עד היום.

אורי אריאל: היום יום רביעי, ט' בסיוון, 15 ביוני.

אורי אריאל: לא פיניתי אותם.

יוסף ג'בארין: שנייה.

אורי אריאל: אני לא מחלק רשות דיבור, תן לי לגמור.

אורי אריאל: אחרי זה, אם ייתנו לך, אני פה, אני לא הולך.

אורי אריאל: לא פיניתי אותם.

אורי אריאל: אמרתי: שייגמרו בתי-המשפט, אני לא יוצא ולא מנצל, אף שזה היה חוקי; זה לא היה דבר לא חוקי לפנות אותם.

אורי אריאל: יתרה מזו, אני מעדכן אותך ועדכנו אותם: יש קבלן לשכונה 12 בחורה, והשכונה הזאת, בתוך חודשיים עד שלושה, עבודות התשתית בה יהיו מוכנות.

אורי אריאל: יש התנגדות שאני מכיר, של אלנבארי, ראש מועצת חורה, לקלוט אותם.

אורי אריאל: זה דבר לא חוקי בעליל.

אורי אריאל: הסבירו לו את זה משרד המשפטים, לא אני.

אורי אריאל: אמרו לו: אדוני, אתה לא יכול לקבל החלטות לא חוקיות.

אורי אריאל: חברים, אל תהפכו את הכול פלסתר.

אורי אריאל: יש מערכת במדינת ישראל – – –

יוסף ג'בארין: אדוני – – –

אורי אריאל: שנייה, אני אענה לשואל הנוסף.

אורי אריאל: אל תהפכו את הכול פלסתר.

אורי אריאל: יתרה מזו, אני מעדכן אתכם שיש תקציב שסגרנו יחד עם האוצר לטובת פתרון לחיילים משוחררים או לא משוחררים, שלא יהיה מצב שהורסים להם – בזמן שהם משרתים הורסים להם את בתיהם.

אורי אריאל: זה דבר לא נסבל.

אורי אריאל: אנחנו מאתרים שניים-שלושה יישובים שבהם ייבנו פתרונות הדיור הללו ולשם הם יעברו.

אורי אריאל: והדבר האחרון – אנחנו עכשיו יוצאים עם כ-2,000 מגרשים נוספים ברחבי הפזורה, לא ביישוב אחד – 2,000, זה דבר שלא היה כדוגמתו – כדי לאפשר לאנשים מהפזורה ולא מהפזורה, אלה שמתחתנים, למצוא מקום.

אורי אריאל: שאלה אחרונה – לגבי שאלתו של חבר הכנסת אבו עראר.

אורי אריאל: אכן, יש מעט חקלאות אצל הבדואים בדרום, רובה נשענת על מקנה, על צאן, כבשים, גמלים וכו'.

אורי אריאל: אתם מכירים את זה היטב.

אורי אריאל: היות שאין מים בדרום, או יש מחסור במים בדרום, נאמר, אז אין כמעט גידולי צמחים וכדומה, אבל כן יש צאן וכו'.

אורי אריאל: אנחנו בהחלט מעודדים את התחום הזה.

אורי אריאל: דבר אחד משמעותי מאוד, יוצא דופן, שאנחנו עוסקים בו הוא הדברת מחלת הברוצלוזיס, בהיקף של 50 מיליון שקל.

אורי אריאל: לא היה כדבר הזה.

אורי אריאל: זה נעשה בשיתוף פעולה עם ראשי הערים – עם טלאל אלקרינאוי, עם אחרים.

אורי אריאל: יש להם בקשה לעשות את זה יותר מהר, יותר אגרסיבי, כי זה מאיים – – –

אחמד טיבי: – – –

אורי אריאל: שנייה אחת, חבר הכנסת טיבי, תן לי שנייה לגמור.

אורי אריאל: – – – זה מאיים על העדרים האחרים, אנחנו ערים לזה, וזה גם יכול להיות סכנה לחיי אדם, בגלל החלב שלוקחים מהם.

אורי אריאל: לכן אנחנו עושים מאמץ גדול מאוד, יוצא דופן.

אורי אריאל: יש נושא נוסף – הגמלים: גם החיסונים שלהם, גם תאונות דרכים שנגרמות בעקבות שוטטות של גמלים.

אורי אריאל: אנחנו מנסים לשתף פעולה עם משרדים אחרים ולהביא את זה למקום טוב יותר.

אורי אריאל: אני מקווה שאכן נצליח בדברים האלה.

אורי אריאל: אני מודה לכם מאוד על השאלות שלכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שלא לרדת מהדוכן, ולהשיב על שאילתה דחופה מס' 204 מאת חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יעל כהן-פארן: אדוני השר, למרות איסור הדיג בים בעונת הרבייה, ממשיכים לדוג.

יעל כהן-פארן: רצוני לשאול: 1.

יעל כהן-פארן: כמה פקחים הקצה המשרד לאכיפה?

יעל כהן-פארן: 2.

יעל כהן-פארן: כמה תיקים נפתחו לעבריינים?

יעל כהן-פארן: 3.

יעל כהן-פארן: האם יש הסברה יעילה? 4.

יעל כהן-פארן: האם מתבצעת אכיפה גם במעגנות שאליהן מגיעות הסירות עם השלל?

יעל כהן-פארן: תודה.

אורי אריאל: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אורי אריאל: האם מותר להגיד?

אורי אריאל: השאילתה במקורה הגיעה מחבר הכנסת מיקי רוזנטל, שהוא חולה, אז נאחל לו רפואה שלמה בשם כולנו.

יעל כהן-פארן: נאחל לו איחולי החלמה מהירה מכולנו.

אורי אריאל: איחולי החלמה מהירה מכולנו.

אורי אריאל: יעל לקחה את השאילתה, ואני מודה לך על כך.

אורי אריאל: אני אסביר בשני משפטי רקע כלליים לחברי הכנסת שלא בקיאים בנושא ולצופים.

אורי אריאל: יש בעיה שהולכת ומחמירה מיום ליום בים התיכון בנושא כמות הדגה, סוג הדגה, ונקרא לה מצבה הבריאותי, מחלות וכדומה, בגלל כמות הזבל שמופיע בצורה של שפכים, בצורה של כל דבר אחר שאנחנו מייצרים, בני-האדם, ואנחנו זורקים לתוך הים התיכון.

אורי אריאל: זה קורה בהרבה מקומות בעולם, אלא שלרוע מזלנו הים התיכון הוא ים סגור – יש לו פתח אחד, פתח וקצת אחד.

אורי אריאל: הקצת הוא תעלת-סואץ, שבדרך כלל לא עוזרת לנו לניקוי, והפתח השני הוא באזור ספרד, מצר גיברלטר.

אורי אריאל: המציאות הזאת בעצם הופכת אותו לאמבטיה כמעט סגורה, והים מתקשה מאוד לנקות את עצמו, מה שקורה באוקיינוסים הגדולים באמת.

אורי אריאל: איסור הדיג הוא בעונת הרבייה של הדגים, כדי לאפשר להם להתרבות ושיהיו לנו דגים, כולל לדייגים עצמם, שרוצים לדוג, בשיטות גם של דיג חופי וספורטיבי – עונה שמתחילה ב-1 באפריל ונסתיימה כבר ב-31 במאי – קרי חודשיים של השבתה.

אורי אריאל: החל מראשית החודש הזה, קרי 1 ביוני, מושבתת פעילות דיג באמצעות ספינות מכמורת למשך שלושה חודשים, קרי עד ליום 31 באוגוסט 2016, וזה לטובת הקטנת הפגיעה בדגיגים הצעירים שיוצאים לעומק הים.

אורי אריאל: לעניין מספר הפקחים המוקצים לאכיפה, אציין כי ביחידת הפיצו"ח מוקצים שישה פקחים קבועים לאכיפת פקודת הדיג, וככל שיש צורך ניתן תגבור למבצעים נרחבים.

אורי אריאל: אני אומר לכם שאני הנחיתי אכן לתגבר, ואני יודע שזה נעשה.

אורי אריאל: כמות התיקים שנפתחו במהלך עונת הרבייה, קרי מ-1 באפריל עד 31 במאי, היא 21 תיקים על עבירות בעונת הרבייה – בים התיכון בלבד, לא בכינרת, לא דברים אחרים; בים התיכון.

אורי אריאל: אכן, יחידת הפיצו"ח מבצעת אכיפה גם במעגנות הדיג ובנמלים.

אורי אריאל: לעניין ההסברה, אנחנו שלחנו מכתבים מפורטים לכל בעלי רישיונות הדיג בסוף שנת 2015, קרי לפני כחצי שנה, ובהם פירוט התנאים ברישיונות לשנה זו ול-2016.

אורי אריאל: חשוב להדגיש כי כבר ב-2014 נשלח מכתב לכלל הדייגים על הכוונה להטיל מגבלות לאיסור דיג בתקופות השונות, ובהתאם לכך, בטרם כניסת המגבלות לתוקף, התקיימו פגישות עם נציגי ציבור הדייגים הרלוונטיים להצגת המגבלות והצורך בהן כבר במהלך שנת 2016.

אורי אריאל: מוקדי אגף הדיג והפיצו"ח פעילים 24 שעות ביממה לקבלת פניות ומתן מענה, ובמשך תקופת ההשבתה ניתנו הסברים בנוגע למגבלות הדיג לכל פונה.

אורי אריאל: עד כאן תשובתי.

טלי פלוסקוב: המשך שאלה יש, חברת הכנסת יעל כהן-פארן?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יעל כהן-פארן: כן, יש לי שאלת המשך.

יעל כהן-פארן: אני רק אציין – ציינת, כבוד השר, את הבעייתיות של הים התיכון וכל הפסולת שנזרקת אליו, ואכן זו בעיה מאוד קשה, אבל הבעיה הספציפית עם הדיג היא דיג יתר ודיג כזה שלא מאפשר רבייה טבעית של הדגה.

יעל כהן-פארן: שאלת ההמשך שלי: האם בכלל מתקיים משא-ומתן מול המכמורתנים, מול אותם דייגים שהם דייגי סירות מכמורת, על הוצאתם הכללית מהים ולא רק לחודשיים לשנה, כלומר מעבר לעונת הרבייה?

יעל כהן-פארן: והאם מדובר על סכומים של פיצויים – האם זה בכלל נכנס בספר התקציב הקרוב?

יעל כהן-פארן: האם פועלים מול משרד האוצר כדי לאפשר את אותם פיצויים למכמורתנים שאמורים, לפי כל דעות המומחים, לא להמשיך במתכונת זאת של דיג?

יעל כהן-פארן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: יש לנו שתי שאלות נוספות, אחת מהן של חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: אדוני השר, כבוד היושב-ראש, אומנם פעולת המניעה של הדיג החופי למטרת רביית הדגים היא מטרה עולמית ואקט מאוד מבורך, סביבתי, שומר על האיזון האקולוגי וכו'.

באסל גטאס: בנסיבות של אכיפת התקנות בעצם ניזוקים מאות אם לא אלפי דייגים פרטיים, שמתפרנסים מזה, שחודשיים עכשיו נמנע מהם הדיג.

באסל גטאס: הם, לפי המידע שהגיע אלי, אחראים בקושי ל-5% מהדיג.

באסל גטאס: מה משרדך יכול לעשות בשביל לעזור להם, אם בפיצויים, אם בביטוח סוג מסוים?

באסל גטאס: בעצם חודשיים יש להם הפסד פרנסה – או שיפצו אותם בסך משהו כמו שכר מינימום בחודש או משהו כזה, אחרת הם ממש סוגרים את הבסטה, כמו שאומרים.

טלי פלוסקוב: תודה לבאסל גטאס.

טלי פלוסקוב: שאלה נוספת לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, בהמשך השאלות ששאלו חברתי יעל ובאסל, אנחנו נפגשנו עם נציגי הדייגים האלה מעכו, פוריידיס, ג'סר-א-זרקא ויפו, נציגים של דייגים ערבים ויהודים כאחד, והם העלו בפנינו את כל הנושא הזה של איסור הדיג בחודשיים האלה, בעונת הרבייה.

אוסאמה סעדי: ובאמת הם לא מקבלים פיצויים, ואני וחברי זוהיר בהלול נפגשנו אתם, ואני יודע שיושב-ראש ועדת הכלכלה, חברנו איתן כבל, פנה בנושא הזה למשרדך, והוא גם בקשר בעניין הזה של מתן פיצויים לאותם דייגים.

אוסאמה סעדי: אבל אני רוצה להעלות גם עוד נושא בעניין הזה, שאנחנו קיבלנו תלונות מהם בעניין חידוש רישיונות הדיג, שכן היום יש התניה חדשה, שמשרדך מבקש שהם יביאו אישור פתיחת תיקים במס הכנסה כתנאי למתן רישיונות.

אוסאמה סעדי: האם ידוע לך?

אוסאמה סעדי: ומה אתה מתכוון לעשות בנושא הזה?

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכל השואלים.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר, תשובתך.

אורי אריאל: ראשית, תשובתי לחברת הכנסת יעל כהן-פארן: אכן, אנחנו שמים דגש על הוצאת המכמורתנים מהדיג בים התיכון, כי אנחנו מבינים שצורת הדיג הזאת, עומק הרשתות שבהן עושים את זה וצפיפות העיניים, מה שנקרא – גודל הרשתות הוא כזה שהם תופסים הרבה מאוד דגים קטנים שאינם ראויים למסחר בכלל, אבל הם משמידים את דור העתיד ולמעשה פוגעים בעצמם, בפרנסה שלהם, וגם של שאר הדייגים, הן אלה שמתפרנסים מזה והן החובבים.

אורי אריאל: ולכן אנחנו מציעים להם פיצוי משמעותי ביותר כדי שניקח את המכמורתנים, שאלה סירות מסוג מסוים, ונהפוך אותן פשוט לגוש ברזל וזהו, והן לא יהיו יותר בים.

אורי אריאל: לא ניתן כמובן רישיונות לחדשות מהסוג הזה.

אורי אריאל: זה הדגש הגדול, כי שם עיקר הנפח, הפעילות והדגה והדגים הקטנים, שבעצם חראם, הם לא משמשים אפילו לפרנסה, כי אי-אפשר למכור אותם.

אורי אריאל: מצד שני, זהו, הם הלכו ולא יהיו יותר.

אורי אריאל: ולכן הדגש הוא על מכמורתנים.

אורי אריאל: אנחנו עושים את זה יד ביד עם משרד האוצר.

אורי אריאל: עכשיו יש, כדרך העולם, ויכוח כמה מגיע להם ואיך.

אורי אריאל: אנחנו במשא-ומתן אתם, גם רצוף וגם עוקב ומהיר, בניסיון לפתור את הבעיה.

אורי אריאל: אני מקווה מאוד שנגיע.

אורי אריאל: חבר הכנסת באסל, אין אלפי דייגים, זה ברור, אבל גם מאות זה חשוב וגם עשרות זה חשוב וגם אחד זה חשוב.

אורי אריאל: פרנסה של אדם זה – כל אחד מאתנו יודע מעצמו – לא צריך בשביל זה מאות, אבל בוודאי, ככל שזה יותר, זה יותר מדאיג אותנו.

אורי אריאל: אנחנו בודקים אפשרות להציע להם מסלולים חלופיים לדיג, אף שאנחנו יודעים שבדרך כלל ההורים שלהם התחילו בזה ואולי גם הסבים שלהם.

אורי אריאל: זאת אומרת, זה בתוך המשפחה הרבה פעמים – – –

אוסאמה סעדי: זה משפחות – – –

אורי אריאל: אני מבין.

אורי אריאל: אני לא אומר חס וחלילה בגנותם.

אורי אריאל: אני אומר שיש לנו פה בעיה מאוד מאוד חריפה.

אורי אריאל: תדעו, הים התיכון הגיע לקצה שלו במובנים האלה, ואנחנו רוצים לבדוק אם אנחנו יכולים למצוא להם עבודה חלופית, פרנסה חלופית, איזה פיצוי שיקטין את הנזק.

אורי אריאל: זה לא דבר מקובל, אבל מתוך הכרה בבעייתיות אנחנו בודקים את זה.

אורי אריאל: אינני יודע להגיד כרגע לאן זה הולך, אבל אני מקווה שנוכל למצוא להם איזו עזרה ולהביא את זה למקום יותר טוב.

אורי אריאל: לגבי שאלות או הערות חבר הכנסת סעדי – תראו, א.

אורי אריאל: הייתי בעכו, אורח של חבר הכנסת זוהיר בהלול במשך איזה, לא יודע, זמן, זאת אומרת, לא לדקה וחצי, אלא באתי, שמעתי, ראיתי, דיברנו עם הדייגים שם.

אורי אריאל: אני רוצה להודות לו על ההזדמנות הזאת להכיר את זה מקרוב.

אורי אריאל: אני מכיר גם את ג'סר-א-זרקא מכיוון אחר, ואני מכיר את הדיג בכלל, אני אומר לכם, אבי היה הרבה שנים דייג, לא בים, אלא בבריכות דגים, אבל הייתי קרוב מאוד לעניין.

אורי אריאל: בכל אופן, הענף הזה הוא ענף שיש לו היתרונות שלו, גם החולשות שלו.

אורי אריאל: אכן יש דרישה של מס הכנסה להתלות את מתן הרישיונות בתיקים במס הכנסה.

אורי אריאל: יש פה אנשים מסוימים – – –

אוסאמה סעדי: זאת דרישה של מס הכנסה או דרישה שלך?

אורי אריאל: היא מתחילה במס הכנסה.

אורי אריאל: אנחנו בתור אלה שנותנים את הרישיונות מציגים את זה בפני הדייגים, בסדר?

אורי אריאל: תראו, יש פה בעייתיות ברורה: זה לא מקובל שאדם שעובד, מתפרנס – שיהיה לו לבריאות והרבה – ואין לו תיק במס הכנסה.

אורי אריאל: אז עוד פעם, מסבירים, ככה זה כל השנים.

אורי אריאל: אני אומר לדייגים – פונה אליכם ככל שאתם יכולים להשפיע בזה – חברים, זה נגמר, זה לא אפשרי במדינה מתוקנת בשנת 2016 שאנשים יעבדו בלי לשלם מס הכנסה.

אורי אריאל: זה לא קיים.

באסל גטאס: – – –

אוסאמה סעדי: מס הכנסה, לאן זה – – –

אורי אריאל: רק שנייה.

באסל גטאס: כמו כל ענף אחר.

אוסאמה סעדי: – – – את הרישיונות.

אורי אריאל: רק שנייה, אני אענה.

אורי אריאל: יש קשר באופן לא מקרי, יש קשר בין משרדי הממשלה – בא אלינו מס הכנסה ואומר: תראו, זאת המציאות – תודה – זו המציאות וצריך לטפל בה.

אורי אריאל: אי-אפשר להמשיך בצורה הזאת.

אורי אריאל: אנחנו קודם כול נוקטים הסברה, מנסים להסביר, אבל ברור שאנשים לא מתנדבים לשלם מס הכנסה והוצאות אחרות, בעיקר אם ככה הם היו רגילים.

אורי אריאל: חבר הכנסת טיבי, אתה מפריע לי, ברשותך, תן לי לראות רק את אלה שדיברו, אז אוכל לענות להם.

אחמד טיבי: תפאדלו.

אורי אריאל: לא, לא, הם – אבל אין בעיה, חבר הכנסת טיבי, אתה גם רצית להעיר משהו, אני חושב.

אורי אריאל: בכל אופן, אנחנו בקשר עם מס הכנסה; אנחנו לא, איך להגיד, לא הפכנו להיות הגובים הראשיים של כל המסים במדינה, זאת הבקשה שהגיעה אלינו ממס הכנסה, ולמיטב ידיעתי – אני אבדוק עוד פעם, אני אעדכן אתכם עוד רגע – למיטב ידיעתי, אכן אנחנו מתנים את הרישיונות, את מתן הרישיונות – – –

אוסאמה סעדי: האם מס הכנסה מתנה רישיון של רופא או עורך-דין או משהו בזה שאתה תביא – – –

אורי אריאל: אני לא יודע.

אוסאמה סעדי: אין דרישה כזאת.

אוסאמה סעדי: אני הייתי עורך-דין, ויש – – – שמקבלים רישיון – אחרי זה אם אני לא מגיש ולא מגיש, זאת התחשבנות עם מס הכנסה.

אורי אריאל: אני לא יודע, ואני מוכן, סעדי – – –

אוסאמה סעדי: הרישיון לא מותנה.

אורי אריאל: חבר הכנסת סעדי, אני מוכן לבדוק את ההערה שלך.

אורי אריאל: אני לא מתעקש.

באסל גטאס: זה לא נראה לי חוקי.

אורי אריאל: זאת לא אידיאולוגיה.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר.

אורי אריאל: כי שמעתי את ההערה.

אוסאמה סעדי: זה עסקים קטנים, כמו בשוק, בפירות וירקות שהיו.

אורי אריאל: חבר הכנסת סעדי, שמעתי את ההערה, אני אבדוק ואבחן אותה.

אורי אריאל: זאת לא אידיאולוגיה שאני מוכרח להגן עליה בחירוף נפש, בסדר?

אורי אריאל: אני אסתדר גם בלי זה.

אוסאמה סעדי: זה – – – שלהם, אדוני, אני פשוט כמוך – – –

אורי אריאל: תודה רבה, מכובדי כולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אוריאל, תודה לכל השואלים.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לשאילתה הבאה, ואני מזמינה את שר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט להשיב על שאילתה דחופה מס' 203 מאת חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד השר בנט, בעניין בתי-הספר הכנסייתיים – משרד החינוך היה אמור להעביר 50 מיליון שקל לבתי-הספר הללו עוד בסוף מרס 2016, וזאת במסגרת ההסכם שנחתם באוקטובר אשתקד ואשר סיים את שביתת בתי-הספר.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לשאול את השר: מדוע עד עכשיו לא קיבלו בתי-הספר את 50 מיליון השקל שהובטחו, דבר שגורם להם לבעיות תקציביות קשות מאוד?

יוסף ג'בארין: בעקבות סיום השביתה הוקמה ועדה משותפת, ועדת שושני, אבל אני מבין שבוועדה הזאת לא נתקבלו דרישות בתי-הספר, ולכן מה שמוצע כיום זאת העמדה החד-צדדית של משרד החינוך, בלי להביא בחשבון את דרישות בתי-הספר.

טלי פלוסקוב: עכשיו אתה רוצה – אתה יכול להשיב, ואחר כך יהיה המשך שאלה ושאלות נוספות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר.

נפתלי בנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, משרד החינוך קיים ומקיים הידברות עם בתי-הספר הנוצריים – –

באסל גטאס: לא שומעים, כבוד השר, אתה יכול להגביר?

נפתלי בנט: – – לאורך כל התקופה.

נפתלי בנט: מנכ"לית משרד החינוך מיכל כהן מובילה את הליך ההידברות המבורך הזה אל מול נציגי בתי-הספר הכנסייתיים, כדי לעמוד על הצרכים הייחודיים שלהם ובאמת לסייע.

נפתלי בנט: משרד החינוך ואני מתחייבים לקיים את ההסכם שנחתם עם נציגי בתי-הספר הכנסייתיים בתאריך 7 באוקטובר 2015.

באסל גטאס: אדוני השר, סליחה, רגע, לא שומעים.

באסל גטאס: רגע, אנחנו לא שומעים.

נפתלי בנט: לא שומעים?

נפתלי בנט: שומעים עכשיו?

אחמד טיבי: אולי תרים.

אחמד טיבי: תרים עוד.

יוסף ג'בארין: משרד החינוך התחייב – לא שמענו.

נפתלי בנט: אני מתחייב ומשרד החינוך מתחייב בקיום ההסכם שנחתם עם נציגי בתי-הספר הכנסייתיים ב-7 באוקטובר 2015.

נפתלי בנט: בימים אלה מגובש קול קורא ייעודי באמצעות המשרד לשוויון חברתי במטרה להבטיח את העברת 50 מיליון השקלים לבתי-הספר הכנסייתיים בהתאם לכללים המחויבים.

נפתלי בנט: אני רוצה לחדד עוד פעם: התקציב שעומד על 50 מיליון, מה שהבטחתי, משוריין, בסדר?

נפתלי בנט: זה קורה – יועמד לרשות בתי-הספר הכנסייתיים.

נפתלי בנט: אני מודה שבמכניקה של ההעברה – אל תשאלו למה – אם זה היה דרך משרד החינוך זה היה קורה מזמן.

נפתלי בנט: לצערי זה לא דרך משרד החינוך, זה דרך המשרד לשוויון חברתי, ולכן זה התעכב.

נפתלי בנט: אני מתנצל על זה.

נפתלי בנט: זה לא צריך לקרות, אבל השריון משוריין, אני לא נוגע בכסף הזה, ואני אעמוד על כל דבר שאני התחייבתי, אני מתחייב לעמוד.

נפתלי בנט: לצערי, כשאני לא שולט על כל הצנרת אז זה לוקח קצת יותר זמן, אבל זה בקרוב.

נפתלי בנט: לגבי העניין השני – יושב-ראש הוועדה המשותפת למשרד החינוך ולבתי-הספר הכנסייתיים, ד"ר שמשון שושני, הגיש את המלצות הוועדה בעניינם של בתי-הספר בישראל.

נפתלי בנט: אנחנו במשרד – המנכ"לית קיימה לאחרונה שתי ישיבות עבודה עם נציגי בתי-הספר במטרה לבחון את תהליך יישום ההמלצות של הדוח.

נפתלי בנט: בישיבות האלה גובשו הסכמות עם נציגי בתי-הספר בכל מה שקשור ליישום הדוח, ובמיוחד בכל מה שקשור לשמירת הזהות הנוצרית ואורח החיים הייחודי.

נפתלי בנט: אני רוצה להדגיש, אין לי שום מטרה ושום עניין – למדינת ישראל אין רצון לשנות או להשפיע על מרכיבי הזהות הייחודיים.

נפתלי בנט: זה נכון גם בבתי-הספר הנוצריים, גם בבתי-הספר המוסלמיים, ובכל תחום, גם להבדיל בחינוך החרדי.

נפתלי בנט: אנחנו לא בסרט הזה של לנסות להשפיע על עיצוב הזהות.

נפתלי בנט: להפך, אנחנו רוצים להעצים את הזהות, בד בבד עם הזהות הישראלית, ולכן אנחנו נמשיך בגיבוש התוכנית כדי ליישם.

נפתלי בנט: ככה זה תמיד: יש דוח, הדוח נחמד, בסוף צריך לקחת אותו ולהמיר אותו ליישום, ואנחנו נצא לדרך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני השר.

טלי פלוסקוב: המשך שאלה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואז יש לנו שואלים נוספים, ואז אתן לך אפשרות להשיב לכולם בבת-אחת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, אני מעריך את ההתנצלות שלך על האיחור בתשלומים, אבל אתה יודע שזאת פגיעה כלכלית מאוד קשה בבתי-הספר.

יוסף ג'בארין: התשלום היה אמור לעבור שלושה חודשים אחורה, לכן אני מקווה שפרסום הקול הקורא – – –

נפתלי בנט: מה שהכי חשוב שתדע – זה לא מתאדה, זה לא נעלם, זה שם.

נפתלי בנט: אתה צודק.

יוסף ג'בארין: נכון, אבל עכשיו יוצא קול קורא, לך תדע מתי יקרו – אני מקווה שתהיה התחייבות יותר מעשית לגבי לוח הזמנים.

נפתלי בנט: אני אכנס לזה, עוד יותר ללחוץ, כי זה אומנם לא במשרד שלנו, אבל באחריות שלי.

נפתלי בנט: אני לא מגלגל את זה לאף אחד, זאת אחריות רק שלי, ואני אטפל בזה.

יוסף ג'בארין: לגבי מה שאמרת, לגבי דוח ועדת שושני – מה שאני שמעתי בפגישות שלי עם נציגי בית-הספר, שמרבית הדרישות שלהם לא קיבלו ביטוי במסקנות של הוועדה.

יוסף ג'בארין: והם אומרים: זאת לא הייתה ועדה משותפת, אלו בעצם המסקנות בעיקר של ד"ר שושני.

יוסף ג'בארין: והבעיה העיקרית שעדיין קיימת, והיא הייתה הסיבה לשביתה, שבסך הכול בתי-הספר האלו מקבלים כ-35% לעומת בתי-הספר הממלכתיים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, יש כאן פער מאוד משמעותי, דיברנו על זה.

יוסף ג'בארין: הם מוכנים להסתפק ב-75%, אבל לפי הנתונים, גם של משרד האוצר, הם מקבלים רק כשליש, וכנראה בלי למצוא פתרון לבעיה המהותית הזו לא נמצא פתרון למשבר הכלכלי של בתי-הספר.

מאיר כהן: אפשר להגיד משהו?

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

מאיר כהן: – – – אני מכיר את הבעיה של בתי-הספר האלה.

מאיר כהן: הם לא מוכנים – – – והם לא מוכנים לקשור את עצמם לרשויות, לא במבנים.

מאיר כהן: ולכן לא משנה – – – כל ה-pod של תיקון המבנים והחזקתם הוא עליהם.

מאיר כהן: אבל הצענו להם בזמננו להצטרף, לפחות לרשויות, שיוכלו לקבל לא דרך המשרד אלא דרכך, דרך הרשות, והם לא מוכנים לעשות את זה.

נפתלי בנט: זה נכון.

טלי פלוסקוב: רגע, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: תן לי בבקשה לתת לעוד שני שואלים, כי אני לא רוצה לחשב את זה כשאלה נוספת, כי הבטחתי לאחרים.

נפתלי בנט: בסדר גמור, כי זאת הערה מאוד חשובה של חבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: לכן נתתי לך לסיים, כי באמת ההערה חשובה מאוד.

טלי פלוסקוב: ביקשו הרבה חברי כנסת לשאול, אבל אני יכולה לתת רק לשניים.

טלי פלוסקוב: הראשון, לשאלה נוספת – חבר הכנסת אייכלר, והשני – חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השר, אני מאוד שמח מאמירתך שמשרד החינוך איננו מתכוון לשנות או להכתיב מערכות חיים במערכת החינוך.

ישראל אייכלר: אמרת את זה בנוסח הרבה יותר טוב ממה שאני מצטט, וזאת בשורה כבר ברוח חדשה.

ישראל אייכלר: אני מקווה שתחדור גם לדרגים הנמוכים במשרד החינוך.

ישראל אייכלר: יחד עם זאת, הסיפור הזה עם 50 מיליון השקל למוסדות הנוצריים – מובן שאני בעד לאפשר שוויון לילדי המוסדות האלה, כמו כלל מוסדות החינוך במדינה.

ישראל אייכלר: אסור להפלות, לא על רקע דת ולא על רקע חברתי ולא על רקע השקפתי, אבל מה שנעשה פה, במקום לתת להם מה שמגיע להם, הייתה החלטת ממשלה בלתי סבירה בעליל אל מול מסע הרדיפות שמשרד החינוך ניהל במשך שנים על מוסדות חרדיים.

ישראל אייכלר: ישבו שם פקידים, שהם כבר ברוך השם לא שם, עשו כל מיני תבחינים וכל מיני שינויים והקפידו על תוצאות של תג כדי שלא תצא חס וחלילה אגורה אחת שמאפשרת לציבור החרדי להתקיים, לחינוך החרדי.

ישראל אייכלר: ואז היו מוסדות מוכש"רים, שאינם רשמיים.

ישראל אייכלר: אז אם באמת צריך לתת, וצריך לתת גם למוסדות הנוצריים, אותו הדבר צריך לתת גם למוסדות המוכרים שאינם רשמיים בציבור החרדי.

ישראל אייכלר: הדרך הזאת, להעביר דרך המשרד לשוויון חברתי – אני לא יודע איך אתה מסכים לזה.

ישראל אייכלר: האם אתה תסכים שהמוסדות המוכש"ר החרדיים גם יעברו לאיזה משרד אחר?

ישראל אייכלר: אני לא חושב שזאת הדרך.

ישראל אייכלר: בכל מקרה, החלטת הממשלה היא שערורייתית, בלתי סבירה לפי כל התבחינים ופסיקות הבג"ץ וכל הדברים האלה שמתנהלים במשך 20 שנה, ואני מבקש שביום שיעברו הכספים למוסדות המוכר שאינו רשמי של הנוצרים, צריך לעבור גם אותו דבר, באותם תבחינים, באותם כללים, למוסדות החרדיים, להבדיל, מוסדות שאינם רשמיים.

ישראל אייכלר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: תודה, גברתי.

מיקי לוי: אדוני השר, הובא לידיעתי כי בבית-הספר "נווה-דקלים" שבאשקלון התבקשו התלמידים להכין מיצג שבו ירושלים – אדוני, תשומת לבך למשפט הקריטי – הובא לידיעתי כי בבית-הספר "נווה-דקלים" שבאשקלון התבקשו התלמידים להכין מיצג שבו ירושלים מחולקת לשני עמים, עם ישראל והעם הפלסטיני, כאשר המיצג מעוטר בדגלי פלסטין על חומות העיר העתיקה.

מיקי לוי: על פרויקט זה קיבלו התלמידים ציון.

מיקי לוי: אני מבקש לשאול, האם זה חלק מתוכנית הלימודים?

מיקי לוי: האם באשקלון החליטו כבר לחלק את ירושלים?

מיקי לוי: האם פעילות שכזו, במסגרת מטלה לימודית, היא לגיטימית?

מיקי לוי: מי הגורם המפקח על פעילות זו?

מיקי לוי: בעודך עומד על הדוכן שלחתי לך את זה בדואר אלקטרוני לטלפון האישי, את התמונה עצמה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: רק להזכירכם, כשניתנת לכם אפשרות לשאלה נוספת, היא צריכה להיות בנושא של השאלה העיקרית.

טלי פלוסקוב: לכן, אדוני השר, אתה לא חייב להשיב לשאלה הזאת, אבל זה לשיקולך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר.

נפתלי בנט: אני אתייחס דבר דבור על אופניו.

נפתלי בנט: הנושא הראשון הוא באמת לגבי הנוצרים.

נפתלי בנט: אני לא אייפה את זה.

נפתלי בנט: מה קורה?

נפתלי בנט: אני אגיד את המדיניות שלי, ואז לאורה פועלים.

נפתלי בנט: המדיניות שלי היא: 1.

נפתלי בנט: אנחנו כן רוצים כמה שיותר ילדים בחינוך ציבורי מלא, שאין בו סינון תלמידים ושיש בו בעצם שוויון, ולכן יש יחס פחות טוב למוכר שאינו רשמי.

נפתלי בנט: זה במדיניות, ואני גם מגבה את המדיניות הזאת.

נפתלי בנט: זה לא קשור לנוצרים, לחרדים, לחילונים.

נפתלי בנט: יש מוכר שאינו רשמי חילוני, יש מוכר שאינו רשמי של הציונות הדתית, יש מוכר שאינו רשמי של הנוצרים ויש מוכר שאינו רשמי של החרדים.

נפתלי בנט: התפיסה היא תפיסה ציבורית, ויש לנו אלרגיה מסוימת לסינון.

נפתלי בנט: אני נגד סינון.

נפתלי בנט: כי מה קורה?

נפתלי בנט: יש בית-ספר שמסנן ומושך אליו את הטובים ביותר, אז אוקיי, זו נחלה של אליטה.

נפתלי בנט: אבל מה קורה בשאר בתי-הספר?

נפתלי בנט: זאת אומרת, אנחנו חייבים להסתכל ממלכתית.

נפתלי בנט: הסיפור הנוצרי הוא חריג בזה שאנחנו מבינים את הסיטואציה.

נפתלי בנט: אלה בתי-ספר, אגב, שלא רק משרתים נוצרים, אלא גם משרתים מוסלמים, ולא יעזור, יש להם track record מאוד מאוד מוצלח, מאוד חיובי, ולכן אנחנו כן עושים מאמץ מיוחד לתת לזה פתרון ייחודי.

נפתלי בנט: ופה אני מגיע לשאלתך, הרב אייכלר, חבר הכנסת אייכלר.

נפתלי בנט: בהמשך למה שכרגע אמרתי, אני אומר עוד פעם, אנחנו לא אוהבים מוכר שאינו רשמי, גם בחילוני, גם בציונות הדתית, בסדר?

נפתלי בנט: זה לא קשור לדת – יש המון רעש – אלא לתפיסה.

נפתלי בנט: ולכן מה שאנחנו לא רוצים שיקרה זה שעכשיו, בעקבות הנוצרים, נחטוף בג"צים, וקדימה, אנחנו פירקנו את החינוך הציבורי במדינת ישראל.

נפתלי בנט: עקרונות הפעולה שלי: אנחנו בעד חינוך ציבורי ככל האפשר, אנחנו בעד לתת כלים לכל ילדי ישראל; אנחנו נגד לכפות ערכים כנגד הקהילה והמגזר שממנו בן-אדם בא.

נפתלי בנט: זה נורא פשוט.

נפתלי בנט: אני לא רוצה שחרדי יפסיק להיות חרדי, אני כן רוצה לעזור ככל האפשר לחרדי אחר כך להתפרנס.

נפתלי בנט: כנ"ל נוצרי, כנ"ל הכול.

נפתלי בנט: לגבי המיצג האשקלוני, אני כן אתייחס.

נפתלי בנט: יש 2.2 מיליון ילדים במדינת ישראל, אלפי בתי-ספר.

נפתלי בנט: תמיד יהיו בהם חריגים.

נפתלי בנט: האם יש מדיניות של משרד החינוך לחלק את ירושלים?

נפתלי בנט: אני חושב שזאת כמעט שאלה – לא כמעט, זאת שאלה רטורית.

נפתלי בנט: מובן שלא.

נפתלי בנט: נבחן את העניין.

נפתלי בנט: אני כן רוצה, אבל, לומר פה ולהשתמש בזה כהזדמנות:

נפתלי בנט: נורא קל לי – ועכשיו אתה מרים לי לוולה, אני בכלל שר ימני, נכון?

נפתלי בנט: אני עכשיו אמור לפחות להעיף את מנהל בית-הספר בלי בכלל לבדוק.

נפתלי בנט: זאת לא המדיניות שלי.

נחמן שי: אתה לא ימני.

נחמן שי: אתה לא ימני.

נפתלי בנט: זאת לא המדיניות שלי.

נפתלי בנט: המדיניות שלי היא כמעט הפוכה, אבל היא דורשת ממני גם לספוג דברים שלא מוצאים חן בעיני.

נפתלי בנט: המדיניות שלי היא שיהיו מנהלי בתי-ספר שמקבלים אוטונומיה, מקבלים סמכות, הרבה חבל לרוץ קדימה, לטעות לפעמים, ושידי לא תהיה קלה על כפתור הפיטורים.

נפתלי בנט: אנחנו נבדוק את הדבר הזה, יש מערכת.

נפתלי בנט: זה נשמע על פני הדברים לא ראוי, אבל אני לא מכיר את הקונטקסט ואני לא ממהר להדיח מנהלי בתי-ספר, גם אם עמדותיהם צורמות לי, כי אני רוצה שהם ימריאו.

אחמד טיבי: זה מעניין שהוא עונה לך ככה על שאלה שלך.

אחמד טיבי: תלמד.

אחמד טיבי: זה היה מביך, מיקי.

אחמד טיבי: זה היה מביך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר החינוך חבר הכנסת נפתלי בנט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

נפתלי בנט: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכל השואלים.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, הודעה למזכירת הכנסת, ואז אנחנו עוברים לחקיקה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת רועי פולקמן, עמר בר-לב ויעקב פרי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: התייקרות הארנונה בשל חישוב "טייס אוטומטי".

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2848/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו עוברים לחקיקה.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הגבלות על סרבני גט במאסר כפייה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

שולי מועלם-רפאלי: חברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברותי וחברי חברי הכנסת, חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין), התשנ"ה–1995, הוא כלי חשוב שנתנו אנחנו המחוקקים לבתי-הדין הרבניים במטרה לגרום לאכיפת פסקי-דין לגירושין ומתן גט גם באמצעות הטלת צווי הגבלה שונים על סרבני גט.

שולי מועלם-רפאלי: בין אפיקי הפעולה העומדים לרשות בתי-הדין נחשב צו המאסר בכפייה לקיצוני בצווי ההגבלה.

שולי מועלם-רפאלי: לבתי-הדין הרבניים יש סמכות לשלוח אדם למאסר בגין סירוב למתן גט, כאשר מפתחות היציאה מהכלא נמצאים בידי הסרבן עצמו, אם יבחר לשחרר את אשתו מעגינותה.

שולי מועלם-רפאלי: לצערנו הרב, יש לא-מעט סרבני גט המעדיפים לשבת בכלא מאשר לתת גט, לכבד את נשותיהם ולשחרר אותן.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה, בבקשה, להקריא לכם עדות של שרה, שם בדוי כמובן, שהיא מסורבת גט כבר 20 שנה.

שולי מועלם-רפאלי: 20 שנה מסורבת גט; בתחילת שנת 2000, לפני 16 שנים, בעלה נשלח לכלא, אבל הוא ממשיך להתנגד לתת לה גט: האמת, היא כותבת, טוב לו בכלא; הוא עכשיו חב"דניק, הוא חזר בתשובה, הוא יושב ולומד תורה בתא, משתתף בשיעורי תורה, ומעבר לזה, מבחינתו הוא עושה את הדבר הכי חשוב: הוא מחזיר אסירים בתשובה בכלא, מה טוב לו מזה?

שולי מועלם-רפאלי: הוא מטיף להם הלכות, אומר להם מה נכון ומה לא נכון לפי ההלכה – ממש צדיק גדול.

שולי מועלם-רפאלי: אבל האמת, הוא בכלל לא.

שולי מועלם-רפאלי: הרבנים והדיינים – היא כותבת – אמרו לו לשחרר אותי, אבל הוא לא מקשיב להם.

שולי מועלם-רפאלי: אז מה שוות – אני שואלת, וגם שרה שואלת – התורה שלו והמצוות שלו אם לא מעניינים אותו אני והילדים הרעבים?

שולי מועלם-רפאלי: מה שווים הכיפה והזקן אם הוא לא שואל את עצמו מה העבירות החמורות באמת שהוא עובר יום אחרי יום, כשהוא מצד שני מטיף לכולם על המצוות שהם צריכים לקיים?

שולי מועלם-רפאלי: כל אחד מכם, חברי וחברותי, רק יחשוב על 20 השנים האחרונות בחייו, מה הוא הספיק, כמה הוא התקדם – התחתן, ילד, נולדו נכדים לחלקכם, אפילו, ראינו עולם, ואנחנו זוכים להית נבחרי ושליחי ציבור.

שולי מועלם-רפאלי: ושרה ונשים כמותה נלקחת מהן החירות הבסיסית, נלקחת מהם הזכות לאהוב ולבנות בית חדש וטוב, נלקחת מהן הזכות לחיות בכבוד ונלקחת מהן הזכות לחלום, לחלום בגדול.

שולי מועלם-רפאלי: הן כלואות לא פחות מהבעלים שלהן, ועול רב נוסף נופל על כתפיהן העייפות.

שולי מועלם-רפאלי: כיום סרבני גט נהנים משלל הטבות בכלא: השתתפות בשיעורי תורה, החזקת ספרי קודש, אכילת אוכל בכשרות מהדרין ושהות באגף התורני.

שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק שלי, שאני מבקשת מכולכם, כמובן, לתמוך בה, אנחנו מבקשים להחמיר את הסנקציות וליצור לחץ נוסף עליהם, במטרה לשחרר את הנשים מהעגינות שלהן, במטרה להרתיע מפני המקרים הבאים.

שולי מועלם-רפאלי: אדם שמעגן את אשתו ואינו מוכן לקבל את הוראות הדיינים והרבנים לחדול מההתעללות הזאת הוא לא באמת אדם שחשובים לו ההלכה וקיום אורח חיים דתי.

שולי מועלם-רפאלי: הוא רומס ברגל גסה את העיקרון היסודי שביהדות: "ואהבת לרעך כמוך", רק כדי למרר את חייה של אשתו.

שולי מועלם-רפאלי: לפיכך הוא לא ראוי ליהנות משלל הפריבילגיות שבתי-הכלא מאפשרים לאסירים דתיים.

שולי מועלם-רפאלי: שרה ונשים רבות אחרות תולות תקווה בהצעת החוק הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת מכולכם להצביע בעדה, כדי שנמשיך את עשיית הצדק והחסד והזכות שיש לכל אחת מהן.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להביע תודה רבה לשר לשירותי דת ולוועדת השרים על ההבנה של חשיבות החוק הזה, לרבנים הראשיים שאתם התכתבנו ועבדנו כדי להתקדם, לתנועת "אמונה", לחברי הרב אלי בן-דהן, ולהזכיר מעל הבמה הזאת את מי שבכנסת הקודמת עבד עבודה יסודית על הצעת החוק הזאת, חבר הכנסת דב ליפמן.

שולי מועלם-רפאלי: כולם ברוכים.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעת חוק זו השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, המושג של סרבני גט – אני מודה שעד שנכנסתי לתפקיד לא הבנתי כל כך את המשמעות.

דוד אזולאי: רק עם כניסתי – וזה בסיוען של כמה חברות כנסת, כמו חברת הכנסת שולי מועלם, שהביעו והסבירו לי את המשמעות.

דוד אזולאי: ואכן גם הצעת החוק הזאת – יודעת חברת הכנסת מועלם – הייתה לי קשה, כי – בכל זאת, זו סנקציה על עוד סנקציה על עוד סנקציה, במיוחד כשאדם נמצא בבית-האסורים, גם למנוע ממנו את אותם שירותי דת שהוא אמור לקבל?

דוד אזולאי: אני מודה שזה לא היה לי פשוט, אבל גם עשיתי שאלת רב בנושא הזה, בדקתי את הנושא, ואני אומר את הדברים לפרוטוקול כדי שנדע, כי זה לא היה קל, באופן אישי, לקבל כזו החלטה.

דוד אזולאי: מי שמכיר אותי יודע שאני מלווה אסירים במשך הרבה שנים, עוד מהיותי יושב-ראש ועדת הפנים.

דוד אזולאי: כשנחשפתי לסיפור הזה, החלטתי שאני צריך לעשות שאלת רב.

דוד אזולאי: במידה מסוימת היה לי ממש מה שנקרא אוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי, ולכן בדקתי את הנושא הזה, ולכן גם, אחרי שלמדתי וראיתי, אני בהחלט תומך בהצעת החוק הזאת, ואני מקווה שהיא תצמצם למינימום את מספרם של אותם סרבני גט, שבהחלט, לצערי הרב, עושים יותר חילול השם מאשר פעולה לבניית המשפחה.

דוד אזולאי: גברתי היושבת-ראש, במצב כיום, סרבן גט שמסרב לתת גט לאשתו, לאחר שכלו כל הקצין וננקטו נגדו כל האפשרויות – אפשר להגן על זכות הדיבור שלי?

טלי פלוסקוב: בהחלט, כבוד השר.

טלי פלוסקוב: רבותי, במיוחד העוזרים והצוותים, אנחנו מבקשים – בבקשה – משני הצדדים להיות בשקט.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אנחנו מבקשים שקט כאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: נא לכבד את השר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

דוד אזולאי: תודה רבה, גברתי.

דוד אזולאי: – – – לאחר שכלו כל הקצין, וננקטו נגדו כל האפשרויות העומדות לרשות בית-הדין, והסרבן עדיין עומד בסירובו, אזי, כמוצא אחרון, בית-הדין משליך את סרבן הגט לבית-הסוהר.

דוד אזולאי: הצעת החוק המונחת לפנינו מבקשת לקבוע כי אם הגיעו למצב כזה, והסרבן הושלך לכלא, עד למתן גט יישללו ממנו כל חירויות הדת שבכלא, כמו אספקת מזון כשר למהדרין, שזו פריבילגיה מיוחדת, השתתפות במסגרות לימודים בכלא ואף שהייה באגף תורני.

דוד אזולאי: אלה באמת הטבות מיוחדות לשומרי דת שנמצאים בבית-האסורים, והמשותף להן – הטבות לעומת אסירים אחרים, שאינם שומרי מצוות ואינם זכאים להן.

דוד אזולאי: אוסיף עוד כי בית-הדין הרבני הגדול הביע את התנגדותו למצב אבסורדי זה, שבעוד האסיר מצוי בכלא בגלל סירובו לתת גט לאשתו, יטרחו הרשויות בכלא ויכינו לו מזון כשר למהדרין, שהוא עניין דתי בהחלט, שעה שהוא אינו ממלא את חובתו הדתית הבסיסית, לתת גט לאשתו.

דוד אזולאי: לכן אני קודם כול תפילה שהצעת החוק הזאת תסייע לאותן נשים עגונות, הסובלות כל כך מהאי-שחרור של כבלי עגינותן.

דוד אזולאי: אני גם רוצה לברך את חברת הכנסת שולי מועלם וכל אלה שהצטרפו להצעת החוק הזאת.

דוד אזולאי: אני מקווה שנקדם את זה בוועדת הפנים ובאמת נוכל אחת ולתמיד לפחות להגיד: אנחנו את שלנו עשינו, ידינו לא שפכו את הדם הזה.

דוד אזולאי: ולכן אני קורא לחברי חברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק הזאת.

דוד אזולאי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי שמעוניין להצביע, נא לחזור למקום.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הגבלות על סרבני גט במאסר כפייה).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – 1 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הגבלות על סרבני גט במאסר כפייה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 40, נגד – 1, נמנע אחד.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הגבלות על סרבני גט במאסר כפייה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: מה אתה מציע?

קריאה: פנים.

טלי פלוסקוב: אתה מבקש ועדת הפנים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק מועברת להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: השר מבקש ועדת הפנים.

טלי פלוסקוב: יש עוד הצעות?

טלי פלוסקוב: ועדת החוקה?

טלי פלוסקוב: רבותי, יש פה שתי הצעות, לכן זה עובר לוועדת הכנסת לקבלת החלטה לגבי הוועדה שתמשיך בטיפול בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול – להוסיף את חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון כתומכת בחוק.

טלי פלוסקוב: סיימנו עם ההצעה הזו, רבותי.

טלי פלוסקוב: כרגע הבנתי שאין התנגדות, אז יש רק הצעה אחת – לוועדת החוקה.

טלי פלוסקוב: לכן ההצעה הזו עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1502/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות החלפת מתחזק מעלית), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: הנמקה מהמקום?

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש לך הנמקה מהמקום, דקה, להצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושבת-ראש, תודה, חברי הכנסת, יש חוקים שמשנים סדרי עולם, ויש חוקים שמתקנים עוול, לעתים פעוט.

יואב קיש: כרגע מדובר בחוק הזה.

יואב קיש: החוק הזה בא למנוע מצב שבו קבלן מתקשר עם מתקין מעליות בעצם בחוזה שבו הוא מחייב את הדיירים של הבניין לארבע-חמש שנים לאחר מכן בתשלומים מופקעים ובעצם לא מגלם את מחיר המעלית במחיר העסקה שלו מול הלקוחות.

יואב קיש: הרבה מהחברים שקונים דירות אחר כך, וועד הבית, מוצאים את עצמם מחויבים להסכם יקר, שבעצם פוגע בזכותם לתחרות ושוק חופשי.

יואב קיש: המשמעות היא פשוטה: ניתן יהיה לחייב למשך שנה אחת התקשרות עם אותו ספק מעליות, אבל מעבר לכך ראוי שתהיה תחרות, ראוי שתהיה הצדקה למחירים שונים, ושבעצם לא נפגע באותם קונים של דירות, שלאחר מכן מחויבים למחירים מופקעים בשירות של המעלית.

יואב קיש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעת החוק שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט.

יואב גלנט: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את הצעתו של חבר הכנסת יואב קיש.

יואב גלנט: אכן מדובר פה על נושא שמצריך פתרון.

יואב גלנט: זו הסיבה שגם אנחנו במשרד הבינוי והשיכון נדרשנו לעניין הזה במסגרת תיקוני חוק המכר.

יואב גלנט: אני מציע לכנסת לאשר את הצעתו של חבר הכנסת יואב קיש, ובהמשך נשלב את הדברים במאמצים משותפים.

יואב גלנט: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הבינוי והשיכון יואב גלנט.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות החלפת מתחזק מעלית).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות החלפת מתחזק מעלית), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 45 חברי כנסת, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – זכות החלפת מתחזק מעלית), התשע"ה–2015, עברה בקריאה הטרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2958/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק ההתיישבות החקלאית (סייגים לשימוש בקרקע חקלאית ובמים) (תיקון – צמצום הפעולות המוגדרות כשימוש חורג), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יצחק וקנין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק וקנין – הנמקה מהמקום.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק וקנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי הכנסת, חוק ההתיישבות החקלאית נחקק לפני כיובל שנים.

יצחק וקנין: במהלך תקופה זו כולנו עדים לכך שיש מעבר לחקלאות יותר גדולה – מעל 75,000 חקלאים פרשו מהענף החקלאי.

יצחק וקנין: אם היינו 80,000 חקלאים, אנחנו עומדים היום על 6,000 חקלאים בערך.

יצחק וקנין: לאור המצב הזה יש יותר חקלאים גדולים שמבקשים לעבד אדמות חקלאיות של חבריהם באגודה השיתופית.

יצחק וקנין: המינהל בשנים האחרונות ניסה ליצור איזה מצב של שינויים בהגדרות האלו של חוק ההתיישבות החקלאית, ולצערי הרב, הדבר הזה לא הוביל לשום מקום.

יצחק וקנין: אנחנו, לאחר משאים-ומתנים, גם עם המינהל וגם עם משרד החקלאות ועם כל הגורמים, הגענו למסקנה שיש צורך אכן לשנות את החקיקה, על מנת לאפשר לאותם חקלאים גדולים לעבד את הקרקעות של אותם חקלאים קטנים שהפסיקו לעבד אותן, מפני שאין כבר חקלאות קטנה.

יצחק וקנין: זו המטרה המרכזית של החוק, ולכן אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בחוק הזה.

יצחק וקנין: אני חושב שהוא מאוד חשוב למסגרת החקלאית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק וקנין.

טלי פלוסקוב: ישיב שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אריאל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק של חבר הכנסת יצחק וקנין ואחרים עלתה גם בכנסת הקודמת, על-ידי חבר הכנסת זבולון כלפה, והיא באה להסדיר את הקרקע החקלאית והעיבוד על-ידי החקלאים שהקרקע ניתנה להם על-ידי המדינה.

אורי אריאל: בשנים האחרונות נעשו כמה עבודות לבדוק ולהבין את המשמעויות של מתווה כזה או אחר.

אורי אריאל: העבודה האחרונה נעשתה על-ידי הגברת שרה איל, שהייתה עד לפני כחודש מנהלת מחוז מרכז במשרד החקלאות.

אורי אריאל: היא עשתה עבודה חשובה וטובה, ואנחנו דנים במסקנות שלה ומנסים להתאים את זה.

אורי אריאל: אני ממליץ לחברי הכנסת להצביע בעד, ובתנאי שהמציע והמציעים מסכימים לתיאום אתנו ועם האוצר, המשפטים והאנרגיה.

אורי אריאל: ככל שלא נגיע להסכמות בתוך חצי שנה, זה יחזור לוועדת שרים לחקיקה.

אורי אריאל: אני רואה את התנועות של חבר הכנסת וקנין, אז אני אומר שהוא מסכים, בשמו.

אורי אריאל: נכון?

אורי אריאל: ועל דעתו ועל דעת המציעים, הצעתנו – להעביר את זה בקריאה טרומית כעת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: כפי שהבנתי, חבר הכנסת וקנין מסכים להתניות.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: נצביע כעת על הצעת חוק ההתיישבות החקלאית (סייגים לשימוש בקרקע חקלאית ובמים) (תיקון – צמצום הפעולות המוגדרות כשימוש חורג).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 51 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההתיישבות החקלאית (סייגים לשימוש בקרקע חקלאית ובמים) (תיקון – צמצום הפעולות המוגדרות כשימוש חורג), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 51 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ההתיישבות החקלאית (סייגים לשימוש בקרקע חקלאית ובמים) (תיקון – צמצום הפעולות המוגדרות כשימוש חורג), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: השר דוד אזולאי מבקש להוסיף אותו כתומך, לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1698/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק בטיחות מתקני משחקים והתקנת אמצעי הצללה בגני-שעשועים, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת חנין זועבי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: גברתי, יש לך עד עשר דקות להציע את ההצעה.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני מביאה חוק כל כך מובן מאליו, שמגן על חיי הילדים.

חנין זועבי: זה חוק של הצללת גני שעשועים לילדים.

חנין זועבי: אנחנו מדברים על 2.5 מיליון ילדים, שכ-117 מהם נפגעים מדי שנה, כל שנה.

חנין זועבי: 14% נפגעים במרחב הציבורי, 3% במוסדות החינוך, 40% בחצר הבית או בבית, ו-40%, 37%, כתוצאה מתאונות דרכים.

חנין זועבי: אני מביאה חוק כל כך טריוויאלי, כל כך לא אידיאולוגי, ואני לא מבינה למה הקואליציה, למה ועדת השרים החליטה לא לתמוך בחוק הזה.

חנין זועבי: החוק אומר – קודם כול, מדובר ב-190,000 ילדים וילדות שמגיעים כל שנה לחדרי מיון עקב היפגעות במשחקים במוסדות, בחצר או בבית.

חנין זועבי: מדובר במספרים גדולים.

חנין זועבי: מדובר במספרים מזעזעים.

חנין זועבי: עכשיו, יש תחום שנופל בין הכיסאות מסיבות שונות, והוא לא מגן על הילדים ולא מבטיח בטיחות ומעקב אחרי הבטיחות של גני-השעשועים ואחרי מתקני השעשועים.

חנין זועבי: על זה החוק.

חנין זועבי: הצעת החוק באה לטפל בסוגיה הזאת; חשובה, פשוטה, אבל ועדת השרים החליטה לסרב, לא לתמוך בה.

חנין זועבי: בתביעה המשפטית שהוגשה לאחרונה לבית-המשפט כתוב: "ניתן לומר בביטחון, גם היום, שרוב-רובם של גני-השעשועים אינם בטיחותיים, וברובם קיים חשש תמידי מגרימת פציעות ופגיעות לילדים המשחקים בהם.

חנין זועבי: נזקים לגופם של הילדים עלולים לקרות תוך כדי הפעילות על חלק מהמתקנים.

חנין זועבי: כמעט בכל מתקן שקיים ישנו סיכוי ממשי עבור הילדים", כשניתן למנות המון מתקנים, כמו מגלשות, סולמות חבלים, מתקני טיפוס ועוד.

חנין זועבי: עכשיו, מאחורי אותו דיון בבית-המשפט מסתתרת עובדה מאוד פשוטה: אנחנו לא מאבטחים את הילדים שלנו מספיק; או שמתקן המשחקים גבוה מדי ואין מתחתיו מצע רך, או שהסולמות חלקים, או שאין מעקות, או שהחלקים שעשויים מעץ – בולטים מהם מסמרים.

חנין זועבי: יש למנות רשימה ארוכה של דברים פשוטים שאפשר לטפל בהם.

חנין זועבי: הם לא צריכים גם תקציב גדול.

חנין זועבי: ואם מרכז השלטון המקומי, כבוד השרים, מסרב בשל התקציב, בשל הצורך בתקציב – אז גם התקציב של הדברים שאני מדברת עליהם הוא לא תקציב גדול.

חנין זועבי: כמובן, הוא לא גדול בהשוואה לחיים של הילדים שלנו.

חנין זועבי: עכשיו, הגן נמצא בתחום של השלטון המקומי – המועצה המקומית או העירייה.

חנין זועבי: אבל כאשר המתקן לא תקין, הרשות המקומית מאשימה את הקבלן, והקבלן אומר שהשימוש לא נמצא באחריות שלו, שהשימוש במתקן לא היה אחראי – הוא לא היה עם הורה מלווה – או שיש בעיה של היצרן.

חנין זועבי: והיצרן מפיל את זה על התחזוקה.

חנין זועבי: כלומר, אין אחראי מוגדר.

חנין זועבי: אין רצף של מעקב אחר גני-הילדים.

חנין זועבי: אפשר שאני ארד עכשיו.

חנין זועבי: למה אני נואמת?

חנין זועבי: למה אני מסבירה את החוק?

חנין זועבי: למי אני מסבירה את החוק הזה?

חנין זועבי: אוקיי, לרשימה המשותפת; לאלה שתומכים בחוק אני מסבירה.

חנין זועבי: אז אני מדברת רק על לעשות מעקב – מעקב של בטיחות בגני-השעשועים.

חנין זועבי: (אומרת בערבית: גם אתה, יוסף?

חנין זועבי: גם אליך אני מדברת ואני יודעת שאתה תדבר.

חנין זועבי: ) ואני גם מדברת – החוק מדבר על הצללה.

חנין זועבי: הצעת החוק גם תעשה סדר ותחייב הצללה בגני-השעשועים.

חנין זועבי: ופה החוק הולך עוד צעד: הוא מחייב את המועצה או את המוסד החינוכי להרכיב הצללה.

חנין זועבי: אתם, חברי הכנסת, שעכשיו תצביעו נגד, האם אתם יודעים למה אתם מצביעים נגד?

חנין זועבי: האם אתם יודעים על מה אתם מצביעים נגד?

חנין זועבי: עכשיו, החוק – – –

טלי פלוסקוב: גברתי, אני רק רוצה לעדכן אותך שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

חנין זועבי: כן.

מירב בן ארי: אף אחד לא מצביע בכלל.

חנין זועבי: אז למה התנגדו קודם?

מירב בן ארי: אין התנגדות.

חנין זועבי: כן, כן.

חנין זועבי: ועדת השרים התנגדה.

מירב בן ארי: – – –

חנין זועבי: כן.

מירב בן ארי: – – –

חנין זועבי: עכשיו אנחנו מעבירים.

חנין זועבי: עכשיו אנחנו עושים את זה להצבעה במועד אחר, אבל ועדת השרים התנגדה לחוק שמדבר על הצללה ועל בטיחות בגני-שעשועים.

חנין זועבי: הנושא, גם של ההצללה, הוא נושא חשוב.

חנין זועבי: לפי החוק הזה, המועצה המקומית מחויבת הצללה בכל גני-השעשועים.

חנין זועבי: מדובר בהוצאה כלכלית שהיא מאוד נמוכה, וכאשר אנחנו משווים את זה לעלות הטיפול בפציעות, לאובדן ימי עבודה של ההורים, וכמובן – לסבל של הילדים, ברור שמדובר בהוצאה קטנה.

חנין זועבי: אני רוצה, אני רוצה מחברי הקואליציה – עכשיו לא מצביעים על חוק טרור, שהוא טיפש כשלעצמו, אלא על חוק גני-שעשועים – קודם כול לחשוב שמדובר בחוק לא אידיאולוגי; חוק פשוט; חוק שמדבר על המובן מאליו; חוק שמסדיר את הטיפול של הרשויות המקומיות; חוק שלא מצריך תקציב גדול; חוק שיכול לחסוך את חייהם של 117 ילדים שמתים מדי שנה עקב היפגעות – ולא רק 117 ילדים שמתים.

חנין זועבי: יש מאות שנפגעים, חלק מהם נפגעים קשות.

חנין זועבי: תודה.

חנין זועבי: אז אנחנו משאירים את ההצבעה למועד אחר.

חנין זועבי: תודה.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת חנין זועבי.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1887/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – פרסום ושילוט בשפה הערבית), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד עשר דקות להציג לנו את ההצעה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה ששר החינוך אחר כך ישיב על ההצעה שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהנושא שאני מציע מסמל דוגמה לדינמיקה בתוך ועדת השרים לענייני חקיקה.

יוסף ג'בארין: כי בעצם הצעת החוק באה ומבקשת לקדם יעד שהממשלה עצמה מצהירה שהיא מבקשת לקדם – היעד של עידוד השתלבותם של צעירים ערבים באקדמיה.

יוסף ג'בארין: גם בתוכנית החומש שהמועצה להשכלה הגבוהה הצהירה עליה אנחנו מוצאים את היעד הזה במפורש.

יוסף ג'בארין: מדובר אפילו על נתונים ספציפיים של רצון לקדם את שיעור הסטודנטים הערבים במוסדות להשכלה הגבוהה בשנים הקרובות.

יוסף ג'בארין: המצב כיום הוא ששיעורם של הסטודנטים הערבים הוא רק 12% מכלל הסטודנטים בישראל, ולכן זה נחשב לתת-ייצוג, יחסית אולי ל-20% – שזה השיעור הכללי של האוכלוסייה הערבית.

יוסף ג'בארין: 12% זה בעיקר בתואר הראשון.

יוסף ג'בארין: כשאנחנו מגיעים לתואר השני, אז השיעור יורד ל-5%, 6%.

יוסף ג'בארין: וכשאנחנו מגיעים לשיעור הסטודנטים הערבים בלימודי דוקטורט, זה מגיע אולי ל-3%.

יוסף ג'בארין: ולכן רואים בעצם שיש תת-ייצוג ברור של הסטודנטים הערבים במוסדות להשכלה הגבוהה.

יוסף ג'בארין: אם כך, אחת הדרכים לנסות לקדם את הייצוג של הסטודנטים הערבים ואת ההשתלבות שלהם במערכת ההשכלה הגבוהה זה לעשות את מוסדות ההשכלה הגבוהה למוסדות יותר ידידותיים, יותר פתוחים לאוכלוסייה הערבית, לסטודנטים הערבים.

יוסף ג'בארין: ואחת הדרכים המתבקשות, ואולי המינימליסטיות, לעשות את הקמפוס האקדמי ידידותי יותר, זה פשוט לדאוג לכך שהפעילות של המוסד תתנהל בעברית, אבל גם בערבית.

יוסף ג'בארין: מה הכוונה?

יוסף ג'בארין: הכוונה לדאוג לכך שהאתר של המוסדות להשכלה הגבוהה יהיה גם בשפה הערבית, לא רק בשפה העברית.

יוסף ג'בארין: גם השילוט בתוך הקמפוס האקדמי, הוראות ההכוונה, שמות הבניינים, השילוט על החדרים – שפשוט יכלול גם את השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שחלק מהדברים הם אולי צעד סמלי, אבל זה צעד מאוד חשוב, שיכול באמת לקדם את תחושת השייכות של הסטודנטים הערבים, השייכות למקום, ויכול גם לתרום לאווירה חיובית לכלל הסטודנטים בתוך הקמפוס.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר שההצעה שלי – כבוד השר בנט, אני רק אומר שהצעת החוק בעצם באה גם לקדם מטרה שגם המל"ג וגם משרד החינוך מצהירים עליה: לעודד השתלבותם של סטודנטים ערבים באקדמיה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני מקווה – כן, אני מקווה שבעצם ועדת השרים לענייני חקיקה תשקול מחדש את עמדתה בעניין הזה, כי אין שום סיבה להתנגד לרעיון שמופיע פשוט בקווי המדיניות וביעדים שהממשלה עצמה מצהירה עליהם.

יוסף ג'בארין: אז התחלתי לומר שהצגת הצעת החוק עבורי היא חלק מחזון של מוסדות אקדמיים רב-תרבותיים.

יוסף ג'בארין: מה זה מוסדות אקדמיים רב-תרבותיים?

יוסף ג'בארין: אלה מוסדות – 1.

יוסף ג'בארין: שעונים על הצעת החוק שלי, שמשתמשים ומשלבים את השפה הערבית בכל הפעילות שלהם; אבל גם מוסדות שדואגים לשילובם של מרצים ערבים בתוך מערכת ההשכלה הגבוהה.

יוסף ג'בארין: כיום הנתונים הרשמיים מראים שבקרב הסגל האקדמי בישראל – פחות מ-2% מהסגל האקדמי הם מהחברה הערבית, כלומר אנחנו מדברים על כמה מאות בודדות, ולכן יש מקום בהחלט למצוא דרכים איך מעודדים את שילובם של יותר ויותר חוקרים ואקדמאים ערבים במסגרת הסגל האקדמי.

יוסף ג'בארין: אבל מוסד רב-תרבותי צריך לדאוג לכך שגם הסגל המינהלי בקרבו יהיה סגל רב-תרבותי, והיום, אני רוצה לומר לכם – הנתונים מאוד חמורים.

יוסף ג'בארין: הנתונים שיש לי מראים שבקרב הסגל המינהלי במוסדות להשכלה הגבוהה, פחות מ-1% מהסגל המינהלי הם עובדים מהחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: זה אומר בעצם שכמעט אין עובדים ערבים בסגל המינהלי של מוסדות ההשכלה הגבוהה, ויכול להיות שהדוגמה הבולטת לתת-הייצוג שקיים, הן בקרב הסגל האקדמי והן בקרב הסגל המינהלי, היא מה שקורה באוניברסיטת חיפה.

יוסף ג'בארין: באוניברסיטת חיפה הנתונים מראים שכשליש מהסטודנטים שם הם סטודנטים ערבים.

יוסף ג'בארין: כשליש מהסטודנטים.

יוסף ג'בארין: אבל כשאנחנו בודקים מה שיעור העובדים הערבים בתוך הסגל המינהלי של האוניברסיטה, זה פחות מ-1%, זה בקושי מגיע ל-0.5%.

יוסף ג'בארין: לדעתי, זה מצב מקומם, בלתי מתקבל על הדעת, ואין ספק שהמועצה להשכלה גבוהה צריכה להידרש לא רק לנושא של הוספת השפה הערבית בפעילות של מוסדות ההשכלה הגבוהה, אלא גם בשני הנושאים הנוספים, שהם שילוב מרצים ערבים במסגרת הסגל האקדמי ושל שילוב עובדי מינהלה ערבים בסגל המינהלי.

יוסף ג'בארין: נושא נוסף שחשוב לתת עליו את הדעת הוא היעדרם של שירותי ייעוץ אקדמי בשפה הערבית, כלומר גם במקומות שיש שיעור ניכר – ניכר באופן יחסי, כלומר כמה אחוזים לפחות – של סטודנטים ערבים, במוסדות הללו לא ניתן לקבל ייעוץ אקדמי מיועץ אקדמי ערבי שמכיר את החברה הערבית, מכיר את התרבות הערבית, אבל גם מכיר את הדקויות של החיים האקדמיים, והיועץ הזה יכול בהחלט להיות תרומה משמעותית לציבור הסטודנטים באותו מוסד.

יוסף ג'בארין: נושא אחרון, שמתקשר אולי לחזון הזה של מוסדות אקדמיים רב-תרבותיים, זה הקול הקורא החדש, שיצא מטעם משרד החינוך להקמת מכללה, להקמת מוסד אקדמי ביישוב ערבי.

יוסף ג'בארין: אז אני קודם כול רוצה לברך על היוזמה הזאת.

יוסף ג'בארין: אומנם היא מגיעה באיחור, אבל היא יוזמה מתבקשת.

יוסף ג'בארין: עד היום אין מוסד אקדמי שנותן תארים אקדמיים בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: עד עכשיו אין בישראל אפשרות ללמוד בשפה הערבית לתואר אקדמי.

יוסף ג'בארין: מה שיש זה מכללות להכשרת מורים, שכמובן כבודן במקומן מונח; מכללות שעושות עבודה חשובה ויפה, אבל זה עדיין לא מוסד אקדמי וזה עדיין לא במובן של תואר אקדמי.

יוסף ג'בארין: לכן אני רוצה לקוות שהקול הקורא החדש באמת יביא לכך שסוף-סוף יהיה מוסד אקדמי שעיקר הפעילות שלו תהיה בשפה הערבית, שיהיה מחקר בשפה הערבית, שיהיו קורסים בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזה יכול לתרום לשילובם של יותר ויותר צעירים ערבים באקדמיה, אבל גם יכול לקדם את המחקר בשפת המיעוט הערבי הלאומי והילידי, השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: אז התקווה שלי, שבאמת הקול הקורא יביא לנו מוסד מכובד שיצטיין גם במחקר.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'בארין.

טלי פלוסקוב: כפי שהבנתי, גם כאן התשובה וההצבעה יהיו במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1186/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק המים (תיקון – הוספת מסגדים לשירותים ציבוריים שנקבעו לגביהם תעריפי מים מופחתים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות לרשותך, אדוני.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, היום הוא יום מיוחד בשבילי משני טעמים: הטעם הראשון כמובן הוא שאני חוזר מהרחקה של ארבעה חודשים.

באסל גטאס: צריך להודות שזה עונש קשה, שהוטל ללא צדק וללא שום צורך עלי ועל חברתי חברת הכנסת חנין זועבי וגם על חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, והנה אני פה עומד וחוזר ומציע חוק, אבל אני בעצם רוצה להודות לוועדת האתיקה על העונש הזה, שאפשר לי בחודשים האחרונים לעבוד ולהקדיש הרבה מזמני בתוך מפלגתי, בתוך בל"ד, לארגן את הוועידה השביעית, שהייתה בשבוע שעבר ושהביאה לבחירת מוסדות חדשים למפלגה ולרענון של השיח הפוליטי ושל הפרויקט הפוליטי שלה.

באסל גטאס: אני אומר לכם שבוועידה הזו נבחרו 11 נשים לוועד המרכזי – יותר מהשריון שהוקצה בתוך התקנון.

באסל גטאס: בפעם הראשונה לא הצטרכנו את השריון – זה לרויטל ולשלי, שחברות הכנסת ישמעו.

באסל גטאס: בתוך המפלגה, בתהליך דמוקרטי לחלוטין, נבחרו 11 נשים, מעל 25% השריון הקבוע בתקנון, מבלי להזדקק לשריון.

שלי יחימוביץ': באילו מקומות?

באסל גטאס: הגוף המרכזי, שלי, הוועד המרכזי הוא 39.

באסל גטאס: אני יכול לומר לך שהמקום הראשון היה לאישה, ובתוך החמש הראשונות היו שתיים לפחות.

שלי יחימוביץ': מה עם הכנסת?

שלי יחימוביץ': יש לכם רק ח"כים.

באסל גטאס: אנחנו בתקנון – השריון בכנסת הוא שליש.

באסל גטאס: במוסדות הכלליים של המפלגה – בסניפים, במחוזות, בלשכה הפוליטית ובוועד המרכזי השריון הוא 25%.

באסל גטאס: אבל מה שלא פחות חשוב, שגם בבחירות הדמוקרטיות האלה שליש מחברי הוועד המרכזי – בחורים צעירים מהדור החדש של בל"ד, שהתחנך בתוך בל"ד, ששאב את הערכים שלנו, של הפרויקט הלאומי הדמוקרטי של בל"ד.

באסל גטאס: אני באמת אסיר תודה לוועדת האתיקה על שאפשרה לי להקדיש הרבה ממשאבי הזמן שלי לעריכת הוועידה הזאת ולהצלחתה.

באסל גטאס: לצערי הרב, גילינו – גם פרסמנו את זה – שבחודש וחצי האחרונים המשטרה, יחידת "להב 433" מתלבשת – ממשיכים בסדר של הרדיפה הפוליטית של בל"ד, מתלבשים על מאות, לפחות 100 שכבר זומנו לחקירה, בטענה של תרומה לא חוקית.

באסל גטאס: משתמשים בשיטה הזאת של לחפש – במקום להתווכח פוליטית ולאתגר אותנו פוליטית ומקצועית, מחפשים בדרכים של מימון מפלגות כדי להצר את צעדינו, להציק לנו ולהביא את חברינו לחקירות, שבחלקן משתמשים באמצעים פסולים של איומים והטרדות.

באסל גטאס: מכאן אני מגנה את זה וקורא ליועץ המשפטי לממשלה ולמבקר המדינה להפסיק עם החקירות המיותרות האלה.

באסל גטאס: הסיבה השנייה שהופכת את היום הזה ליום מיוחד היא שהיום אני חוגג עם הבת שלי את ההסמכה שלה כעורכת-דין, יחד עם 1,200 בחורים ובחורות שיוסמכו היום לעורכי-דין על-ידי הלשכה.

באסל גטאס: אני אחגוג יחד אתה, עם משפחתי, עם כולם.

באסל גטאס: אני שולח מכאן ברכות לבת שלי ולכל חבריה.

באסל גטאס: אני יודע שהם עבדו קשה כדי להיות מוסמכים ומוסמכות – – –

זוהיר בהלול: איך קוראים לה?

באסל גטאס: סוהילה.

באסל גטאס: אסמה סוהילה.

באסל גטאס: הם עבדו קשה ועמדו במבחנים קשים, כולל בשתי הבחינות האחרונות, שהיו ממש שם דבר בקושי שלהן ובאחוז ההצלחות הקטן.

באסל גטאס: היום בשעה 17:00 אני הולך להסמכה ב"בנייני האומה".

באסל גטאס: באמת, אני מצדיע להם על העבודה הקשה שעשו עד שהגיעו עד הלום.

באסל גטאס: טוב, רבותי, החוק שאני הצעתי, שיהפוך להצעה לסדר-היום – באמת, באמת, אני רוצה שתשמעו.

באסל גטאס: כבוד השר, תשמע, זה דבר כל כך טריוויאלי, אפילו יותר טריוויאלי מהחוק שהציגה חברתי חברת הכנסת זועבי.

באסל גטאס: יש חוק בישראל שנקרא חוק המים, שנותן סמכות למועצת רשות המים לקבוע את המחירים, ומחריג, מחריג – ואני אקרא לכם בדיוק מה הוא מחריג, הוא אומר: על אף האמור בסעיף קטן (א) – אני תכף אקרא אותו – התעריפים למים המסופקים לשירותים ציבוריים שהם בתי-מרחץ, מקוואות ובתי-חולים לא יעלה על 1.61 שקל חדש, והם יתעדכנו לפי הוראות סעיף 112א.

באסל גטאס: אני הסתכלתי, נגעתי בזה בדרך מקרה בקדנציה הקודמת, ואמרתי: ולמה המסגדים לא בפנים?

באסל גטאס: חיפשתי את הסיבה, הלכתי ושאלתי, אמרו: מים לבתי-מרחץ, מקוואות ובתי-חולים הם מים שמשתמשים בהם או למטרות בריאות או למטרות תפילה.

אורי מקלב: – – –

באסל גטאס: לא, אתה יודע, אורי, כבוד הרב, אני יודע שזה איפה שיש תאגידים, כאילו זה – – –

אורי מקלב: – – –

באסל גטאס: אבל זה נמצא עדיין בחוק.

אורי מקלב: – – –

באסל גטאס: עזוב אם זה שימושי או לא, הוא נמצא בחוק?

באסל גטאס: אבל הפקודה הזאת היא פקודה חוקית.

אורי מקלב: – – –

באסל גטאס: אני יודע שרפורמת המים והתאגידים היא כאילו לא ישימה, אבל אנחנו צריכים לשאוף – א.

באסל גטאס: מבחינה שוויונית, כבוד השר, זו אפליה שהיא אסורה.

באסל גטאס: 90% מהמים שמשתמשים בהם במסגדים הם לצורך תפילה, מה שנקרא מצוות אל-וודוא.

באסל גטאס: כל מוסלמי שנכנס למסגד רוחץ, על-פי תיאור מדויק, את האיברים שלו, את הגוף, את רוב הגוף.

באסל גטאס: 90% מהמים האלה הם מים למטרות תפילה.

באסל גטאס: למה מחריגים את בתי-המרחץ ואת המקוואות ולא את המסגדים?

באסל גטאס: בסך הכול הצעתי להוסיף את המילה "ומסגדים".

באסל גטאס: אחרי "בתי-מרחץ ומקוואות" – פסיק, מסגדים.

באסל גטאס: אפילו למראית עין שאין אפליה כאן בין אלה שמשתמשים במים למטרות תפילה.

באסל גטאס: למראית עין, בשבילכם, כדי שזה לא ייראה חוק שמפלה בין מסגדים לבין בתי-מרחץ ומקוואות.

באסל גטאס: אני יודע – אורי מקלב, אני רוצה שאתה תעזור לי בעניין הזה.

באסל גטאס: אני יודע שהיום, איפה שנמצאים תאגידי מים, מספקים למסגדים ולמקומות האלה – זה לא קיים.

באסל גטאס: מתחשבנים אתם בתעריף הרגיל.

באסל גטאס: אבל יש מקומות אחרים, כ-15% מהמקומות, שמים עדיין מסופקים לא דרך תאגידים, וזה תקף.

באסל גטאס: אני מציע להפוך את זה להצעה לסדר-היום ולהעביר לדיון בוועדת הכלכלה, כי אני רוצה להשלים את הדיון בסוגיה הזאת, בעניין הזה.

באסל גטאס: וגם אם אולי ניזום הצעת חוק אחרת, שאפילו במקומות שיש בהם תאגידים – עדיין לשמור על מחיר סביר.

באסל גטאס: הייתי במסגד הגדול, מסגד אל-ג'זאר בעכו.

באסל גטאס: תשמעו, חברי חברי הכנסת מהמשותפת, אתם חושבים שזו לא בעיה, כי אני יודע שברוב המסגדים, איפה שיש מועצות מקומיות ערביות, עוזרים.

באסל גטאס: אני לא יודע, בצורה כלשהי, הם לא משלמים את מלוא המחיר.

באסל גטאס: אבל במסגדים שנמצאים בערים כמו חיפה, כמו עכו, כמו במקומות אחרים, זו בעיה.

באסל גטאס: זה עשוי להגיע לאלפי שקלים בחודש, וזו בעיה.

באסל גטאס: אני יודע שבעכו, בג'אמע אל-ג'זאר, זו בעיה רצינית.

באסל גטאס: זה תשלום המים נוסף על התשלומים האחרים.

באסל גטאס: אז אני מציע, ואני רוצה לבוא בדין ודברים אתך, כבוד השר, לפני הדיון בוועדת הכלכלה – אני מציע להפוך את זה להצעה לסדר-היום ולהעביר לוועדת הכלכלה, ומקווה לרצון טוב מוועדת השרים ומהשר כדי להביא את הבעיה הזאת לפתרונה.

באסל גטאס: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: ישיב שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ.

טלי פלוסקוב: יש כאן הצעה להפוך את זה להצעה לסדר-היום, ואז כמובן נפעל לפי הצעתך.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, אני קודם כול מברך על הנכונות של המציע להפוך את הצעת החוק להצעה לסדר-היום, וכמובן, הממשלה לא מתנגדת ותתמוך בהפיכתה להצעה לסדר-היום.

יובל שטייניץ: יחד עם זאת, ידידי באסל גטאס, אני מוכרח להגיד שיש לי כמה תמיהות על הצעת החוק.

זוהיר בהלול: – – –

יובל שטייניץ: לפני שאתה אומר מברוכ, תקשיב.

זוהיר בהלול: לא, מברוכ לילדה שלו.

יובל שטייניץ: אה, זה בסדר גמור.

יובל שטייניץ: ראשית, לא מובן לי למה הצעת החוק חלה רק על מסגדים.

יובל שטייניץ: הרי מקובל על כולם שמסגדים הם מקומות התפילה המקודשים למוסלמים, כנסיות הן מקום התפילה המקודש לנוצרים ובתי-כנסת הם מקומות התפילה של היהודים.

באסל גטאס: אבל למוסלמים – – –

יובל שטייניץ: רגע, אתה עכשיו תקשיב לי.

יובל שטייניץ: לכן, קודם כול אני מתפלא, אני חושב שמי שמציע כאן הצעת חוק לתת הנחות או הטבה לבתי-תפילה, ראוי לא רק לדאוג למוסלמים, אלא גם ליהודים ולנוצרים.

יובל שטייניץ: אז אני קצת מתפלא עליך שלא כללת בתי-כנסת וכנסיות.

יובל שטייניץ: בחוק הנוכחי, דרך אגב – ולכן אני גם מתפלא על טענת האפליה – אין הנחה במים לא למסגדים, לא לבתי-כנסת ולא לכנסיות, כך שאין שום אפליה בין בתי-התפילה של מוסלמים, נוצרים ויהודים.

יובל שטייניץ: לכן אני מתפלא על טיעון האפליה, אבל בכל מקרה הייתי מצפה ממך שתגיש הצעת חוק שנותנת תנאים שוויוניים לכנסיות ובתי-כנסת.

יובל שטייניץ: למה אתה דואג רק למסגדים?

יובל שטייניץ: זה דבר ראשון.

יובל שטייניץ: דבר שני – – –

באסל גטאס: אדוני השר – – –

יובל שטייניץ: אני לא יכול לשמוע אותך מכאן.

יובל שטייניץ: אתה רוצה, אחר כך.

יובל שטייניץ: דבר שני, גברתי היושבת-ראש, מאחר שההנחה במים שכן ניתנת לבתי-מרחץ, מקוואות ובתי-חולים איננה חלה על אותם מוסדות שמקבלים מים מתאגידי המים והביוב, ומאחר שבערך 95% מתושבי המדינה מקבלים את המים – אם לא 97% – כלומר רוב מוחלט מקבל את המים היום מתאגידי מים, זאת אומרת שהצעת החוק, הסבירות הכי גבוהה שהיא חלה על אפס מסגדים.

יובל שטייניץ: כלומר, גם אם היא הייתה עוברת, כמעט כל המסגדים, אם לא כולם, לא היו נהנים ממנה.

יובל שטייניץ: כי רוב המסגדים, אם לא כולם, כמו רוב בתי-הכנסת ורוב הכנסיות, מקבלים מים מתאגידי מים, והחוק שאתה מבקש לתקן בכלל לא חל על תאגידי המים.

יובל שטייניץ: אז זה הפגם השני.

יובל שטייניץ: כלומר, זה חוק שיכול להיות שאנחנו מחוקקים לחינם, כי סביר להניח – למיטב ידיעתי, בעכו יש תאגיד מים, והמסגד מקבל מים כמו בתי-הכנסת בעכו וכמו כנסיות מתאגיד המים.

יובל שטייניץ: זה בכלל לא חל עליו.

יובל שטייניץ: והדבר השלישי, כמובן, מאחר שמחירי המים הם מערכת סגורה, אם נותנים הנחות במחירים של תאגידי המים לגוף מסוים, זה אומר שצריך לייקר את המים לשאר התושבים.

יובל שטייניץ: כלומר, אם נחליט שמסגדים, כנסיות ובתי-כנסת בכל הארץ, ולמשל בעכו, מקבלים הנחה במחיר המים, זאת אומרת שתושבי עכו, יהודים כערבים, יצטרכו לשלם יותר.

יובל שטייניץ: גם זה לא הובא פה בחשבון.

יובל שטייניץ: לכן אני שמח שהסכמת להפוך את זה להצעה לסדר-היום, כי זאת הצעת חוק שראשית, לכאורה על פניה מפלה מסגדים לטובה או בתי-כנסת וכנסיות לרעה, ואני בטוח שאתה לא רוצה אפליה לרעה של כנסיות ובתי-כנסת; שנית, זאת הצעת חוק ריקה, כי גם אם היא הייתה מתקבלת היא כנראה לא הייתה משנה דבר בשטח.

יובל שטייניץ: לכן אני שמח שהסכמת להפוך אותה להצעה לסדר-היום.

יובל שטייניץ: הממשלה תומכת בהפיכתה להצעה לסדר-היום.

יובל שטייניץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותי, יש פה הצעה להפוך את ההצעה להצעה לסדר-היום.

באסל גטאס: תני לי דקה, תני לי דקה.

טלי פלוסקוב: לא, אנחנו לא חוזרים לכאן, זה לא – – –

באסל גטאס: כי פה העניין רגיש.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה, אני לא יכולה.

טלי פלוסקוב: אני לא יכולה להחזיר אותך לכאן.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נצביע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גטאס, לא יכולה.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נצביע כעת על הפיכת הצעת החוק להצעה לסדר-היום והעברתה לוועדת הכלכלה להמשך הדיון.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים – שוב – על הפיכת הצעת החוק להצעה לסדר-היום.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק המים (תיקון – הוספת מסגדים לשירותים ציבוריים שנקבעו לגביהם תעריפי מים מופחתים), התשע"ה–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, שנייה.

טלי פלוסקוב: בעד – 47 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הופכת להיות הצעה לסדר-היום ועוברת לוועדת הכלכלה להמשך הדיון.

טלי פלוסקוב: עכשיו כמה תיקונים לגבי ההצבעה: חברת הכנסת יעל גרמן מבקשת לרשום אותה כתומכת, סגן השר ירון מזוז הצביע בטעות בעמדה של אורן חזן, אז אחד להפחית כי הוא הצביע גם כאורן חזן וגם כירון מזוז.

טלי פלוסקוב: אז להפחית אחד בבקשה.

טלי פלוסקוב: וחברת הכנסת נאוה בוקר מבקשת להוסיף – כתומכת.

יעל גרמן: וחבר הכנסת יאיר לפיד הצביע בעד.

יעל גרמן: יאיר לפיד – בעד.

טלי פלוסקוב: יאיר לפיד?

טלי פלוסקוב: אני צריכה לשמוע ממנו.

טלי פלוסקוב: אתה מבקש גם להוסיף אותך כמצביע?

יאיר לפיד: כן, תודה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יאיר לפיד מבקש להירשם כתומך בהצעה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2058/20; "דברי הכנסת", חוב' כ"ד, עמ' 12255.]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור עישון ברכב בקרבת קטין שטרם מלאו לו 16 שנים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת יואל רזבוזוב וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק כבר הוצגה, ולכן כעת אנחנו נשמע רק תשובה ונצביע.

טלי פלוסקוב: מי שהולך להשיב לנו זה השר אופיר אקוניס.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר.

אופיר אקוניס: תודה, גברתי, אני משיב בשם שר התחבורה, כמובן, לך, חבר הכנסת רזבוזוב – הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור עישון ברכב בקרבת קטין שטרם מלאו לו 16 שנים).

אופיר אקוניס: ובכן, גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור עישון ברכב) – חבר הכנסת לפיד מפריע לחבר הכנסת רזבוזוב לשמועת את תשובת הממשלה.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת רזבוזוב, הצעתך לתיקון פקודת התעבורה (איסור עישון ברכב בקרבת קטין שטרם מלאו לו 16), שלך ושל אחרים, של קבוצת חברי הכנסת, מבקשת לאסור עישון ברכב בקרבת קטינים מתחת לגיל 16, וכן לקבוע, כאמור, עבירת קנס על סך 800 שקלים.

אופיר אקוניס: האיסור המוצע בהצעת החוק משמעותו הטלת הגבלה על אדם בתחום קניינו הפרטי – כלומר, הרכב הפרטי שלו – מלעשן.

אופיר אקוניס: הטלת האיסור היא התערבות בלתי סבירה בחופש הפרט של הנהג והנוסע ברכב.

אופיר אקוניס: מעשית, יצוין כי קיים קושי בתחומי אכיפת האיסור המוצע, כלומר לא רק שאתה נכנס כאן, חבר הכנסת רזבוזוב, לתחומי הקניין הפרטי של נהג הרכב, אלא גם האכיפה של חוק כזה, אם יהיה בספר החוקים, היא קשה מאוד.

אופיר אקוניס: ועדת השרים לחקיקה, אדוני היושב-ראש, שבה התקיים הדיון בהצעת החוק של חבר הכנסת רזבוזוב, החליטה להביע את התנגדותה להצעת החוק נוכח הטיעונים האמורים ואולי גם טיעונים אחרים.

אופיר אקוניס: אשר על כן, חברות וחברי הכנסת, עמדת הממשלה היא להתנגד להצעת החוק.

אופיר אקוניס: סליחה?

אופיר אקוניס: אל תרד.

אופיר אקוניס: טוב.

אופיר אקוניס: ובכן, זאת תשובת הממשלה, אבל אני מוכן, כיוון שביקש ממני יו"ר הקואליציה – – –

בצלאל סמוטריץ': תתייחס ליוזמה הסעודית.

אופיר אקוניס: יו"ר הקואליציה – בוודאי, תכף תשמע כל מה שאני אתייחס.

אופיר אקוניס: תשמע, אדוני היושב-ראש, עד אשר אנחנו נוכל להצביע, אני מבקש להתייחס לכמה דברים שעל סדר-היום.

אופיר אקוניס: הנושא הראשון, חבר הכנסת שמולי, ולזכותך ייאמר שאינך בין האנשים שאני עומד להתייחס אליהם, אף-על-פי ששניהם ממפלגתך, אני שומע, אדוני היושב-ראש, בימים האחרונים, שהגיעו לשיא בשבת האחרונה – אני מבין ש"שבתרבות" הפכה לפלטפורמה לניגוח הממשלה.

אופיר אקוניס: זהו, אלה הם אירועי "שבתרבות", ובהם שמעתי, אדוני היושב-ראש, את דבריו של חבר הכנסת פרץ, ששבר השבוע שיא של כל הזמנים, שלא היה כדוגמתו בתולדות היחסים בין ממשלה לבין אופוזיציה, או בכלל בשיח הציבורי בישראל.

אופיר אקוניס: קצת יותר מ-48 שעות, אדוני היושב-ראש, לאחר פיגוע נוראי, מכוער, אכזרי, ברברי כמיטב המסורת הפלסטינית של ערביי חברון, חולי הנפש והמופרעים, בשרונה כמובן, עליו אני מדבר, מאשים את הממשלה, את העומד בראשה בפיגועי הטרור.

אופיר אקוניס: דבר כזה עוד לא היה.

אופיר אקוניס: כזאת איננו זוכרים.

אופיר אקוניס: ולאחר מכן, אדוני היושב-ראש, עוד חבר במפלגת העבודה, העומד בראש העיר תל-אביב–יפו, שבה התקיימו, לדאבון הלב, פיגועים רבים – – –

נחמן שי: אמרת את זה ברדיו הבוקר.

אופיר אקוניס: אני שמח שהקשבת לי הבוקר.

אופיר אקוניס: אתה אדם נבון, מקשיב למרואיינים טובים.

נחמן שי: הייתי חייב, הייתי חייב.

נחמן שי: אני הקשבתי לך.

אופיר אקוניס: מקשיב למרואיינים טובים, וגם, אני מבין, מטמיע את המסר.

אופיר אקוניס: אני שאלתי, אדוני היושב-ראש, הבוקר את ראש עיריית תל-אביב–יפו, כפי שהוא נוהג לומר, ובצדק, האם לא היו פיגועים, כולל בתל-אביב, לפני יוני 1967.

אופיר אקוניס: ובכן, ייסע נא למחלף קיבוץ-גלויות.

אופיר אקוניס: זה לא רחוק מן העירייה.

אופיר אקוניס: הוא לא מרבה לבקר בשכונות הדרום, אבל יכול לבקר שם מדי פעם.

אופיר אקוניס: ושם, ליד בית-העלמין המוסלמי בקיבוץ-גלויות – – –

תמר זנדברג: תגיד, יש לך – – – אני רוצה לדעת.

אופיר אקוניס: – – – הוא בא, ושם, כן במקום הזה, במקום הזה נרצח ב-1921 הסופר חיים ברנר.

אופיר אקוניס: זה קרה ב-1921.

אופיר אקוניס: ולאחר מכן – אגב, חבר הכנסת שי, גם את זה אמרתי.

אופיר אקוניס: לא היו אז התנחלויות, לא היה כיבוש, לא היה צה"ל, לא היו חיילי צה"ל, לא הייתה ישראל.

אופיר אקוניס: לא הייתה ישראל.

אופיר אקוניס: אבל כן, הטרור בתל-אביב הוא – – –

אראל מרגלית: בן-גוריון אשם.

אופיר אקוניס: אני אמרתי את זה, חבר הכנסת מרגלית?

אופיר אקוניס: תכף נגיע גם אליו אם אתה רוצה.

אופיר אקוניס: אבל הוא קושר בין הכיבוש, לדבריו, ב-1967, אדוני היושב-ראש, לבין הפיגוע בשרונה רק ביום רביעי שעבר.

אופיר אקוניס: ועוד הוא מוסיף – מוסיף על דברי חבר הכנסת פרץ, כאילו תיאמו את הדברים בינם לבין עצמם, שהדבר הזה, אדוני היושב-ראש, נובע מאי-קיומו של תהליך מדיני – מאי-קיומו של התהליך המדיני.

אופיר אקוניס: היו שם דברים הרבה יותר גרועים, חבר הכנסת שמולי, באותו ריאיון אומלל – כל מיני המלצות מה לעשות כדי להאיץ את התהליך המדיני, ואני מפאת כבודם של הדוברים לא אחזור על כך, אדוני היושב-ראש, אבל הדבר הזה, שבו נרמז כאילו נדרש – כאילו נרמז – שנדרש עוד טרור כדי להאיץ תהליך מדיני, זה באמת חצייה של כל קו אדום בשיח הציבורי הישראלי במערכת הפוליטית, שגם כך אפשר לראות בה הידרדרות דרמטית בשנים האחרונות.

אופיר אקוניס: לעניין התהליך המדיני, כפי שהצעת, אדוני היושב-ראש – יהיה תהליך מדיני כאשר הערבים ירצו בקיומו של תהליך מדיני.

אופיר אקוניס: אנחנו לא נעשה תהליך מדיני בינינו לבין עצמנו.

אופיר אקוניס: לא נוכל לדבר – – –

יואל חסון: אה, נחכה לערבים שהם ירצו שיהיה תהליך מדיני?

אופיר אקוניס: אני אגיד לך מה העמדה.

יואל חסון: יש לכם עמדה.

אופיר אקוניס: כשהם ירצו – יש לנו הרבה עמדות, שהציבור תומך בהן, חבר הכנסת חסון, ולכן אנחנו מנצחים פעם אחר פעם בבחירות ואתם מפסידים פעם אחר פעם בבחירות.

אופיר אקוניס: נורא פשוט – מין נוסחה דמוקרטית כזאת.

אופיר אקוניס: אתה מציג עמדות, והציבור נותן לך אמון או לא נותן לך אמון, וזה גם מה שקרה בפעם האחרונה.

אופיר אקוניס: עכשיו אני אשיב לך על שאלתך.

אופיר אקוניס: הנה העמדה: העמדה הזאת אומרת את הדבר הבא, חבר הכנסת חסון – –

איתן כבל: מה, שעת שאלות?

אופיר אקוניס: – – כאשר הערבים יבוא לשולחן המשא-ומתן, יהיה משא-ומתן.

אופיר אקוניס: המשא-ומתן הזה, חבר הכנסת סמוטריץ, לא יהיה על בסיס היוזמה הסעודית, המוכרת בשבועות האחרונים כיוזמה הערבית.

אופיר אקוניס: לא יהיה.

אופיר אקוניס: מדוע לא יהיה?

אופיר אקוניס: הדבר הזה מאוד פשוט; נדרש לקרוא את המכונה "היוזמה הערבית" או "היוזמה הסעודית", והיא, אדוני היושב-ראש, מדברת על כך שנרמול היחסים, כך הם אומרים, בין ישראל לבין העולם הערבי יהיה לאחר שישראל תיסוג לקווי ה-4 ביוני 1967, כולל ברמת-הגולן.

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: אולי תקשיבי פעם אחת.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת גלאון, לפני שאת תומכת ביוזמה הערבית, אולי כדאי שתקראי אותה ותדעי מה תוכנה של היוזמה הערבית.

אופיר אקוניס: ובכן, על סמך הדבר הזה, אדוני היושב-ראש, לא תהיה כניסה למשא-ומתן בינינו לבין הרוצים בכך.

יעל גרמן: – – –

אופיר אקוניס: מי שרוצה בכך – מוזמן, חבר הכנסת חסון, למשא-ומתן ישיר וללא תנאים מוקדמים.

זהבה גלאון: – – –

אופיר אקוניס: קודם כול, עליזה מסמנת שהגיע הזמן לרדת, וכך אני אעשה לאחר שאני אשיב לך.

קריאה: לא.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אני יכול להמשיך, אין לי הגבלה.

מרב מיכאלי: יש לך עוד דקה.

אופיר אקוניס: אני אשיב לך.

מרב מיכאלי: יש עוד דקה.

אופיר אקוניס: לא, אני אשיב לחברת הכנסת גלאון ולחברת הכנסת זנדברג.

מרב מיכאלי: יש לו עוד דקה.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך מה אני מתכוון לעשות גם בשנים הבאות; אני מתכוון להשיב את תשובותי ולהביע את עמדותי, ולא להביע את עמדותייך.

זהבה גלאון: אבל אז – – –

אופיר אקוניס: אוי ואבוי לי אם הייתי צריך להביע את עמדותייך; הייתי עלול להיות במפלגת מיעוט שלעולם לא תראה את מסדרונות השלטון.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר אקוניס.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רזבוזוב מעוניין לנסות לשכנע אותנו בכל אופן להצביע בעד הצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, לרשותך שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל רזבוזוב: טוב, אני לא יודע איך היוזמה הערבית קשורה לאיסור עישון ברכב כשיש לך קטין מאחור.

יואל רזבוזוב: חברים, אתם צריכים להבין – תארו לעצמכם סיטואציה: נהג ברכב מעשן, אני לא נכנס למרחב פרטי וקניין פרטי של כל אחד, שמענו, אבל נהג שמעשן ומאחור יש תינוקות והם לא יכולים להעיר לו ונחנקים מעשן סיגריות, וזו קופסה עם עשן סיגריות – להתנגד לחוק הזה?

יואל רזבוזוב: שמעתי גם את העניין של האכיפה; כמו שמשטרת התנועה נותנת דוחות על הפלאפונים – רואים מי נהג ודיבר בפלאפון, עוצרים אותו ונותנים לו דוח – זה בדיוק אותו דבר, אותו עניין.

יואל רזבוזוב: אנחנו כאן שומרים על בריאות הילדים שלנו שלא יודעים לבקש מההורים להפסיק לעשן, נחנקים מהעישון הפסיבי הזה.

יואל רזבוזוב: אני לא צריך, אבל אני יכול להראות לכם המון מחקרים כמה אנשים נפטרים, כמה ילדים סובלים, כמה מחלות, כמה זה עולה למערכת הבריאות שלנו וכמה זה עולה למשלם המסים.

יואל רזבוזוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת רזבוזוב.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור עישון ברכב בקרבת קטין שטרם מלאו לו 16 שנים), התשע"ו–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 51 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (איסור עישון ברכב בקרבת קטין שטרם מלאו לו 16 שנים), התשע"ו–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 39 בעד, 51 מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2854/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא על סדר-היום: הצעת החוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – ביטוח סיעודי קבוצתי) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי ינמק את הצעתו.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, לרשותך עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': קצת יותר שקט, בבקשה, במליאה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, הנושא הזה הוא נושא שאנחנו מובילים אותו פה, בכנסת הזאת – מאבק על הביטוח הסיעודי הקולקטיבי.

איציק שמולי: זאת אולי, אדוני היושב-ראש, ההונאה הכי גדולה שהייתה כאן.

איציק שמולי: אני חושב שביחס לעובדה שנפגעו מהמכה הזאת 1.2 מיליון ישראלים, היחס של הממשלה כלפי העניין הזה הוא פשוט מביך.

איציק שמולי: בואו נגיד על מה אנחנו מדברים.

איציק שמולי: במשך עשרות שנים אנשים מכל המגזרים, מכל הלאומים ומכל המקומות בארץ, 1.2 מיליון אנשים, שילמו עבור ביטוח סיעודי לחברות הביטוח.

איציק שמולי: מה שהם לא ידעו זה שבאותיות הקטנות של הפוליסה יש סעיף קטן שמותיר לחברות הביטוח את האפשרות פשוט לחמוק מלשלם.

איציק שמולי: במשך עשרות שנים נצברו בקופות חברות הביטוח עשרות-מיליארדי שקלים, והכסף הזה היה אמור להיות הביטוח, הגב הכלכלי, של 1.2 מיליון אנשים, שחלילה, לפי הסטטיסטיקה, 10% מהם יכולים היו להיקלע למצב סיעודי.

איציק שמולי: איפה כל הכסף הזה, ששולם?

איציק שמולי: ומה בדיוק העוול שנעשה?

איציק שמולי: בשנת 2011 קם המפקח על הביטוח במשרד האוצר והחליט, out of the blue, שהביטוחים האלה לא יכולים להמשיך להתקיים, ובאותה נשימה הוא אמר שחייב להימצא פתרון למבוטחים שנמצאים כבר בפוליסות.

איציק שמולי: והפלא ופלא, הרגולטור הזה סיים את תפקידו, ההבטחה שלו פשוט התפוגגה, ו-1.2 מיליון מבוטחים התחילו, בקצב מסחרר, של בדרך כלל 5,000 איש בחודש, להיזרק לרחוב מתוך הפוליסות.

איציק שמולי: עכשיו, תארו לעצמכם: בן-אדם משלם במשך 30-20 שנה כל חודש לחברת הביטוח, במטרה אחת – שאם, חלילה, הוא ייקלע למצב סיעודי, הוא לא יצטרך ליפול לנטל על המשפחה שלו.

איציק שמולי: אבל, ההחלטה הזאת, שהתקבלה על-ידי הרגולטור, על-ידי שומר הסף של מדינת ישראל, פשוט הפילה בפח כל כך הרבה מבוטחים; עד עכשיו, משנת 2011, 200,000 איש נזרקו מהפוליסות האלה לרחוב ונשארו בחוסר כול.

איציק שמולי: אם אתם רק לוקחים את העובדה הפשוטה, שיכול להיות שרק 10% מהם נקלעו למצב סיעודי, תבינו את גודל הקטסטרופה.

איציק שמולי: נשאלת גם השאלה: למה התיר המפקח על הביטוח לחברות הביטוח למכור את הפוליסות האלה בצורה כל כך מטעה?

איציק שמולי: מכרו לאנשים ביטוח שקראו לו ביטוח סיעודי, אבל זה הדבר האחרון שהיה להם ביד; הביטוח הזה היה ביטוח זבל, שאחת לחמש שנים יכול להיגמר בהחלטה חד-צדדית של חברות הביטוח.

איציק שמולי: הצעת החוק הזאת באה לשים סוף למחדל הזה, והיא אומרת דבר פשוט; היא בסך הכול באה ואומרת: עד שייכנס לתוקף הסדר אחר.

איציק שמולי: ואני שומע שיש הרבה רעיונות בממשלה, אבל לכל הפחות עד שאתם מכניסים הסדר אחר לתוקף, תשאירו את האנשים בתוך הפוליסות הקיימות.

איציק שמולי: צריך להבין שבן-אדם ששילם במשך 30-20 שנה לחברת ביטוח עבור ביטוח סיעודי, ויום בהיר אחד מודיעים לו שנגמר לו הביטוח, מפסיד פעמיים: פעם אחת כי הוא שילם במשך עשרות שנים לחברת הביטוח במצטבר עשרות-אלפי שקלים, ופעם שנייה, אם הוא חלילה נקלע למצב סיעודי, אין לו כסף, אין לו איך לממן 15,000–20,000 שקל בחודש עלות אשפוז של מוסד סיעודי – לאבא שלו, או לאימא שלו, או לסבא שלו או לסבתא שלו.

איציק שמולי: ואני רוצה להזכיר את ההתחייבות של שר האוצר מסוף שנת 2016, ועוד לא חלפה שנה; הוא אמר: במשמרת שלי לא יזרקו מבוטחים ולא יזרקו קשישים סיעודיים לרחוב.

יאיר לפיד: סוף 2015, לא סוף 2016.

איציק שמולי: גם 2015, ואחריך כחלון.

יאיר לפיד: הוא אמר את זה ב-2015.

איציק שמולי: ב-2015, סליחה.

איציק שמולי: הפלא ופלא, הדבר הזה ממשיך לקרות.

איציק שמולי: הדבר הזה חד-משמעית ממשיך לקרות.

איציק שמולי: במתח הזה שבין שמירה על חברות הביטוח ועל המאזנים שלהן ועל האינטרסים שלהן לבין שמירה על המבוטחים, הרגולטור, המפקח על הביטוח, כבר מזמן איבד את נקודת האיזון.

איציק שמולי: שמעתי אתמול את הדברים הדוחים והמגעילים שלא היו צריכים להיאמר במפגש הסגור עם שר האוצר על הרגולטור.

איציק שמולי: הביקורת לעולם לא צריכה להיות ביקורת אישית, בטח לא שוביניסטית ודוחה כזאת, אבל, חברי כנסת יקרים, בסופו של דבר כשבוחנים את ההתנהלות של הרגולטור בשנתיים האחרונות, אי-אפשר להתחמק מהמחשבה, מהתובנה, שמה שמנחה לעתים קרובות את פעילות האגף הזה זה בהחלט כותרות בתקשורת הכלכלית, חד-משמעית.

איציק שמולי: אני יודע מה תבוא הממשלה ותגיד כאן; היא תגיד שב-1 ביולי הולכת להיכנס לתוקף רפורמה בביטוחים הסיעודיים בקופות-החולים, ועל הדרך יפתרו גם את הבעיה, את המשבר בביטוחים הסיעודיים הקבוצתיים.

איציק שמולי: קודם כול, אני מציע לכם להסתכל מה אומר מנכ"ל משרד הבריאות; בעצמו בא ואומר: לא יקום ולא יהיה.

איציק שמולי: כל עוד משרד האוצר לא ייתן כסף, אנחנו לא מוכנים להשית את העלות על המבוטחים בקופות-החולים.

איציק שמולי: יותר מזה, אני רוצה להגיד לכם כמה דברים על הרפורמה הזאת שעומדת להיכנס לתוקף.

איציק שמולי: אסור לי להציג דברים מעל במת הכנסת, אז אני רק אגיד לכם שאני מחזיק כאן את הפוליסה האישית שנשלחה אלי ונשלחה לכל מבוטחי קופות-החולים.

איציק שמולי: קשישים שלא שולטים על הסוגרים שלהם עד היום קיבלו שתי נקודות במבחן הסיעודי; מהיום לפי הפוליסה החדשה נחתך להם הניקוד ב-50%.

איציק שמולי: המשמעות של הדבר הזה זו זריקה של אלפי קשישים סיעודיים ממעגל הזכאות.

איציק שמולי: עמוד 20 לאותה פוליסה חדשה, שאושרה על-ידי המפקח על הביטוח במשרד האוצר וקיבלה את ההכשר בשתיקה של שר האוצר – תקופת ההתיישנות למקרה שתבעת ומגיע לך פיצוי מחברת הביטוח: יש לך רק שלוש שנים למצות את ההליך, אחרת לא תקבל שום דבר.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם עוד משהו: אתם ממשלה שמדברת הרבה על החיילים, נכון?

איציק שמולי: החיילים חשובים לכם.

איציק שמולי: אתם יודעים מה המדיניות החדשה ביחס לחיילים בחובה?

איציק שמולי: עד היום החיילים היו חוזרים באופן אוטומטי לפוליסות שהיו להם לפני השירות.

איציק שמולי: מהיום שר האוצר החברתי בממשלה הזאת נתן לחברות הביטוח את הבוננזה הגדולה לאפשר לחברות הביטוח להגיד לחיילים: אתם לא חוזרים אלינו הביתה.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי יכול להיות שנפצעתם יותר מדי בשירות, יכול להיות שחליתם יותר מדי בשירות, ולנו, כחברת ביטוח, אין שום אינטרס לקלוט אתכם חזרה הביתה.

איציק שמולי: אתם רוצים לשמוע עוד דוגמאות שערורייתיות?

איציק שמולי: נכים, לפי הפוליסה החדשה – נכים שמסוגלים להזיז את כיסא הגלגלים שלהם ממקום למקום, נכים לצורך העניין ייחשבו כשאנשים שאינם מוגבלים בניידות.

איציק שמולי: אני אומר לכם, יש הרבה עוולות שקורות בעולם של הביטוח.

איציק שמולי: מכיוון שסגן שר האוצר נכנס, והוא תכף יעלה ויגיד שב-1 ביולי יש רפורמה – בזמן שלא היית פה, מכובדי סגן שר האוצר, נתתי דוגמאות מהרפורמה ה"מהוללת" שפשוט דופקת גם את הנכים, גם את הקשישים וגם את החיילים, אז אני אשמח לשמוע תשובה בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: משפט אחרון.

איציק שמולי: אני באמת תמה איך מדיניות כזאת, שפוגעת במוחלשים ביותר, גם בביטוחים הסיעודיים הקבוצתיים וגם ברפורמה שאתם מכניסים לתוקף, ואתם אומרים שזאת התשובה למשבר בקולקטיבי – איך מדיניות כזאת יוצאת ממשרדו של שר אוצר חברתי, שבשנת 2011 הסלולר והמוחלשים עמדו לנגד עיניו ובשנת 2016 הטייקונים של חברות הביטוח עומדים לנגד עיניו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם הממשלה, סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר, אנחנו ממתינים לך.

יצחק כהן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מבקשים שלא יפריעו לך.

יצחק כהן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אם צריך, נשלח סדרנים ללוותך אל הדוכן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חבר הכנסת, חברי חבר הכנסת איציק שמולי, שמעתי את הנאום חוצב הלהבות שלך, אבל לצערי, מלבד הערכה רבה שיש לי אליך, גם בתור חבר כנסת מוערך וגם בתור אחד שיודע על מה הוא מדבר, ניתקת לחלוטין בין הדברים ובין המציאות, כשאתה יודע, אתה יודע ששר האוצר, אני והמפקחת על הביטוח יושבים ושוקדים למצוא פתרונות.

יצחק כהן: ההבדל בין לעמוד פה על הדוכן ולצרוח לבין לשבת ולפתור בעיות ולמצוא פתרונות – ההבדל הוא עצום.

יצחק כהן: לכן, יש פתרונות; חלק מהם יהיו מה שנקרא "אורנים קטן", לאותם 100,000 שלא היה להם פתרון בביטוח הקבוצתי הסיעודי, שייקלטו בקופות-החולים.

יצחק כהן: שם נמצאים 4 מיליון מבוטחים, שם זה מתנהל מצוין, ויהיו להם אותם תנאים.

יצחק כהן: יתרה מכך, אנחנו שוקדים, יחד עם כל הגורמים בממשלה, כולל משרד הבריאות, על מציאת פתרון ארוך-טווח לנושא הביטוח הסיעודי, ויחד עם ההסתדרות.

יצחק כהן: אתמול הייתה ישיבה ארוכה אתם, ואנחנו נתקדם ונציג את הפתרון הזה גם לך, איציק שמולי, ואתה תראה כמה שר האוצר החברתי עושה, עשה ויעשה.

יצחק כהן: לגבי העניין של הצעת החוק שלך, לגבי הוראת השעה, אדוני היושב-ראש, אני אקדים ואומר שהממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יצחק כהן: בהצעת החוק מוצע לחייב את חברות הביטוח להמשיך את הסדר הביטוח הסיעודי הקבוצתי לתקופה מוגבלת של 12 חודשים, וזאת עד למציאת הסדר חלופי עם חברות הביטוח, שאותו תקבע המפקחת על הביטוח.

יצחק כהן: לפי דברי ההסבר להצעה, מטרתה היא לתת מענה ביטוחי עד שתקבע המפקחת על שוק ההון, ביטחון וחיסכון הסדר עבור אותם מבוטחים.

יצחק כהן: אולם הסדר כאמור כבר נקבע בתקנות, וחבל שמתעלמים ממנו, והוא ייכנס לתוקף ב-1 ביולי 2016.

יצחק כהן: זאת אומרת – גם אם יעמדו פה חברי כנסת וינאמו נאומים חוצבי להבות, ויספרו סיפורי סבתא, הם יתעלמו מהעובדות – שיש כבר פתרון.

יצחק כהן: אומנם לא פתרון שאנחנו שואפים אליו, אבל כרגע יש פתרון, ב-1 ביולי, והתקנות כבר נחתמו.

יצחק כהן: אבל מה לעשות, כנראה יש תפקידים לאופוזיציה, ואין הפריבילגיה הזאת לקואליציה.

יצחק כהן: הקואליציה צריכה לעבוד והאופוזיציה צריכה לבקר, וזה בסדר.

יצחק כהן: יש להבהיר שעקרון יסוד בדיני חוזים, שלצורך כריתת חוזה מחייב נדרשת הסכמת שני הצדדים.

יצחק כהן: בחוזה הסכימו שני הצדדים על תקופה קצובה.

יצחק כהן: משנסתיימה תקופה זו, אין זו חובתו של אף אחד מהצדדים להמשיך לקיים את תנאי החוזה.

יצחק כהן: חיוב חברות הביטוח להתקשר בחוזים בתנאי הפסד ובניגוד להסכמים שעליהם הסכימו מלכתחילה – – –

מיכל בירן: זה משמים ככה, איציק?

מיכל בירן: זה משמים או שאתם ככה – משרד האוצר לא פתר את הבעיה הזאת?

יצחק כהן: משרד האוצר פתר, ויפתור.

מיכל בירן: הוא לא פתר.

יצחק כהן: אוקיי, אז תעקבי גם את.

יצחק כהן: אני אשמח להציג לך את הפתרונות.

יצחק כהן: אני דיברתי על עקרון יסוד בדיני חוזים; לחייב חברות להתקשר בחוזים בתנאי הפסד בניגוד להסכמים שעליהם הסכימו מלכתחילה – הדבר עלול להסב נזק כבד לתחום הביטוחים הקבוצתיים בכלל ולהתגלגל בסוף על ציבור המבוטחים.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת להסיר את הצעת החוק מסדר-היום, ואם תרצו – אם תרצו – תוכלו להתכנס באחת מוועדות הכנסת, גם העבודה הרווחה וגם ועדת הכספים, שם נציג את הפתרונות.

יצחק כהן: אה, לא?

יצחק כהן: חשבתי שהוא אומר לרדת.

בצלאל סמוטריץ': דבר תורה.

יצחק כהן: על כל פנים – ביטן, על מה נדבר?

דוד ביטן: עוד לא בא אף אחד, תמשיך.

בצלאל סמוטריץ': פרשת בהעלותך.

יצחק כהן: בהעלותך – כן, בהעלותך – בהעלותך להר...

יצחק כהן: לאחרונה – אם אפשר להתייחס לזה, אדוני היושב-ראש – לאחרונה החלו שוב הדיבורים – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: אני, ברשותך, אתייחס למשהו אחר, שגם הוא אקטואלי.

מרב מיכאלי: כמה זמן יש לו?

יצחק כהן: לי אין, אני לא מוגבל.

מרב מיכאלי: לא, אתה מוגבל – עשר דקות.

יצחק כהן: ממש לא.

מרב מיכאלי: כמה נשאר לו?

בצלאל סמוטריץ': עוד שש דקות.

מרב מיכאלי: בחיים אין לו עוד שש דקות, אבל אני לא מתווכחת.

בצלאל סמוטריץ': – – – לשון הרע, צרעת – תלמיד חכם בלי דבר תורה בכיס?

בצלאל סמוטריץ': מה זה?

יצחק כהן: על כל פנים, שוב נשמעו דיבורים על אפשרות העלייה להר-הבית.

יצחק כהן: אני מבקש מחברי חברי הכנסת מכל הסיעות, גם היהודיות וגם הערביות – אנחנו לאחרונה עדים לשקט יחסי בחוצות קריה.

יצחק כהן: אם אפשר לשמור על השקט הזה ולא להצית מחדש את המהומות, אני אשמח מאוד.

יצחק כהן: כולנו נשמח, מכיוון שעל חברי חברי הכנסת היהודים הלוא חל איסור מוחלט לעלות להר-הבית, אין שום היתר לעלות להר-הבית, כך הסכימו כל גדולי ישראל.

יצחק כהן: לחברי הכנסת הערבים – בבקשה?

יואל חסון: יפה שאתה עונה לעניין של החוק.

יצחק כהן: לא, אני בינתיים – חברי הכנסת הערבים, ודאי, כפי שאני מכיר אותם, הם לא כאלה דתיים – לא כולם – שבאמת מחייבים את עצמם לעלות להר-הבית, גם הם מתסיסים את האווירה.

יצחק כהן: אם אפשר לבקש מכל חברי הבית, אנא, שמרו על השקט.

יצחק כהן: הטענה ששקט ואפשר לעלות היא כל כך מגוחכת: אם שקט – אז בואו נצית את זה מחדש; זאת הטענה הכי מגוחכת ששמעתי.

יצחק כהן: ואתה, אגב, כשאתה מתראיין, אל תנתק טלפונים תוך כדי ריאיון.

יצחק כהן: על כל פנים, איפה מר ביטן?

בצלאל סמוטריץ': דברי בלע.

בצלאל סמוטריץ': "שייבנה בית-המקדש" – אתה רוצה לשיר לנו?

בצלאל סמוטריץ': תשיר לנו שיר, "שייבנה בית-המקדש במהרה בימינו", איזה פיוט, תראה שגם אתה רוצה.

יצחק כהן: מאוד, מאוד, תאמין לי, הרבה יותר.

יצחק כהן: אנחנו נעשה הכול לקרב את זה.

יצחק כהן: מר ביטן, יושב-ראש הקואליציה – – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, אדוני סגן השר, או שאדוני יתייחס, או שאנחנו נעבור להצבעה.

יצחק כהן: אתה יודע מה?

יצחק כהן: אולי שכחו מה שאמרתי.

יצחק כהן: אוקיי, לגמור?

יצחק כהן: לסיים?

יצחק כהן: אוקיי.

יצחק כהן: מה, לא?

יצחק כהן: מכיוון שנכנסו חברי כנסת חדשים, שלא היו קודם – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

קריאה: – – –

יצחק כהן: לא, לא היו.

יצחק כהן: אז לאלה שלא נכחו בשעת קריאת – – –

קריאה: – – –

יצחק כהן: נגד, להצביע נגד.

יצחק כהן: נו, מה אתו?

יצחק כהן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לסגן השר על שתיקתו הארוכה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי מעוניין לשכנע אותנו פעם נוספת.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איציק שמולי: אדוני סגן שר האוצר, קודם כול, אני גם מכבד אותך וגם אוהב אותך, אבל אני חושב שיש לא מעט עזות מצח בזה – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן השר – סגן שר האוצר, חבר כנסת שמולי מדבר אל אדוני, אז – – –

איציק שמולי: אדוני סגן שר האוצר, אני גם אוהב אותך וגם מכבד אותך.

איציק שמולי: אני חושב שיש לא מעט עזות מצח בעובדה שאתה נכנס לפה חצי דקה לפני שאני מסיים לדבר ואתה אומר לי שאני חבר כנסת שצורח ולא יודע על מה הוא מדבר, בזמן שאני חושב שאני מבין לא פחות ממך, לא פחות מהשר שלך, וגם לא פחות מהפקידים שאתם אני מתעמת על הנושא בוועדות כבר שנה וחצי.

איציק שמולי: ואתה אומר שאני גם לא מתייחס לפתרון של הממשלה.

איציק שמולי: אז בואו נעשה סדר – – –

בצלאל סמוטריץ': במרפסות הקואליציה, אנחנו מבקשים קצת יותר שקט, שנוכל לשמוע את הדברים.

איציק שמולי: ואתה אומר גם שאני לא מתייחס לפתרון שאותו מציעה הממשלה, אותה רפורמה ב-1 ביולי, ואין לי מושג.

איציק שמולי: אז בוא נברר את העובדות, למי אין מושג.

איציק שמולי: ביום שני האחרון הייתה פה שעת שאלות עם שר האוצר, ואני העליתי את הנושא הזה כאן, במליאה.

איציק שמולי: כדי שכל חברי הכנסת יבינו על מה אנחנו מדברים – הרפורמה שנכנסת לתוקף בקופות-החולים לא יכולה להיכנס לתוקף אם אין חתימה של המפקחת על הביטוח במשרד האוצר.

איציק שמולי: זאת אומרת שגם המפקחת, וגם שר האוצר, וגם סגנו, שדיבר פה גבוהה-גבוהה, חייבים לאשר את הרפורמה הזאת, את המדיניות החדשה, כדי שהיא תיכנס לתוקף.

איציק שמולי: ואני אמרתי לכם, השר דרעי, זה מקובל על דעתך שנכה שמסוגל להזיז כיסא גלגלים בכוחות הידיים שלו הוא לא מוגבל בעצמאות?

איציק שמולי: זה עולה על דעתך?

איציק שמולי: אתה מייצג את האנשים האלה.

איציק שמולי: תגידו לי אתם, אני פה בשם מפלגת העבודה?

איציק שמולי: אני פה בשם מחנה פוליטי אחד?

איציק שמולי: מה, נפגעי הביטוח הסיעודי הם לא יהודים וערבים, הם לא חילונים וחרדים, הם לא ימין ושמאל?

איציק שמולי: וביום שני עלה כאן שר האוצר, אפרופו אדוני סגן השר, שאומר לי שאני לא מבין על מה אני מדבר, ואומר לי פה, על הבמה הזאת: אין מדיניות כזאת.

איציק שמולי: אז אתה יודע מה?

איציק שמולי: יש מדיניות כזאת.

איציק שמולי: יש מדיניות כזאת, ועוד איך.

איציק שמולי: כי שעתיים לפני שהוא אמר לי פה את המשפט הזה, הפקידים שלו בוועדת הכספים, אצל מיקי זוהר – והיו שם גם אוסאמה וגם קארין אלהרר, – הגנו בתוקף על המדיניות הזאת.

איציק שמולי: אז לי אין מושג?

איציק שמולי: לכם אין מושג.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יסיים.

איציק שמולי: אני מסיים.

איציק שמולי: אתם אומרים – עומד פה שר האוצר ואומר:

איציק שמולי: אני עשיתי כבר שינויים במבחנים של ה-ADL, במבחנים הסיעודיים.

איציק שמולי: הוא רק שוכח להזכיר שהוא מדבר על הביטוח הלאומי, ולא על חברות הביטוח, שמפילות בפח את הנכים ואת הקשישים, ועכשיו גם את החיילים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת שמולי על דבריו היוצאים מן הלב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – ביטוח סיעודי קבוצתי) (הוראת שעה), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 50 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – ביטוח סיעודי קבוצתי) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 44 תומכים, 50 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2675/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק השתלת אברים (תיקון – הפניה להסכמה לתרומת אברים בטפסים מקוונים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יאיר לפיד וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יאיר לפיד, עשר דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ספר לנו מה קורה בעולם, אבל, עם העניין.

בצלאל סמוטריץ': אתה חייב.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הבית הזה מטפל בלא מעט דברים חשובים.

יאיר לפיד: לא הרבה קורה שמונחת בפניו הצעת חוק שכל יום שהיא נדחית פירושו שאנשים ימותו.

יאיר לפיד: לא "אולי", לא "יכול להיות" – עובדתית, סטטיסטית, מוכח מעל לכל ספק, אנשים ימותו אם הצעת החוק הזו, חוק השתלת איברים, לא תאושר.

יאיר לפיד: ועדת השרים החליטה לדחות את ההחלטה.

יאיר לפיד: ניכנס לפגרה, יעברו עוד חודשיים, נתחיל שוב את התהליך, יעברו עוד חודשיים – אנחנו כבר בעצם בשישה חודשים.

יאיר לפיד: כמה אנשים ימותו בששת החודשים האלה?

יאיר לפיד: כמה אנשים אפשר להציל?

יאיר לפיד: יש באשדוד בחור חרדי בן 21 שהשתילו לו משאבת עזר ללב – לב מלאכותי.

יאיר לפיד: הוא מחובר לסוללות כבר שנתיים.

יאיר לפיד: הגוף בסוף יקרוס, אלא אם כן ימצאו לו תורם, וייתכן שמי שמצביע היום נגד הצעת החוק הזו דן בחור חרדי בן 21 למוות באשדוד.

יאיר לפיד: בבית-החולים שיבא שוכב ילד בן חמש שמחכה להשתלת ריאות.

יאיר לפיד: אם הריאות לא יגיעו בזמן הקרוב הוא ימות.

יאיר לפיד: אם הוא ימות בששת החודשים הקרובים, החודשים שבהם בעצם ועדת השרים לחקיקה דחתה את החוק, מה תגידו לעצמכם?

יאיר לפיד: איך תסתכלו על עצמכם בראי?

יאיר לפיד: כל דרגי המקצוע מסכימים לחוק, תומכים בחוק.

יאיר לפיד: איזו מציאות פוליטית, איזה חשבונאות פוליטית, מצדיקות את מותו של ילד בן חמש?

יאיר לפיד: זו הצעת חוק פשוטה, לא פולשנית.

יאיר לפיד: יש שישה טפסים ממשלתיים מקוונים שאנחנו מבקשים שתהיה בהם אפשרות לחתום על כרטיס "אדי": בקשה לתעודת זהות, לדרכון, אגרת רישיון נהיגה, אגרת רישיון רכב, התייצבות לצו ראשון וטופס שחרור מהצבא.

יאיר לפיד: לא מחייב, לא מכריחים אף אחד, אבל בכל מקום בעולם שבו ניתנה אפשרות כזאת, מספרי התורמים עלו במאות אחוזים ומספר האנשים שחייהם ניצלו עלה במאות אחוזים.

יאיר לפיד: אגודת "אדי" הוקמה לאחר מותו של אהוד בן דרור.

יאיר לפיד: הוא חיכה להשתלת כליה שנתיים.

יאיר לפיד: היא הגיעה באיחור, והוא נפטר מהסיבוכים.

יאיר לפיד: הכרטיס הוא הרעיון שלו, הוא הצוואה שלו.

יאיר לפיד: כך הוקם המרכז הלאומי להשתלות.

יאיר לפיד: המשפחות עדיין יכולות לבחור אם לתרום או לא לתרום את איבריו של הנפטר, גם אם הוא חתם על כרטיס "אדי".

יאיר לפיד: אם אתה חתום על הכרטיס, זה גם מקדם אותך בתור לקבלת איברים להשתלה.

יאיר לפיד: בשנת 2015, 32% ממושתלי האיברים קודמו בתור להשתלה מפני שהם היו חתומים על כרטיס "אדי".

יאיר לפיד: על-פי דעת מרבית הרבנים – רוב מוחלט; "מרבית" נשמע מקטין, רוב מוחלט של הרבנים – תרומת איברים, כל עוד היא מתבצעת על-פי חוקי ההלכה – ובארץ היא מתבצעת רק על-פי חוקי ההלכה – היא זכות גדולה גם בעולמות העליונים וגם בעולם הזה; זו גם הצלת חיים יחד וגם גמילות חסד.

יאיר לפיד: כל הדתות תומכות בתרומת איברים להצלת חיים.

יאיר לפיד: מי שעדיין חושש – רבנים, יחד עם הרופאים, ילוו – הם הוסמכו על-ידי הרבנות הראשית – הם ילוו את התורם, את בני המשפחה שלו, כדי לקבל גם חוות דעת רפואית וגם חוות דעת הלכתית.

יאיר לפיד: הרב ישראל לאו אמר על הסוגיה הזאת: כשהתורה אומרת "ורפא ירפא", היא מתכוונת לא רק לתת רשות לרופא, אלא לחייב כל מי שבידו להציל חיי אדם לעשות כל שניתן כדי להצילו; הרב שלמה עמאר אמר: "אין דבר העומד בפני פיקוח נפש".

יאיר לפיד: אומר הרב עמאר: כשקיבלתי ידיעות שזה עומד בקריטריונים שקבענו בפסק-הדין, אפשר לתרום איברים, וזו מצווה לתרום; הרב יובל שרלו אומר: זה לא ביזוי למת, אלא כבוד גדול למת.

יאיר לפיד: אדם זכה במותו להעניק חיים לאחרים.

יאיר לפיד: ידידי מאיר דגן הלך לא מזמן לעולמו אחרי מאבק ממושך בסרטן הכבד.

יאיר לפיד: הוא היה חתום על כרטיס "אדי", והקרניות של מאיר הושתלו אחרי שבועיים באברהם גיאן, בן 81, שסבל ממחלת ראייה בשתי העיניים שלו, ובאישה נוספת, ושניהם חזרו לראות בזכות ההשתלה.

יאיר לפיד: אם מישהו מאמין בפיקוח נפש, איך הוא יכול להצביע נגד החוק הזה?

יאיר לפיד: אם מישהו מאמין בקדושת החיים, בצורך להציל לא נפש אחת, אלא יותר מנפש אחת; אם מישהו מאמין שאלוהים ציווה עלינו לא לעמוד מנגד כשחיי אדם מוטלים על הכף; אם אתם מאמינים שהבית הזה קיים לא רק כדי לעשות פוליטיקה, אלא מתוך תחושת אחריות לאזרחי ישראל – אני קורא לכם להצביע בעד הצעת החוק.

יאיר לפיד: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת לפיד, אף הוא, על דברים היוצאים מן הלב.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם הממשלה, שר הבריאות חבר הכנסת הרב יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכי קל לי לענות על הצעה לסדר-היום – כשבסך הכול הייתם בשלטון, הייתם צריכים לעשות את זה, ולא עשיתם את זה.

יעקב ליצמן: לא רק שהייתם בשלטון, הייתם חלק מכריע ממה שהחזיק את הממשלה הקודמת; לא רק שהייתם חלק מכריע שהחזיק את הממשלה הקודמת, הייתה לכם גם שרת הבריאות בממשלה הקודמת, ולא עשיתם את זה; לא רק שלא עשיתם את זה, גם היה הנושא הזה על סדר-היום והפלתם את זה.

יעקב ליצמן: זה נפל.

יעקב ליצמן: אז תסבירו אתם לציבור כרגע, למה אני צריך לשכנע למה הפלתם?

יעקב ליצמן: תגידו אתם למה הפלתם בעבר את זה.

יעקב ליצמן: אתם עשיתם את זה, לא אני.

יעקב ליצמן: יש לי ספר שלם להסביר לך למה לא, למה כן.

יעקב ליצמן: סך הכול, מה שעשיתם היום זה שביקשנו דחייה ולא הסכמתם.

יעקב ליצמן: ועדת השרים החליטה לדחות את זה בכמה חודשים – לא הסכמתם.

יעקב ליצמן: אז מה אתם רוצים עכשיו?

יעקב ליצמן: שאני אסביר לכם למה אתם התנגדתם בקדנציה הקודמת?

יעקב ליצמן: למה אתם הרסתם את זה?

יעקב ליצמן: למה אתם לא עשיתם את זה?

יעקב ליצמן: מה אתם דורשים ממני?

יעל גרמן: – – –

יעקב ליצמן: למה אתם דורשים ממני עכשיו, כשאתם לא עשיתם את זה – – –

יעל גרמן: דבר בשם עצמך.

יעל גרמן: למה דחית?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן.

יעקב ליצמן: למה לא עשית אַת אֶת זה?

יעקב ליצמן: היית שנתיים שרת הבריאות.

יעקב ליצמן: הפלתם את זה, לא עשיתם את זה.

יעקב ליצמן: למה אתם באים אלי עכשיו בטענות?

יעקב ליצמן: איפה היית?

יעקב ליצמן: היה לכם רוב מוחלט בממשלה, היה לכם רוב מכריע, יכולתם להפיל את הממשלה.

יעקב ליצמן: איפה הייתם?

יעקב ליצמן: תסבירו לי, לא יודע.

יעקב ליצמן: אני עולה חדש, לא מבין פוליטיקה.

אריה מכלוף דרעי: שכנעת אותנו.

יעקב ליצמן: שכנעתי אתכם.

יעקב ליצמן: עכשיו אני צריך לשכנע את דוד ביטן.

אריה מכלוף דרעי: זה קשה.

אריה מכלוף דרעי: זה ייקח הרבה זמן.

יעקב ליצמן: אז אני רוצה להבין, למה כל פעם מעלים?

יעקב ליצמן: זה מהסוג הזה שמעלה גרה – כל פעם מעלים דברים שהם לא עשו, כל פעם מביאים דברים שהם נחלשו, וכל פעם דורשים את זה ממישהו אחר שבא לתקן את כל הנזקים שהיו בעבר, שהם צריכים לתקן את זה.

יעקב ליצמן: אז עם כל הכבוד, אני פטור מלענות על זה גם כן.

יעקב ליצמן: התשובה העניינית על זה – זה פשוט מאוד: זו הצעת חוק ממשלתית, זה לא שייך לפרטית בכלל.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות בעולם שזו תהיה הצעת חוק פרטית – דוד, מה המצב?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה שמית, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יעקב ליצמן: לא, לא, רגע.

בצלאל סמוטריץ': כמה שאדוני רוצה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יכול לדבר עוד שש דקות.

אראל מרגלית: אתה מודה היום לכולם.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי – שש דקות.

יעקב ליצמן: אני מניח שאתם מסכימים עם התשובה שלי, עם ההסברים – בטח.

אראל מרגלית: אבל לגופו של עניין.

יעקב ליצמן: ממתי אנחנו מדברים על גופות?

אראל מרגלית: מכיוון שאנחנו מדברים על השתלות, אז – – –

יעקב ליצמן: בקדנציה הקודמת זה גם היה לגופו?

יעקב ליצמן: אני רוצה להבין.

יעקב ליצמן: למה אני צריך לעלות כל פעם עם אותם הסברים, עם אותם הדברים?

יעקב ליצמן: אם הייתם מדברים על מיטות, הייתם מדברים על זיהומים, הייתם מדברים על תרופות מצילות חיים, על MRI – בכיף, אני מוכן; על סיעוד – בכיף, אני מוכן לדבר על זה, וצריך לדבר על זה, לא רק שאני מוכן.

יעקב ליצמן: אבל כל פעם מחפשים דברים שכאילו כאילו אנחנו מתנגדים, או לא מתנגדים.

יעקב ליצמן: איפה הם היו?

יעקב ליצמן: – בממשלה.

יעקב ליצמן: החרדים היו – חרם, אסור היה להיות שם.

יעקב ליצמן: אז לכן אני מתנגד.

יעקב ליצמן: הם לא הסכימו להצעה הזאת של הדחייה.

יעקב ליצמן: עכשיו שהעלו, כמובן אנחנו לא מסכימים לזה.

יעקב ליצמן: וכשאני מדבר כבר, אפשר להגיד פרשת השבוע או לא כדאי?

בצלאל סמוטריץ': או, בטח.

איילת נחמיאס ורבין: או, לא הייתה לנו פרשת השבוע.

יעקב ליצמן: למה כל פעם מפריע לך פרשת השבוע?

נחמן שי: לא מפריע בכלל, להפך.

איילת נחמיאס ורבין: חס וחלילה.

יעקב ליצמן: לא מסביר.

יעקב ליצמן: אוקיי.

נחמן שי: דבר תורה תמיד יפה.

יעקב ליצמן: יש בפרשת השבוע פסח שני, שבאו אנשים, אמרו: אנחנו טמאים לנפש אדם, למה ניגרע?

יעקב ליצמן: למה אנחנו לא יכולים – מי שטמא לא יכול להקריב קורבן פסח?

נחמן שי: מי שצמא לא יכול?

יעקב ליצמן: מי שטמא לנפש, היה בהלוויה.

יעקב ליצמן: מי שטמא – הוא לא יכול לקיים.

יעקב ליצמן: באו אנשים שהיו טמאים, ובגמרא כתוב, כי הם החזיקו את ארונו של יוסף, בגלל זה הם היו טמאים.

יעקב ליצמן: אז שאלו: למה ניגרע?

יעקב ליצמן: כתוב שזה אחד מארבעה דברים שמשה רבנו לא ידע, והוא אמר:

יעקב ליצמן: עמדו ואשמעה מה שיצווה ה' עליכם; מה ה' יגיד – בואו נשמע.

יעקב ליצמן: ארבעה דברים משה רבנו לא ענה, וזה אחד מהם.

יעקב ליצמן: הדבר השני זה ירושת בנות צלפחד – זו פעם ראשונה שחידשו דין שגם בת יורשת אם אין בנים.

יעקב ליצמן: אחר כך היו עוד שני דברים, וגם שם כתוב: "ויקרב משה את משפטן לפני ה'".

אראל מרגלית: הבת שלי עשתה על זה דרשת בת-מצווה.

יעקב ליצמן: אשמח אם תעלה אחר כך, תגיד את זה.

יעקב ליצמן: ועוד שני דברים: זה מחרף את ה', מחרף ומגדף, והדבר הרביעי היה – שכחתי את זה.

יעקב ליצמן: בקיצור, שני דברים שמשה רבנו אמר מייד: הוא מקריב לה'; שני דברים הוא לא אמר מייד; הוא חיכה ואחר כך הוא הקריב.

יעקב ליצמן: אז שואלים בספרים: למה הדברים האלה, שני הדברים האלה הוא כן הקריב מייד, ושני דברים האלה הוא לא עשה את זה מייד?

יעקב ליצמן: מקושש עצים – זה היה הדבר השלישי, מקושש עצים.

יעקב ליצמן: אז למה זה – מקושש ומחרף ומגדף הוא חיכה – מה הדין?

יעקב ליצמן: כי היה צריך להרוג אותו בסוף.

יעקב ליצמן: ושני הדברים האחרים, מייד הוא אמר: עמדו ואשמעה, "ויקרב משה את משפטן לפני ה'".

דוד ביטן: – – –

יעקב ליצמן: כן, אני מסיים.

יעקב ליצמן: אז כתוב בספרים ככה: שהדברים שהיו שאלה של הלכה, של ירושה, אז מייד הוא שאל.

יעקב ליצמן: דברים שהיה שאלה של פיקוח נפש, של הריגת נפשות – חכה רגע אחד, בואו נחכה – זה פיקוח נפש.

יעקב ליצמן: אז אני מציע, רבותי, לדחות את הצעת החוק.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': המציעים ביקשו לשוב ולנסות לשכנע אותנו – חברת הכנסת גרמן בשמם – במשך שלוש דקות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי וחברותי חברות הכנסת, כל פעם אני נדהמת מסגנון הדיבור המשתלח וחסר הכבוד של השר ליצמן.

יעל גרמן: מה, אתה כל כך חסר ביטחון שאתה חייב להתקיף אותנו כך?

יעל גרמן: מר ליצמן, אתה יופי של שר, אתה שר בריאות נהדר.

יעל גרמן: אתה פופאי.

יעל גרמן: אני נותנת לך את התואר "מר ישראל".

יעל גרמן: לא היה שר בריאות יותר טוב ממך.

יעל גרמן: למה אתה חייב להשמיץ?

יעקב ליצמן: את יכולה להגיד את זה עוד פעם?

יעל גרמן: כן, אתה פופאי.

יעל גרמן: אתה פופאי.

יעל גרמן: אולי בגלל זה שאתה לא מרגיש כך, אתה מרגיש את עצמך כל כך חזק כשאתה משמיץ.

יעל גרמן: חברי חברי הכנסת, יש לנו כאן הצעת חוק ערכית, שרק כדי לשים דברים על דיוקם – וצר לי ששר בממשלת ישראל משקר: לא הייתה הצעת חוק כזאת ולא דחינו אותה.

יעל גרמן: לא רק זו אלא אף זו: בזמן שהייתי שרת הבריאות הקמתי ועדה לבחינת הנושא בראשות פרופסור בן-יהודה, והמסקנות שלה היו בדיוק אלו של החוק שיאיר לפיד ואני הגשנו היום.

יעל גרמן: הכנו את הצעת החוק בקדנציה הקודמת ולא הספקנו.

יעל גרמן: לא הייתה אף הצעה שהעלו והתנגדנו.

יעל גרמן: אז רק לשם הפרוטוקול.

יעל גרמן: יש כאן הצעת חוק ערכית, שאין שום סיבה שבעולם לדחות אותה, ויש כל הסיבות שבעולם לקבל אותה, וחבל ששר בממשלת ישראל, במקום להתמודד עם נושאים ונימוקים באמת ערכיים, מוצא לנכון לשקר מעל בימת הכנסת ולתקוף בצורה שפשוט לא מכבדת אותו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן, רגע לפני שאת יורדת, אני רוצה רק להציע לך לחזור בך מן הביטויים הלא-יפים, הלא-ענייניים והלא-מכובדים.

בצלאל סמוטריץ': בכל זאת, שר בממשלה, לא חשוב מה זהותו.

יעל גרמן: אני רוצה משהו לומר.

בצלאל סמוטריץ': רק על הביטוי היחיד הזה, לא על כל הביקורת.

יעל גרמן: אז אני רוצה – – –

בצלאל סמוטריץ': רק מציע.

יעל גרמן: אני – פופאי?

יעל גרמן: לחזור בי מזה שהוא פופאי?

בצלאל סמוטריץ': לא ראוי לומר דבר כזה כאן על הדוכן – –

יעל גרמן: אוקיי, אז אני – – –

בצלאל סמוטריץ': – – במליאה לפני שר בממשלה.

יעל גרמן: – – – לא, אז אני רוצה לומר לך משהו.

בצלאל סמוטריץ': בואו נכבד את עצמנו ואת המוסד שזכינו להיות חלק ממנו.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לענות לך.

יעל גרמן: אני חושבת שזה מאוד לא מכובד שהשר ליצמן, פעם אחר פעם מוצא לנכון לתקוף גם אותי וגם את יאיר בצורה כל כך לא מכובדת.

יעל גרמן: הוא עמד פה והוא פשוט אמר שקר למליאה – הוא אמר שהועלתה הצעת חוק והתנגדנו לה.

בצלאל סמוטריץ': אבל בכל זאת – חברת הכנסת גרמן, הבנתי.

יעל גרמן: זה שקר.

יעל גרמן: זאת עובדה.

בצלאל סמוטריץ': אז שקר זאת אמירה עניינית.

בצלאל סמוטריץ': ולכנות בכינויי גנאי זה לא לעניין.

בצלאל סמוטריץ': אבל את לא חייבת לחזור בך.

יעל גרמן: אם פופאי זה כינוי גנאי, אני חוזרת בי מהמילה פופאי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': כך ראוי.

בצלאל סמוטריץ': תודה, מעריך מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': המציעים הגישו לנו כאן 20 חתימות, ולכן נקיים הצבעה שמית על הצעת חוק השתלת אברים (תיקון – הפניה להסכמה לתרומת אברים בטפסים מקוונים), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': גברתי מזכירת הכנסת תקרא בבקשה בשמות חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אנחנו מבקשים לשמור על שקט כדי שנוכל לנהל את ההצבעה בצורה מסודרת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – נגד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – נגד גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח ישראל כץ – נגד עליזה לביא – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – נגד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד אורי מקלב – אינו נוכח יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – נגד חמד עמאר – נגד רועי פולקמן –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תחזור בבקשה על שמות חברי הכנסת שלא נכחו באולם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אלי אלאלוף – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח זוהיר בהלול – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת יצחק הרצוג – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח מאיר כהן – אינו נוכח יעל כהן-פארן – אינה נוכחת חיים כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד אברהם נגוסה – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

בצלאל סמוטריץ': האם יש מישהו באולם שלא הצביע ומבקש להצביע?

בצלאל סמוטריץ': ההצבעה נסגרה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תספור את הקולות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': 42 תומכים, 53 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2853/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – איסור פרסום שמו של נפגע), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת ישראל אייכלר, דב חנין ועבד אל חכים חאג' יחיא.

בצלאל סמוטריץ': ינמק את ההצעה חבר הכנסת ישראל אייכלר במשך עשר דקות תמימות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון) לא הייתה צריכה לבוא כחוק בכלל.

ישראל אייכלר: היה צריך להיות מובן מאליו שפרטיותו של אדם, בוודאי אדם שנפגע בתאונה, מלחמה או פיגוע, היא דבר קדוש וחשוב שאף אחד לא ינסה לפגוע בו.

ישראל אייכלר: ראינו רק השבוע, כשהיה הפיגוע הנורא בארצות-הברית, כלי התקשורת כולם לא פרסמו לא תמונות זוועה ולא שמות, כי בתרבות זה מובן מאליו – שאי-אפשר לפגוע באדם חף מפשע, ואין לך חף מפשע יותר מאדם שנפגע.

ישראל אייכלר: פה בארץ אנחנו יורדים לתרבות אחרת, ואנחנו חייבים להכניס אותה לפרופורציה.

ישראל אייכלר: ולכן אנחנו מבקשים להוסיף תיקון לחוק הגנת הפרטיות, שייכתב כך: "פרסום שמו או תיאור העלול להביא לזיהויו של נפגע ברבים בזמן הפגיעה או סמוך לאחריה, למעט פרסום שניתנה לגביו הסכמה על-ידי הנפגע או פרסום שמו של הרוג שפורסם לאחר שנמסרה הודעה למשפחתו על-ידי גורם רשמי אודות הפגיעה" – כל אלה הם דברים שיצטרכו לשמור עליהם לגבי כל אדם שסבל מפגיעה גופנית או נפשית עקב אירוע פתאומי וכו'.

ישראל אייכלר: במילים פשוטות, בלי הסכמת הנפגע – אם זה פצוע שהסכים לכך, אם זה הרוג שגורמים רשמיים או ביטחוניים, רפואיים, משטרתיים, או משפחה, הסכימו לפרסום – אסור לפרסם ברבים.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שבעתות מלחמה, וגם בעת פיגועים, עם ההתפתחות הטכנולוגית, מופצות שמועות שונות על זהותם של נפגעים, חלקן נכונות וחלקן שקריות.

ישראל אייכלר: שמועות אלה פוגעות באדם שהופץ כי נפגע באירוע, ובני-משפחתו המופתעים עלולים להיפגע גם מבחינה בריאותית וגם מבחינה נפשית.

ישראל אייכלר: במצב הטוב זה מתברר כשמועת שקר; במצב הרע זה מתברר כשמועת אמת.

ישראל אייכלר: לכן, הפגיעה בהפצה ההמונית היא גם פגיעה המונית, ולעתים זו פגיעה בלתי ניתנת לתיקון.

ישראל אייכלר: לכן מוצע לאסור פרסום שמו של אדם שנפגע באירוע פתאומי ללא הסכמתו, וכן לאסור את פרסום שמו של הרוג בטרם ניתנה הודעה על פגיעתו למשפחתו על-ידי גורם רשמי.

ישראל אייכלר: רבותי, אני לא ממציא דבר חדש.

ישראל אייכלר: כבר התפרסמו הרבה כתבות ומאמרים של מומחים בעניין הזה, מומחים בסוציולוגיה.

ישראל אייכלר: אחד הזמנים הקשים ביותר בעניין הזה היה בתקופת מבצע "צוק איתן".

ישראל אייכלר: יש לי פה מאמר מלפני שנה בעיתון "גלובס" ומסופר עד כמה השמועות בווטסאפ פגעו במשפחות.

ישראל אייכלר: אני לא אפרט פה את כל הפירוט שמפרטים פה, כי אני לא רוצה לחטט בפצעים הנוראיים כאשר משפחות שמעו ושמות של הרוגים עברו מיד ליד והרשימה הייתה – חלקה מדויקת וחלקה בטעויות.

ישראל אייכלר: חייל שדווח כהרוג התברר כפצוע; חייל אחר שהופיע ברשימה בכלל לא נפגע.

ישראל אייכלר: התוצאות הטרגיות של תאוות הפצת המידע היו שבני-משפחה של אחד מההרוגים למדו על מותו הרבה לפני שנציגי צה"ל הקישו על דלתם כדי לבשר להם בשורות איוב; בני-משפחתו של חייל אחר החלו להתאבל עליו רק כדי לגלות זמן מה לאחר מכן שהוא בריא ושלם.

ישראל אייכלר: זה גם זוועת עולם – פצע נפשי וטראומה שאי-אפשר לרפא.

ישראל אייכלר: עצם הרעיון – פסיכולוגים חברתיים אומרים שיש פיתוי לחלוק שמועות ברשת עם האחרים.

ישראל אייכלר: הם קוראים לזה "אשליית החופש".

ישראל אייכלר: אנשים מעבירים הלאה כי הם רוצים לעשות טוב, אבל מצד שני הם עושים רע.

ישראל אייכלר: לעתים קרובות הם רוצים להביא תועלת לעצמם או לאחרים ולצבור נקודות זכות חברתיות בהפצת שמועות.

ישראל אייכלר: אני לא מבין את זה, אבל פסיכולוגים אומרים שיש תופעה כזאת, שאנשים רוצים להיות הידען של השכונה ומי שיודע ומי שמספר לכולם.

ישראל אייכלר: זה גורם לחרדה ולחוסר ודאות דווקא בתקופה שאנשים מאוד מאוד חוששים.

ישראל אייכלר: יש כאלה שאפילו מתכוונים לטובה: רק לפרסם שהבן שלכם בסדר, רק ההוא – זה קרה לו.

ישראל אייכלר: אנחנו יודעים שהשמועות האלה – כבר הרבה שנים – הטכנולוגיות החדשות ואובדן כוחה של הצנזורה גורמים לכך, גם לדעת פרופסורים מהחוג לסוציולוגיה, שרכילות הופכת לחלק מתרבות ישראלית כתכונה יסודית במסגרת ערכים פנימיים.

ישראל אייכלר: כל מה שאמרתי עכשיו זה כדי להסביר למה אנחנו חושבים שזה עניין תודעתי והסברתי, ולכן רציתי לעלות ולדבר על זה, ולא רק להעביר את החוק הכל-כך מובן ופשוט בהודעה קצרה.

ישראל אייכלר: כי העיקר זה העניין התודעתי – שאנשים יבינו שהם עושים עוול.

ישראל אייכלר: אני לא חושב שמי שמפיץ שמועה רוצה לעשות למישהו רע; ככה בפיגוע, ככה גם בתאונות דרכים.

ישראל אייכלר: הייתה תאונת דרכים מחרידה לא מזמן באוטובוס בכביש ירושלים–בני-ברק, וגם הופצו שמועות זוועה נוראיות, אותם סיפורים שסיפרתי.

ישראל אייכלר: הדבר נורא בעיקר בפיגועים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר, רבותי, שאנחנו רואים בפיגועים שני חלקים בדבר הזה.

ישראל אייכלר: א.

ישראל אייכלר: הפגיעה שדיברתי עליה עד עכשיו, באדם הנפגע, במשפחה.

ישראל אייכלר: אבל יש משהו נוסף שמשחית מנפש עד בשר את הצופה ואת הרואה תמונות זוועה.

ישראל אייכלר: המרצחים והמחבלים של "דאעש" גילו את החולשה האנושית הזאת והם עושים את זה – אף פעם לא הבנו איך אנשים מפיצים את פשעיהם בצורה הכי אכזרית בכל העולם.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, היו הרבה עמים ומנהיגים שעשו פשעים נוראיים נגד האנושות, אבל הם תמיד הסתירו; הם החריבו, הם רימו, הם הונו, שאנשים לא יראו את פשעי המלחמה שהם עושים.

ישראל אייכלר: היום יש דור חדש, שמפיצים מעשה אכזריות שעשינו.

ישראל אייכלר: מה הלוגיקה שעומדת מאחורי הרעיון הזה?

ישראל אייכלר: פשוט, העצמת הטרור וההפחדה, שאנשים בכל העולם לא ירגישו בטוחים; כך הפיגוע באורלנדו, כך הפיגוע בפריז, כל הפיגועים האלה.

ישראל אייכלר: שימו לב, בפריז הוא תיעד את עצמו במעשה האכזריות.

ישראל אייכלר: זה כדי להפחיד ולהטיל אימה על הציבור.

ישראל אייכלר: זה נזק אחד שזה גורם.

ישראל אייכלר: אבל נזק משני שזה גורם, בפסיכולוגיה התת-הכרתית, שאנשים, חושיהם כבר קהו, כבר לא אכפת להם לראות את זה, ולעתים יש להם כבר סקרנות לראות דברים מזעזעים.

ישראל אייכלר: וזה הדבר הנורא ותוצר הלוואי של אותה הפקרות שיש היום, שמפיצים כל כך הרבה שמועות.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט לכם עוד כתבה על משפחה שבנם נהרג והם מספרים על הזוועה שלהם.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה לפרט יותר מדי; רק אציין שאחד ההורים השכולים פרסם ואמר: למזלם הטוב של אנשים רבים, אין להם מושג מה קורה לנו, להורים, נשים, אחים וילדים, כשהם מתבשרים על מות אדם קרוב, יקר ואהוב מאין כמוהו.

ישראל אייכלר: רגעי הודעה כאלה הם הרגעים הגרועים ביותר בחייו של אדם.

ישראל אייכלר: לא בא בחשבון לגרום לרגעים כאלה לקרות אצל אדם בהודעה מקרית פתאומית ובלי אחריות.

ישראל אייכלר: רגעים כאלה צריכים להתנהל באחריות קיצונית.

ישראל אייכלר: ראוי לכבד את התבונה ההיסטורית שהצטברה בנהלים ובמנהגים ולא לפגוע ברגשות האנשים האלה.

ישראל אייכלר: רייטינג תקשורתי או להיטות להיראות יודע יותר מאחרים פוגעים בנו פגיעה אנושה, אומר אב שכול.

ישראל אייכלר: ולכן, רבותי, אני לא צריך להאריך יותר.

ישראל אייכלר: מובן מאליו – אני עוד צריך לבוא בדברים עם משרד המשפטים – מהי הסנקציה לגבי אנשים שכן מפרסמים.

ישראל אייכלר: הרי אלה דברים שלא כל כך קל לוודא אותם.

ישראל אייכלר: כלי תקשורת רשמי, אתה יכול להגיד לו: אדוני, בשעה זאת וזאת פרסמת כך וכך לפני הפרסום, לכן אתה נענש.

ישראל אייכלר: מה תגיד למי שמפיץ בווטסאפ, בפייסבוק ובכל מיני רשתות חברתיות?

ישראל אייכלר: לך תרוץ אחרי הרוח.

ישראל אייכלר: אני חושב – אני אתייעץ עם משרד המשפטים – שאחד הרעיונות הוא לאפשר תביעות אזרחיות על נזקים ברבים.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, זה יכול להיות אפילו תביעות ייצוגיות – שאדם ידע שאם הוא עושה דבר כזה והוא מפרסם שם של פצוע או תמונה של פצוע או של הרוג, הוא עלול להיתבע במיליונים ובמאות-אלפים על-ידי אנשים שנפגעו מזה.

ישראל אייכלר: יש אפשרויות נוספות, ומשרד המשפטים יצטרך לשבת על זה: כמה קנס, כמה חמור הדבר.

ישראל אייכלר: על זה אנחנו עוד נצטרך לשבת בדיונים בוועדות לקריאה ראשונה ולקריאה שנייה ושלישית.

ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לכם על ההקשבה.

ישראל אייכלר: אני מבקש לאשר את הצעת החוק פה-אחד.

ישראל אייכלר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם שרת המשפטים, השר לשירותי דת דוד אזולאי.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אכן הצעת חוק ראויה, ונתבקשתי על-ידי שרת המשפטים להשיב על הצעת החוק הזאת – הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – איסור פרסום שמו של נפגע), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת הרב ישראל אייכלר ואחרים.

דוד אזולאי: הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק הגנת פרטיות ולקבוע כי פרסום שמו או תיאורו של אדם שנפגע גופנית או נפשית באירוע פתאומי ברבים, בזמן הפגיעה או סמוך לאחריה, כשהפרסום עלול להביא לזיהויו של אותו אדם, יהווה פגיעה בפרטיות כמשמעה בחוק הגנת הפרטיות, למעט במקרים שבהם ניתנה הסכמה לפרסום על-ידי הנפגע.

דוד אזולאי: עוד מוצע לראות כפגיעה בפרטיות פרסום שם או תיאור העלול להביא לזיהוי ההרוג באירוע פתאומי בטרם נמסרה הודעה למשפחתו על-ידי גורם רשמי.

דוד אזולאי: מטרתה של הצעת החוק הזאת היא להתמודד עם תופעת הפצת השמועות על זהותם של נפגעים, שכן הפצת שמועות כאלה פוגעת בהם ובבני משפחתם מבחינה בריאותית ונפשית.

דוד אזולאי: עם זאת, ההסדר המוצע מעורר קשיים; מחד – יש חשש למניעה מוגזמת וממושכת של הפרסום שלא לצורך, ומאידך – יש חשש להפרה בוטה של הכלל החדש על-ידי מי שלא ידע כיצד לקיימו ויפרסם על אף האיסור.

דוד אזולאי: כמו כן יש לתת את הדעת על עניין הקושי באכיפה בפלטפורמות ללא עורך תוכן, כגון יישומון ווטסאפ.

דוד אזולאי: לכן נדרשת בחינה של הקשיים המשפטיים והמעשיים שהצעת החוק מעוררת ובחינת האכסניה המתאימה להסדרת התופעה שעמה הצעת החוק נועדה להתמודד.

דוד אזולאי: לכן, ידידי חבר הכנסת הרב אייכלר, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית, כפוף לכך שהמשך החקיקה יתקיים בהסכמת משרד המשפטים ובתנאי שהצעת החוק תוחזר לדיון בוועדת שרים לפני קריאה ראשונה.

דוד אזולאי: האם אדוני מסכים?

ישראל אייכלר: – – –

דוד אזולאי: לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': מסכים.

דוד אזולאי: מסכים.

דוד אזולאי: תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מודה לכם, ולכן הממשלה תומכת.

דוד אזולאי: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק של חבר הכנסת הרב אייכלר.

דוד אזולאי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר לשירותי דת.

יואל חסון: איזה יופי העסקאות האלה שאתם עושים כאן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, חברים, להצבעה על הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – איסור פרסום שמו של נפגע), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – איסור פרסום שמו של נפגע), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 35 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם חברת הכנסת – לא ממקומך – וגם רויטל סויד מבקשות לצרף את שמן לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': גם חבר הכנסת מוזס.

בצלאל סמוטריץ': בקיצור, כולם תומכים, מפה לפה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית והיא מועברת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': גם חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף מבקש לצרף את שמו לפרוטוקול.

ישראל אייכלר: – – –

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': לא עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/863/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לבית-מדרש ולישיבה), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואב בן צור, נימוק מן המקום – הנמקה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני מבקשת להתנגד להצעה.

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': אז ראשית אנחנו ננצל את ההזדמנות ונברך את חבר הכנסת בן צור לרגל נישואי בנו אתמול.

יואב בן צור: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לבית-מדרש ולישיבה), התשע"ה–2015.

יואב בן צור: כבר לפי החוק הקבוע כיום, לבתי-תפילה יש פטור מארנונה, אלא שביום 1 באפריל 2012, בית-המשפט המחוזי בירושלים, בפסק-דין, קבע שהפטור הזה, של בית-כנסת, שיש בו שימושים נוספים, כמו לימוד תורה, אינו חל על ישיבות, או הבחנה בין מקום שעיקר שימושו הוא תפילה ויש בו שיעורי תורה לבין מקום שיש בו שיעורי תורה וגם מתפללים בו.

יואב בן צור: בעיני זו הבחנה תמוהה, אין בה כל היגיון בסיסי, ואני לא אגזים אם אומר שאין פה, בבית הזה, ולו מישהו אחד שיכול להסביר לי את הלוגיקה שבהבחנה, למה שני מבנים שנעשים בהם אותם שימושים בדיוק, יש לגביהם הבדל בחיוב הארנונה.

יואב בן צור: התיקון הנוכחי נועד בעצם לתקן את הלקונה בחוק, או יותר נכון לומר בפרשנות החוק בעיני בית-המשפט.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, אני מאמין ביושרם של חברי הכנסת מכל חלקי הבית, מהקואליציה והאופוזיציה, שישפטו את החוק בצורה עניינית, ולא פחות חשוב מכך – הגיונית, מעבר לשיקולים של קואליציה ואופוזיציה.

יואב בן צור: ואם אין כל היגיון לחלק בין מקום תפילה שלומדים בו תורה – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יואב בן צור: – – לבין מקום תורה שמתפללים בו, אזי שני המקומות זכאים לפטור, ואין כל סיבה לעשות הבחנה ביניהם.

יואב בן צור: אני מודה לכולם, ואני רוצה להודות באמת גם לידידי, יושב-ראש התנועה, שר הפנים, שהסכים לשפות מתקציבו את ההפסד שיהיה בארנונה לערים כאלה ואחרות.

יואב בן צור: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת בן צור.

בצלאל סמוטריץ': ישיב בשם הממשלה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן – אשר איננו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אין לנו עמדת ממשלה ביחס לחוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': ביקשה חברת הכנסת זהבה גלאון לנמק את התנגדותה לחוק – במשך שלוש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להסב את תשומת לבכם – איך הממשלה קובעת עמדה, הכול זה לפי הפוזיציה; אם אתה או את באופוזיציה, ואת מביאה הצעה שמדברת על פטור מארנונה למקלטים לנשים מוכות, אז התשובה היא שלילית, כי עמדת הממשלה הייתה כאן רק לפני כמה חודשים: מה פתאום פטור מארנונה לנשים מוכות?

זהבה גלאון: יש 13 מקלטים לנשים מוכות.

זהבה גלאון: נשים שיוצאות ממקלטים, ביקשנו שבשנתיים הראשונות ליציאה מהמקלט הן תקבלנה פטור מארנונה.

זהבה גלאון: באה הממשלה ואמרה: מה פתאום?

זהבה גלאון: אנחנו לא נותנים יותר פטור מארנונה.

זהבה גלאון: בא עכשיו חבר הכנסת בן צור, הוא חבר הקואליציה, ופתאום העמדה של הממשלה השתנתה.

זהבה גלאון: עכשיו, עיני אינה צרה ברצון של חבר הכנסת בן צור להשיג פטור מארנונה.

זהבה גלאון: אני רק רוצה להבין את המדיניות, את שיקול הדעת, את האחידות בתפיסה הממשלתית.

זהבה גלאון: איך אתם זורקים את הנשים המוכות – זה לא מספיק חשוב שהן תקבלנה פטור מארנונה, אבל ישיבות צריכות לקבל פטור מארנונה?

זהבה גלאון: אני ממש לא מבינה את שיקול הדעת הזה, אדוני.

זהבה גלאון: אני חושבת שמן הראוי שיבוא לכאן השר – אדוני היושב-ראש, אני מבקשת את העזרה שלך כאן.

זהבה גלאון: לא יכול להיות – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, בואו נשמור על השקט ונקשיב לחברת הכנסת גלאון.

דוד ביטן: אין תשובת שר.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אין תשובת שר, מכיוון שסגן השר לא היה.

בצלאל סמוטריץ': אין תשובת ממשלה, צר לי.

זהבה גלאון: אדוני יו"ר הקואליציה – – –

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, אדוני יושב-ראש הקואליציה, אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': יש תקנון; סגן השר לא נכח באולם בשעה שקראנו לו, ולכן הוא איננו יכול כרגע לדבר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בן צור יוכל אחר כך לשוב ולנמק.

בצלאל סמוטריץ': הוא יכול, אבל אתם מפריעים לנהל את הישיבה.

בצלאל סמוטריץ': אני מוסיף לך דקה, חברת הכנסת גלאון.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הקואליציה, שר הדתות, סגן שר האוצר, שר הפנים, אני לא יודעת איפה הוא – אני רוצה להבין את שיקול הדעת בהחלטת הממשלה על מתן פטור מארנונה לגופים מסוימים כן ולגופים מסוימים לא.

זהבה גלאון: אני חוזרת ומדגישה שאני הגשתי לפני כמה חודשים הצעת חוק למתן פטור מארנונה לנשים מוכות שיוצאות ממקלטים לנשים מוכות למשך שנתיים, כדי לאפשר להם להסתדר בחיים, כדי שלא תחזורנה למעגל הגבר המכה, ובאה הממשלה ואמרה: אנחנו מפסיקים לתת פטור מארנונה, זו לא דרך המלך.

זהבה גלאון: אני רוצה להבין, מה השתנה?

זהבה גלאון: למה ישיבות כן ובית-מדרש "עלמא" לא?

זהבה גלאון: למה ישיבות כן ומקלטים – נשים שיוצאות ממקלטים לנשים מוכות לא?

זהבה גלאון: איך זה יכול להיות שעמדת הממשלה משתנה בהתאם לפוזיציה – –

נחמן שי: צודקת מאוד.

זהבה גלאון: – – אם חבר כנסת מהאופוזיציה מביא הצעת חוק – אני שואלת אתכם; פטור מארנונה לנשים מוכות – לא נראה לכם סביר שאפשר לתת להן לשנתיים פטור מארנונה, לנשים מוכות?

זהבה גלאון: למה?

זהבה גלאון: כי ש"ס בקואליציה אז אפשר להסדיר לה את זה?

זהבה גלאון: עכשיו אני אומרת, חבר הכנסת בן צור – זה לא אישי – זה מקומם; אני מצפה ממך שאתה תעלה כאן לדוכן ותגיד שאתה תפעל אצל השרים שלך למתן פטור מארנונה לנשים מוכות שיוצאות ממקלטים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת גלאון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בן צור מבקש להשיב על ההתנגדות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, אפשר אולי להציע שהנשים המוכות יקיימו שיעורי תורה בבית, ואז זה יהיה כלול בתוך התיקון של חבר הכנסת בן צור.

זהבה גלאון: – – –

נחמן שי: תאמין לי, זה ממש לא מצחיק.

נחמן שי: ממש לא.

קריאות: – – –

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, זאת הערה חצופה, מה שאמרת, שהנשים המוכות – – –

יואב בן צור: מיקי.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש לומר לפרוטוקול – – –

מיקי לוי: – – – מה זה הדבר הזה?

בצלאל סמוטריץ': רגע, בן צור, שנייה.

מיקי לוי: מה זה הדבר הזה?

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש לומר לפרוטוקול שההערה שלי הייתה – –

תמר זנדברג: תבקש למחוק את זה מהפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': – – הערה בצחוק שלא במקומה, ואני מוחק אותה.

תמר זנדברג: זה לא היה מצחיק.

בצלאל סמוטריץ': אני מסכים.

בצלאל סמוטריץ': יש נושאים שלא צוחקים.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': מקבל את ההערה.

בצלאל סמוטריץ': הייתה ברוח טובה לרגע ללא כוונה; חוזר בי לפרוטוקול מן ההערה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה על ההערה שהערתם לי.

יואב בן צור: תחזיר לי שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אני אוסיף לך, זה בסדר, קדימה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בראש ובראשונה אני רוצה להודות לכל המברכים אותי על חתונת בני.

יואב בן צור: בקרוב בשמחות אצלכם, אצל כולם.

יואב בן צור: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אמן.

יואב בן צור: לעצם העניין עצמו – חברת הכנסת גלאון, אני מרים את הכפפה, ואני אפעל ואשתדל לפעול שגם יהיה פטור מארנונה למקלטים לנשים מוכות.

יואב בן צור: אבל, גברתי, אני חושב שזה לא סותר.

יואב בן צור: לא בגלל זה צריך להצביע נגד הפטור מארנונה למקומות, במקום שיש כבר פטור מארנונה – בתי-כנסת פטורים מארנונה.

מרב מיכאלי: נכון, ואתה לא צריך להרחיב את זה.

זהבה גלאון: – – –

יואב בן צור: אני לא מרחיב, אני לא מרחיב.

יואב בן צור: בתי-מדרש וישיבות הם בתי-כנסת לכל דבר ועניין, שלומדים בהם גם.

יואב בן צור: העבירה הגדולה שלומדים בהם תורה.

יואב בן צור: אוי ואבוי, אוי ואבוי, באמת.

יואב בן צור: ולכן, אני קורא לחברי כולם, בלי יוצא מן הכלל, האושיות של עם ישראל – – –

איילת נחמיאס ורבין: בתי-הכנסת, חבר הכנסת בן צור, באוניברסיטאות יש בתי-כנסת, בוא נפטור גם את האוניברסיטאות מארנונה.

יואב בן צור: את בית-הכנסת עצמו באוניברסיטה אולי כן.

בצלאל סמוטריץ': פטור.

איילת נחמיאס ורבין: אני מציעה לך באמת.

בצלאל סמוטריץ': הוא פטור.

בצלאל סמוטריץ': הוא פטור גם עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': בית-הכנסת פטור.

איילת נחמיאס ורבין: לא, כי זה התנאי – – –

יואב בן צור: בית-הכנסת באוניברסיטה פנוי.

בצלאל סמוטריץ': פטור.

יואב בן צור: ואני רוצה לומר לך שאם בבית-כנסת יש למשל אולם שמחות, הוא לא יקבל פטור מארנונה, כי יש לו הכנסות.

יואב בן צור: אז שווי בנפשך: בית-הכנסת, מדינת ישראל, יהודים – מה?

קריאות: – – –

מרב מיכאלי: השאלה היא לא הכנסות; השאלה היא אם הוא עסקי או לא עסקי.

יואב בן צור: בתי-מדרש.

יואב בן צור: בתי-מדרש, יושבים ולומדים תורה.

יואב בן צור: על מה אתם מלינים, ריבונו של עולם?

קריאות: – – –

יואב בן צור: עד שהגענו למקום הזה.

יואב בן צור: עד שהגענו במדינת ישראל שיש לנו ישיבות ובתי-מדרש.

איילת נחמיאס ורבין: טוענים – אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת בן צור, לא מתנגדים לזה.

איילת נחמיאס ורבין: מתנגדים לאיפה ולאיפה – –

מרב מיכאלי: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: – – ומתנגדים לכך שכשבאים עם פטורים מארנונה מאוד מאוד חברתיים ומאוד חשובים – –

יואב בן צור: אז אני עכשיו – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – אף אחד לא שומע אותנו.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכול.

יואב בן צור: אז עכשיו אני הבטחתי לחברת הכנסת גלאון – – –

איילת נחמיאס ורבין: אין לנו שום התנגדות למקום שלומדים בו – – –

יואב בן צור: הבטחתי לחברת הכנסת גלאון שאפעל, שאפעל, בעזרת השם – – –

מרב מיכאלי: – – – להצבעה.

מרב מיכאלי: תביא את זה ביחד להצבעה, נדבר.

יואב בן צור: אני לא יכול עכשיו שום דבר בהצבעה.

מרב מיכאלי: בטח שאתה יכול.

יואב בן צור: לא, לא.

יואב בן צור: עכשיו – – –

מרב מיכאלי: – – – את ההצבעה.

יואב בן צור: בערבית אומרים שזה "צווי דינים".

יואב בן צור: בכל אופן, רבותי, אני מבקש: אנחנו במדינת ישראל, מדינה יהודית שבה אין מציאות שיושבים לומדי תורה ולומדים, מכל הסוגים ומכל החוגים, ויש שם הרצאות, ויש שם שיעורים לגברים ולנשים, שהמקומות הללו – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: – – שהמקומות הללו יהיו חייבים בארנונה.

יואב בן צור: זה רק תיקון קטן לחוק.

יואב בן צור: תודה רבה, רבותי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יואב בן צור.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, תפסו נא מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה על הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לבית-מדרש ולישיבה), התשע"ה–2015 – מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 נגד – 17 נמנעים – 4 ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לבית-מדרש ולישיבה), התשע"ה–2015, לוועדת הכספים נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 59 תומכים, 17 מתנגדים, ארבעה נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית, והיא עוברת לדיון בוועדת הכספים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2715/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כאן שתי הצעות שנקיים עליהן דיון משולב.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק הראשונה: הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון – בעל מוגבלות שכלית התפתחותית), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': לחברתי חברת הכנסת בן ארי יש עשר דקות לרשותה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

מירב בן ארי: תודה – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, קצת יותר שקט באולם.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, השרים – –

בצלאל סמוטריץ': ששש.

מירב בן ארי: – – חברי וחברותי חברי הכנסת, הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון – בעל מוגבלות שכלית התפתחותית), התשע"ו–2016, מגיעה לאחר שנים – אדוני היושב-ראש, אני לא שומעת את עצמי אפילו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, קצת יותר בשקט.

מירב בן ארי: הצעת החוק הזאת מגיעה לאחר שנים של דיבורים על זה, לאחר פסקי-דין שעסקו בזה, ולאחר שבעצם אנחנו כמחוקק אמרנו ודיברנו, אבל לא עשינו מספיק.

מירב בן ארי: הצעת החוק באה בעצם לקחת את המילה מפגר, שהיא מילה משפילה ופוגענית, ולהוציא אותה מפסקי-הדין ומהחקיקה בכלל.

מירב בן ארי: כדי להסביר כמה בעיני המילה הזאת היא פוגענית ומשפילה, אני רוצה להקריא מתוך פסק-דין שהיה בפברואר האחרון.

מירב בן ארי: פסק-הדין הוא מבית-משפט השלום בתל-אביב, ניהל אותו השופט מאור.

מירב בן ארי: מייד לאחר פסק-הדין הגשתי את הצעת החוק הזאת, ובתמיכה כמובן של משרד הרווחה הוא עבר בוועדת השרים ביום שני.

מירב בן ארי: אני רוצה רק להקריא משפט של השופט: "כבר לפני 20 שנה" – 20 שנה – "קבע המחוקק שיש להגן על כבודו של אדם עם מוגבלות, ואף עיגן זכותו זו להשתתפות שוויונית ופעילה בחברה בכל תחומי החיים, תוך שהצהיר שזכויות אלה ומחויבות החברה אליהן מושתתות על ההכרה בעקרון השוויון, על ההכרה בערך האדם שנברא בצלם ועל עקרון כבוד הבריות, ונתן לה תוקף חוקי בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

מירב בן ארי: אולם ההתאמה של המונח מפגר בחוק נשתכחה מלב".

מירב בן ארי: ההתאמה הזו של המילה מפגר, להוציא אותה מחוץ לחוק – היא לא רק מילה, היא פגיעה בכבודו של האדם.

מירב בן ארי: אני רוצה להקריא לכם את סעיף 11 בחוק הסעד.

מירב בן ארי: רק לקרוא את הסעיף הזה, מעבר לתחושות הקשות, פשוט, אני לא מצליחה להבין איך כל כך הרבה שנים לא שינו את החוק.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

מירב בן ארי: סעיף החוק – תודה – אומר כך: "לא בא מפגר לפני ועדת אבחון, או לא עבר בדיקות בהתאם להוראותיה – – – או לא דאג המפגר או האחראי עליו לביצוען של דרכי הטיפול שעליהן החליטה ועדת האבחון, רשאי בית-המשפט על-פי בקשת עובד סוציאלי לפי חוק הסעד (טיפול במפגרים), לצוות על נקיטת אמצעים – לרבות העמדת המפגר" – בקיצור, אי-אפשר להמשיך לקרוא את זה, כי זה פשוט נורא.

מירב בן ארי: "להבטיח כי המפגר יובא לפני" – כל כך הרבה שנים והמילה הזאת נשארה בחוק.

מירב בן ארי: אני רוצה גם להגיד ולציין כאן את שר האוצר משה כחלון, שהתחיל את התהליך הזה של להוציא את השם מפגר מתוך סעיפי החוק.

מירב בן ארי: אבל עדיין, כמו שאנחנו רואים, זה קיים, לכן אני מרגישה שאני ממשיכה את הדרך.

מירב בן ארי: ואני גם רוצה לציין שבשנת 2009 הקימו ועדה – כמו כל דבר כאן – הוקמה ועדה לבחינת שינוי השם, ועדה בראשות השופטת סביונה רוטלוי.

מירב בן ארי: הוועדה המליצה כבר אז לשנות לבעל התפתחות – היא הציעה כל מיני הצעות, ובסופו של דבר – אה, היא הציעה את "אדם עם פיגור שכלי", וגם זה נדחה.

מירב בן ארי: ולכן, הגעתי עם הצעת חוק שמבקשת לשנות ל"בעל מוגבלות שכלית התפתחותית".

מירב בן ארי: הבנתי שיש בעיה עם המילה "בעל" – –

איילת נחמיאס ורבין: בעל.

מירב בן ארי: – – אז אנחנו נשנה את זה ל"עם"; כבר דיברתי גם עם הוועדה.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר משהו אחד: היה שיח פה בימים האחרונים על האם המחוקק צריך להגיד לאנשים באיזה מילים להשתמש ובמה לא, ואחת השדרניות אמרה לי: האם המחוקק צריך לתת לנו מים וסבון כדי לשטוף את הפה.

מירב בן ארי: ואני לא עניתי לה אישית אלא עניתי באופן כללי, שזה לא מים וסבון, זה לא לצחצח, זו רגישות.

מירב בן ארי: הרי לא יכול להיות שבמדינת ישראל מילת גנאי תבטא אוכלוסייה, ועוד אוכלוסייה עם צרכים מיוחדים.

מירב בן ארי: אז אני לא רוצה להתייחס לדיון – לדעתי – המכוער שהיה.

מירב בן ארי: אני כן רוצה לומר לכם, שהמילה הזאת, מפגר, היא מילה נוראית, היא מילה משפילה, היא מילה שכשאדם עם צרכים מיוחדים מגיע וחותם על טופס, זה משפיל אותו.

מירב בן ארי: אמר פה אחד מחברי הכנסת: יפה שעה אחת קודם.

מירב בן ארי: מה זה יפה שעה אחת קודם?

מירב בן ארי: יפה 30 שנים קודם.

מירב בן ארי: מ-1969 עומד חוק, והגיע הזמן לשים לזה סוף.

מירב בן ארי: אני גם סומכת על יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, חברי הטוב, שייקח והוא כבר יקדם במושב הזה, שנוציא את המילה מפגר בכלל מהלקסיקון.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לשר הרווחה ולאנשי הביטוח הלאומי, שעזרו לי לקדם – אני רוצה להודות לוועדת השרים, שהעבירה, כמובן, את הצעת החוק, וכמובן לעוזרים שלי, על הקידום של הצעת החוק.

מירב בן ארי: אני כמובן קוראת לכולכם להצביע בעד.

מירב בן ארי: בואו נעשה היסטוריה ונוציא את המילה המטופשת, המכוערת והמיותרת הזאת מהלקסיקון.

מירב בן ארי: אני יודעת שזה לא ייקח שנה-שנתיים, יכול להיות שזה ייקח דור שלם, אדוני היושב-ראש, כדי שנפסיק, אבל בסוף זה ייפסק, והמילה הזאת תיעלם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: המילה האחרונה היא שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2790/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הצעה מוצמדת: הצעת חוק החלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי ינמק את הצעתו במשך שלוש דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני חושב שבניגוד למחשבה או לביקורת שהייתה, כאילו מדובר בתיקון לשוני, אז כל מי שעבד, בא במגע, מכיר את העולם של האנשים עם צרכים מיוחדים, יודע שהתיקון הזה הוא קודם כול תיקון מוסרי, והשימוש הרווח במילה מפגר, שאנשים בחברה אומרים אותה בקלות רבה מדי, משקף איזושהי בעיה שיש לנו, בחברה הישראלית, בכל מה שקשור ליחס כלפי אנשים עם מוגבלות.

איציק שמולי: אנחנו יותר מדי שנים התרגלנו להסתכל על הציבור הזה, שמונה מאות-אלפי אנשים, בעיקר דרך המוגבלות שלו, דרך הקושי שלו, דרך האתגר שלו לעשות דברים מסוימים, ואני חושב שהגיע הזמן, במדינת ישראל, או-טו-טו בשנת 2017, שנכנסים אליה, שהיחס כלפי האנשים הללו יהיה כאל אנשים שווים, אנשים שהם אזרחים רגילים לכל דבר ועניין בחברה, אנשים שצריכים לקבל הזדמנות לא פחותה מכל אחד אחר בשוק התעסוקה, במערכת החינוך, בכל מקום, כדי שיוכלו להשתלב באופן מלא.

איציק שמולי: ולכן, אני חושב שהדברים שאמר בפסיקתו השופט עודד מאור, שהתייחס לשימוש הרווח במילה הזאת, ואמר שההתאמה הלשונית הזאת מתבקשת לזמננו ולימינו אנו, קודם כול בגלל המחויבות שלנו כפרטים וגם כחברה כלפי כבודו של האדם, כלפי האדם באשר הוא, ושעקרונות היסוד הנזכרים גם במגילת העצמאות אבל גם בפסיקה ובחקיקה יקבלו ביטוי ראוי, ואנחנו נבטל את העוול הזה.

איציק שמולי: אז אני חושב שהתיקון הזה הוא מתבקש.

איציק שמולי: הוא קודם כול מוסרי, לפני כל דבר אחר.

איציק שמולי: אני רוצה לברך גם את שר הרווחה, גם את ועדת השרים, גם את מירב בן ארי, שדחפה ודוחפת את ההצעה הזאת בכל הכוח, וכמובן, מילה טובה והרבה ביטחון נעוצים בעובדה שזה מגיע לוועדת העבודה והרווחה בראשותו של חבר הכנסת אלאלוף, שהסוגיות האלה, של המוחלשים בחברה הישראלית, כמובן אינן זרות לו.

איציק שמולי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת שמולי.

בצלאל סמוטריץ': ועל ההצעות במשולב ישיב, בשם הממשלה, שר הדתות חבר הכנסת דוד אזולאי.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נצביע – בנפרד, כמובן – על כל אחת מן ההצעות.

דוד אזולאי: השר לשירותי דת.

בצלאל סמוטריץ': השר לשירותי דת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה על התיקון.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בחוק הסעד (טיפול במפגרים) היום נעשה שימוש במונח מפגר.

דוד אזולאי: הצעת החוק היא להחליף את הביטוי מפגר הקיים בחוק בביטוי בעל מוגבלות שכלית התפתחותית.

דוד אזולאי: לפני שנים מספר הקים שר הרווחה דאז ועדה בראשות השופטת בדימוס רוטלוי לבחינת נושא זה ומציאת מונח מתאים שיחליף את הנוכחי.

דוד אזולאי: הוועדה המליצה שהמונח מפגר יוחלף לאדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית.

דוד אזולאי: בית-משפט השלום אף פסק כי המונח מפגר התאים לשנת 1969, שבה נחקק החוק, ויש צורך להתאימו לתקופה הנוכחית.

דוד אזולאי: המונח מפגר הוא מיושן, ולא תוקן לאורך השנים, למרות השינויים הרבים שחלו בחברה מבחינת יחסה לאנשים עם מוגבלות.

דוד אזולאי: הביטוי מפגר נתפס ככינוי משפיל ופוגעני.

דוד אזולאי: מסיבה זו הביטוי גם פוגע בכבודו של אדם עם מוגבלות, והצעת החוק נועדה למנוע מצב זה באמצעות שינוי הביטוי.

דוד אזולאי: בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998, נעשה שימוש במונח החדש.

דוד אזולאי: כך גם האגף המקצועי במשרד הרווחה והשירותים החברתיים שינה את שמו בהתאם, והשימוש במונח החדש רווח בשנים האחרונות בקרב העוסקים בתחום זה.

דוד אזולאי: לאור האמור לעיל, אכן יש מקום היום לעגן את המונח שהומלץ על-ידי הוועדה ואשר נעשה בו כבר שימוש, כאמור: "אדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית".

דוד אזולאי: משכך, ועדת השרים לחקיקה החליטה לתמוך בהצעה, כפוף לתיאום עם משרד הרווחה ושירותי הרווחה.

דוד אזולאי: אני מוסיף: יישר כוח למגישי החוק.

דוד אזולאי: חוק ראוי, ורצוי שייכנס לספר החוקים.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר לשירותי הדת.

בצלאל סמוטריץ': מירב, מקבלת את ההתניות?

מירב בן ארי: כן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי מקבל את ההתניות של השר?

בצלאל סמוטריץ': שניהם מקבלים – לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה, ראשית כול על הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון – בעל מוגבלות שכלית התפתחותית), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון – בעל מוגבלות שכלית התפתחותית), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 35 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה בקריאה טרומית, והיא מועברת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים על הצעתו הצמודה של חבר הכנסת איציק שמולי: הצעת חוק החלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק החלפת המונח מפגר (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת חוק זו התקבלה – 34 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים, וגם היא מועברת לדיון ולהכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן המזכירה יקריא לנו הודעה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הוגשה היום, לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 179), התשע"ו–2016.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: [הצעת חוק פ/2844/20; נספחות.

נאזם בדר: ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה לפי חצי שנה שקדמה ליום הקובע), התשע"ו–2016, של חברות הכנסת טלי פלוסקוב ותמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': תציג את ההצעה חברת הכנסת טלי פלוסקוב, במשך עשר דקות מלאות.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש, אני בטח לא אצטרך עשר דקות, אבל בכל אופן, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לכם שלפני כחודש העברנו יחד הצעת חוק שדיברה על שינוי חישוב דמי לידה לעצמאיות, ושם עשינו תיקון שאמר שהחישוב יהיה לא על בסיס שנת העבודה האחרונה לפני הלידה, אלא השנה שקדמה להריונה, כך שאישה תוכל לקבל דמי לידה אמיתיים, על-פי בסיס העבודה שלה במצב הנורמלי, הבריא – אף-על-פי שזה יותר בריא מנורמלי.

טלי פלוסקוב: כאשר היינו בדיונים לקראת הקריאה השנייה והשלישית, פנו אלינו לא מעט נשים שאמרו שאותו דבר צריך לסדר לגבי נשים שעבדו בצורה שעתית – שכירות, שעתיות ועובדות קבלן.

טלי פלוסקוב: וכששמעתי אותן אמרתי: הן צודקות.

טלי פלוסקוב: במה מדובר?

טלי פלוסקוב: הרי החישוב של דמי לידה היום נעשה על בסיס שלושת החודשים האחרונים של העבודה שלהן לפני הלידה, וכמו שאנחנו יודעים, בדרך כלל שלושת החודשים האלה הם הכי קשים לאישה לעבוד בהם – בחודש שביעי, שמיני ותשיעי להיריון, ולכן התבקש שינוי בחקיקה, שאומר שהבסיס לחישוב דמי לידה יהיה לא שלושת החודשים האחרונים אלא חצי השנה האחרונה, ששת החודשים האחרונים לפני הלידה, ואז חישוב דמי הלידה יהיה יותר אמיתי.

טלי פלוסקוב: אני זוכרת את עצמי, אני זוכרת את הבת שלי – רוב הנשים – ודווקא השכבות החלשות, זאת אומרת, נשים שלא עובדות על בסיס גלובלי, אלא על בסיס שעות עבודה, הן אלה שנפגעו משיטת החישוב הקודמת של דמי לידה.

טלי פלוסקוב: לכן, ההצעה שלנו – ופה אני רוצה לברך את חברתי היקרה חברת הכנסת תמר זנדברג, שאני יודעת שהגישה את הצעת החוק גם בכנסת הקודמת; עכשיו עשינו את זה יחד, ואני מקווה מאוד שנעשה את זה מאוד מהר, כי בסך הכול ההצעה היא לא מסובכת, אבל היא אכן עושה סדר בנושא הזה, אז תודה לך, כמובן, תמר, על שיתוף הפעולה – ההצעה בעצם אומרת, שאחרי שהחוק שלנו ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל, החישוב יהיה על בסיס ששת חודשים האחרונים של ההיריון, והוא, כפי שציינתי, יהיה יותר אמיתי ויותר צודק עם הנשים הללו.

טלי פלוסקוב: בוודאי ובוודאי שכשאנחנו מציגים כאן את ההצעה אנחנו רוצים להודות לאנשים שעזרו לנו בהובלת החוק הזה, ולכן אני באמת רוצה להודות לשר משה כחלון, שר האוצר, אני רוצה להודות לראש המטה של שר האוצר, נדב שיינברגר, כי מן הסתם אנחנו יודעים שבלי גיבוי האוצר מאוד מאוד קשה להעביר חוקים, אני רוצה להודות, כמובן, לשר הרווחה חיים כץ ולשרה גילה גמליאל שתמכו בוועדת השרים בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה כמובן לבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעה הזאת, ולבקש מהוועדה – ואני מבינה שהוועדה שתטפל בהצעת החוק תהיה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ויושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף יודע לעשות את זה מצוין, כך שהצעת החוק הזאת תעבור בדרך המקוצרת, זה אומר ראשונה, שנייה ושלישית כמה שיותר מהר, כדי שבאמת נוכל להגיע לנשים האלה עם בשורה כמה שיותר מהר.

טלי פלוסקוב: שוב, תודה לכולם, ואני מבקשת לתמוך כמובן בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת טלי פלוסקוב, ובתפילות להמון המון חופשות לידה בעם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מזמינים את השר לשירותי דת להציג את עמדת הממשלה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': כולם כולם, כמה שיותר חופשות לידה במדינת ישראל.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': כמה שיותר, כל שנה.

מירב בן ארי: זה לא – – –

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הביטוח הלאומי קובע כי דמי הלידה יחושבו לפי שכר העבודה הרגיל של המבוטחת ברבע השנה שקדם ליום הפסקת עבודתה עקב הריונה, להלן: היום הקובע.

דוד אזולאי: תכלית הענקת דמי הלידה היא להחליף את השכר האמיתי שהמבוטחת קיבלה טרם הלידה.

דוד אזולאי: הצעת החוק שבנדון מבקשת לקבוע כי דמי הלידה יחושבו בהתאם לשכר העבודה הרגיל של המבוטחת בששת החודשים שקדמו ליום הקובע, במקום שלושת החודשים כפי שקבוע כיום בחוק.

דוד אזולאי: יצוין כי תקנות הביטוח הלאומי נותנות כיום מענה למצבים שבהם מבוטחת נעדרת מעבודתה עקב היריון או מסיבה שאינה תלויה בה.

דוד אזולאי: במקרים כאלו המוסד לביטוח לאומי מבצע השלמה לצורך חישוב דמי הלידה בהתאם לשכרה הרגיל.

דוד אזולאי: עוד יצוין, כי לעניין יולדות עצמאיות תוקן חוק הביטוח הלאומי לאחרונה ונקבע בו כי חישוב שכרה של יולדת עצמאית ייעשה על-פי שכרה בשנת הלידה, או שכרה בשנה שקדמה לכך, לפי הסכום הגבוה.

דוד אזולאי: עם זאת, המוסד לביטוח לאומי תומך בתיקון המוצע, שלפיו החישוב ייערך על בסיס שישה חודשים, שכן פרק זמן זה משקף ביתר דיוק את שכר המבוטחת ערב הלידה.

דוד אזולאי: אולם יש לציין כי אין בתיקון זה בהכרח משום תיקון מיטיב לכלל הנשים, וייתכן כי ממוצע השכר החצי-שנתי לעניין חלק מהיולדות – יפחת.

דוד אזולאי: ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק, אך כפוף לתיאום עם משרד הפנים, משרד הכלכלה, משרד הרווחה, משרד האוצר ומשרד המשפטים.

דוד אזולאי: אני חושב שהצעת החוק הזאת היא באמת הצעת חוק ראויה.

דוד אזולאי: המזל הוא שחברת הכנסת המציעה שייכת לסיעתו של שר האוצר, וברוך השם שאפשר לקדם כזאת חקיקה טובה, ואני באמת מברך על כך, הגיע הזמן לעשות את התיקון הזה.

דוד אזולאי: אבל – איך אומרים, המתחיל במצווה, אומרים לו: גמור.

דוד אזולאי: יש עכשיו החצי השני, וזה הסיפה של הדברים שלי, שאמרתי, שיש עדיין איזשהו ליקוי, שגם אותו צריך לתקן, ו-איך אומרים, זרקתי כפפה, ומן הראוי שתרימי אותה, ואין יותר טוב ממך שיעשה את זה, חברת הכנסת פלוסקוב, וכמובן חברת הכנסת תמר זנדברג.

דוד אזולאי: כל הכבוד, יישר כוח, תודה רבה.

דוד אזולאי: אני מבקש לתמוך בהצעת החוק הזאת.

דוד אזולאי: תודה.

יואל חסון: – –

חיים ילין: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר לשירותי דת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, הסעיף הבא בסדר-היום הוא הצעת חוק הטרור.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סלומינסקי לא פה, תתכונן להציג אותה, בסדר?

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה לפי חצי שנה שקדמה ליום הקובע), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 36 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה לפי חצי שנה שקדמה ליום הקובע), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה – 36 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': היא מועברת להכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/949; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ח, עמ' 3893; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016, קריאה שנייה ושלישית.

בצלאל סמוטריץ': מציג את ההצעה בשם ועדת החוקה – חבר הכנסת טיבי?

בצלאל סמוטריץ': לא, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי פה, בכל זאת הוא הגיע.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נשמע את ההסתייגויות המלומדות על נימוקיהן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: קשה לי להפריע ליושב-ראש ועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רואה, הוא פה?

ניסן סלומינסקי: אני שומע אותו.

בצלאל סמוטריץ': אני שומע אותו, גם אני שומע אותו.

ניסן סלומינסקי: אני לא רואה אותו, אני שומע אותו.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מאחר שאני רואה באמת שיש מיעוט מאזינים, אולי את עיקר הנאום – של שעתיים – – –

יוסף ג'בארין: – – –

חיים ילין: – – – האיכות קובעת.

ניסן סלומינסקי: לכן – אני יודע, תנו לי לסיים – אז את הנאום האמיתי של החוק – יש לי כזאת חבילה, נעשה אותה אחר כך, וזה יהיה הסיכום, ועכשיו רק נגיד כללית, בדף אחד, באמת הוועדה עבדה על החוק הזה – אני חושב שזה חוק למעשה מ-2011, ואני לא יודע למה, זה לא התרומם, אבל ברוך השם, עבדנו עליו יותר מחצי שנה, אני רוצה להגיד – בשיתוף מלא עם כל המפלגות, רובן הגדול גם תמכו, חלקן, לצערי, בסוף היו להן הסתייגויות, אבל השיתוף היה שיתוף מלא של כולם.

ניסן סלומינסקי: זו הייתה פעילות מלאה, ובאמת דקדקנו בחוק הזה, ואני חושב שיש לא-חברים בוועדה שנכנסו להיות שותפים קצת וראו איך דקדקנו בכל מילה ומילה, כי יש לזה חשיבות עצומה, כשירצו לממש מצד אחד את החוק, ומצד שני כמה ניסו לאזן אותו, שלא תהיה כאן פגיעה בלתי מידתית בזכויות הפרט ובחייו.

ניסן סלומינסקי: אז עבדנו עליו קשה, ואני רוצה רק לומר חמש או שש נקודות לפתיחה.

ניסן סלומינסקי: נקודה ראשונה, שהיום, לאחר – אם ירצה השם, שהחוק הזה יאושר, אפשר יהיה לקרוא לזה יום העצמאות של מדינת ישראל, מסיבה פשוטה שבאותו רגע 60 חוקים, תקנות ודברים אחרים שקשורים למלך ג'ורג' האנגלי, שעל-פיהם מדינת ישראל פעלה – כמה שנים אנחנו כבר בעצמאות?

ניסן סלומינסקי: – כל כך הרבה שנים – יתבטלו.

מסעוד גנאים: – – –

יואל חסון: מי סופר.

ניסן סלומינסקי: התבטלו.

ניסן סלומינסקי: התבטלו, ומהרגע שנאשר, אנחנו פועלים תחת חוק ישראלי.

ניסן סלומינסקי: 60 חוקים מתבטלים, רבותי.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזו מעין תחושה של יום עצמאות.

ניסן סלומינסקי: עדיין נשארו כל מיני חוקים, חלקם הזויים לחלוטין, שקשורים עוד למלך ג'ורג' וכו', וגם הם לאט-לאט יבוטלו, אבל כ-60 חוקים; יום העצמאות של החוק – בלי קשר לדעות כרגע – של מדינת ישראל, שעכשיו עובדת לפי חוק ישראלי.

ניסן סלומינסקי: זה נקודה אחת, ואני חושב שהיא משותפת לכולנו.

חיים ילין: כשלא נצטרך את החוק יהיה יום העצמאות האמיתי.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, עשינו מעשה טוב במובן הזה שאם היום על כל נושא שרצו להעמיד אנשים לדין או רצו לדעת איך לפעול, היו רצים לנבור בכל ספרי החוקים: רגע, זה הסתה?

ניסן סלומינסקי: בספר הזה?

ניסן סלומינסקי: זה בזה?

ניסן סלומינסקי: – בלגן שלם, ואתה לא יודע איפה למצוא ואיך למצוא ומה למצוא.

ניסן סלומינסקי: אז כינסנו את כל מה שקשור לטרור המורחב בספר אחד, בקובץ אחד, בקודקס אחד; חוק אחד שמכיל בתוכו את הכול, ועכשיו יהיה קל לכל אזרח לדעת מה מותר לו ומה אסור לו לעשות, וכל אחד מאנשי הממלכה ידע מה מותר ומה אסור, כדי לדעת להפעיל או לא להפעיל כוח, וכמובן לשופטים, שיהיה להם הרבה יותר פשוט והרבה יותר קל לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: נקודה שלישית זה שנתנו בחוק הזה, מצד אחד, עוצמה גדולה מאוד, שאני חושב שלא הייתה, לכל כוחות הביטחון של מדינת ישראל, כדי להיאבק בטרור; אבל מצד שני השקענו מאמצים גדולים – ואני אומר את זה שוב: גדולים – כדי לאזן שנתינת הכוח לא תנוצל מעבר למה שצריך, כלומר, לאזן ולנסות כמה שאפשר למעט בפגיעה בכבודו וזכותו של הפרט.

ניסן סלומינסקי: ולכן החוק הזה, בהיבט הזה עשינו הרבה מאוד איזונים.

ניסן סלומינסקי: נכון, נתנו כוח, שזה הייתה המטרה, כי אנחנו רוצים להיאבק בטרור, אנחנו לא רוצים שיהיה טרור, צריך לחסל את הטרור.

ניסן סלומינסקי: אבל מצד אחר, לפעמים מתן כוח-יתר יכול להיות מנוצל לדברים מעבר, אז עשינו את האיזונים העדינים כמה שאפשר, כדי לשמר שזה לא יקרה.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, הנקודה הרביעית, זה שבאמת הרחבנו את הגבולות של מה שהיה מוגדר "טרור" פעם; הגדרנו "הסתה"; הכנסנו נושאים נוספים שפעם לא היו מוגדרים, כמו "ארגוני מעטפת" ודברים נוספים, כדי שאחת ולתמיד מדינת ישראל תדע מה זה הטרור – נקרא לזה המורחב, אבל זה מורחב רק לצורך הנושא כרגע, מהיום זה הטרור – מה זה הטרור, מה הוא כולל.

ניסן סלומינסקי: כל מה ששייך נכנס, וזה נמצא.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף, זה חוק שחי – זה לא חוק – יש לפעמים חוקים שאתה אומר:

ניסן סלומינסקי: זה חוק תיאורטי, אין סיכוי שיממשו אותו, או כשהוא יגיע לכלל מימוש אתה לא יודע איך יממשו אותו וכו'.

ניסן סלומינסקי: זה חוק שחי את המציאות, שואב את כוחו ואת הגדרותיו מהחיים האמיתיים של מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: לצערנו, מיום היווסדנו ועוד לפני כן אנחנו נמצאים במאבק בטרור, על כל השלכותיו.

ניסן סלומינסקי: לכן, החוק הזה נובע מהחיים האמיתיים, מהמציאות בשטח.

ניסן סלומינסקי: הוא לווה על-ידי אנשי ביטחון, אנשי שב"כ, שליוו אותנו לאורך כל הדיונים ועזרו לנו הרבה מאוד בעובדות ובחיים המציאותיים של השטח.

ניסן סלומינסקי: ולכן, זה לא חוק תיאורטי, איזה מין משהו שישבו מומחים, פילוסופים, והגדירו טרור ומה אסור.

ניסן סלומינסקי: לא, זה חוק – איך אומרים?

ניסן סלומינסקי: מהשטח, מה שנקרא, ולכן יש לו חשיבות עצומה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לסיום לומר, ואמרתי את זה בוועדה: מדינות העולם ברוב הזמנים אולי הן נלחמו בצבאות, היו להן מלחמות, אבל הן לא נחשפו לטרור.

ניסן סלומינסקי: אולי טרור אזורי קטן, פעם אחת, משהו.

ניסן סלומינסקי: לאחרונה גם מדינות העולם נחשפות לטרור בעוצמה, ובחלק מהמקומות הם חסרי אונים במובן הזה שפתאום הם עומדים בפני מציאות שהם לא מכירים, לא יודעים.

ניסן סלומינסקי: ושוב, לפחות אלי, ואני מניח שגם אל אחרים, הגיעו, באמת ממקומות שונים, כולל אפילו המשנה למזכ"ל האו"ם, שאחראי לטרור, וממקומות אחרים, כדי ללמוד מאתנו את הנושא הזה של המאבק בטרור.

ניסן סלומינסקי: וזה לא דבר פשוט, כי הם נתקלים בזה, והם באים ואומרים: לכם יש הניסיון, יש לכם העוצמות.

ניסן סלומינסקי: והם רוצים ללמוד מאתנו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לציין בהערה קטנה, שאולי לא תמצא חן בעיני חלק מהאנשים – למרות שההפך, הם היו צריכים להיות מאוד שמחים – שלפחות אחד או שניים מהם אמר לי: הרף המוסרי שאתם הצבתם באיזונים שלכם הוא כל כך גבוה, שאני לא חושב שאנחנו נהיה מסוגלים להגיע לכזה רף מוסרי.

ניסן סלומינסקי: זה נשמע הזוי, כי אנחנו חיים את עצמנו ואוכלים את עצמנו, אבל כשהם מסתכלים, ויש מדינה – – –

יוסף ג'בארין: זה בהחלט הזוי.

ניסן סלומינסקי: שנייה.

ניסן סלומינסקי: – – – יש מדינה – – –

מיכל רוזין: מי אמר את זה?

ניסן סלומינסקי: – – – יש מדינה – – –

מיכל רוזין: מי אמר את זה?

ניסן סלומינסקי: – – – יש מדינה שאם יש ראש ארגון טרור בחתונה, היא יכולה להרוג גם 200 אזרחים בלי להניד עפעף, ולה זה לא משנה, והיא תגיד אחר כך: סליחה, טעיתי, או משהו.

ניסן סלומינסקי: ואצלנו, אם ייסע ראש ארגון טרור ולידו יהיה אזרח, אתה לא תיגע בו; למרות שאתה יודע ואתה יכול לפגוע – אתה לא תעשה.

ניסן סלומינסקי: ולא חסר דוגמאות, ואני יכול לתת עוד.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא מודעים לרף המוסרי הגבוה שהצבנו לעצמנו – צה"ל, כוחות הביטחון; באמת, כוחות סופר-סופר מוסריים במובן הזה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על המאבק בטרור, אנחנו צריכים להיאבק בטרור, אבל המסגרות והאיזונים ששמנו – הם מסתכלים ואומרים: אנחנו לא בטוחים שנצליח להגיע לרמה הזאת שלכם.

אחמד טיבי: אדוני יושב-ראש הוועדה, זה אומנם חוק על טרור, אבל אתה מפעיל טרור תזונתי, כי כל האנשים בצום ומחכים ללכת, אז אני מבקש לקצר.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל אדוני לא שמע שיש לי – – –

אחמד טיבי: דיברת גם על מוסר.

ניסן סלומינסקי: לא, על החוק עצמו יש לי איזה 30 עמודים, ואמרתי שאני חוסך.

ניסן סלומינסקי: אתה רואה?

ניסן סלומינסקי: עמוד אחד, גם זה לא.

ניסן סלומינסקי: שלוש נקודות, חמש נקודות, לפחות להתחלה.

אחמד טיבי: אתה כבר 13 דקות מדבר.

ניסן סלומינסקי: איך זה יכול להיות?

אחמד טיבי: נגמרו כבר.

ניסן סלומינסקי: איזה 13 דקות?

ניסן סלומינסקי: לא, אפילו לא שבע דקות.

ניסן סלומינסקי: אבל לא חשוב, זו לא הנקודה.

אחמד טיבי: לא נתמקח.

ניסן סלומינסקי: לא נתמקח, כי אני באמת רק רוצה לסיים את זה.

ניסן סלומינסקי: וכתוצאה מהדבר הזה – ואוסאמה אפילו; לא אוסאמה, או זועבי, אני כבר לא זוכר מי – כשסיפרתי שהחוק הזה כבר מתורגם על-פי בקשה לשפה האנגלית, כי כבר ביקשו ממקומות אחרים לקרוא את זה, אז מישהו אמר:

ניסן סלומינסקי: אם ככה, מדינת ישראל פיתחה איזה נתיב יצוא חדש, מה שנקרא – – –

אוסאמה סעדי: זה – – –

ניסן סלומינסקי: לא, אני צוחק.

ניסן סלומינסקי: אבל אני רק רוצה לומר שהחוק הזה גם מתורגם לאנגלית, כי הוא מבוקש על-ידי הרבה מאוד מהארצות.

ניסן סלומינסקי: שוב, אני מבקש מחברי: הדיון בוועדה היה דיון מכובד, אני חושב.

ניסן סלומינסקי: היה רוב גדול ומסיבי.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שרוב סיעות הבית תומכות בזה, גם אם לזה יש קצת הערה וגם אם לזה יש קצת הערה.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אני פונה לחברים האחרים – אני קורא, בקיצור, לכולם לתמוך בחוק הזה ולתת כוח לכוחות הביטחון להיאבק בטרור, ואף אחד מאתנו שיושב פה לא רוצה את הטרור הזה, ונדע שגם עשינו הרבה מאוד איזונים.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הדובר הראשון הוא כמובן חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש – אין שר.

אוסאמה סעדי: יש?

אחמד טיבי: אתה מתחיל לדבר.

אוסאמה סעדי: אין שר.

זהבה גלאון: אז אתה יכול לדבר – – –

אוסאמה סעדי: כן.

אוסאמה סעדי: – – חברי חברי הכנסת – – –

אחמד טיבי: יש מועמדים לשרים, אין שר.

אוסאמה סעדי: יש.

זהבה גלאון: לא – – –

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אז אין לך חברי כנסת – – – הוא מתאים.

קריאה: – – –

זהבה גלאון: השר פה.

אוסאמה סעדי: יש משל בערבית, אדוני היושב-ראש – –

אחמד טיבי: תפאדל.

אוסאמה סעדי: – – שאומר: (אומר בערבית: מה יכול המסרק לעשות בשיער שהוא חסר תועלת?

אוסאמה סעדי: ) עכשיו, נתרגם את זה – – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: או מה יכול המסרק לעשות בפנים שהן מכוערות?

אחמד טיבי: )

אוסאמה סעדי: מה המסרק יכול לעזור בשיער שהוא מכוער או בפנים שהן מכוערות?

זהבה גלאון: – – – בקרחת – – –

אוסאמה סעדי: בקרחת.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר – – –

אחמד טיבי: גם הקוסמטיקאית הטובה ביותר – –

אוסאמה סעדי: – – – הטובה ביותר – –

אחמד טיבי: – – לא יכולה – –

אוסאמה סעדי: – – לא יכולה – –

אחמד טיבי: – – לייפות – –

אוסאמה סעדי: – – לייפות – – –

אחמד טיבי: – – פנים מכוערות.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: אז אני אומר:

אוסאמה סעדי: כמה שניסו – ובאמת נעשה מאמץ לאזן.

אוסאמה סעדי: חברי בני בגין יושב פה, וניסה באמת – – –

שלי יחימוביץ': אני רוצה רק לציין שאתה מתייחס לגברים ונשים כאחד, שלא – – –

אחמד טיבי: בעיקר גברים.

שלי יחימוביץ': כי זה יצא ככה, עפעס, גבולי.

זהבה גלאון: כן.

אוסאמה סעדי: – – – וחברי בני בגין ניסה – –

אחמד טיבי: נכון.

אוסאמה סעדי: – – באמת, במשך כל הישיבות – והיו עשרות ישיבות – לנסות לאזן, עד כמה שיכול בחוק הזה.

אוסאמה סעדי: אבל אני אומר: זה חוק שהוא, במקור שלו הוא חוק כל כך רע, שכמה שניסינו, במשך כל הישיבות האלה, והכנסנו פה ושם תיקונים וזה, אבל העיקר של החוק הזה הוא חוק – אני הגדרתי את חוק האזרחות והארכת תוקף חוק האזרחות ומניעת איחוד משפחות כחוק הגזעני ביותר שהכנסת חוקקה מימיה, ואני אומר פה: החוק הזה הוא החוק הכי מסוכן שהכנסת מחוקקת.

אוסאמה סעדי: ולא פלא שאין הגדרת המילה טרור.

אוסאמה סעדי: חברי חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין – –

יוסף ג'בארין: מה?

אוסאמה סעדי: – – שאלת אותי אם יש הגדרה.

אוסאמה סעדי: אין הגדרה.

אוסאמה סעדי: ולא במקרה פסחו על הנושא הזה, כי הם לא רוצים להיכנס ל-issue המרכזי ולפואנטה המרכזית בחוק הזה, אדוני היושב-ראש – שאין הגדרה לטרור, ולכן הם הגדירו מה זה ארגון טרור, הגדירו מה זה חבר בארגון טרור, הגדירו מה זה מעשה טרור, אבל טרור לא הגדירו.

אוסאמה סעדי: ולכן, כל הזמן כינינו את החוק הזה חוק הטרור; אפילו לא אמרנו חוק המאבק בטרור, אלא אמרנו: חוק הטרור.

אוסאמה סעדי: ובאמת, זה חוק שהוא טרור כלפי זכויות בסיסיות, זכויות חוקתיות.

אוסאמה סעדי: הוא פוגע בזכות להליך הוגן, פוגע בחופש הביטוי עם ההגדרות הכי גורפות שיש – ואת זה לא אנחנו אמרנו, אדוני היושב-ראש, לא חברי הכנסת הערבים, לא חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, לא חברותי במרצ, שהשתתפו בישיבות הרבות שהיו, אלא אמרו ארגוני זכויות אדם.

אוסאמה סעדי: הם אמרו: עם הגדרות כאלה כל פעילות, ולו הקלה ביותר – פעילות פוליטית, פעילות של חופש התאגדות, של חופש ביטוי – יכולה להיכנס לתוך אמות המידה של ההגדרה של ארגון טרור ומעשה טרור.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אבו חוד'יפה, אבקשך להיות בשקט, אבו חוד'יפה.

אחמד טיבי: )

אוסאמה סעדי: עכשיו, חברי יושב-ראש הוועדה אמר שבשבילו, אחרי חקיקת החוק הזה היום בכנסת, זה יום העצמאות, ויש לו תחושה של עצמאות, מכיוון שנפטרנו מ-60 או יותר חוקים ותקנות מנדטוריים של המלך ג'ורג'.

אוסאמה סעדי: אבל, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, שלא יודעים: את העיקר בתקנות ההגנה השאירו; העיקר, שזה התקנות של המעצרים המינהליים – אז לא הכניסו את זה פה.

ניסן סלומינסקי: זה החלק המפוצל – – –

אוסאמה סעדי: מפוצל.

אוסאמה סעדי: למה פיצלתם?

אוסאמה סעדי: את זה שאלנו כל הזמן.

אוסאמה סעדי: את זה לא רציתם להכניס לחוק הכי modern, הכי נאור שיש.

אוסאמה סעדי: אפילו השתמשת במילים שאתה רוצה לייצא את החוק הזה, שיש היום ענף יצוא חדש של חוקים שיוצאים מבית-המדרש של יו"ר ועדת החוקה.

אוסאמה סעדי: אבל לא רק המעצרים המינהליים; גם תקנה 119 הידועה לשמצה, אדוני היושב-ראש – ואני מניח שאתה יודע במה מדובר – תקנה שמתירה הריסות בתים, גם את התקנה הזאת פיצלו ולא הכניסו לחוק הזה, והשאירו בתקנות המנדטוריות.

אוסאמה סעדי: ולכן, זה לא יום עצמאות.

אוסאמה סעדי: לקחתם את מה שאתם צריכים מהתקנות המנדטוריות, אבל אפילו את המינוחים שהיו בתקנות ההגנה – תקנה 84, תקנה 85, שאפשרה למפקד ולשר הביטחון להכריז על ארגון כהתאחדות בלתי מותרת, ולקחתם את השם כארגון טרור.

אוסאמה סעדי: אנחנו באוכלוסייה הערבית סבלנו, והרגשנו על בשרנו את הסמכויות הדרקוניות האלה כאשר שר הביטחון הכריז על התנועה האסלאמית הצפונית כהתאחדות בלתי מותרת.

אוסאמה סעדי: אני אומר, אני שואל אתכם: התנועה האסלאמית היא ארגון טרור?

אוסאמה סעדי: מי שחבר בתנועה האסלאמית היה חבר בארגון טרור, שהעונש שלו אולי שבע שנים?

אוסאמה סעדי: ומי שעומד בראש ארגון טרור – העונש שלו היום זה 30 שנה לפי הצעת החוק הזאת?

אוסאמה סעדי: לפי המבחנים שיש היום בהצעת החוק הזאת, אז התנועה האסלאמית וגם 20 עמותות וארגונים שהכריז עליהם גם שר הביטחון כארגונים וכהתאחדויות בלתי מותרות, הם התאחדות – הם ארגון טרור, והעונשים הם עונשים חמורים ביותר.

אוסאמה סעדי: גם כל ההגדרות האלה היום והשימוש בסדרי דין ובדיני ראיות – היום אפשר להביא, ד"ר ג'בארין, עדות, אמרה של עד, אפילו בלי להביא את העד לבית-משפט.

אוסאמה סעדי: אפשר להביא היום למעצר בן-אדם, אדוני היושב-ראש, אפילו בלי שיהיה נוכח בדיון.

אוסאמה סעדי: לא רק איסור מפגש בין עורך-דין ללקוח, אלא גם אפשר להאריך את מעצרו שלא בנוכחותו.

אוסאמה סעדי: ולכן, כל הדברים האלה – יש גם פרק שלם של חילוט מינהלי.

אוסאמה סעדי: יש חילוט פלילי, יש חילוט אזרחי, זה לא מספיק להם – אז עשו גם חילוט מינהלי.

אוסאמה סעדי: וכל החזקות האלה – אני רק נותן דוגמה, אדוני היושב-ראש, לחזקה שיש, שמופיעה בסעיף ההגדרות, שאומרת: "לא ייחשב חבר בארגון טרור מי שהוכיח שלא היה מודע לכך שהארגון הוא ארגון טרור".

אוסאמה סעדי: הבנת מה זה?

אוסאמה סעדי: הנטל במשפט פלילי הוא שהתביעה צריכה להוכיח את היסוד הנפשי – לא רק יסוד עובדתי, שאתה חבר בארגון מסוים, אלא התביעה צריכה להוכיח שיש יסוד נפשי של כוונה, של מודעות, שאתה חבר בארגון טרור.

אוסאמה סעדי: פה הפכו את הנטל: אתה צריך להוכיח שלא היית מודע לכך שהארגון הוא ארגון טרור.

אוסאמה סעדי: ויש מלא חזקות כאלה.

אוסאמה סעדי: עוד חזקה כזאת: "מי שהיה חבר בארגון טרור יראו אותו" – גם אחרי שנשפט, גם אחרי שנענש, גם אחרי שהורשע – "כחבר באותו ארגון, אלא אם כן הוכיח כי חדל מלהיות חבר בו".

אוסאמה סעדי: הוא צריך להוכיח כי הוא הפסיק להיות חבר, לא התביעה צריכה להוכיח שיש המשכיות בדברים האלה.

אוסאמה סעדי: ולכן, אדוני היושב-ראש, כאשר חברי סלומינסקי מדבר על כך שבאמת מי שקבע ומי שהתווה – –

אחמד טיבי: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – ומי שהכריע בכל נקודה ובכל פסיק זה נציגי השב"כ שהיו בוועדת החוקה – עם כל הכבוד, זה חוק שהוא חוק שב"כ, זה חוק שהוא מסוכן למדינת ישראל, ולכן אנחנו כמובן מתנגדים לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת רוזין, כמובן.

אחמד טיבי: הוספתי את ה"כמובן" לאיזון.

מיכל רוזין: כבוד סגן יושב-ראש הכנסת, חברי וחברות הכנסת, מה שהולך לקרות בהצבעה היום, לצערי הרב, הוא הצבעה – ולא בפעם הראשונה בכנסת, ודאי לא בכנסת העשרים – הצבעה פופוליסטית, שלכאורה מרימים ידיים על בעד או נגד טרור.

מיכל רוזין: אני לא מדברת על מי שמבין בהצעת החוק, חבר הכנסת בגין; אני מדברת על כך שמכיוון שהכותרת היא בעד או נגד טרור, מפחדים להביע עמדה כזו או אחרת, כי מה ייראה בעיני הציבור.

מיכל רוזין: לצערי הרב, אני חושבת, אחרי חצי שנה של דיונים בהצעת החוק הזאת, ובהחלט דיונים נרחבים ומעמיקים על כל סעיף וסעיף, וניסיון לעשות איזון בין הצורך בביטחון לבין חוקיות, דמוקרטיה וחופש הפרט, אבל בכמה וכמה סעיפים אני חושבת שנכשלנו בעניין, ואני אנסה לעמוד על כך.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה להגיד משהו יותר כללי, ולדבר על טרור.

מיכל רוזין: עמד פה קודם השר אקוניס וחזר על המנטרה הקבועה שלו, של הימין – שגם ב-1921 רצחו את ברנר, ועוד יהודים, ומכאן נובע שאין קשר בין הטרור ובין הכיבוש, וזה בכלל תופעת טבע, והכול זה סכסוך דתי; אולי אתני – הוא לא אמר את זה.

מיכל רוזין: מה אתם מתרגשים, הוא אומר, תמיד יהרגו אותנו, ואנחנו צריכים להתמודד עם זה; צריך להתמודד עם הטרור, תתרגלו.

מיכל רוזין: אנחנו לא מוכנים להתרגל לטרור.

מיכל רוזין: אנחנו בעד להילחם בטרור, ולהעניש את הפועלים לטרור, ולמנוע טרור, אבל הדרך האמיתית למנוע את הטרור היא לא רק באמצעים צבאיים, לצערי, אלא בעיקר לגדוע את המוטיבציה לטרור; אותה מוטיבציה שהיא הדלק לטרור, של הסכסוך המדיני, והדרך היחידה לפתור, אם רוצים להילחם בטרור, היא לגדוע באמת את המוטיבציה ולהפסיק את הכיבוש.

מיכל רוזין: אנחנו שומעים את זה, דרך אגב, מראשי מערכת הביטחון השכם והערב, אבל ראשי המדינה, לצערי, מסרבים להקשיב.

מיכל רוזין: המרצחים הנתעבים לפני כשבוע בשרונה, שרצחו את עידו בן ארי, אילנה נבעה, מיכאל פייגה ומילה מישייב, זכרם לברכה, לא ייכללו בחוק הזה; החוק הזה לא יילחם בהם.

מיכל רוזין: הם לא הודיעו על כוונתם, הם לא היו חברים בארגון טרור, ובכלל, כל המפגעים, או רובם הגדול – אני לא רוצה להתחייב על 100%, אבל הרוב שפעלו בחצי השנה האחרונה, אותם מפגעים בודדים, בין עם סכין, בין בירי, הם אינם חלק מחוק הטרור הזה, והוא לא פועל נגדם, ולא יפסיק ולא ימנע את – – –

ענת ברקו: – – –

מיכל רוזין: אני מבקשת לא להפריע לי.

מיכל רוזין: את יכולה לבקש את זכות הדיבור ולדבר.

מיכל רוזין: היו לנו מספיק ויכוחים בוועדה.

מיכל רוזין: מה לעשות, אנחנו לא נסכים בינינו.

מיכל רוזין: לכן – אותם מפגעים, הצעת החוק הזאת לא תעצור, ואת יודעת מה, חברת הכנסת ברקו?

מיכל רוזין: ישב ואמר את זה בלי הפסקה נציג השב"כ.

מיכל רוזין: הוא אמר: אתם לא באמת נותנים לי כלים כדי להיאבק, ודאי לא באותם מרצחים בודדים – – –

ענת ברקו: – – –

מיכל רוזין: לכן – התכלית של החוק היא כמובן תכלית ראויה.

מיכל רוזין: אנחנו באמת רוצים להפסיק עם התקנות לשעת-חירום מימי המנדט הבריטי; נכון שהמדינה תגדיר חוקים באופן אזרחי, ראוי, ואפיקים חוקיים להגן על אזרחיה.

מיכל רוזין: אבל כשבודקים את הצעת החוק, אז מצד אחד, באמת, היא לא מאפשרת התמודדות עם טרור, היא לא באמת נותנת את הכלים הנדרשים כדי להתמודד עם טרור – שוב, על-פי תפיסת עולמי יש דרך אחת להתמודד עם טרור; ודאי שהיא לא יכולה רק להישען על אמצעים צבאיים – אבל ודאי שהיא גם לא שומרת על הדמוקרטיה ושוללת באופן נרחב זכויות אדם.

מיכל רוזין: לאורך החוק שיקול הדעת והסמכות בהפעלתו לא הולמים את הענישה הכבדה שהחוק מטיל.

מיכל רוזין: דיבר פה חברי חבר הכנסת אוסאמה סעדי על חילוט הרכוש, שנעשה אך ורק על-פי שיקול דעת של גורמי צבא בשטח.

מיכל רוזין: אם עד היום היה צורך לפנות לבית-משפט, היום בעצם לא צריך לעשות – שיקול דעת של גורמי צבא ביידוע שר הביטחון בעצם מאפשר חילוט של רכוש.

מיכל רוזין: יש פה זכות כבדה בנושא הקניין.

מיכל רוזין: ודאי שאחרי מאבק גדול בתוך הוועדה הצלחנו להביא לזכות ערעור למי שחילטו את רכושו מול בית-משפט, אבל קודם כול יחלטו ורק אחר כך הוא יוכל לערער על כך.

אחמד טיבי: מיכל, חבר הכנסת בני בגין רוצה להפנות אלייך שאלה.

אחמד טיבי: את מרשה?

אחמד טיבי: לא על הזמן שלך.

אחמד טיבי: בבקשה.

זאב בנימין בגין: חלף זמן כבר, ועברת את הקטע הזה, אבל לשאלת יעילות החוק במאבק בטרור, הבעת את דעתך, שהיות שמדובר במקרים רבים עכשיו, בטרור של יחידים, הוא לא יועיל.

זאב בנימין בגין: אני מבקש להזכיר שיש ירידה ניכרת בטרור היחידים בגלל הפעולות המשותפות, אבל מה שאנחנו איננו יודעים – אני לא יודע; אני רק מבין שזו התוצאה – יש עשרות ניסיונות מצד הארגונים, ובייחוד מצד ה"חמאס", לבצע פעולות טרור בערינו, ללא הבחנה, והן מסוכלות רובן ככולן, בזמן האחרון כמעט כולן.

זאב בנימין בגין: צריך להביא אותם לדין.

זאב בנימין בגין: החוק הזה כן יאפשר.

זאב בנימין בגין: אנחנו לא חשים בניסיונות האלה, של ארגוני טרור – אנשים מאורגנים, ואני חושב שזה ראוי לציון.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מיכל רוזין: תודה על ההבהרה.

מיכל רוזין: אני לא חושבת שזה סותר את מה שאמרתי.

מיכל רוזין: אני אמרתי שאני חושבת שיש חשיבות להגדיר בחוק את הדרכים להתמודדות עם טרור.

מיכל רוזין: אני חושבת שיש בעיה עם החוק, והתחלתי לפרט – יש כמה וכמה סעיפים שאני חושבת שהם בעייתיים, אבל בהחלט אמרתי, וגם בזה לא סתרת את מה שאמרתי, שאותו גל טרור שאנחנו חווים ביותר מחצי השנה האחרונה, של מפגעים בודדים, שאינם חלק מארגוני טרור, או רובם לא הוכח שהם חלק מארגוני טרור, אותם מפגעים עם סכין או עם אקדח, כפי שהיה עכשיו בשרונה, בעצם החוק הזה לא מטפל בדבר הזה.

מיכל רוזין: באופן כללי, תפיסת עולמי היא שהדרך לטפל בטרור, בין אם בארגונים ובין אם ביחידים, זה לגדוע את המוטיבציה לטרור, כך שאני לא חושבת שזה סתר את העניין.

מיכל רוזין: ואם אני נכנסת באמת לשיקולים של החוק הזה, שבא, כמו שאתה אומר, להתמודד עם ארגון טרור, ולאו דווקא עם אותם מרצחים בודדים – וזה, לצערי הרב, המכה שלנו עכשיו – אתה צודק; אולי בעזרת שיתוף הפעולה של גורמי הצבא והרשות הפלסטינית מצליחים לעצור חלק מהפיגועים שאותם ארגונים מנסים להוציא.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת, כפי שאמרתי, בנושא החילוט, או בנושאים אחרים, שבהם מוותרים על עקרונות משפטיים חשובים כמו הזכות להיפגש עם עורך-דין – ועד דיני ראיות בסיסיים, כמו שאמר חברי חבר הכנסת אוסאמה, אם אתה העדת, על-פי החוק – זה קצת מזכיר לי את חוק המישוש; אם אתה עומד ונראה מאיים, אפשר למשש אותך.

מיכל רוזין: פה, אם אתה אומר למישהו: אני חבר בארגון טרור, יכולים להעמיד אותך לדין, ואז לא צריך להוכיח שאתה באמת חבר בארגון טרור, אלא אתה צריך להוכיח שאתה לא, או שהפסקת להיות.

מיכל רוזין: כלומר, נטל ההוכחה עובר להיות על האדם שאותו מאשימים, ולא על התביעה.

מיכל רוזין: אני חושבת שזו בעיה בהחלט.

מיכל רוזין: כל הנושא של ארגוני המעטפת – ההכללה של קשר לפעילות טרור בעקיפין היא מאוד מסוכנת בעיני.

מיכל רוזין: אני מבינה את מצוקת ארגוני הביטחון, זה לא שאני לא מבינה.

מיכל רוזין: אני מבינה בהחלט.

מיכל רוזין: או שנחליט שכל תושבי עזה, למשל, או כל תושבי רצועת-עזה, הם טרוריסטים, נקודה, ואז לא צריך את חוק הטרור – פשוט נכריז עליהם, או, כאשר אנחנו מנסים, על-ידי החוק הזה, לעשות איזושהי הפרדה ולומר: אבל אי-אפשר לעשות הפרדה חדה בין ארגון טרור לבין מי שלמשל הוא חבר בארגון ה"חמאס" מבחינה הומניטרית, כי הוא מחלק ביום שישי בצהריים אוכל לנזקקים, אז גם הוא יהיה חבר בארגון מעטפת, כיוון שהוא חבר ב"חמאס", וה"חמאס" הוא ארגון טרור, אני חושבת שאנחנו מכלילים את כל תושבי רצועת-עזה, ואולי אף יותר מכך, בקבוצה הזאת, של טרוריסטים, וזו לא הכוונה שלנו.

מיכל רוזין: ודאי זו לא הכוונה שלנו, אבל יש פה פתח להידרדרות ומדרון חלקלק בדיוק לכך.

מיכל רוזין: לכן הדרישה שלי, להבדיל בין פעילות טרור של "חמאס" – מובן שאנחנו נגדה ואנחנו רוצים לעצור אותה – לבין פעילות הומניטרית.

מיכל רוזין: ברור שהדברים קשים; כאשר אנחנו מעבירים מלט לרצועה, ברור שהוא יכול לשמש לבניית בתים, וזו מחווה הומניטרית חשובה, שאני חושבת שהיא המחויבות שלנו כמדינה, ולעומת זאת, הוא יכול לשמש גם לבניית מנהרות, שכמובן אני נגד ואני לא רוצה.

מיכל רוזין: איפה מוצאים את הפתרון?

מיכל רוזין: כנראה הפתרון לא יהיה בזה.

מיכל רוזין: הפתרון צריך להיות יותר רחב, למצוא פתרון לרצועת-עזה, בוודאי לשחרר אותה מהמצור לים, ליבשה ולאוויר ולמצוא את הדרך לייצר שם משהו אחר.

מיכל רוזין: כפי שאמרתי, לגדוע את הרצון לפגע.

מיכל רוזין: גם הנושא של חברות בארגון טרור, כפי שאמרתי, מי שמציג את עצמו, דינו מאסר חמש שנים; מי שנוטל חלק בכל פעילות, לאו דווקא פעילות טרור, דינו מאסר שבע שנים, ובעצם ההגדרה כוללת כל אדם שלא ביצע עבירה מלבד הבעת הסכמה להצטרך לארגון, והוא מחמיר מאוד עם אזרחים – בלי להביא בחשבון את כל – כמובן, אם מדובר ביתום, בעני ובמי שנזקק לשירות ההומניטרי, זה לא מביא אותו בחשבון.

מיכל רוזין: בסופו של דבר החוק הזה, לצערי הרב, אולי ייתן יותר כלים לשב"כ לעקוב אחרי חשודים, לעצור אותם, לנסות לנצל את מעמדם המוחלש כדי, אולי, לקבל מידע על אנשים אחרים, אבל בסופו של דבר האיזון בין השמירה על הביטחון, שכולנו שותפים – בואו נוותר על הפופוליזם: כולנו נגד טרור וכולנו רוצים לחסל את הטרור ולפגוע בו ושהוא לא ייצא לפועל.

מיכל רוזין: ועדיין, הדרך היא לא הדרך שנעשתה כאן.

מיכל רוזין: יש פה יותר מדי.

מיכל רוזין: ולא סתם, לא לחינם הצעת החוק הזאת לא עברה מ-2011.

מיכל רוזין: לא לחינם היא עוברת בממשלת הימין הקיצונית הזאת.

מיכל רוזין: היא לא אושרה עד היום.

מיכל רוזין: היו קשיים רבים בתוך הוועדה, גם לייעוץ המשפטי, גם למשרד המשפטים, ובוודאי לחברי כנסת מהאופוזיציה – כל האופוזיציה, גם כאלה שיצביעו היום בעד – עם הצעת החוק, עם הרחבת ההגדרות.

מיכל רוזין: כמו שנאמר כבר, חלק גדול מהדברים גם נשארים בחוץ, וחלק גדול עדיין לא דובר.

מיכל רוזין: באו להביא חוק גדול.

מיכל רוזין: למשל, נושא הסייבר בכלל לא נכנס.

מיכל רוזין: באו להביא חוק גדול שיצליח באמת להחליף את הפקודות, את אותן הוראות לשעת-חירום, ולצערי הרב החוק הזה הוא עקר גם מבחינת שירותי הביטחון, לדעתי, ובוודאי מבחינת הדמוקרטיה.

מיכל רוזין: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זהבה גלאון, חמש דקות.

אחמד טיבי: אחרי זהבה – באסל גטאס, ואחריו – יוסף ג'בארין.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אומרים זֱהבה.

זהבה גלאון: זה כאילו חטף-סגול לפני קמץ; מתקצר.

אחמד טיבי: תודה, זֱהבה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

זהבה גלאון: אני חושבת שאין מחלוקת בין כל חלקי הבית כמה חשוב להיאבק בטרור – נגד פגיעה באזרחים חפים מפשע.

זהבה גלאון: נראה לי שהדבר הזה הוא מוסכמה כוללת של חברי כנסת מכל סיעות הבית.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולומר שמחריד בעיני שיש מי שחושב או מי שאומר או מי שטוען שטרור אסלאמי באורלנדו משמש לטעון שאסלאם הוא הסיבה היחידה לטרור, ומי שמעז להצביע על הקשר בין המובן מאליו – בין, נניח, שליטה ישראלית של 49 שנים בשטחים, בין כיבוש השטחים לבין טרור, מוקע מייד כמי שמצדיק טרור.

זהבה גלאון: כאילו שאנשי שמאל כאן שמחים מהפיגועים האיומים האלה, וכאילו שפחות אכפת לנו מהמדינה ומהאנשים שחיים בה.

זהבה גלאון: ומי שטוען, כמו ראש הממשלה נתניהו, שהטרור באיסטנבול, בבריסל או בפריז או באורלנדו הוא תוצאה של אסלאם רדיקלי, מבקש להסיט מעצמו אחריות ל-49 שנות כיבוש.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, צריך לגדוע את המוטיבציה לטרור, אמרה בצדק חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין.

זהבה גלאון: ומי שמתדלק את בית-החרושת שמייצר מוטיבציה לטרור זה הכיבוש.

זהבה גלאון: 49 שנים של כיבוש.

זהבה גלאון: וזו הזיה לחשוב, הזיה לחשוב – אנחנו רואים כאן את טרור היחידים – שמעתי את חבר הכנסת בני בגין אומר שישנה ירידה ברשימה או בסטטיסטיקה של טרור היחידים; זו הזיה לחשוב שנמשיך לשלוט על עם אחר כל כך הרבה שנים והכול ימשיך להתנהל על מי מנוחות.

זהבה גלאון: ואין בדברים שלי כהוא זה כדי, חלילה, להצדיק טרור.

זהבה גלאון: אבל גם כשנלחמים בטרור צריך שהמאבק הזה יהיה אפקטיבי, ואסור להקריב ערכים בסיסיים של מה שאנחנו רוצים להחשיב או להיחשב למדינת חוק, מדינה ששומרת על זכויות אדם בסיסיות.

זהבה גלאון: אמר בזמנו נשיא בית-המשפט העליון לשעבר השופט אהרן ברק – הוא אמר משפט שאני נוהגת לצטט לעתים קרובות.

זהבה גלאון: הוא אמר: גם את המלחמה בטרור צריך לנהל כשיד אחת קשורה מאחור.

זהבה גלאון: מה זה "יד אחת קשורה מאחור"?

זהבה גלאון: בואו נפרוט את ההצעה שמונחת לפנינו.

זהבה גלאון: עשו אותה בפירוט רב שני חברי שדיברו קודם לכן, שישבו בישיבות הוועדה שעות על גבי שעות, חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחברת הכנסת מיכל רוזין.

זהבה גלאון: איך אנחנו מתמודדים במדינה דמוקרטית עם האתגר הזה: מצד אחד להיאבק בטרור ומצד שני לשמור על זכויות יסוד?

זהבה גלאון: וכשאני מסתכלת על התוצאה הסופית אני אומרת: מרוב שרצו להילחם בטרור, הגדירו סעיפים ועיגנו סמכויות טוטליטריות באופן שמעקר את המאבק בטרור.

זהבה גלאון: כי בעצם מה שמבקשים – ושמענו כאן את הדוגמאות – זה להפעיל אמצעים דרקוניים כלפי חשודים בטרור ברגע שלא הגדירו – עמד על זה חברי חבר הכנסת סעדי – מה זה טרור; הגדירו הרבה דברים, אבל לא הגדירו מה זה טרור.

זהבה גלאון: לכן אנחנו מקבלים תוצאה של יוזמת חקיקה שלא מאמצת נורמות מידתיות אלא מעגנת בחקיקה את אותם הסדרים דרקוניים של חוקי חירום, חוקי החירום מתקופת המנדט הבריטי.

זהבה גלאון: אני מדברת, למשל, על מעצרים מינהליים, הריסות בתים.

זהבה גלאון: חשבתי שאחרי 68 שנים מאז קום המדינה אותם הסדרים מתקופת המנדט דינם להתבטל.

זהבה גלאון: אנחנו כל שנה כאן מאריכים את חקיקת החירום ואת חוקי החירום.

זהבה גלאון: חשבתי שדינם להתבטל.

זהבה גלאון: אז באה הצעה ממשלתית ומעגנת בחקיקה את אותם הסדרים.

זהבה גלאון: הדבר הזה מקומם, כי בעצם, מה אנחנו רואים?

זהבה גלאון: שלוקחים כל מיני הסדרים גורפים כאלה, שיהפכו גם אנשים וגם ארגונים שאין בינם לבין טרור – הרחיבה חברתי – ארגוני מעטפת שונים, שאין דבר בינם לבין טרור, ופתאום, בגלל ההסדרים הגורפים האלה, הם יוגדרו כטרוריסטים.

זהבה גלאון: זה לא מתקבל על הדעת.

אמיר אוחנה: הוא התחיל ב-67'?

זהבה גלאון: אל תפריע לי עכשיו.

אמיר אוחנה: – – –

זהבה גלאון: אל תפריע לי.

זהבה גלאון: ראיתי שמיהרת להגיע למקום שהיה בו פיגוע טרור.

אמיר אוחנה: זה התחיל ב-67'?

אמיר אוחנה: הטרור התחיל – – –

זהבה גלאון: ראיתי שמיהרת להגיע למקום שהיה בו פיגוע טרור ולהצטלם על רקע הפיגוע.

זהבה גלאון: אז אני לא סובלת ניצול ציני של פיגועי טרור איומים.

אמיר אוחנה: כי היה חשוב לי לשמוע את האזרחים.

זהבה גלאון: אז אל תעיר לי.

זהבה גלאון: אל תעיר לי.

אמיר אוחנה: ולראות את הטרור.

זהבה גלאון: אתה, אף אחד לא מינה – – –

אמיר אוחנה: ולא לחשוב לקחת – – – ולהגיד שהטרור התחיל לי בכיבוש.

זהבה גלאון: אף אחד לא מינה אותך.

זהבה גלאון: אף אחד לא מינה אותך לשמור על האזרחים ולהגן עליהם מפני פיגועי טרור.

אחמד טיבי: א.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך לשבת; וב.

אחמד טיבי: – להפסיק.

אחמד טיבי: תמשיכי, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לתת כמה דוגמאות איך החקיקה הזאת מאפשרת לרשות המבצעת סמכויות דרקוניות לנקוט צעדים פוגעניים רק על סמך חשדות, על סמך חשדות, בלי לתת לחשודים הגנות בסיסיות.

זהבה גלאון: גם לחשודים מגיעות הגנות בסיסיות.

זהבה גלאון: למשל – אני אתן כמה דוגמאות:

זהבה גלאון: מעצר מינהלי וצווי הגבלה על סמך חשדות חסויים; הגדרות רחבות וגורפות למושגים כמו "ארגון טרור", "חבר בארגון טרור" ו"מעשה טרור", באופן שמתייג ומסווג אזרחים וארגונים כמעורבים בטרור.

זהבה גלאון: אני חושבת, אדוני, שאנחנו מתמודדים כאן בגלל שאנחנו גם באמת בסיטואציה איומה.

זהבה גלאון: יש טרור מקומי, ויש טרור בין-לאומי, ואנשים יוצאים לבלות בשרונה או בכל מקום אחר בארץ ולא מבינים מאיפה זה בא להם ומאיפה בא המפגע – או אולי כן צריכים להבין, אבל מי מעלה על דעתו, כשהוא יוצא לבלות ביום חמישי בערב, שהוא ייקלע לאירוע טרור?

זהבה גלאון: וצריך להתמודד עם הטרור.

זהבה גלאון: אבל אני אומרת שבמקום להתמודד עם הטרור אנחנו מקבלים כאן – ובזה אני מסיימת, אדוני – הצעת חוק מופרכת.

זהבה גלאון: במקום לחשוב איך מבטלים את השימוש בחוקי חירום, בעצם מעגנים אותם בחקיקה.

זהבה גלאון: אני חושבת שההצעה הזאת תפגע במדינה כמדינת חוק.

זהבה גלאון: חוק שהיה אמור להיות חוק מודרני, חוק חדש, בעצם מסתמך על חקיקה ארכאית והיסטרית.

זהבה גלאון: אני חושבת שדבר אחד הוא לא יעשה: הוא לא באמת ייתן כלים למאבק בטרור, אדוני.

זהבה גלאון: הוא שוב יציב אותנו ברשימת המדינות שמנצלות את היכולת הדמוקרטית לחוקק חוקים אנטי-דמוקרטיים.

זהבה גלאון: ואחר כך עומד כאן ראש הממשלה ואומר: אנחנו הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

זהבה גלאון: הטרור הוא בעיה אסלאמית רדיקלית.

זהבה גלאון: הוא בכלל לא קשור למה שמתרחש כאן.

זהבה גלאון: זה האסלאמיסטים הרדיקליים האלה, הם כולם טרוריסטים.

זהבה גלאון: מה זה קשור לכיבוש?

זהבה גלאון: יגיד ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אז הכול קשור, אדוני.

זהבה גלאון: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

אורן אסף חזן: זהבה, לרגע חשבתי שאת – – –

זהבה גלאון: באמת שבת שלום.

זהבה גלאון: הגעת?

אורן אסף חזן: לרגע היה נדמה לי שלמדת משהו.

אורן אסף חזן: אגב, תתחדשי על התסרוקת.

זהבה גלאון: תודה רבה.

אחמד טיבי: ארבע דקות.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אם זה לא היה באמת עצוב ומדכא, זה היה מצחיק, שמי שנהג, ונוהג עדיין, כמו מלך הג'ונגל, ומפעיל את כל מה שהוא צריך בתוך הג'ונגל כדי להשליט את כוחו, עכשיו החליט לעשות את אותם דברים, אבל במסגרת חוק.

באסל גטאס: מנקודת הראות של הקורבן, מה זה משנה אם זו אנומליה של חוקים, של תקנות דרקוניות מימי המנדט, או בכלל ללא שום חקיקה – או שהוא יסבול אותם עונשים, ואפילו יותר, במסגרת חוקית?

באסל גטאס: מנקודת הראות של הקורבן, מה זה משנה אם הוא ייתלה, או ייהרג באקדח, או בעינוי?

באסל גטאס: אני צוחק – משהו בי, בכל הסיטואציה הזאת, מגרה אותי לצחוק.

באסל גטאס: ורואים כמה הכנסת, המחוקקת, נותנת חשיבות לחוק כזה, בעצם הנוכחות.

באסל גטאס: תסתכלו, כמה אנשים, כמה חברי כנסת, אם זה מהאופוזיציה, אם זה מהקואליציה, נותנים חשיבות לחוק כזה ובאים ומשתתפים בדיון.

באסל גטאס: רבותי, אני אומר לכם דבר אחד; הזכרתי בנאומי האחרון שסיימתי לקרוא את ספרו של פרופסור עאדל מנאע על נכבה ובקאא, על מה שהיה בין 1948 ל-1956.

באסל גטאס: דבר אחד ברור: כוחות הכיבוש דאז, וגם עכשיו, מצפצפים על בתי-המשפט.

באסל גטאס: שני מקרים ברורים של פסיקה – –

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: – – של בית-המשפט העליון להחזיר תושבים – –

אורן אסף חזן: אלה שאתה תומך בהם מצפצפים על החיים.

באסל גטאס: – – של יישובים שנעקרו אחרי קום המדינה, אחרי 1948, פסיקה של בית-משפט לא כובדה.

באסל גטאס: סגרו את השטח, הכריזו עליו שטח צבאי סגור, ובאותו שבוע הרסו את כל הבתים; או הפגיזו מהאוויר או הרסו אותם.

באסל גטאס: כך שגם – שוב, אם העוולה נעשית ללא חוק, או במסגרת האנומליה הקיימת, או עוולה אחרת, יותר גדולה, או פחות, נעשית במסגרת חוק – מה זה משנה?

באסל גטאס: דבר אחד זה משנה, זה שׂם בספר החוקים מראה – מראה בפני הכנסת, בפני החוקים, בפני מערכת המשפט, מערכות אכיפת החוק: זה אתם, ככה הכיבוש נראה, ככה המדכא נראה – וזה לא יביא לשום שינוי במצב.

באסל גטאס: להפך, אין עם תחת כיפת השמים שיסכים להישאר משולל חירות, ומשולל עצמאות, ותחת דיכוי – –

אורן אסף חזן: אבל אתם לא עם, באסל.

באסל גטאס: – – ותחת כיבוש לעד.

אורן אסף חזן: אני מסכים אתך, אבל אתם לא עם, זו הבעיה היחידה.

באסל גטאס: הוא ישתמש בכל מה שמגיע, מה שיכול, כדי להשתחרר – –

אורן אסף חזן: – – –

באסל גטאס: – – ושום חוק, ושום מערכת אכיפת חוק – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, תן לו לסיים.

באסל גטאס: – – לא יעצרו בעדו מלהשיג את חירותו.

באסל גטאס: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת באסל גטאס.

אורן אסף חזן: באסל גטאס, אני מסכים אתך, אבל אתם לא עם, אין דבר כזה עם פלסטיני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ג'בארין.

אוסאמה סעדי: רק אתם עם?

אוסאמה סעדי: רק אתה עם?

אורן אסף חזן: אני לא רוצה להיות – – –

אוסאמה סעדי: אתה קובע אם אני עם או לא?

אוסאמה סעדי: אתה קובע אם אני עם או לא?

אוסאמה סעדי: מי אתה בכלל?

אורן אסף חזן: אתה לא עם.

אורן אסף חזן: אתה יכול להשוות לעם היהודי?

אורן אסף חזן: לסורי?

אורן אסף חזן: למצרי?

אוסאמה סעדי: – – –

באסל גטאס: – – –

אורן אסף חזן: אין דבר כזה עם פלסטיני.

אורן אסף חזן: הרי אם מסתכלים על ההיסטוריה, עם פלסטיני צריך להגיד על היהודים, אבל זה כבר סיפור אחר.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.

אחמד טיבי: חמש דקות.

יוסף ג'בארין: חברי חברי הכנסת, כבוד היושב-ראש בן העם הפלסטיני – – –

קריאה: אולי תלכו לפרלמנט הפלסטיני?

אורן אסף חזן: – – – הייתה מחלוקת – – –

אחמד טיבי: מה לא בסדר במה שהוא אמר?

אחמד טיבי: מה?

אחמד טיבי: מה?

אורן אסף חזן: – – –

קריאות: – – –

אחמד טיבי: למה אתם – תירגעו, ותנו לד"ר חבר הכנסת יוסף ג'בארין – –

אורן אסף חזן: חבר שלי ג'בארין, חבר שלי, אבל הוא משעשע.

אחמד טיבי: – – שהוא אחד המומחים שיש בבניין הזה.

אורן אסף חזן: בדרך כלל הוא רציני, עכשיו הוא משעשע.

אחמד טיבי: תשכילו ממה שהוא הולך להגיד.

אחמד טיבי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: לפחות תנו לנו את החירות להגדיר את עצמנו.

אחמד טיבי: בזאבט.

יוסף ג'בארין: חברי יו"ר ועדת החוקה דיבר על החוק הזה, שיש לו מעין הרגשת עצמאות, בחוק הישראלי, והאמת היא שיש לי ממש תחושה הפוכה, של הרגשת נכבה של החוק הישראלי, ונכבה של הדמוקרטיה הישראלית.

יוסף ג'בארין: חוק עב כרס, שמעגן הוראות דרקוניות, ותחת מסגרת הטרור כנראה אפשר להכניס את הכול.

יוסף ג'בארין: במקום לחשוב באופן ביקורתי כלפי חקיקה מנדטורית משנות ה-40, ולהגיד שהחקיקה הזאת היא חקיקה קולוניאלית – ואני מקווה שאתם לא חולקים עלי שזו חקיקה קולוניאלית – במקום להגיד שהחקיקה הקולוניאלית הזאת כבר אין לה זמן בתחילת המאה ה-21, עושים ממש ההפך; לוקחים את אותה חקיקה ומעגנים אותה בחוק בישראל, עם כל הסכנה שעולה מהחוק הזה לחירויות יסוד של אזרחים, של תושבים, כאשר אולי העמימות שמאפיינת את החוק הזה היא מקור הסכנה.

יוסף ג'בארין: עמימות.

יוסף ג'בארין: והעמימות הזאת, אני אומר לכם, יכולה להכניס כמעט את הכול – כל מעשה אידיאולוגי לגיטימי היום, תמיד יכול לצאת מישהו ולהגיד שזה כבר טרור, זו הזדהות עם הטרור, את זה, לא נקבל אותו, כי ככה וככה וככה.

יוסף ג'בארין: ולכן, גם המצב עכשיו, כפי שאתם יודעים, הוא כל כך בעייתי, במישור הזה, של החירויות.

יוסף ג'בארין: דיבר חברי חבר הכנסת סעדי על הוצאת התנועה האסלאמית אל מחוץ לחוק, ואנחנו מדברים על יותר מ-20 עמותות רשומות אצל רשם העמותות, מדווחות כל שנה כנדרש, ונגד העמותות האלה היה צו תפיסה.

יוסף ג'בארין: אני תוהה, אני שואל את עצמי מה יקרה עכשיו, עם החוק הזה, איזו רדיפה עוד נהיה ערים לה במעטפת של מאבק בטרור או מלחמה בטרור, כשכולנו יודעים שבעצם יש כאן ניסיון נמשך לפגוע בכל מאבק לגיטימי נגד הכיבוש.

יוסף ג'בארין: ולכן, חבר הכנסת סלומינסקי – עדיין באולם – לפעמים אני חושב שיכול להיות שהיה שווה יותר, במקום להשקיע את כל השעות האלה בחוק הטרור – אולי היה שווה יותר להשקיע אותן בלדבר על יוזמת השלום הערבית, יוזמת שלום של כל מדינות ערב, של כל המדינות המוסלמיות, שאומרות באופן מפורש: נסיגה לגבולות 67', הקמת מדינה פלסטינית – –

אורן אסף חזן: – – –

יוסף ג'בארין: – – הסדר מוסכם על הצדדים בעניין הפליטים, וככה תם הסכסוך.

אורן אסף חזן: פנטזיה.

יוסף ג'בארין: פנטזיה – – –

אחמד טיבי: אני אקרא אותך לסדר, אתה מפריע כל הזמן.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: לא, לא, יש הבדל בין קריאת ביניים לבין הרצאה תוך כדי.

אחמד טיבי: אני מבקש ממך – – –

אורן אסף חזן: לא הרצאה, אני רק אומר: פנטזיה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: בבקשה, אני מוסיף לך דקה.

אורן אסף חזן: אני מבקש ממך להגיב לעניין.

יוסף ג'בארין: מי שהשלום לא עומד מול עיניו – חושב שזה פנטזיה על יוזמות שלום.

יוסף ג'בארין: לכן אני אומר שאם היינו משקיעים את כל האנרגיה – אגב, מדובר בהצעות חוק שמתגלגלות עוד מ-2011 – אם היינו משקיעים את האנרגיה הזאת בחשיבה יותר קונסטרוקטיבית על יוזמת השלום הערבית, יכול להיות ששם היה אפשר באמת לתת מענה לכל סוגיה של אלימות או של טרור, ככל שהסוגיה אכן קיימת וככל שהיא אכן מעשית.

יוסף ג'בארין: יוזמת השלום הערבית, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, מדברת על נורמליזציה עם מדינת ישראל בגבולות 1967.

יוסף ג'בארין: בגבולות הללו הפלסטינים מסתפקים ב-22% מאדמתם ההיסטורית – –

אורן אסף חזן: שאלה.

יוסף ג'בארין: – – ואומרים: אנחנו מוכנים לנורמליזציה עם ישראל – כל המדינות הערביות, כל המדינות המוסלמיות.

אורן אסף חזן: אני אשאל שאלה.

אורן אסף חזן: אולי תענה לי.

קריאה: – – – את ההיסטוריה.

יוסף ג'בארין: זה יותר מ-50 מדינות.

אורן אסף חזן: אפשר שאלה?

יוסף ג'בארין: זה יותר מ-50 מדינות.

עודד פורר: למה אתה – – –

אורן אסף חזן: למה – – – את אוסלו?

יוסף ג'בארין: ובאים ואומרים – – –

עודד פורר: – – – הפלסטינים.

אחמד טיבי: למה אתם מפריעים לו?

אורן אסף חזן: תענה על השאלה.

עודד פורר: מתי אתה כולל את הפלסטינים – – –?

אורן אסף חזן: למה – – – את אוסלו?

יוסף ג'בארין: מה התשובה של ממשלת ישראל ליוזמת השלום הערבית?

יוסף ג'בארין: – – – כמה פעמים.

עודד פורר: לא סתם – – –

אורן אסף חזן: מה קרה – – – משארם-א-שיח'.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אורן אסף חזן: נו, באמת, אנחנו באווירה טובה.

יוסף ג'בארין: עוד חקיקה גזענית ועוד חקיקה גזענית – – –

אורן אסף חזן: טיבי, אנחנו באווירה טובה.

אחמד טיבי: כשאני פה, אתה קורא לי "אדוני היושב-ראש".

אורן אסף חזן: המנהל.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש.

אורן אסף חזן: מנהל הישיבה.

אחמד טיבי: אתה קורא לי "אדוני היושב-ראש".

אורן אסף חזן: אני אקרא לך כרצוני.

אורן אסף חזן: תרצה לאפשר לי – – –

אחמד טיבי: לא, אתה לא יכול לקרוא לי כמו שקראת לי.

אחמד טיבי: יש כללים.

אורן אסף חזן: אלא אם כן אני לא פונה אליך.

יחיאל חיליק בר: – – – להעיף אותך מהאולם.

יחיאל חיליק בר: אני יכול – – –

אורן אסף חזן: אלא אם כן אני לא פונה אליך.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: כשאתה פונה אלי, אתה קורא לי "אדוני היושב-ראש".

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: אמרתי: אלא אם כן אני לא פונה אליך.

אחמד טיבי: אדוני, פסיק, היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אתה לא מקשיב – אלא אם כן אני לא פונה אליך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: ג'בארין, רק תענה לי על השאלה.

אחמד טיבי: וגם ג'בארין, קוראים לו: חבר הכנסת ג'בארין.

אורן אסף חזן: לא זכור לי שכשאתם פונים אלי אתם אומרים – – –

אחמד טיבי: אני אמרתי לך: חבר הכנסת חזן.

אחמד טיבי: זה השם שלך.

אורן אסף חזן: אני מסכים.

אחמד טיבי: זה השם שלך.

אורן אסף חזן: אני אגיד את זה – – –

אחמד טיבי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: אני לא מבין, דווקא כשאני מדבר על השלום אתם מפריעים?

אחמד טיבי: גם לא "פלסטינים", גם לא "יושב-ראש" וגם לא "חבר כנסת".

אחמד טיבי: מה נשאר?

אורן אסף חזן: שלנו.

אורן אסף חזן: זה שלנו, מה נעשה.

אחמד טיבי: בשלב זה, זה שלי.

אורן אסף חזן: זה רק התחושה.

אורן אסף חזן: זה מדגדג באצבעות – – –

יוסף ג'בארין: חברי הכנסת גם פורר וגם – דווקא כשאני מדבר על השלום ועל יוזמת השלום אתם קמים – – –

אחמד טיבי: אתה מביך אותם.

אורן אסף חזן: להפך, אני שואל שאלות אמיתיות.

אורן אסף חזן: אני גם מדבר על השלום.

יוסף ג'בארין: כנראה שיש כאן דברים שהתגובה שלכם והתגובה של הממשלה מביישת, ואכן מביישת.

יוסף ג'בארין: היא מביישת את כל המדינה הזאת; היא מביישת את כל אזרחי המדינה הזאת.

יוסף ג'בארין: פעם התגאיתם – – –

אורן אסף חזן: – – –

אמיר אוחנה: – – – שלום ושלווה.

אמיר אוחנה: אנחנו נלמד מהעולם הערבי על שלום.

יוסף ג'בארין: פעם הייתה ממשלה שהתגאתה בכך שהערבים אומרים תמיד "לא": לא לשיחות עם ישראל, לא להכרה בישראל, לא, לא, לא.

אורן אסף חזן: אתם אומרים תמיד "לא".

יוסף ג'בארין: עכשיו באים הפלסטינים, עם כל מדינות ערב, עם כל המדינות המוסלמיות, ואומרים "כן": כן לשלום עם ישראל, כן לנורמליזציה.

יוסף ג'בארין: יותר מ-50 מדינות.

יוסף ג'בארין: וכן, אנחנו מסתפקים ב-22% מאדמת פלסטין ההיסטורית.

יוסף ג'בארין: ואל מול הכן, הכן והכן, התשובה היחידה שהם מקבלים זה "לא" – לא גדול לא רק ליוזמה הזאת אלא גם לכל יוזמה אחרת.

יוסף ג'בארין: אנחנו מכירים את היוזמה הצרפתית.

יוסף ג'בארין: מדינה ידידותית לישראל באה ומציבה יוזמה, יוזמת שלום.

יוסף ג'בארין: אני לא מבין למה כל פעם שיש יוזמת שלום התשובה המיידית היא "לא".

אחמד טיבי: יאללה, יוסף.

יוסף ג'בארין: ואז אומרים – – –

עודד פורר: – – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש – – –

יוסף ג'בארין: ואז אומרים: אנחנו צריכים – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: אני אומר, נתת לו אצבע – רוצה את כל היד.

אורן אסף חזן: הוספת לו דקה.

אורן אסף חזן: תראה, הזמן נגמר.

יוסף ג'בארין: ואז – – –

אורן אסף חזן: – – – מדבר על שלום.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

יוסף ג'בארין: אתם לא נותנים לי לסיים.

אורן אסף חזן: די, נו.

אחמד טיבי: הנה, משפט סיום.

אחמד טיבי: אני מבקש.

אורן אסף חזן: משפט.

יוסף ג'בארין: ואז אתם אומרים: אנחנו מאמינים רק במשא-ומתן דו-צדדי אל מול הפלסטינים.

יוסף ג'בארין: גם במשא-ומתן שם הכול: לא, לא, לא, לא.

אורן אסף חזן: רק משפט.

יוסף ג'בארין: אז אולי הגיע הזמן להגיד – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – "כן" למדינה פלסטינית ליד מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

אורן אסף חזן: לא תהיה מדינה פלסטינית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: סיום מוצלח.

אחמד טיבי: אני מבקש מחבר הכנסת גילאון.

אורן אסף חזן: אתה יודע, חבר הכנסת ג'בארין, היום כבר יש מדינה פלסטינית.

אורן אסף חזן: זה שמתכחשים לזה זה סיפור אחר.

אורן אסף חזן: רק אנחנו לא רוצים לתת לכם הכרה.

אורן אסף חזן: ארץ-ישראל לעם ישראל, מה לעשות.

אורן אסף חזן: מה אתה – – – אתה תלך – – – אחרי זה תדבר.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אתה לא יכול להירגע?

אורן אסף חזן: אני מבעבע.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אני עם חיוך.

אורן אסף חזן: אני רק – – –

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש – – –

אחמד טיבי: אין חיוך.

אחמד טיבי: אין חיוך.

אורן אסף חזן: אני רק – – – מתי יתנפץ החלום הזה.

אחמד טיבי: אין חיוך.

אורן אסף חזן: מתי?

אורן אסף חזן: מתי?

אחמד טיבי: יש כאלה שכשאומרים "חבר כנסת חזן", לא מחייכים.

אורן אסף חזן: אתה מחייך.

אחמד טיבי: אני מחייך.

אורן אסף חזן: אני עושה לך טוב.

אורן אסף חזן: אני יודע שאני עושה לך טוב.

אחמד טיבי: לפעמים "דמו ח'פיף".

אחמד טיבי: אתה יודע מה זה "דמו ח'פיף".

אחמד טיבי: תסבירי לו.

אחמד טיבי: יעני, נחמד כזה.

אורן אסף חזן: אני יודע, אני יודע.

אורן אסף חזן: יש דברים שאני מבין.

אורן אסף חזן: אל תדאג.

אילן גילאון: כן, זה נכון.

אורן אסף חזן: מה שצריך אני מבין.

אחמד טיבי: גילאון, חבר הכנסת, אתה מדבר חמש דקות.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: ולעתים אתה ממש לא.

אורן אסף חזן: זה דו-צדדי.

אילן גילאון: מאבק בטרור, אדוני היושב-ראש, הוא כמובן, הוא בוודאי, מטרה ראויה, שהרי טרור הוא פגיעה בקבוצות ובבודדים שהם חפים מפשע.

אילן גילאון: אבל החוק הזה – אפילו בצו ההרחבה של ההסכם הקיבוצי של ההסתדרות, אדוני, לא קיים הסכם הרחבה כזה.

אילן גילאון: אדוני, זה חוק שמבוסס על רמת הכוונה ולא על רמת המעשה.

אילן גילאון: ברגע שחוק מורכב ממרכיבים כאלה, אדוני, זה אומר שתכליתו היא אחת, וזה להלך אימים.

אילן גילאון: להכניס את כל הדברים תחת חסות אחת, בכך שאפילו מי שאמר שהוא מצטרף לארגון, או משהו שמסונף לארגון שלחלקו יש זרוע צבאית ואחרת שהיא זרוע מדינית וזרוע סעד, זה דבר מאוד בעייתי ומורכב.

אילן גילאון: אבל, אדוני היושב-ראש, הדבר העיקרי שאנחנו חוזרים עליו ערבים לבקרים הוא שטרור מונעים וטרור נעלם על-ידי שינויי מציאות, ולא באמצעות חוקים כאלה או אחרים.

אורן אסף חזן: לתומי חשבתי – – –

אילן גילאון: יושב-ראש הכנסת לשעבר בהתכתבות, אורן חזן – – –

אורן אסף חזן: תודה על הכינוי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, זה היה מוצלח.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: אני אומר.

אורן אסף חזן: אני מעריך את זה.

אורן אסף חזן: בדימוס.

אילן גילאון: בדימוס.

אורן אסף חזן: זכית לשקט עד סוף הנאום.

אילן גילאון: אתה תקבל על זה – – – אל תדאג.

אורן אסף חזן: זהו, זכית לשקט עד סוף הנאום.

אילן גילאון: תודה לך.

אילן גילאון: אני לא יודע, הוא לא מצחיק אותי, אבל – – –

אחמד טיבי: אבל אתה צוחק.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: גם לחוק הזה, כמו לכל דבר בחיים, אדוני – –

אחמד טיבי: נורא.

אילן גילאון: – – יש timing, location ו-artist.

אילן גילאון: אלה הם המרכיבים של כל הפקה.

אילן גילאון: לכן, צריך לראות את הדברים בהשתנותו של הזמן.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לספר כאן סיפור אישי.

אילן גילאון: אני מאוד ארצה את הקשבתך.

אילן גילאון: אני מאוד רוצה שאתה תשמע את הסיפור הזה, כי חשוב לי לספר אותו, והוא סיפור אישי.

אילן גילאון: אדוני זוכר שפעם היה חוק שאסר מפגשים עם ארגון טרור, ולצורך העניין היה אז אש"ף.

אילן גילאון: בעוונותי – ואני לא יודע אם התוודיתי אבל אני מתוודה היום – עבריין, ועברתי על החוק הזה, ופגשתי בתקופת החוק הזה – ואני מוכן גם לעמוד לדין על המפגש הזה – ברומא את נציג אש"ף ברומא נימר חמאד.

אחמד טיבי: נימר חמאד.

אחמד טיבי: מאחל לו בריאות.

אילן גילאון: בריאות טובה אני מאחל לו.

אילן גילאון: אנחנו התיידדנו, והיו אז שיחות – בתקופה שהחוק אסר את הדברים הללו.

אילן גילאון: הוא הבטיח שכאשר הוא יגיע לארץ – הוא אירח אותי ברומא, והיה אירוח יוצא מן הכלל ודיאלוג יוצא מן הכלל, והוא הבטיח לי שכאשר הוא יחזור מרומא לעזה – לאחר שערפאת חזר – ויבוא לקבל את תעודת הזהות שלו, הוא יבקר אותי בעירי אשדוד.

אילן גילאון: ובאמת, יום אחד אני יושב במשרדי, הייתי אז סגן ראש עיריית אשדוד, ואחד העוזרים שלי אומר לי: תשמע, יש פה כמה חבר'ה מרמלה שבאו והם מחכים לך בחוץ.

אילן גילאון: אני יוצא, ואלה לא היה חבר'ה מרמלה – אלה היו חבר'ה מרמאללה דווקא, ובראשם נימר חמאד.

אילן גילאון: נפלנו איש על צווארו של איש, הלכנו הביתה, חתכנו את היום, ואני הזמנתי אותו לחגיגה של הדמוקרטיה הישראלית במוצאי-שבת בתל-אביב.

אילן גילאון: קבענו לנו לאחר מכן ללכת לאיזושהי מסעדה, ופרשנו, בערך כרבע שעה לפני תום החגיגה של הדמוקרטיה הישראלית, אל המקום שהזמנו אותו כדי לאכול.

אילן גילאון: ואז באותו מקום קיבלתי טלפון מיוסי שריד, עליו השלום, שירו ברבין, ושהוא לא יוכל להגיע, ושכנראה רבין פצוע.

אילן גילאון: ברגע הראשון היה ברור לכולם, גם לנימר חמאד וגם לנו, שכנראה מי שהתנקש ברבין – כל הסבירות היא שזה מתנקש פלסטיני, טרוריסט.

אחמד טיבי: לא יצא בסוף.

אילן גילאון: טרוריסט.

אילן גילאון: הסוף ידוע.

אילן גילאון: יש הרבה טוויסטים בסיפור הזה.

אילן גילאון: פגשתי את נימר חמאד לאחר שנים בתור יועצו המדיני של ערפאת, והוא אדם מרכזי ברשות הפלסטינית.

אילן גילאון: הייתה לו השפעה על התיאום של הרשות עם ישראל, וכנראה בתיאום הזה הציל הרבה מאוד אנשים מפעולות טרור, אדוני.

אילן גילאון: אז כאשר אנחנו מדברים על טרור, זה תלוי מקום, ותלוי זמן, ותלוי משתתפים, והפתרון בהעלמת הטרור – כמו שאמר קלאוזביץ, שהמלחמה היא המשך המדיניות באמצעים אחרים, אדוני, גם המדיניות היא המשך המלחמה והטרור באמצעים אחרים.

אילן גילאון: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת גילאון.

אחמד טיבי: עיסאווי פריג', תפאדל.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: 15.

עיסאווי פריג': – – חברי חבר הכנסת חזן – – –

אחמד טיבי: תוספת מיעוטים.

אורן אסף חזן: חברך.

עיסאווי פריג': קראתי לך בעבר "הרצל".

אורן אסף חזן: קטונתי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, ב-15 דקות מותר לי להפריע דקה לפחות.

עיסאווי פריג': יושב-ראש ועדת החוק, חוקה ומשפט, מכריז העצמאות, מר ניסן סלומינסקי, חבר הכנסת, אני אשמח מאוד אם תהיה חלק מהישיבה של המליאה.

אילן גילאון: זה היה בן-גוריון.

עיסאווי פריג': זה בן-גוריון?

עיסאווי פריג': תראה, חבר הכנסת סלומינסקי אמר שהוא נרגש וזה יום עצמאות עבורו, הצעת החוק הזאת.

עיסאווי פריג': הוא צודק, זה יום – – –

ניסן סלומינסקי: סלח לי, מאחר שלא שמעת את חבריך, חבר הכנסת חנין – –

עיסאווי פריג': זה בסדר, תן לי, אני שמעתי.

ניסן סלומינסקי: – – אתה רק חוזר על מה שהם כבר אמרו.

ניסן סלומינסקי: אוסאמה התחיל – – –

עיסאווי פריג': לא לא לא לא.

ניסן סלומינסקי: – – – כבר שמענו את זה, ושמענו – – –

עיסאווי פריג': לא לא, זה גולת הכותרת של הדיון.

ענת ברקו: אנחנו בעד – – –

עיסאווי פריג': זה גולת הכותרת של הדיון.

עיסאווי פריג': אני אומר לעצמי, המילים צריכות להיגמר – הרי אותו ריטואל, צריך לחזור כל הזמן על אותן מילים?

עיסאווי פריג': הרי החקיקה – – –

אורן אסף חזן: תקשיב למה שהוא רוצה – – –

עיסאווי פריג': החקיקה לא נגמרת.

עיסאווי פריג': אבל אתם נותנים לנו השראה להמציא את התיאורים ואת המילים.

עיסאווי פריג': אתה הכרזת על עצמאות.

עיסאווי פריג': אני שאלתי את עצמי, עצמאות ממה?

עיסאווי פריג': אתה צודק.

עיסאווי פריג': כבשת את הרשות השופטת.

עיסאווי פריג': יצאת – קדימה – עשית עצמאות.

עיסאווי פריג': אנחנו, הרשות המבצעת – –

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכאשר אני – – –

עיסאווי פריג': – – כבשנו את זה, ויש לנו את הרשות המחוקקת – –

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכשאני אבוא לבקר אותך – – –

עיסאווי פריג': – – בדוגמת המחנה הציוני, שמרים רק את הידיים, לצורך העניין – –

ניסן סלומינסקי: כשאני אבוא לבקר אותך.

עיסאווי פריג': – – ועכשיו כבשת את הרשות השופטת – – – עצמאות.

עיסאווי פריג': ברכות על הדמוקרטיה החדשה שמתפתחת מולנו.

ניסן סלומינסקי: כשאני אבוא לבקר אותך ביום שישי, אני אראה דגלים של מדינת ישראל, ולא דגלים ירוקים.

ניסן סלומינסקי: ולא דגלים ירוקים.

עיסאווי פריג': לזה התכוונת "עצמאות" – יום – עוד אבן – ויום הכיבוש של הרשות השופטת, הרשות השופטת שנותנת את קצה האור במנהרה בכל המערכת, אתם הכרזתם – כבשנו אותה, זה יום העצמאות שלנו.

עיסאווי פריג': איזה תיאור; יום כיבוש הרשות השופטת והכפייה על השופטים הפך ליום העצמאות שלכם.

עיסאווי פריג': לזה אתם קוראים עצמאות.

עיסאווי פריג': הדבר השני שיוש

עיסאווי פריג': ב-ראש ועדת החוקה התגאה בו – הוא נרגש שהחוק הולך להיות מתורגם לאנגלית, העולם הולך ללמוד מאתנו על החקיקה במלחמתנו בטרור.

עיסאווי פריג': זה דבר שאתה צריך להתגאות בו.

עיסאווי פריג': אמרתי את זה בעבר, ואני אחזור ואגיד את זה: "סטרט-אפ ניישן" נולד כאן, בפרלמנט הישראלי, בחסות ממשלת בנימין נתניהו ונפתלי בנט.

עיסאווי פריג': אנחנו מייצאים חקיקה מיוחדת – "סטרט-אפ ניישן" למלחמה בטרור.

עיסאווי פריג': שני דברים יצאו מוועדת החוקה, חוק ומשפט, וצריך להתגאות בהם, כך אמר חבר הכנסת סלומינסקי.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להרחיב בנקודות שחברים לפני ציינו, וההשלכות של החוק הזה, אבל אני רוצה לנסות לתרגם את זה, בעזרתך, אדוני היושב-ראש, לחיים הפרקטיים.

אחמד טיבי: תפאדל.

עיסאווי פריג': הרי יש שלוש רגליים לחוק של הרחבת ההגדרה; יש הגדרת ארגון טרור, ויש הגדרת מעשה טרור ותמיכה בפעילות או הזדהות עם טרור.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: מעשה טרור – – –

אחמד טיבי: אבל אין בו הגדרה של טרור.

עיסאווי פריג': אין.

עיסאווי פריג': זה עמימות, אמר חבר הכנסת ג'בארין.

עיסאווי פריג': כל אחד נמצא תחת המטרייה.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם – וחברת הכנסת ברקו, יש אצלנו הערבים – חברי הכנסת הערבים כאן יסכימו אתי – יש מה שנקרא בחברה הערבית "קאפל יתים".

עיסאווי פריג': שמעת על "קאפל יתים"?

ענת ברקו: – – –

עיסאווי פריג': שמעת, חבר הכנסת אבו עראר, על "קאפל יתים"?

טלב אבו עראר: נעם.

עיסאווי פריג': אנא, יש לי "קאפל יתים".

עיסאווי פריג': מה זה "קאפל יתים"?

עאידה תומא סלימאן: תיזהר.

עיסאווי פריג': ממה להיזהר?

עיסאווי פריג': אני מודה – אני אומר את זה שהדברים יהיו ברורים.

עיסאווי פריג': מה זה "קאפל יתים"?

אחמד טיבי: תסביר להם.

עיסאווי פריג': הסבר: יש מאות אלפים, מאות אלפים של אזרחי מדינת ישראל הערבים, שמאמצים יתום פלסטיני.

עיסאווי פריג': יתום – לא משנה מה.

עיסאווי פריג': יתום.

אחמד טיבי: אתמול אכלתי אתם סעודת אפטאר ביריחו.

עיסאווי פריג': יתום.

עיסאווי פריג': בגלל עוני – כל יתום, מכל סיבה שהיא.

עיסאווי פריג': אז אני החלטתי לאמץ יתום; משלם לו 120 שקל בחודש – למשפחה, ליתום.

עיסאווי פריג': מחר, בגלל התשלום שלי לאימוץ, ל"קאפל היתים", אני נמצא תחת המטרייה.

עיסאווי פריג': אני לא יודע מי הבחור, מי הוריו, מאיפה הוא בא ולמה זה נמצא.

ענת ברקו: לא נראה לי שזה – – –

עיסאווי פריג': לא לא לא, החוק – – –

ענת ברקו: אף אחד לא – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – הרחבת ההגדרה – – –

עיסאווי פריג': החוק נמצא בקטגוריה.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם רק מעשים.

עיסאווי פריג': זה תרומה.

עיסאווי פריג': מעשים.

עיסאווי פריג': אני הולך לסעיף הנוסף – הזדהות.

ענת ברקו: שים את זה תחת זקאת, והכול בסדר.

עיסאווי פריג': זה משהו אחר.

עיסאווי פריג': לזקאת יש כללים אחרים, ולקאפל יתים כללים אחרים.

ענת ברקו: זאת לא הכוונה של החוק.

עיסאווי פריג': לא לערב בשר וחלב.

עיסאווי פריג': אני נכנס לסוגיה אחרת – תמיכה, הזדהות, קראתי ושמעתי.

עיסאווי פריג': אני זוכר שבאינטרנט ראיתי שחברת הכנסת מירי רגב, שהייתה, עכשיו היא שרה, משתיקת פיות – הייתה בצילום עם חולצה – של צעירים מסביבה עם חולצה של "כהנא חי" או "תג מחיר".

אחמד טיבי: היציע המזרחי של "בית"ר".

עיסאווי פריג': היציע המזרחי, "לה פמיליה", משהו כזה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת מירי רגב טרוריסטית על-פי החוק?

עיסאווי פריג': – –

אחמד טיבי: (אומר בערבית: הדיבור הזה הגיוני?

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': – – או שזה חוק שיש בו – איך נגיד את זה – אם יהודי יוצא להפגנה, אז הוא יוצא למחאה, ואם ערבי יוצא להפגנה, הוא מוגדר במילה "טרור".

עיסאווי פריג': או אם אני ואילן גילאון יושבים בטבע, יש יער מסביבנו, זרקנו בטעות, שלא במתכוון, סיגריה, ושלי גרמה לשרפת היער – – –

עאידה תומא סלימאן: אילן, אתה מעשן?

עיסאווי פריג': עישן, שתי קופסאות ביום.

עיסאווי פריג': היום הוא לא.

עיסאווי פריג': העישון מאחוריו.

עיסאווי פריג': – – – ושלי, אילן, גרמה לשרפת יער – אני על-פי החוק גרמתי למעשה טרור.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': בגלל השיוך האתני שלי.

עיסאווי פריג': זה החוק, שלא נטעה.

עיסאווי פריג': שלא נטעה.

ענת ברקו: אבל צריך כוונה.

עיסאווי פריג': כוונה לא צריך.

עיסאווי פריג': מה החוק אומר?

ענת ברקו: אם אין כוונה לעשות מעשה טרור, אף אחד לא מאשים בטרור.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': מה החוק אומר, חברת הכנסת ברקו?

ענת ברקו: החוק מכסה את זה.

ענת ברקו: אתה יודע שאני ישרה.

עיסאווי פריג': חברת הכנסת ברקו, תקשיבי – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': אין, השב"כ קיבל סמכות, הוא רוצה כלים.

עיסאווי פריג': על-פי החוק השב"כ קיבל סמכות; לא צריך חשד, לא צריך להוכיח חשד – – –

אחמד טיבי: מבחן כוונה אין.

עיסאווי פריג': מבחן כוונה אין.

עיסאווי פריג': אני הוא המחליט.

עיסאווי פריג': וגם סיווג החומר הסודי עלה בשתי מדרגות.

עיסאווי פריג': אני לא יכול לגלות את מקורות המודיעין והחומר הסודי הופך להיות רק נחלתי.

עיסאווי פריג': השב"כ קיבל כלים להשתיק כל שופט שנמצא מולו, וכוונת החוק היא כפי שאמרתי בהתחלה – לכבוש את מערכת המשפט.

ענת ברקו: אתה מעדיף תקנות לשעת-חירום?

ענת ברקו: אתה מעדיף תקנות לשעת-חירום?

עיסאווי פריג': אז אני אתייחס גם לזה, אני אתייחס לזה.

עיסאווי פריג': אני אגיד לך, אני אכריז הכרזה, ואילן, אתה מרשה לי.

עיסאווי פריג': אני מכריז כעיסאווי – – –

אילן גילאון: אל תשרוף את היער, תעשה מה שאתה רוצה.

עיסאווי פריג': בדיוק.

עיסאווי פריג': אני מכריז כעיסאווי בן אמנה וכמאל: אני נגד טרור ומוכן להילחם בטרור.

עיסאווי פריג': בסדר?

עיסאווי פריג': הכרזתי.

ענת ברקו: זה ברור – – –

עיסאווי פריג': עכשיו מותר לי להמשיך?

עיסאווי פריג': יפה מאוד.

עיסאווי פריג': החוק הזה הוא חוק ההפחדה וההשתקה, כמהלך ממשיך לחוק העמותות, לחוק המישוש, לחוק האזרחות.

עיסאווי פריג': כל שיטת החקיקה הזו באה – ואיך קיבלנו?

עיסאווי פריג': חצי יובל אנחנו, 50 שנה לכיבוש.

עיסאווי פריג': 50 שנה לכיבוש – זה התחיל, ועכשיו חבר הכנסת סלומינסקי החליט: אנחנו 50 שנה לכיבוש, ניתן להם את המתנה.

עיסאווי פריג': ומה המתנה?

עיסאווי פריג': עוד, נמציא להם מהבית שלנו איך נילחם בכל מה שהוא מגדיר.

ענת ברקו: הכיבוש בתל-אביב?

ענת ברקו: היה לפני שבוע פיגוע טרור בתל-אביב.

ענת ברקו: למה אתה גורם?

ענת ברקו: מה – – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': זה לא קשור לחוק, אתה מכניסה בשר וחלב.

עיסאווי פריג': זה לא קשור לחוק.

אחמד טיבי: – – –

ענת ברקו: לא – – – כאילו זה התחיל אתמול.

ענת ברקו: זה כאילו התחיל אתמול כל הטרור הזה.

עיסאווי פריג': אז איך אמר לך?

עיסאווי פריג': הוא אמר משפט, המצאה בערבית, שכתוב על שמו.

ענת ברקו: זה כאילו התחיל אתמול, כל הטרור הזה.

עיסאווי פריג': עכשיו, חברים – יש לי עוד ארבע דקות, אדוני.

אחמד טיבי: (בערבית: אני אתך.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': בדיוק.

אחמד טיבי: (בערבית: קח רגע.

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': (בערבית: אלוהים ישמור אותך.

עיסאווי פריג': )

ענת ברקו: (בערבית: אלוהים ייתן לך – – –)

עיסאווי פריג': אני אתייחס לשני דברים.

עיסאווי פריג': תראו מה החוק עושה, חברים.

עיסאווי פריג': מעצר מינהלי: עכשיו, כשאנחנו נלחמים – מעצר מינהלי זה סוגיה של משטרים אפלים, לא סוגיה שאנחנו צריכים לחבק אותה.

עיסאווי פריג': מעצר, לשפוט בן-אדם ללא משפט?

עיסאווי פריג': איפה זה קיים?

עיסאווי פריג': עד עכשיו זה היה בשטחים הכבושים על-פי התקנות.

עיסאווי פריג': בא החוק –מעצרים מינהליים על-פי חקיקה, שאזרחי מדינת ישראל עכשיו נמצאים שם.

עיסאווי פריג': זה מה שהחוק בא ועשה.

עיסאווי פריג': לגבי סוגיית התקנות שציינת, ואללה, אנחנו קיבלנו בשורה, אנחנו סוף-סוף רוצים לבטל תקנות לשעת-חירום.

עיסאווי פריג': אבל מבטלים תקנות ועושים אותן בחקיקה, לא מבטלים אותן.

עיסאווי פריג': הופכים את זה לחוק, הופכים את זה לחלק ממערכת החקיקה במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': לאן אנחנו רוצים להגיע, לאן?

עיסאווי פריג': איזה דמוקרטיה נבנית כאן?

עיסאווי פריג': איזה דמוקרטיה אתם הולכים – איזה מודל דמוקרטי אתם הולכים ללמד באוניברסיטאות?

עיסאווי פריג': אתם נלחמים בטרור?

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, אתם עושים טרור נגד חופש הביטוי, אתם עושים טרור נגד הדמוקרטיה.

עיסאווי פריג': אתם הטרוריסטים, בחקיקה שאתם מביאים כאן.

עיסאווי פריג': אתם לא יודעים מה אתם עושים.

אמיר אוחנה: אחרי שנלמד מהעולם – – – נלמד מהעולם הערבי דמוקרטיה.

עיסאווי פריג': אתם עושים טרור לדמוקרטיה, אני אומר.

עיסאווי פריג': אתם עושים טרור לכל חופש הביטוי.

עיסאווי פריג': כשאתם אומרים להילחם בטרור, אתם הטרוריסטים.

עיסאווי פריג': כשאתם – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת אמיר אוחנה, למה כשחבר הכנסת עיסאווי פריג' מדבר אתך מנקודת מבטו של חבר מרצ – – –

אמיר אוחנה: – – –

אחמד טיבי: דקה, אתה תענה.

אחמד טיבי: הוא חבר מרצ, הוא ערבי – –

אמיר אוחנה: אני עונה לך.

אחמד טיבי: – – למה אתה אומר לו: עולם ערבי, ומדינות ערב, למרות שהוא אזרח של מדינת ישראל, תושב כפר-קאסם וחבר במרצ.

אחמד טיבי: לאיפה אתה שולח אותו?

אחמד טיבי: לאיזה מחוזות?

מיכל רוזין: בעיקר בגלל שהוא חבר במרצ – – –

אמיר אוחנה: הוא דיבר על היוזמה הערבית.

אמיר אוחנה: כשהוא דיבר על יוזמת השלום הערבית, אדוני היושב-ראש, אז אמרתי: שאנו נלמד מהעולם הערבי על שלום, נכון?

אמיר אוחנה: העולם הערבי חי בשלום?

אחמד טיבי: הוא לא משייך את עצמו לשום משטר בעולם הערבי, לשום משטר.

אחמד טיבי: תשאל אותו, תשאל אותו.

אמיר אוחנה: העולם הערבי חי עם עצמו בשלום שאני צריך ללמוד ממנו על שלום?

עיסאווי פריג': ידידי, אני אזרח מדינת ישראל כמוך ולא פחות ממך.

עיסאווי פריג': שים את זה – – –

אמיר אוחנה: אבל לא ערערתי על זה.

אמיר אוחנה: אתה דיברת על יוזמת השלום הערבית.

אמיר אוחנה: העולם הערבי חי בשלום?

טלב אבו עראר: – – –

עיסאווי פריג': וחוץ מזה, בשיטת חקיקת הטרור שאתם מביאים כאן, בעיני, אתם הטרוריסטים האמיתיים.

עיסאווי פריג': אתם, כל מי שאומר אחרת, אתם עושים עליו טרור, דה-לגיטימציה.

עיסאווי פריג': זה מה שאתם, ועושים את זה באמצעות החקיקה.

עיסאווי פריג': ועכשיו, הטרור שאתם מפעילים על מערכת בית-המשפט – וזה יום העצמאות של הבית היהודי, שכבש את בית-המשפט, שהכתיב לשופטים.

עיסאווי פריג': הרי השר ארדן אמר:

עיסאווי פריג': אנחנו נביא לחקיקה שתחייב את השופטים, וכל מי שיסטה ממנה, נדאג לא לקדם אותו.

עיסאווי פריג': הרי השר ארדן התגאה בזה, התגאה בזה.

עיסאווי פריג': אני אומר, הדברים לא נגמרים, אדוני היושב-ראש.

עיסאווי פריג': לפני שעליתי לכאן אמרתי: מה יש לי להגיד, באמת מה יש לי להגיד?

עיסאווי פריג': אבל בזכות החקיקה המטורפת, חסרת הרסן, חסרת האחריות, שמביאים לנו כאן, אתה חייב להיות גם איש שמסוגל להמציא ולהגיד את הדברים.

עיסאווי פריג': משפט סיום, אדוני, לגבי המחנה הציוני.

עיסאווי פריג': המחנה הציוני, שזה מפלגת העבודה לשעבר, רצה להיות ציוני יותר מהציוני, אפיפיור יותר מהאפיפיור, וממשיך, ממשיך לירות לעצמו ברגל, ממשיך לפחד מעצמו, ממשיך לרמות את עצמו, ממשיך עם העמימות שלו, ממשיך להיות מובל – נגד שקרים – וממשיך לאבד מעמוד השדרה שלו.

עיסאווי פריג': ידידי חבר הכנסת איל בו ראובן, תלך עם המצפון שלך, תלך עם האמת שלך, תלך עם האמת שלך.

עיסאווי פריג': כי אתם, יש כמה חברים שהתפיסה האידיאולוגית שלהם לא רחוקה ממני, בשיח היומיומי.

עיסאווי פריג': אבל – כשאתה בא ללחוץ על הכפתור, לך עם האמת שלך, כי אם לא, כולכם תלכו לטמיון.

עיסאווי פריג': והדרך, והמדרון חלקלק עבור המחנה הציוני, בהתנהלותו, בהצבעה הצבועה והעמומה שהוא מוביל.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: אהלן וסהלן.

אחמד טיבי: זה היה נאומו הממצה של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אחמד טיבי: אחרי עיסאווי פריג' יישא דברים חבר הכנסת אחמד טיבי.

קריאות: – – –

קריאה: עיסאווי פריג' דיבר, אבל חבר – – –

יחיאל חיליק בר: איפה חבר הכנסת טיבי?

יחיאל חיליק בר: איפה הוא?

עיסאווי פריג': מטעמי הכבוד, אומרים: חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': איך אמרת לחזן, לחבר הכנסת חזן?

יחיאל חיליק בר: הערה במקומה.

קריאה: חבר הכנסת טיבי יישא דברים והדברים יישאו אותו.

יחיאל חיליק בר: אדוני, יש לך עד ארבע דקות.

אחמד טיבי: כמו שאומרים: ערבים הם משכילים, יהודים – אינטלקטואלים.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מה עוד הבית הזה יכול להנפיק לנו?

אחמד טיבי: מה עוד?

אחמד טיבי: הרי כל שנה אנחנו עולים כדי לדבר נגד הארכת החוק לשעת-חירום, ואנחנו אומרים כמה זה נורא.

אחמד טיבי: חשבנו שזה הדבר הנורא מכול, עד שהבאתם את הצעת החוק הזאת, שהיא כל כך דרקונית, כל כך בלתי מתקבלת על הדעת עד שחבר הכנסת ניסן סלומינסקי מחליט להפוך אותה לתחום יצוא של מדינת ישראל ומתאר אותה כדבר מוסרי.

אחמד טיבי: (אומר דברים בערבית, להלן תרגומם: מה הקשר בין המוסר לטרור של סלומינסקי?

אחמד טיבי: מה הקשר בין טוז למרחבא?

אחמד טיבי: מה הקשר?)

עיסאווי פריג': – – – זכויות יוצרים – – –

אחמד טיבי: מה הקשר, סלומינסקי, חבר הכנסת סלומינסקי?

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מה הקשר בין טוז למרחבא?); מה הקשר בין "טוז", שזה חוק הטרור שלך, לבין המוסר?

אחמד טיבי: מאיפה?

אחמד טיבי: איך קשרת בין טרור למוסר?

אחמד טיבי: איך?

אחמד טיבי: תסביר לי?

אחמד טיבי: מוסר, זה אפילו לא "מרחבא".

ענת ברקו: זה ה"טוז" או ה"מרחבא"?

ניסן סלומינסקי: הטעות שלך – – – יש קשר.

ניסן סלומינסקי: בין הטרור למוסר אין קשר.

אחמד טיבי: אתה יצרת אותו לפני שעה קלה.

ניסן סלומינסקי: זה לא טרור, זה לא טרור מה – – –

אחמד טיבי: אתה תיארת את הצעת החוק?

ניסן סלומינסקי: נגד הטרור.

ניסן סלומינסקי: שכחת.

אחמד טיבי: כן, כן, מכון-ייצוא.

אחמד טיבי: אני אסביר לך מה זה מוסר.

ניסן סלומינסקי: כל כך התבלבלת בין הטרור לבין המאבק בטרור – – –

אחמד טיבי: אני אסביר לך, מכובדי חבר הכנסת סלומינסקי, מה זה מוסר של כובשים.

יחיאל חיליק בר: תודה, ידידי סלומינסקי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

ניסן סלומינסקי: הוא שואל אותי, אז אני צריך לתת לו תשובה.

ניסן סלומינסקי: זה קורה – – – שהוא התבלבל – – –

אחמד טיבי: בילאל קאיד מעסירה-א-שמאליה, אסיר – –

ניסן סלומינסקי: שהוא התבלבל – – –

אחמד טיבי: – – הוא כבר אסיר מ-2001, והיה אמור אתמול להשתחרר – –

ענת ברקו: הוציא פיגועים מתוך הכלא.

ענת ברקו: "חזית עממית", "חזית עממית".

ענת ברקו: פיגועים מתוך הכלא.

אחמד טיבי: – – רק השתחרר, כמעט השתחרר, והוציאו נגדו צו מעצר מינהלי.

ענת ברקו: כי הוא "חזית עממית" – – –

אחמד טיבי: לפי התקנות ההן, לא לפי החוק הזה.

אחמד טיבי: לפי התקנות שכל שנה אנחנו עולים לדבר במקומן.

אחמד טיבי: אם היה נגדו חומר, כמו שחברת הכנסת ברקו אומרת, היו מעבירים אותו לבית-משפט.

ענת ברקו: ימצאו.

אחמד טיבי: היו מגישים נגדו כתב-אישום.

ענת ברקו: הוציא פיגועים כשהוא ישב בכלא.

אחמד טיבי: אין נגדו חומר, יש רצון לנקום, אולי כי הוא מ"החזית העממית".

ענת ברקו: הוא ב"חזית העממית".

אחמד טיבי: כמו למשל לואי טאפש, אמן, פנאן – – –

ענת ברקו: הוא אחד – – –

אחמד טיבי: – – – אחראי על להקה של דבקה, של ריקודי עם, מג'נין – גם הוא נעצר.

עודד פורר: – – –

אחמד טיבי: למה עוצרים, שואלת האימא שלו – לא יודעים, אולי הריקודים, אולי הדבקה הפלסטינית מכניסה אתכם למגננה – – –

עודד פורר: – – –

ענת ברקו: אני דווקא חושבת – – –

אחמד טיבי: דבקה.

ענת ברקו: אחלה.

אחמד טיבי: אז למה עצרתם אותו?

אחמד טיבי: אחלה – למה עצרתם אותו?

ענת ברקו: כי הוא ב"חזית העממית" והוא הוציא פיגועים מתוך הכלא.

עודד פורר: ארגון שלום?

עודד פורר: מה זה "החזית העממית", תיאטרון בובות?

עודד פורר: תיאטרון ילדים?

עודד פורר: כואב הלב.

אחמד טיבי: יכול להיות שלפי החוק הזה אתם מסוגלים.

אחמד טיבי: עד כדי כך הוא דרקוני, שדבקה של פלסטינים או דבקה של מאבקנים פלסטינים היא מעשה טרור.

ענת ברקו: הוא לא רוקד דבקה בכלא, תאמין לי.

אחמד טיבי: נכון, בכלא – –

ענת ברקו: הוא לא רוקד דבקה.

ענת ברקו: אבל הוא הוציא פיגועים משם.

אחמד טיבי: – – כשהחיים קשים, מענים אנשים לפעמים, לא רוקדים דבקה.

ענת ברקו: לא מענים אנשים בכלא הישראלי – – – השכלה.

אחמד טיבי: אבל למה ללכת רחוק?

אחמד טיבי: עוד מחזה סוריאליסטי התרחש לאחרונה: ישראל נבחרה באו"ם – דני דנון, אתם מכירים אותו, ההוא, דני דנון – להיות יושב-ראש ועדת החוקה של האו"ם.

ענת ברקו: אנחנו מפרגנים לו, לדני דנון.

אחמד טיבי: של האו"ם.

אחמד טיבי: של האו"ם – ראיס מג'לת אל-קנון.

אחמד טיבי: אחד מיאה ועשרה סוואט; שבדיה קיבלה עשרה קולות; דנון קיבל 110, ושבדיה קיבלה עשרה.

אחמד טיבי: מה זה?

אחמד טיבי: איזה מוסר זה?

אחמד טיבי: איזה מוסר עולמי מעוות, שמדינה שמחוקקת חוק שמכניס ילדים לכלא ל-20 שנה על זריקת אבנים – עד 20 שנה – – –

ענת ברקו: המוסר המעוות זה שילדים – – – זה המוסר המעוות.

אחמד טיבי: – – – או שמוציאים אנשים יום לפני השחרור – –

עודד פורר: תגיד את זה למשפחות – – –

אחמד טיבי: – – ומכניסים אותם לכלא במעצר מינהלי; או שיורים בראש באנשים כשהם לא מהווים סכנה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

אחמד טיבי: – – או שעוצרים ילדים בצורה סיטונית, בעיקר בירושלים המזרחית.

אחמד טיבי: דווקא למדינה הזאת צריך לתת פרס, ולשים את דני דנון – –

ענת ברקו: סתם עוצרים אותם?

אחמד טיבי: – – חבר הכנסת לשעבר, שר לשעבר, אחד המגדלורים של החוק והדמוקרטיה, לשים אותו יושב-ראש – – –

עודד פורר: – – – הפלסטיני יהיה – – –

ענת ברקו: השגריר שלנו באו"ם.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

יחיאל חיליק בר: סליחה, הוא צריך לסיים.

יחיאל חיליק בר: נא לתת לו לסיים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אחמד טיבי: ולכן, כמו שהיטיב חברי חבר הכנסת סעדי לתאר את פרטי הפרטים של החוק – שאין מבחן כוונות, שיש האשמות דרקוניות, יש מתן סמכות מוחלטת בידי מה שקרוי מפקד האזור.

אחמד טיבי: אסיים במשפט שכדאי שייחרת בזיכרונכם: אפשר להרוס בתים, אפשר לעצור אנשים, אפשר לגרש אנשים, אפשר להרוג אנשים, אפשר לירות בהם בראש כשהם על הרצפה, מדממים; אי-אפשר לדכא את רצונו של עם להשתחרר מהכיבוש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

ענת ברקו: הכיבוש לא היה לפני 100 שנה, והטרוריסטים היו אותם טרוריסטים.

ענת ברקו: צריך להגיד את האמת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא רק בן העם הערבי הפלסטיני, אני כל כך גאה בעם הזה; היום בבוקר ביקרתי ברמאללה.

איימן עודה: פה, במדינת ישראל, מתגאים – –

עודד פורר: למה חזרת?

איימן עודה: – – שבנו מדינה לפני המדינה.

איימן עודה: העם הפלסטיני לא רק בנה מדינה לפני המדינה, כולל כל מוסדות השלטון, כולל בתי-חולים, אוניברסיטאות – חברון היא המקום מספר אחת בעולם מבחינת האקדמאים – העם הפלסטיני בנה יותר ממדינה אחת: בנה חלקים מירדן, חלקים מלבנון, חלקים מכוויית, חלקים מקטאר.

איימן עודה: עם – מגיע לו כל טוב.

איימן עודה: אבל אני גאה בעיקר כי הוא מכאיב לכם, כי הוא נאבק נגד הכיבוש הארור הזה.

איימן עודה: ואני מתבונן בהצעת החוק הזאת, ואני רואה את הפניקה, את הפניקה של השלב האחרון בכל קולוניאליזם בעולם.

ענת ברקו: אחרת על מה הפלסטינים – – –?

איימן עודה: אני רואה את הפניקה של הצרפתים בסוף הכיבוש על אלג'יר – –

ענת ברקו: השגריר – – –

איימן עודה: – – אני רואה את הפניקה של האמריקנים בשלב האחרון – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ברקו, קצת להירגע.

יחיאל חיליק בר: קצת.

יחיאל חיליק בר: את לא מפסיקה להעיר אבל.

איימן עודה: – – של מלחמת וייטנאם.

ענת ברקו: על מה?

ענת ברקו: על מה הוא מתלונן?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

עודד פורר: אתה רק נהנה לעמוד פה ולהשתמש בפלטפורמה של הכנסת כדי לפגוע – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: – – – של הפלסטינים.

איימן עודה: פניקה.

איימן עודה: תמשיכו בפניקה שלכם.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש לתת לו לסיים.

איימן עודה: תמשיכו בפניקה שלכם.

עודד פורר: אתה לא רואה – – – למה לא נשארת ברמאללה?

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פורר.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת ברקו.

איימן עודה: – – – חסר הביטחון – – –

עודד פורר: – – –

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא רוצה להוציא אנשים מהמליאה.

יחיאל חיליק בר: חבל.

איימן עודה: תן לי, אדוני היושב-ראש, אני אמשיך, אני לא מקשיב להם.

עודד פורר: אתה פונה לאו"ם – – –

איימן עודה: אני לא מקשיב להם.

איימן עודה: יאללה, פניקה, פניקה.

איימן עודה: אני לא מקשיב להם.

עודד פורר: הרי אתה פונה לאו"ם.

עודד פורר: למה אתה משתמש בבמה של הבית הזה?

עודד פורר: אתה דרך המשלחת הפלסטינית פונה – – –

אורן אסף חזן: רק מי שבפניקה הולך – – –

יחיאל חיליק בר: חזן, התגעגעת?

איימן עודה: עוד פניקה, עוד פניקה.

איימן עודה: עוד פניקה.

עודד פורר: למה באת מרמאללה לירושלים?

יחיאל חיליק בר: אני מוסיף לו דקה על ההפרעות האלה.

איימן עודה: עוד פניקה, יא אחרון הקולוניאליסטים, יא אחרון הכובשים, עוד פניקה.

עודד פורר: למה באת מרמאללה לירושלים?

אורן אסף חזן: – – – השם שכובש.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, שב בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שב בבקשה.

עודד פורר: אתה פונה דרך המשלחת הפלסטינית למזכ"ל האו"ם.

עודד פורר: זו בגידה.

עודד פורר: זו בגידה במי שמשלם לך את השכר – – – שכמותך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת פורר.

איימן עודה: חברים, אני מבין שאין ביטחון עצמי.

איימן עודה: אני מבין שאין ביטחון עצמי.

אורן אסף חזן: – – –

עודד פורר: – – –

איימן עודה: למה אין ביטחון עצמי?

עודד פורר: – – – שאתה פונה למשלחת הפלסטינית באו"ם – – – לאורך כל הדרך שלך ומכסה את עצמך בעור של כבשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר, אני לא רוצה להוציא מהדיון הזה אנשים.

יחיאל חיליק בר: אתה מכריח אותי להוציא אנשים.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש ממך לשבת בשקט.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איימן עודה: תודה, אדוני היושב-ראש.

טלב אבו עראר: רק ראשונה?

יחיאל חיליק בר: אולי זה כבר בשנייה?

אורן אסף חזן: החברים שלך פה מחייכים.

איימן עודה: אז למה אני מבין?

איימן עודה: כאשר ישראל נשארה לבד – – –

אורן אסף חזן: – – –

איימן עודה: כאשר ישראל נשארה לבד עם מיקרונזיה, אז ישראל ומיקרונזיה לבד מול כל העולם.

איימן עודה: אז אני מבין את הפניקה.

אורן אסף חזן: – – –

עודד פורר: לך למשלחת הפלסטינית.

עודד פורר: אתה נציג פלסטיני.

עודד פורר: לך לרמאללה ותישאר שם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

אורן אסף חזן: גם אותך נשים מאחורי סורג ובריח.

איימן עודה: תשמע, אתה לא – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תירגע.

איימן עודה: כי יש לך את הדיקטטור ליברמן, רק שהוא יהיה מרוצה ממך.

אורן אסף חזן: לך לרמאללה, אתה חבר כנסת?

אורן אסף חזן: מה אתה?

עודד פורר: אתה בוגד, טרוריסט ותומך בטרור.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פורר, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יחיאל חיליק בר: נא להוציא את חבר הכנסת פורר.

עודד פורר: אתה והחברים שלך.

עודד פורר: אתה – – – דיקטטור ואתה תומך בטרור.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש גם מכם, בבקשה להירגע.

יחיאל חיליק בר: להירגע.

יחיאל חיליק בר: (חבר הכנסת עודד פורר יוצא מאולם המליאה.)

טלב אבו עראר: צא החוצה, ברא.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אבו עראר, לא צועקים "ברא" במליאה ולא כלום, בסדר?

יחיאל חיליק בר: יש גבול.

יחיאל חיליק בר: מי שמוציא אנשים זה אני, לא אתה.

אורן אסף חזן: האמת כואבת.

אורן אסף חזן: חשבתי שאתה חבר, אבל אתה מאכזב.

איימן עודה: חברים, נא להירגע.

איימן עודה: הפניקה מובנת.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תירגע.

אורן אסף חזן: – – – משתמש בבמה הפלסטינית?

יחיאל חיליק בר: אני נותן לך עוד דקה אחרונה.

איימן עודה: אתם ומיקרונזיה לבד מול כל העולם.

איימן עודה: ומה ההחלטה האחרונה?

איימן עודה: לפני חצי שעה שר הביטחון המהולל ליברמן קיבל החלטה למנוע ממוחמד אל-מדני להגיע לתוך ישראל.

איימן עודה: למה אל-מדני מפחיד את ליברמן?

איימן עודה: פשוט מאוד, כי הוא איש שלום.

איימן עודה: פשוט מאוד, כי הוא רוצה פתרון – –

אורן אסף חזן: אבל אתה לא איש שלום.

איימן עודה: – – שתי מדינות, אז הוא כל כך מפחיד את אויבי השלום.

ענת ברקו: – – –

איימן עודה: כאשר מהמקום הזה אני אומר לחברי האישי מוחמד אל-מדני: אני מברך את כל הפעילות שלך נגד הכיבוש הארור הזה.

ענת ברקו: אז לך תבקר אותו.

אורן אסף חזן: – – – מהדברים שיוצאים לך מהפה שלך.

אורן אסף חזן: תתבייש.

איימן עודה: אני רוצה לפנות עכשיו עוד פעם למחנה הציוני, ועוד פעם לדבר על משפטו המפורסם של מרטין לותר קינג, שהמקום החם ביותר בגיהינום שמור לאנשים שיושבים בצד במבחן המוסרי.

איימן עודה: אז עוד פעם אתם מצטרפים לימין, כי אתם חלק מהימין.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא יושבים בצד, חבר הכנסת עודה, תירגע, אל תגזים; אנחנו נילחם בטרור, תמיד נלחמנו בטרור, ואין לנו שום כוונה להפסיק להילחם בטרור.

איימן עודה: עכשיו, אני רוצה להגיד לכם – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איימן עודה: – – אני רוצה להגיד לכם – –

עיסאווי פריג': מה זה קשור לחקיקה?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

איימן עודה: – – שהחוק הזה פוגע במדינת ישראל לא – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים, אדוני.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איימן עודה: סליחה, ראית כמה הפריעו – – –

יחיאל חיליק בר: לא, הוספתי לך שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: הוספתי לך שתי דקות.

איימן עודה: סליחה, אז לא נתת לי.

יחיאל חיליק בר: הנה, נאזם יודע.

יחיאל חיליק בר: הוספתי לך שתי דקות.

קריאה: – – –

איימן עודה: אז תן לי לסכם, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: דיברת שש דקות במקום ארבע.

איימן עודה: אז תן לי לסכם בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אז משפט סיכום.

אורן אסף חזן: משפט אחרון.

איימן עודה: החוק הזה פוגע ישירות – – –

יחיאל חיליק בר: חזן, תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, יש פה נוער, באמת, בקהל, ורואה את ההתנהגות הזאת.

יחיאל חיליק בר: מה קרה לכם?

איילת נחמיאס ורבין: – – – לטרור.

איימן עודה: אז סליחה, החוק הזה פוגע ישירות במדינת ישראל הרשמית.

איימן עודה: למה?

ענת ברקו: בטח, מה זה מעניין אותך מדינת ישראל?

איימן עודה: כי היא מקיימת תיאום ביטחוני – – –

אורן אסף חזן: אתה לא מכיר במדינה.

אורן אסף חזן: אתה לא מתבייש – – –

איימן עודה: סליחה, אדוני היושב-ראש, תן לי לדבר בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני לא רוצה להוציא אותך.

אורן אסף חזן: לא הפרעתי – – –

יחיאל חיליק בר: יש לו משפט סיכום.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה להפסיק לשמוע אותו?

יחיאל חיליק בר: תן לו לסכם במשפט.

יחיאל חיליק בר: נו באמת, אתם גורמים לו לדבר עוד יותר.

אורן אסף חזן: משפט, לא דרשה.

אורן אסף חזן: משפט, לא דרשה.

ענת ברקו: – – –

יחיאל חיליק בר: זה בגללכם שהוא מדבר עוד יותר.

אורן אסף חזן: – – – בזמן אז אני עונה לו.

איימן עודה: אז החוק הזה פוגע ישירות במדינת ישראל הרשמית.

אורן אסף חזן: – – – יש פה נוער – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

איימן עודה: החוק הזה פוגע בצורה ישירה בישראל הרשמית.

איימן עודה: למה?

איימן עודה: כי מדינת ישראל מקיימת תיאום ביטחוני עם אנשי אש"ף, מדינת ישראל מקיימת קשרים עם הרשות הפלסטינית ועם חברי אש"ף.

איימן עודה: ואש"ף, לפי ההגדרה הישראלית, הוא ארגון טרור, וחבריו הם חלק מארגון טרור.

איימן עודה: אז לפי החוק הזה – זה חלק מהפניקה של השלב האחרון של הקולוניאליזם.

אורן אסף חזן: עבר הזמן, עבר הזמן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איימן עודה: הטרור האמיתי הוא הכיבוש שלכם – –

אורן אסף חזן: אתה מטיף נגד טרור?

אורן אסף חזן: תתבייש לך.

איימן עודה: – – שהוא עוד, עוד יסתיים.

איימן עודה: תודה רבה.

אורן אסף חזן: תתבייש לך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת איימן.

יחיאל חיליק בר: סגן יו"ר הכנסת לשעבר אורן חזן, אתה כבר לא מנהל את דיוני המליאה.

אורן אסף חזן: אני לא זכיתי לנהל.

יחיאל חיליק בר: לא ניהלת אף פעם.

יחיאל חיליק בר: אבל בטח עכשיו, כשאתה כבר לא סגן יו"ר, גם אין לך את הזכות לדרוש את זה.

אורן אסף חזן: אני מנהל – – – אני מלווה אותך.

יחיאל חיליק בר: אז אני מבקש ממך לא להגיד לי מתי הוא סיים את הזמן.

אורן אסף חזן: ברשותך, אני מלווה אותך – – –

יחיאל חיליק בר: הוספתי לו זמן בגללכם, וזה פשוט התנהגות והתנהלות לא ראויה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני גאה שאתה יושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: אני מלווה אותך ונותן לך סיוע – – – ממקומי.

יחיאל חיליק בר: אני לא צריך ליווי, באמת.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, אתה מדבר?

אורן אסף חזן: ממקומי אני מנהל את הישיבה.

יחיאל חיליק בר: הסתדרתי גם בלעדיך.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איל בן ראובן, חמש דקות.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מברך את בנות ובני הנוער הצעירים שהצטרפו אלינו.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שניתן להם המשך דוגמה טובה, כשהם באים ללמוד מהי אזרחות.

יחיאל חיליק בר: ואני בטוח שאיל בן ראובן דווקא יעשה את זה.

אורן אסף חזן: ציפיתי שאיימן עודה ייתן להם דוגמה טובה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אם אתה רוצה להמשיך ולראות את הנוער מפה ולא מהמסך, אני מציע לך לשתוק.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני מציע.

אורן אסף חזן: שתהיה שפה נעימה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, כל הנוער הצעיר והנפלא שיושב שם, אנו בלחימה מול טרור, וחבל שכך.

איל בן ראובן: ולכן, עם כל הקשיים, וישנם, אצביע ונצביע בעד החוק, והחוק הוא קשה.

איל בן ראובן: המציאות בשטח היא בלתי צפויה, ותמיד יעלו מקרים ובעיות שלא צפינו.

איל בן ראובן: אני רואה בחוק זה ארגז כלים לדרג המבצעי, לדרג המשפטי.

איל בן ראובן: והשאלה או הדילמה עם החוק המפורט הזה היא שאלת הפרשנות והמימוש שלו בסופו של דבר, בשטח.

איל בן ראובן: אני חושב שבדרך הפעולה שראינו בחודשים האחרונים בכל הקשור לשיקול דעת של חלק מהפוליטיקאים מהימין, ובהתייחסות למוסר הלחימה, בהחלט יש מקום לדאגה.

איל בן ראובן: אנחנו מונעים טרור, איננו נוקמים טרור.

איל בן ראובן: ואני קורא לכם, כל אלו שהולכים להשתמש בחוק זה: אנא, השתמשו בו בשיקול דעת ובריסון.

איל בן ראובן: אני חייב לציין, שבדיונים שנכחתי בהם בוועדת החוקה, בראשותו של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, בהחלט ראיתי שיקול דעת.

איל בן ראובן: אני מודה לחברי בני בגין, שלא נמצא פה עכשיו, ולחברים אחרים, ששמרו על השימוש בכוח במובן המרסן והנכון ככל האפשר, במובנים המתאימים לערכינו כצבא, כמשטרה וכחברה.

איל בן ראובן: את עיקר הכוח יש להפעיל בעת המגע להסרת האיום, ועל-פי הוראות הפתיחה באש.

איל בן ראובן: וכשהוסר האיום, או לפני שמומש, מתקיימת מערכת שלמה של פעולות עשייה למניעת טרור על-פי חוק.

איל בן ראובן: הכוח בידינו; השימוש המופרז בו גורע ממימוש משימת מיגור הטרור.

איל בן ראובן: המאבק כנגד אנשים מפעילי טרור, תומכי טרור, קבוצות תומכי טרור, בנקים, תשתיות, חייב להיות מאבק לנטרול ולמניעת טרור מכל סוג שהוא.

איל בן ראובן: טרור ערבי, טרור יהודי, טרור הוא טרור באשר הוא.

איל בן ראובן: חשוב שנזכור שטעות בהבחנה קורית לעתים, ולכן במקרה זה, כשיש ספק – יש ספק, ולעתים ראוי לנהוג במידתיות, למנוע תוצאות שבהן הנזק נעשה ואין דרך חזרה.

איל בן ראובן: חוק הטרור הוא עוד כלי בארגז הכלים המצוי בידינו, כלי חשוב אבל לא יחידי.

איל בן ראובן: בארגז הכלים ישנם כלי משחק כוחניים, משפטיים, וישנה מדרגת המדיניות, שבדרך כלל היא זו שבסופו של דבר קובעת את התוצאה האסטרטגית הכוללת והיא החשובה ביותר.

איל בן ראובן: הטרור מונע מהסתה, משלהוב יצרים, מחינוך לשנאה ומאין תקווה.

איל בן ראובן: אנחנו מתמודדים בשטח עם הטרור בכלים הפוכים:

איל בן ראובן: מחינוך לפעולה כשצריך – רק כשצריך; מחינוך שאויב, ברגע שהוכנע ולא נהרג – יובא לדין; מחינוך להערכת אדם באשר הוא אדם ומתקווה לימים טובים יותר.

איל בן ראובן: והעובדה בשטח: בסופו של דבר, ידנו על העליונה.

איל בן ראובן: ולכן, לכל המתלהמים למיניהם, זכרו זאת היטב: אנחנו ניזונים ממקורות עוצמה שונים משל אויבינו.

איל בן ראובן: לממשלת ישראל אומר כך: יש לכם מערכות ביטחוניות מצוינות.

איל בן ראובן: הן מאפשרות לכם הישגים טקטיים חשובים ביותר.

איל בן ראובן: האסטרטגיה והמדיניות הן בידיים שלכם.

איל בן ראובן: תתחילו להתרומם מעולם הטקטיקה ומהעיסוק בהוראות הפתיחה באש; התחילו להפעיל מדיניות של הפחתת החיכוך בשטח, של הפרדת הגורמים הקיצוניים בשטח האחד מהשני, של יצירת תמריץ לאוכלוסייה האזרחית להימנע מתמיכה בטרור; הפעילו מדיניות של יד קשה ונחושה בשטח ויד חכמה במדיניות.

איל בן ראובן: המרחב האזורי, על הסיכונים ותופעות ההרג האיומות שבו, מספק גם הזדמנויות של שיתוף פעולה, של שיתוף אינטרסים עם מדינות שהיציבות האזורית חשובה להן.

איל בן ראובן: המלחמה בטרור האיראני, באסלאם הקיצוני, היא אינטרס משותף לנו ולהן.

איל בן ראובן: ביטול ודחייה של היוזמה הערבית הם טעות חמורה.

איל בן ראובן: השימוש בה כבסיס לדיון ולשינוי והפיכתה למסמך אחר ולדרך פעולה רלוונטית הם עניין אפשרי, שבהחלט ראוי לקדם ולנסות.

איל בן ראובן: וכשיש אינטרס משותף – לעתים זה גם מצליח.

איל בן ראובן: יש לנו בסיס חזק וראוי: צה״ל ומערכות הביטחון.

איל בן ראובן: הבה נשתמש בהם להרתעה.

איל בן ראובן: בואו נשתמש בהם כבסיס למניעת עימותים, להסכמות אזוריות וליצירת אפשרויות אחרות מול הפלסטינים.

איל בן ראובן: ובואו לא נטעה – החוק איננו יותר מכלי.

איל בן ראובן: השילוב שלו במדיניות שפונה להסדרה הוא-הוא הדרך הנכונה.

איל בן ראובן: והגיע הזמן, ואני אומר את זה לממשלה, שתרימו את הראש אל מעבר לגבעה.

איל בן ראובן: הציבור הישראלי ראוי למנהיגות שמבינה, פועלת בכוח רק ככלי הכרחי ומממשת מדיניות של הסדרה אזורית ומניעת הצורך בשימוש בכוח ככל שרק ניתן.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת בן ראובן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת זחאלקה, ואחריו – חברת הכנסת חנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, יושב-ראש הוועדה, ועדת החוקה, חוק ומשפט, וציינו את זה חברי, באמת אמר על החוק שזה חוק לתפארת.

מסעוד גנאים: ושאלתי את עצמי ואני שואל: איזה תפארת?

מסעוד גנאים: איזה תפארת יש בלהקשות בענישה, בהאשמת אנשים בסיטונות בפעילות טרור?

מסעוד גנאים: כפי שאומרים בערבית, זה להאשים אותם "אל-ריחא", יעני אתה מריח משהו – זהו, אתה מאשים אותו בטרור ומכניס אותו לכלא.

מסעוד גנאים: איזה תפארת בהכללת כל תקנות החירום בחקיקה ושימוש בה נגד כל מי שיתנגד למדיניות הממשלה והכיבוש, תחת הכותרת "פעילות טרור"?

מסעוד גנאים: איזו תועלת, איזו תפארת בלהרחיב את הגדרת הטרור או הפעולה, פעולת הטרור?

מסעוד גנאים: איזה תפארת בחיזוק השימוש במה שמכונה חומר סודי?

מסעוד גנאים: ושהחשוד, כמו במעצר המינהלי, החשוד לא יודע למה הוא עצור ובמה הוא חשוד, ואין לו כל דרך להתגונן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ראש ממשלת צרפת במלחמת העולם הראשונה ז'ורז' קלמנסו אמר:

מסעוד גנאים: קל יותר לעשות מלחמה מאשר לעשות שלום.

מסעוד גנאים: מדינת ישראל, דרך חוקים אלה, מראה שהיא רוצה ללכת בדרך הקלה, וזו דרך המלחמה והאיבה, ולהתעמת – לעומת לקחת אחריות וללכת בדרך השלום.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ברור שאין בחוקים האלה כל רציונליות, שזה רק להקשות כדי להבטיח ביטחון, אם זה בחוק הזה, בחוק העמותות, בחוק האזרחות והכניסה לישראל.

מסעוד גנאים: ואני שואל: האם חוקים אלה, האם העונשים האלה השיגו שלום?

מסעוד גנאים: הביאו ביטחון?

מסעוד גנאים: אנחנו לא רואים את זה.

מסעוד גנאים: נכון, אין הגדרה מסוימת לטרור, יש הרבה הגדרות, אבל כל אחד צריך לחשוב קצת.

מסעוד גנאים: יש הגדרה שאומרת ככה: הטרור הוא בלי כל הצדקה, ברור, בלי כל הצדקה לשפיכות דמים או רציחת אף בן-אדם.

מסעוד גנאים: יש אמרה שאומרת: טרור זה מלחמתם של העניים ומלחמות זה הטרור של העשירים.

מסעוד גנאים: למה להגיד "טרוריסט" על זה שנכנס ורוצח ויורה באנשים בלי להבחין ולא להגיד "טרוריסט" על מי שמפציץ אנשים?

מסעוד גנאים: על מי שמכחיד משפחות שלמות?

מסעוד גנאים: על מי שהורג נשים, מבוגרים, ילדים – במלחמות המוצדקות תמיד של ישראל?

מסעוד גנאים: כמה אלפי קורבנות – אפילו במלחמות לא נגד הפלסטינים, לא רק בעזה; במלחמות 1967, 1956 – כמה חיילים מצרים נטבחו, אפילו נקברו חיים?

מסעוד גנאים: זה גם טרור וזה הטרור.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת חנין זועבי, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, יש לך עד ארבע דקות.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, החוק המוצע אינו מגדיר מהו טרור, אך מקובל בעולם להגדיר טרור בהגדרה מאוד מאוד רחבה: פגיעה באזרחים כדי להשיג מטרות פוליטיות.

ענת ברקו: – – –

ג'מאל זחאלקה: זו הגדרה מקובלת, ואני תהיתי: אם ירד אדם מהמאדים, וניתן בידיו את ההגדרה הזאת, או, נגיד, יצור אינטליגנטי מקבל ליד דף שכתוב בו: זהו טרור.

ג'מאל זחאלקה: הוא הולך לבחון מיהו טרוריסט.

ג'מאל זחאלקה: היות שהוא טיפוס אינטליגנטי ומוסרי, הוא בוודאי ילך על הפגיעה הקשה ביותר נגד אזרחים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הוא יסתכל קודם על אלה שהרגו אלפי אנשים או עשרות-אלפי אנשים, היו מעורבים בהריגתם של אלפים או עשרות אלפים של אנשים, של ילדים, נשים, של אזרחים, בכלל, בפגיעה אחרת במיליוני אנשים, בהגבלת תנועה, בדיכוי, בשלילת זכויות.

ג'מאל זחאלקה: ומה היה המקום של שרי ממשלת ישראל וממשלת ישראל בדירוג הטרור של היצור האינטליגנטי מהמאדים?

ג'מאל זחאלקה: בקונטקסט של הסכסוך הישראלי–פלסטיני הם בוודאי היו במקום הראשון.

ג'מאל זחאלקה: בוודאי יעלון ונתניהו וגנץ והמפקדים ונותני ההוראות וחברי הכנסת שהצביעו, הם בוודאי היו מוגדרים כתומכי טרור, כי כולם היו שותפים בפשע הנוראי של הריגת 2,200 אנשים בעזה באמתלה של מלחמה בטרור.

ג'מאל זחאלקה: הטיפוס האינטליגנטי הזה לא היה מקבל את הטענה הזאת, כי יש בפניו את ההגדרה מהו טרור.

ג'מאל זחאלקה: הוא בוודאי היה מסרב להבחין בין טרור מדינתי לטרור סתם.

ג'מאל זחאלקה: נהפוך הוא: למדינה יש סדר, יש מערכת של חוקים, יש כוח לעשות דברים בצורה שונה, יש אפשרויות פוליטיות להכרעה, למנוע עימות ולמנוע שפיכות דמים.

ג'מאל זחאלקה: אבל, הוא היה אומר – טרוריסט מספר אחת הוא בנימין נתניהו, אם הוא היה מסתכל על המלחמה בעזה.

ג'מאל זחאלקה: טרוריסט מספר שתיים הוא יעלון.

ג'מאל זחאלקה: טרוריסט מספר שלוש הוא גנץ.

ג'מאל זחאלקה: טרוריסטים מדרגה רביעית – כל שרי הממשלה, ללא יוצא מן הכלל.

ג'מאל זחאלקה: תומכי טרור מדרגה א' של פשע חמור הם כל אותם חברי כנסת שתמכו בזה.

ג'מאל זחאלקה: לצדם יעמדו אותם עיתונאים חסרי מצפון, שתמכו במלחמה הנוראית וקראו ליותר, להרוג יותר, להרוס יותר.

ג'מאל זחאלקה: המשורר מחמוד דרוויש כתב שיר הלל לטרוריסט: (אומר בערבית ומתרגם:) הידד לכובש כפר, הידד לרוצח ילדים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יחיאל חיליק בר: ארבע דקות לרשותך.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, חברי המשותפת ושאר שלושת חברי הכנסת שנמצאים פה, חוק המאבק בטרור מרחיב את המושגים טרור וארגון טרור עד לאבסורד.

חנין זועבי: המושג טרור – בשביל שנזהה, כלומר, קודם כול, לפני השיפוט, אנחנו מזהים במה מדובר, באיזו תופעה מדובר.

חנין זועבי: עד עכשיו המושג טרור, גם אם לא הסכמנו על ההגדרה, התייחס לדברים ספציפיים, אך הרחבתו יכולה להגדיר התנהלות נורמלית בתור טרור.

חנין זועבי: ככה מביסים את הטרור, כאשר מרחיבים הגדרה לא נורמלית לתחום הנורמליות?

חנין זועבי: באמת, ככה מביסים טרור?

חנין זועבי: אם מישהו רוצה להביס טרור, אז הוא מכניס את החיים הנורמליים לתוך ההגדרה הזאת?

חנין זועבי: ללבוש חולצה – יכול עכשיו להיות מוגדר כמעשה טרור.

חנין זועבי: לתרום לעמותה, למשפחה ענייה, זה יכול להיחשב מעשה טרור.

חנין זועבי: תראו איזה ניצחון למה שאתם מגדירים טרור, אין ניצחון יותר גדול מזה.

חנין זועבי: זה ניצחון על החיים עצמם, זה ניצחון על התחום הנורמלי שבחיים, זה ניצחון על השירה, על הפייסבוק, על הבעת דעה, על אמנות.

חנין זועבי: כבר לא מבינים מה זה נורמלי ומה זה לא נורמלי; כבר הבעת דעה יכולה להיות מוגדרת בתור טרור.

חנין זועבי: אז הכול טרור.

חנין זועבי: אז זו התבוסה הכי גדולה לחיים.

חנין זועבי: זה לא מאבק בטרור, זה מאבק בחיים.

חנין זועבי: זה מאבק בנורמליות של החיים, ואני חושבת שזו התבוסה הכי גדולה.

חנין זועבי: זה חוק שמעלה את השימוש בחומר סודי בבית-המשפט לרמות קפקאיות.

חנין זועבי: המחנה הציוני קרא את קפקא?

חנין זועבי: קרא את הספר "המשפט" של קפקא, כאשר הרגו את יוסף והאשימו אותו באשמה שהוא עצמו לא מבין.

חנין זועבי: על מה כן מאשימים אותי?

חנין זועבי: וקפקא לא השלים את הספר שלו, את "המשפט".

חנין זועבי: אתם משלימים את הספר שלו.

חנין זועבי: אתם יותר יצירתיים מקפקא, ששם הוא דיבר על מערכת של אכיפת חוק שהיא מערכת אבסורדית לא מובנת.

חנין זועבי: לא מובנת, על מה מענישים אותי?

חנין זועבי: על מה מכניסים את דארין טאטור לבית-הכלא?

חנין זועבי: על מה שופטים עשרות בני-נוער, על שירה?

חנין זועבי: על יצירה?

חנין זועבי: על הבעת דעה?

חנין זועבי: עוד פעם, ככה לא מביסים טרור, גם כאשר אנחנו לא מסכימים על הגדרת המושג.

חנין זועבי: חוק המאבק בטרור הוא מעשה טרור בעצמו, הוא-הוא הטרור.

חנין זועבי: המחשבה, אי-אפשר לעכל את המחשבה הזאת.

חנין זועבי: ואם לא מבינים את קפקא, אז בפסיכולוגיה למתחילים, בשיעור הראשון או השני בפסיכולוגיה, הגדירו מה זה עונש.

חנין זועבי: חוץ מזה שהעונש צריך להיות מיידי ופרופורציונלי, הוא צריך להיות מובן.

חנין זועבי: העונש והחטא – האשמה צריכה להיות מובנת.

חנין זועבי: זה חוק למתחילים בפסיכולוגיה, על מה מענישים אנשים.

חנין זועבי: ופה יכולים להעניש אנשים, להעמיד אותם לדין, להכניס אותם לבתי-כלא, בלי שיבינו על מה: חומר סודי?

חנין זועבי: איסור פגישות עם עורך-דין?

חנין זועבי: לא מבינים על מה.

חנין זועבי: ועכשיו כל אזרח הוא – בפוטנציה – אזרח שיכול להיות נרדף על-ידי החוק הזה.

חנין זועבי: הוא חוק טרור כשלעצמו, הוא הופך כל אזרח לקורבן פוטנציאלי, לרדיפה של מדינת משטרה, מדינת שב"כ.

חנין זועבי: והחוק הזה, שהופך את הביקורת, את המחשבה עצמה, לטרור, את ההתנגדות המחשבתית, הרעיונית והפוליטית הלגיטימית, לטרור, הוא יצירה – לא רק יצירה של מחשבה שגובלת בטרור, הוא נתמך – כל מי שתומך בחוק הזה – המחנה הציוני – הם משתפי פעולה עם מעשה טוטליטרי.

איילת נחמיאס ורבין: מספיק עם זה.

חנין זועבי: חוק הטרור גם מרחיב באופן אבסורדי את המושג "חומר סודי".

חנין זועבי: אנשים יועמדו לדין על בסיס חומר שהם לא יודעים, לא מכירים.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

חנין זועבי: הם לא יכולים להתגונן בפני החומר הזה.

חנין זועבי: ככה העמידו עשרות פלסטינים עד היום, ועכשיו הם מכשירים את זה ועכשיו הם מרחיבים את זה.

חנין זועבי: ולבסוף – אני מסיימת, אדוני השר – ההתנגדות לחוקים האלה, ההתנגדות לכל היגיון שעומד מאחוריהם, ההתנגדות לכיבוש, ההתנגדות לנישול, ההתנגדות לדיכוי, היא לא רק מעשה לגיטימי, היא מעשה אחראי, היא מעשה מוסרי, היא המעשה המוסרי היחידי שנשאר במרחב הפוליטי האבסורדי שאנחנו חיים בו.

חנין זועבי: הקריאה לחרם, הקריאה לסנקציות על מדינה שאין לה גבול, אין גבולות בכלל, אין גבולות לכוחנות, אבל גם אין גבולות להיגיון – אתם איבדתם את ההיגיון.

חנין זועבי: המחנה הציוני, אתם איבדתם את המינימום של ההיגיון, ואני חושבת שההתנגדות היחידה – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת זועבי.

חנין זועבי: – – – המעשה המוסרי והנורמלי היחידי הוא ההתנגדות.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא שמעתי אותך אומרת – דיברת על החיים עצמם, תגידי שבחיים עצמם, שביום חמישי אנשים שהלכו לשתות קפה – – – זה תדברי על החיים עצמם.

חנין זועבי: תירגעי.

איילת נחמיאס ורבין: תירגעי את.

חנין זועבי: בעזה לא נשארו מסעדות.

חנין זועבי: בעזה אין בתי-קפה.

חנין זועבי: בעזה אין בתי-ספר ואין מסעדות.

חנין זועבי: בעזה אין בתי-ספר ואין מסעדות.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי, חברת הכנסת זועבי.

איילת נחמיאס ורבין: הבנתי.

איילת נחמיאס ורבין: לא מפתיע.

חנין זועבי: תחשבי על 2 מיליון אנשים בעזה.

חנין זועבי: כאשר את אוכלת במסעדה, תחשבי על 2 מיליון אנשים בעזה, ששם אין להם מסעדות.

ענת ברקו: על זה נאמר: "תיתי תיתי, מת'ל מא רוחתי ג'יתי".

ענת ברקו: זהו, את הבנת עכשיו.

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: מה היא אמרה?

יחיאל חיליק בר: תתרגמו.

אחמד טיבי: זה לא מעניין ולא מצחיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שווה תרגום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא שווה תרגום.

יחיאל חיליק בר: אבל אנחנו סקרנים.

אחמד טיבי: היא למדה בכיתה י"א פתגם בערבית, מצאה הזדמנות, אבל זה ממש לא התאים.

יחיאל חיליק בר: טוב, נסתפק בזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא אפילו לא הבינה את הפתגם.

יחיאל חיליק בר: טוב, תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך ארבע דקות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, הפתיח של הצגת החוק דיבר על עצמאות חדשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה – כבר ביטלנו את מגילת העצמאות, שדיברה על שוויון לאזרחים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא ראיתי את זה בחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם מבטלים את מגילת העצמאות, בוא נראה איזה מגילה, האם אנחנו עדיין שומרים על האזרחות שלנו, אחרי החוק הזה, או שיש בעיה גם עם האזרחות שלנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: העצמאות הזאת, שבאה לבטל את החוקים של קינג דוד, האם היא גם מבטלת את החוקים של הרברט סמואל, הנציב העליון הראשון, שהוא במקרה גם יהודי, שפתח את כל השערים להגירה של היהודים כדי לגרש את הפלסטינים מהארץ?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם גם את החוקים שלו מבטלים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלה שצריכים לענות עליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא, נוסף על תקנות שעת-חירום, כי כבר בשנה שעברה, לא מזמן, הכנסת האריכה את התוקף שלו בפעם ה-67.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו מדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 67 שנים, בכל שנה מאריכה חוק – לא חוק, הוראת שעה, חוק מנדטורי, שהשימוש בו הוא אך ורק נגד ערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אה, עשו שני מקרים של מעצר מינהלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לא לשפוט אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העבירו אותם, כי יש להם ראיות נגדם – העבירו אותם כדי לא לשפוט אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא הגדירו מה זה חוק טרור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, מתנחלים שפוגעים בערבים, פלסטינים – פוגעים ברכוש שלהם, במטעים שלהם, מפריעים להם בחיים, בחסות הצבא – ואני הייתי עד למקרה כזה – בחסות הצבא – זה נקרא טרור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם כן, את מי להאשים, את המתנחלים או את שולחיהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי החוק הזה מדבר גם על האחריות השילוחית, לכאורה, כאילו – מי ששולח, מי שתומך, מי שבעד ומי שמביע דעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד מושג שאני שומע בתקשורת: טרור עממי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש הפרדה בין טרור עממי לבין חופש הביטוי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שצריך לחשוב או לדבר משפט אחד, הוא צריך ללכת לעורך-דין לפני שהוא אומר אותו, כדי שידע אם הוא עובר על החוק החמור הזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש – הרבה חוקים קדמו לחוק הזה, אבל אני אומר, אנחנו לא צריכים את החוק הזה כדי להבין מה זה מדינת מודיעין, מה זה מדינת שב"כ, מה זה מדינה שאין לה אפילו לרגע מחשבה על האדם מולה, אם יש לו זכויות, אם הוא בן-אדם, בכלל, שצריך לקבל זכויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מכירים את כל המעשים, ואת שיטות החקירה, המעשים שעשה השב"כ בלי לקבל את החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש חוקים אחרים שכולנו יודעים – היו הרבה דוחות שהראו את העבירה על החוקים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה לא ייושם נגד יהודים, כמו חוק הירי – אבנים – והרבה חוקים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הוא מצטרף לרשימה ארוכה של חוקים גזעניים שהיו וממשיכים להיות אות קלון על המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, מה עשיתם או מה לא עשיתם לפני החוק הזה: סיכולים ממוקדים, חיסולים, משפטי שדה, מעצרים מינהליים, סגרים, הריסת בתים, מה לא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסוף לאן הגיעו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם הגיעו – כוחות הביטחון באו ואמרו – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כוחות הביטחון אמרו, אין לנו ברירה אלא להסתמך על התיאום הביטחוני עם הרשות הפלסטינית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הגיע הזמן להפסיק את הפופוליזם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיע הזמן לפתרון ולא לנקמות – פתרון ולא נקמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ללכת לשלום ולא ללכת שולל אחרי קבוצות משיחיות הזויות אשר הן ותומכיהן מהווים מנגנון הרס עצמי.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לחוק הזה קוראים חוק הטרור – משפט אחרון: כולם מבינים, מי שעכשיו הולך לתקשורת ידע שמדברים על חוק הטרור, אבל אם מתכוונים לחוק מניעת טרור – אז זה לא החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יחיאל חיליק בר: אני רק מבקש להקפיד על הזמנים.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, חוק הטרור, והאבסורד: מי המציע – ממשלת ישראל.

טלב אבו עראר: היא באה להיאבק בטרור.

טלב אבו עראר: מוזר.

טלב אבו עראר: הרי מדיניות הממשלה היא שיוצרת טרור.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: אם יודעים איך?

טלב אבו עראר: בעשיית טרור.

טלב אבו עראר: ) מדיניות ממשלת ישראל או ממשלות ישראל לדורותיהן מאז קום המדינה.

טלב אבו עראר: הרי נביא כמה דוגמאות מיום קום המדינה, ב-1948.

טלב אבו עראר: כמה פעולות טרור ביצעה מדינת ישראל נגד אזרחים ערבים בנגב?

טלב אבו עראר: מדבחת א-דווימה, טבח דווימה.

טלב אבו עראר: הטבח באל-עזאזמה.

טלב אבו עראר: זה רק בנגב, רק בדואים.

טלב אבו עראר: זה לא טרור, מכובדי היושב-ראש?

טלב אבו עראר: זה טרור להרוג אנשים, לרצוח, להשמיד אותם.

טלב אבו עראר: זה טרור או לא? זה טרור.

טלב אבו עראר: הטבח בכפר-קאסם זה טרור.

טלב אבו עראר: זה טרור.

טלב אבו עראר: ובאים היום להציע חוק להיאבק בטרור.

טלב אבו עראר: ואללה, כל הכבוד, באמת.

טלב אבו עראר: (אומר בערבית: הדבר הזה, דוקטור טיבי, הדבר הזה לא מרתיע.

טלב אבו עראר: ) איך פושע ייאבק בפשיעה?

טלב אבו עראר: מוזר, מוזר – –

ענת ברקו: אל תקרא למדינת ישראל פושעת.

ענת ברקו: אתה הפושע.

ענת ברקו: אתה הפושע.

קריאה: את חוצפנית.

ענת ברקו: אתה הפושע.

ענת ברקו: אתה הפושע.

טלב אבו עראר: – – הכיבוש הוא הטרור.

טלב אבו עראר: מהיום אני קורא לכל שוחרי השלום לקרוא, לא להגיד "שטחים כבושים" אלא "מדינת פלסטין הכבושה".

טלב אבו עראר: מהיום.

ענת ברקו: שזאת – – –

טלב אבו עראר: אני מכריז מכאן, כמו שמציע החוק אומר: יום העצמאות, אני קורא לכל העולם: מדינת פלסטין הכבושה.

טלב אבו עראר: בדיוק כך.

ענת ברקו: איפה שאתה עומד עכשיו?

ענת ברקו: איפה שאתה עומד עכשיו?

ענת ברקו: בכנסת?

אחמד טיבי: התקבלה מדינת פלסטין באו"ם, ומאז קבלת ההחלטה היא מדינה תחת כיבוש.

טלב אבו עראר: עלא כיפאק, מאה אחוז.

טלב אבו עראר: ואני אחד המכריזים היום מכאן.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אתה הראשון שעושה זאת מעל במת הפרלמנט.

אחמד טיבי: )

איימן עודה: – – –

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני אומר לדוקטור טיבי מה שאמר עומר אל-מוח'תאר לאיטלקים בלוב: אולי המטוסים שלכם, הארטילריה שלכם, והטנקים שלכם יפצעו את סוסִי או ישברו את חרבי, אבל הם לעולם לא ישברו את רצוני ונחישותי להישאר פה ולהמשיך במאבק מול הכובש.

טלב אבו עראר: ) אני אתר

טלב אבו עראר: גם לעברית: ייתכן שמטוסי הקרב, הארטילריה של ישראל, הטנקים, כל אמצעי הנשק שלכם, יכול להיות שיהרגו, אנא עארף, יגרשו, אבל אף פעם לא יכולים לשבור את חלומו של כל פלסטיני לחיות כאן.

ענת ברקו: אתה יכול לחלום.

ענת ברקו: תחלום.

טלב אבו עראר: הפלסטינים לא מהגרים.

טלב אבו עראר: אני לא באתי מרוסיה, לא באתי מארצות-הברית.

טלב אבו עראר: אני כאן.

טלב אבו עראר: מי שטוב לו לחיות אתי, אהלן וסהלן.

טלב אבו עראר: מי שלא, שילך קיבינימט.

ענת ברקו: – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

קריאות: – – –

ענת ברקו: זה הסגנון שלך.

ענת ברקו: מי שרוצה לחיות אתי פה, ומי שלא, לך קיבינימט.

ענת ברקו: זו השפה הפרלמנטרית החדשה.

ענת ברקו: מה אתה אומר?

ענת ברקו: אה?

ענת ברקו: יש לך כמה קללות טובות ביידיש?

ענת ברקו: יאללה תביא.

חמד עמאר: יש לך ארבע דקות.

חמד עמאר: נא להקפיד על הזמנים.

ענת ברקו: – – –

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת וחברות הכנסת, אנחנו אמורים להיות באמצע הדיון על הצעת חוק, אחת מהצעות החוק שישפיעו על חיי היום-יום של אזרחי מדינת ישראל; הצעת חוק שאמורה להיכנס לפרטי-פרטים של החיים של האזרחים, שאמורה להשליט בעצמה, הצעת החוק הזאת, טרור על כל – לא רק על הפעולות של האנשים אלא על המחשבות של האנשים.

עאידה תומא סלימאן: ותסתכלו מה קורה בתוך האולם.

עאידה תומא סלימאן: תסתכלו מי יושב להשתתף בדיון שאמור להיות אחד הדיונים החשובים.

עאידה תומא סלימאן: כנראה כל האנשים שיצוצו עוד מעט, חברי הכנסת וחברות הכנסת שייכנסו בבהלה כדי להצביע בעד החוק הזה, מפחדים לשבת פה; מפחדים שאולי ישמעו דברי היגיון, שאולי ישמעו דברים שאולי אולי ייגעו במוסריות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אולי ייגעו במה שנשאר מהאנושיות בתוכם, ואולי ירמזו לזה שמה שהולך לקרות בעוד שעה וחצי או בעוד שעה ישנה את פני הדינמיקה האנושית והפוליטית במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: ההגדרה הכה-רחבה – של מה זה ארגון טרור, מה זה פעילות טרור, מה זה כוונת טרור, מיהו האדם הטרוריסט – שהוטמעה בתוך החוק הזה, מעמידה רבים – לא, בעצם לא רבים, מעטים מתוכנו באולם הזה – מול הסכנה האמיתית להיות מוגדרים כטרוריסטים.

עאידה תומא סלימאן: מה תהיה התשובה למי שיגיד: אני בעד מאבק העם הפלסטיני נגד כיבוש?

עאידה תומא סלימאן: אם יפורסם איזשהו סטטוס של חבר כנסת או חברת כנסת שתגיד שהיא מאמינה שזכותו של העם הפלסטיני להיאבק בכיבוש הישראלי המדכא והטובח, הפולש לחיים של הפלסטינים והמונע מהם חופש תנועה ומונע מהם חיים אמיתיים, מונע מהם כבוד עצמי וכבוד לאומי – מה יקרה במקרה הזה?

ענת ברקו: – – – כדי לשחוט אותנו.

ענת ברקו: – – –

עאידה תומא סלימאן: נהיה טרוריסטים?

עאידה תומא סלימאן: כי הכוונות שלנו יהיו בידיים של אנשים גזענים, אנשים שמוכנים לשרת בעיוורון טוטלי מטרות פוליטיות גרידא של קבוצה שהשתלטה ורוצה בכוח להשליט את הסדר ואת הפוליטיקה ואת האידיאולוגיה שתביא – לא רק את הפלסטינים; מילא הפלסטינים, מי אכפת לו מהפלסטינים פה, אבל גם את הישראלים היהודים – לקטסטרופה.

עאידה תומא סלימאן: המדיניות הזאת, שכבר התחילה, ואולי החוק בא רק כדי להדגיש אותה; המדיניות הזאת שעוקבת אחרי אנשים לא רק בפייסבוק – –

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: – – אלא בתוך חדרי המיטות שלהם, עוצרת אנשים על סטטוסים – – –

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: צריך לסיים.

עאידה תומא סלימאן: אני מסיימת.

עאידה תומא סלימאן: אני מסיימת.

חמד עמאר: משפט אחרון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאני הראשונה שנתת לה את זכות הדיבור בתפקיד החדש.

עאידה תומא סלימאן: חשבתי שזה ייתן לי יותר זמן, התברר שאתה רוצה להיות נוקשה מהתחלה.

איימן עודה: – – –

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת להשלים את המשפטים שלי.

איימן עודה: – – – הערבים על הבמה.

חמד עמאר: תודה לכם.

עאידה תומא סלימאן: הערבים על הבמה – כבשו את הבמה.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד משפט אחד, אם ירשה לי היושב-ראש.

חמד עמאר: בבקשה, משפט אחרון.

חמד עמאר: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד: תתעשתו, תפקחו עיניים, אם אכפת לכם – שלא תחשבו עלינו, תחשבו על ערך הדמוקרטיה שאולי חלמתם עליו, ואני מסתכלת לימיני.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת עמר בר-לב.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

עמר בר-לב: עשר דקות אמרו לי.

חמד עמאר: רשום לי חמש דקות.

חמד עמאר: זה חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

עמר בר-לב: דיברו אתם.

עמר בר-לב: איל, יש לי עשר דקות, לא?

איילת נחמיאס ורבין: מאיפה הוא יודע, איל.

איילת נחמיאס ורבין: זהבה, חמש או עשר?

חמד עמאר: הנה, אני מאפס את השעון.

חמד עמאר: מתחילים מהתחלה, חמש דקות, זה מה שרשום.

איילת נחמיאס ורבין: חמש.

חמד עמאר: חמש דקות יש לך, בבקשה.

עמר בר-לב: אז אני איאלץ לדבר מהר, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: תראה, ככלל, המחנה הציוני תומך בהצעת החוק, אבל יש לנו שתי הסתייגויות עקרוניות, ועליהן אני ארצה לעמוד.

עמר בר-לב: אנחנו תומכים בהצעת החוק כי החוק הזה חשוב.

עמר בר-לב: מדינת ישראל עומדת בפני אירועי טרור קשים הרבה מאוד שנים.

עמר בר-לב: חלק מהתקנות הן תקנות לשעת-חירום מתקופת המנדט הבריטי, משנת 1945, והגיע הזמן – ואפשר לומר שכבר עבר מזמן הזמן שמדינת ישראל הייתה צריכה לחוקק חוק במקום כל אותן תקנות וחלקי-תקנות, שכמו שאמרתי, חלקן מתקופת המנדט.

עמר בר-לב: אז בעניין הזה אנחנו חושבים שהמהלך נכון, והחוק בעיקרו נכון, בוודאי בתקופה הנוכחית.

עמר בר-לב: אבל היכן ההסתייגויות שלנו?

עמר בר-לב: החוק לוקה בשני נושאים עיקריים.

עמר בר-לב: הנושא הראשון, בסעיף ההגדרות כתוב "חבר בארגון טרור", בהגדרה הזאת.

עמר בר-לב: אנחנו חושבים שההגדרה הקיימת היא הגדרה רחבה מדי.

עמר בר-לב: יש כל מיני סעיפים להגדרה הזאת, ואנחנו חושבים שצריכה להיות הגדרה פשוטה וישירה שאומרת:

עמר בר-לב: חבר בארגון טרור הוא אדם הפועל במסגרת ארגון טרור.

עמר בר-לב: על-פי ההגדרה הנוכחית, המעורפלת והרחבה, אפשר להבין שיש גם מה שנקרא חבר פסיבי בארגון טרור.

עמר בר-לב: אז ישאלו אותי כאן חברי הכנסת: מה זה חבר פסיבי?

עמר בר-לב: זאת בדיוק הנקודה, מה זה חבר פסיבי.

עמר בר-לב: והבעיה היא שברגע שההגדרה לא ברורה אנחנו עלולים להיקלע למצב שפעם אחת גורם פוליטי כזה או אחר מפרש את זה בצורה מסוימת, פעם אחרת אנחנו מושפעים על-פי דעת הקהל ברחוב, פעם שלישית על-ידי שר כזה או אחר.

עמר בר-לב: ולכן, לדעתנו חשוב שההגדרה תהיה פשוטה וברורה וחד-משמעית, ולא הגדרה של חבר בארגון טרור וחבר בארגון טרור לייט.

עמר בר-לב: מה זה מחבל לייט?

עמר בר-לב: אני לא מכיר מחבל לייט, וגם כאן ההתחכמות בחוק הזה אומרת שלמחבל אחד, במצב מסוים, העונש במקרים של סיוע וכן הלאה יהיה שבע שנים, אבל למחבל לייט זה יהיה רק חמש שנים.

עמר בר-לב: לכן, ההסתייגות הראשונה שלנו אומרת: אין דבר כזה.

עמר בר-לב: יש הגדרה אחת, היא צריכה להיות פשוטה, היא לא צריכה להיות נתונה לאינטרפרטציה, נקודה.

עמר בר-לב: ההסתייגות השנייה שלנו מתייחסת לנושא הסמכות במקרה של החלטה על חילוט רכוש של מחבל.

עמר בר-לב: על-פי ההצעה המונחת כאן, הסמכות היא בידי שר הביטחון, ואנחנו חושבים שזאת שוב בעיה, כי שר הביטחון הוא פוליטיקאי, ולפני חודש היה לנו שר ביטחון אחד עם מערכת ערכים אחת, בוגי יעלון, ועכשיו יש לנו שר ביטחון אחר עם מערכת ערכים אחרת.

עמר בר-לב: לכן, זה לא נכון שההחלטה תהיה בידי שר הביטחון.

עמר בר-לב: אנחנו חושבים שההחלטה צריכה להיות בידי בית-משפט ושופטים שיקבעו אם יש מקום לחלט רכוש של מחבל או של מסייע בפעולת חבלה – יחולט – ואם לא – לא.

עמר בר-לב: אני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, שבוועדה עצמה אני אף העליתי הצעה שלישית – שראש השב"כ הוא שיחליט.

עמר בר-לב: ראש השב"כ – השב"כ אחראי על כל נושאי הביטחון, על להגדיר מיהו מחבל, מה רמת הסכנה וכן הלאה.

עמר בר-לב: וכשהצעתי את זה בוועדה אמר לי מישהו מחברי הוועדה – אני כבר לא זוכר מי – מה, אתה סומך על פקיד?

עמר בר-לב: פקיד ציבור הוא זה שיחליט?

עמר בר-לב: אז התשובה שלי חד-משמעית: כן, במקרים האלה אני סומך על ראש השב"כ שיחליט הרבה יותר מאשר אני סומך על שר ביטחון כזה או אחר שיחליט.

עמר בר-לב: אלה שתי ההסתייגויות שלנו.

עמר בר-לב: לסיכום, אני יכול לומר שכאמור אנחנו מברכים על החוק, אנחנו חושבים שנכון לחוקק אותו.

עמר בר-לב: אנחנו מאוד מקווים שהכנסת תאשר את שתי ההסתייגויות שלנו לחוק.

עמר בר-לב: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת חיים ילין.

חמד עמאר: יש לך שבע דקות.

חיים ילין: כמה?

חיים ילין: רגע, תן לי קודם כול – – –

חמד עמאר: עדיין לא הפעלתי את השעון.

חמד עמאר: יש לך שבע דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, באמת, בהצלחה.

חמד עמאר: תודה.

חיים ילין: זאת ישיבה ראשונה, לא?

חמד עמאר: נכון.

חיים ילין: יופי.

חיים ילין: כל הכבוד.

חמד עמאר: הנה, בגלל ה"בהצלחה" אני מפעיל לך את השעון על שבע דקות בדיוק.

חיים ילין: עוד לא מופעל.

חמד עמאר: תמשיך.

חיים ילין: הנה, עכשיו מתחיל.

חיים ילין: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הסיפור התחיל לפני כשנתיים וחצי, ברגע שתפסו הברחה של חומרי חבלה לתוך רצועת-עזה, והסיפור הוא שישראלים עשו את זה.

חיים ילין: זה הסיפור האישי שלי.

חיים ילין: הייתי ראש רשות, וקראתי להם בוגדים.

חיים ילין: קראתי להם בוגדים, כי כשיש לך אויב אז אתה יודע מי זה האויב שלך, אבל כשחלק מהעם שלך עושה פשעים כאלה, ובעצם בשל בצע כסף פשוט מעבירים חומרי גלם ל"קסאמים" ומכונות כדי להמשיך לחפור יותר מהר, זאת רק בגידה.

חיים ילין: ואני מודה שרגשית הייתי צריך להתמודד מול אמירות של איך אני גוזר דין, ואיך אני מדבר, ואיך אני מתראיין.

חיים ילין: מזל שיש לנו בית-משפט הגון, שבדק ומצא שאכן סחרו בחומרי גלם שבהם השתמשו הפלסטינים העזתים כחלק מהטילים שהתפוצצו אצלנו באזור.

חיים ילין: וכך הגעתי לחוק הזה, הגעתי דרך המקום הזה, כי כידוע לכם הוא רק לגבולות מדינת ישראל.

חיים ילין: והיה סימן שאלה אם המעברים, מעבר כרם-שלום – שהוא המעבר היחיד היום שמעביר סחורה לשיקום רצועת-עזה, כ-1,000 משאיות ביום – הוא חלק מהחוק או לא חלק מהחוק, ואם ניתן לבצע בכלל חילוט משפטי של אותה משאית שמעבירה את אותם חומרים.

חיים ילין: רק לפני פחות מחודש בתרקומיא מצאו צינורות לייצור "קסאמים" שהיו צריכים להגיע לתוך רצועת-עזה.

חיים ילין: היה שם נהג משאית, היו אנשים ששמו את החומרים האלה – כולם חפים מפשע, אף אחד לא ידע, אף אחד לא יודע, כולם תמימים.

חיים ילין: תעשייה כלכלית שלמה מתקיימת מהנושא של הברחות לתוך רצועת-עזה.

חיים ילין: החוק בא סוף-סוף ומתקן את האיוולת הזאת.

חיים ילין: אבל אני אגיד שתי מילים עקרוניות: חבל שאנחנו צריכים להגיע למצב שצריך לחוקק את חוק הטרור, חבל.

חיים ילין: הייתי מאוד שמח אם במדינת ישראל לא היה קיים טרור בכלל.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

חיים ילין: וזאת בעצם המהות.

חיים ילין: אבל כשאנשים מסתובבים ברחובות, כשאנשים גרים בעוטף-עזה ובצפון ובכל רגע נתון השקט הפסטורלי הזה שאנחנו מכירים בשטחים הפתוחים יכול בשנייה אחת להיות מופר על-ידי "צבע אדום", זאת המציאות שלנו.

חיים ילין: ואני מציין עובדות, לא מאשים, כמו שאנשים מאשימים מצד אחד כיבוש ומצד שני את ההתנחלויות – לא מאשים, אלה עובדות.

חיים ילין: מי שרוצה לחיות בשקט ובשלום ימצא בדיוק את הפרטנר, את עם ישראל.

חיים ילין: עזבו את הממשלות; עם ישראל חפץ בשקט.

חיים ילין: נמאס לו כבר, לא מסכינים, נמאס לו גם מכל ה"קסאמים" האלה.

חיים ילין: די, מספיק.

חיים ילין: אבל זאת המציאות שאנחנו חיים, ולכן החוק בא לנסות גם להרתיע.

חיים ילין: מבחינה פוליטית אני רוצה להגיד שני דברים נוספים.

חיים ילין: חוק המישוש, וכל החוקים הפופוליסטיים שהקואליציה העבירה בשם המצב הביטחוני, היו יכולים להיכנס לתוך החוק הזה.

חיים ילין: היו יכולים, כמו שהיושב-ראש ניסן סלומינסקי אמר:

חיים ילין: אנחנו מבטלים 60 חוקים.

חיים ילין: הלוואי שהיו מבטלים 62 חוקים.

חיים ילין: שניים: אחד חוק המישוש ואחד חוק העמותות.

יעל גרמן: וההשעיה.

חיים ילין: וההשעיה.

חיים ילין: כולם היו יכולים להיכנס.

חיים ילין: כולם היו יכולים להיכנס, כי הדיון שהתקיים היה דיון הגון, שמעו את כולם.

חיים ילין: נכון, לא כל אחד יוצא עם מה שהוא רוצה, אבל היה פה שיתוף פעולה של קואליציה ואופוזיציה.

חיים ילין: כי בסוף, אני תמיד אומר: חברים יקרים, הטיל, כשהוא מתפוצץ, הוא לא מבחין, לא בדת – אני רוצה להגיד לכם, בדימונה, כמה קרובים הבדואים היו שם וכמה ילדים נהרגו שם – לא בצבע ולא בדעות פוליטיות.

חיים ילין: הטיל לא מבחין, וזה בעצם ההבדל.

חיים ילין: אנחנו, שבאים להגן על עמנו, מנסים להתמקד בחוליה שבאה לפגוע בנו.

חיים ילין: הם, כשרוצים לפגוע, יורים לכל הכיוונים.

חיים ילין: הטרור לא רק משחית אותנו – לפעמים מביא אותנו למקומות לא נעימים, גם בכנסת – אלא הטרור גם פוגע בהם.

חיים ילין: גם בפלסטינים שרוצים לחיות בשקט.

חיים ילין: אני רוצה לציין פה ולהודות ליושב-ראש, שבאמת בתבונה ניהל את הישיבות, ואף-על-פי שאני לא שייך לוועדת החוקה, אני חייב להגיד מילה אחת על סיגל, היועצת המשפטית: אישה מדהימה, שמאזנת את החוקים בצורה כזאת שכולם מרגישים שיש להם יד שם, וזו חוכמה לא פשוטה.

רויטל סויד: חיים, אנחנו מצטרפים לדברים שלך, ואין לי ספק שגם חברת הכנסת גרמן, שהיא חברה בוועדה, מצטרפת.

רויטל סויד: אין לך מושג כמה אתה צודק.

רויטל סויד: היועצת המשפטית סיגל קוגוט בהחלט היא זו שאפשר לומר שהאיזונים בהצעת החוק הזאת הם בזכותה.

חיים ילין: משפט אחרון.

חיים ילין: בסדר, כבוד היושב-ראש?

חמד עמאר: אני מסכים.

חיים ילין: יצאה הודעה לתקשורת לפני שעה, פחות או יותר, על בכיר במשרד הביטחון שמודיע שהעימות הבא עם ה"חמאס" יהיה האחרון; שבפעם הבאה ממוטטים את ה"חמאס".

חיים ילין: אני רוצה להגיד לכם, אני, כשנגמר הדיון פה, ואנחנו מצביעים, אני מניע את האוטו, נוסע הביתה.

חיים ילין: אנחנו כבר 16 שנה חיים במציאות של טרור.

חיים ילין: לפני שמוציאים את המשפטים האלה לתקשורת – צריך לדעת שיש שם 50,000 תושבים, בתוך עוטף-עזה.

חיים ילין: למה הם מצפים בפעם הבאה, שאין "חמאס" יותר?

חיים ילין: מי יהיה התחליף של ה"חמאס"?

חיים ילין: שאנחנו ניכנס עם צה"ל שם, לא לבוץ הלבנוני, אלא לחול הטובעני של רצועת-עזה?

חיים ילין: די, מספיק עם האמירות האלה, תעשו.

חיים ילין: כי כל צבא שנכנס פנימה לתוך רצועת-עזה – את הפצמ"ר האחרון, את הכדור האחרון, יוציא רק הסדר מדיני.

חיים ילין: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: עודד פורר ביקש דקת דיבור.

חמד עמאר: בבקשה.

יעל גרמן: לא תורי עכשיו?

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: אני ביקשתי דקה כדי לברך אותך על היבחרך לסגן יושב-ראש הכנסת ועל ההתחלה שלך בתפקיד.

עודד פורר: מעבר לזה שאתה חברי ושותפי לדרך ויושב לידי, אני חושב שאתה מסמל גם דוגמה ומופת לאלפי צעירים בני העדה הדרוזית, ולא רק; הכהונה שלך כסגן יושב-ראש הכנסת היא גם כמי שמייצג את העדה הדרוזית, אבל כמו שאתה רואה את כל העבודה שלך בכנסת, אתה מייצג את אזרחי ישראל נאמנה.

עודד פורר: אני מאחל לך הצלחה, ואני בטוח שתעשה את העבודה שלך היטב.

עודד פורר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, תודה, חברי הטוב.

חמד עמאר: חברת הכנסת יעל גרמן.

חמד עמאר: יש לך שמונה דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

יעל גרמן: תודה רבה.

יעל גרמן: ברכותי, בהצלחה.

חמד עמאר: תודה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כבוד השר, חברי וחברותי, זה לא יום חג היום.

יעל גרמן: לבוא לכאן ולהצביע בעד חוק טרור זה לא יום חג.

יעל גרמן: לא יום חג לאף אחד.

יעל גרמן: אני חושבת שגם לא לקואליציה, ובוודאי לא לאופוזיציה, ובוודאי לא לחברי בסיעה המשותפת.

יעל גרמן: אבל אי-אפשר להתכחש לעובדה שאנחנו חיים עם טרור.

יעל גרמן: אנחנו חיים עם טרור במשך כל שנות קיומנו, טרור כזה וטרור אחר.

יעל גרמן: חברי חיים ילין דיבר על הטרור שבא מעזה.

יעל גרמן: אבל לא רק מהכיוון של עזה יש טרור.

יעל גרמן: יש גם טרור בתוך מדינת ישראל, ואין ספק שלאחרונה, בחודשים האחרונים, אנחנו חווים את הטרור וחייבים לראות מה אפשר לעשות נגדו.

יעל גרמן: גם אני הייתי שמחה לו החוק הזה לא היה צורך המציאות.

יעל גרמן: אבל במציאות שלנו צריך את החוק.

יעל גרמן: וכמי שישבה בוועדה, אני חושבת שרבים מאלה שדיברו על החוק לא קראו אותו, או לא מכירים אותו.

יעל גרמן: אבל כמי שישבה בוועדה, אני יודעת על הניסיונות, באמת, על המאמצים הבלתי-רגילים, של סיגל, גם של היושב-ראש וגם של החברים – שלנו, מהאופוזיציה – לרכך את החוק ולעשות אותו כמה שפחות, באמת, מזיק.

יעל גרמן: אבל אולי למי שבאמת לא ישב – וחבל שאלה שדיברו קודם לא נשארו לשמוע, כי אני כיבדתי ושמעתי, וחבל שאנשים מדברים ויוצאים – חשוב לי בכל זאת לומר שיש הגדרות לטרור.

יעל גרמן: מדובר פה על חבר בני-אדם, ארגון טרור, חבר בני-אדם בתבנית מאורגנת ומתמשכת שמבצע מעשי טרור או פועל במטרה שיבוצעו מעשי טרור, ובכלל זה חבר בני-אדם כאמור שעוסק באימונים או בהדרכה לביצוע מעשי טרור, או שעושה פעולה או עסקה בנשק לביצוע מעשי טרור, מה שחברי חיים ילין ציין, בין שהוכרז ארגון טרור ובין שלא.

יעל גרמן: אני לא חושבת שאפילו אחד מחברי הכנסת ברשימה המשותפת, מחברי הכנסת הערבים, עונה על ההגדרה הזאת.

יעל גרמן: זה לא יחול על חברי הכנסת הערבים.

יעל גרמן: אבל – וכאן אני רוצה לומר משהו:

יעל גרמן: בתוך החוק הזה יש הגדרה מאוד מאוד ברורה מה זה גילוי הזדהות עם ארגון טרור והסתה לטרור, ואני רוצה גם לקרוא את הנקודות האלה: העושה מעשה של הזדהות עם ארגון טרור, לרבות בדרך של פרסום דברי שבח, תמיכה או אהדה, הנפת דגל, הצגה או פרסום של סמל, או הצגה, השמעה או פרסום של ססמה או המנון – דינו מאסר שלוש שנים; בין אם זה בפומבי, במטרה להזדהות עם ארגון הטרור, או בנסיבות שבהן יש אפשרות ממשית שהדבר יביא לביצוע מעשה טרור, או אם הוא מפרסם קריאה ישירה לביצוע מעשי טרור, או הוא מפרסם דברי שבח, אהדה או עידוד למעשי טרור – כל הדברים האלה נכנסים בתוך חוק הטרור.

יעל גרמן: ומדוע אני מציינת את זה?

יעל גרמן: מפני שלאחר שאנחנו נאשר את חוק הטרור, ולאחר שכל ההגדרות האלה יהיו בספר החוקים, אני שואלת: אולי מישהו יסביר לי, בשביל מה צריך את חוק ההשעיה?

יעל גרמן: בחוק ההשעיה – החוק בא ואומר "הכנסת רשאית להשעות חבר כנסת אם קבעה שהתקיים בו האמור בסעיף 7א(א)"; האמור בסעיף 7א(א), ומחקנו את ה-(1), זה הסתה לגזענות או תמיכה במאבק מזוין.

יעל גרמן: כל הנושא של תמיכה במאבק מזוין מכוסה היום בחוק הטרור.

יעל גרמן: אז בשביל מה צריך את חוק ההשעיה, אם יש לנו חוק טרור שמגדיר במפורש מה זה תמיכה במאבק מזוין?

יעל גרמן: ובאשר להסתה לגזענות, בחוק העונשין יש לנו גם מה זה: "המפרסם דבר מתוך מטרה להסית לגזענות, דינו – מאסר חמש שנים".

יעל גרמן: אז כמו שאמרתי, אנחנו לא מאושרים מחוק הטרור, וכולנו היינו שמחים אם לא היינו צריכים אותו.

יעל גרמן: אני חושבת שבמציאות של חיינו, כן צריך את חוק הטרור.

יעל גרמן: אני חושבת שישנם דברים שחבל שהם נמצאים בתוכו.

יעל גרמן: עם זאת, חוק הטרור גם ביטל חוקים רבים שהגיע זמנם להיות מבוטלים, ובכך אני חושבת שנעשה מעשה חיובי.

יעל גרמן: אבל לאחר אישור חוק הטרור, אני מבקשת מהקואליציה לשבת ולחשוב אם יש בכלל היגיון בחוק ההשעיה, שהוא באמת בא לרדוף ולהדיר ולהסית כנגד החברים שלנו בכנסת, חברי הרשימה המאוחדת.

יעל גרמן: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת רויטל סוֵיד.

חמד עמאר: סוִיד.

רויטל סויד: כל הכבוד.

חמד עמאר: יש לך עשר דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך – –

חמד עמאר: תודה רבה.

רויטל סויד: – – על המינוי ועל הישיבה הראשונה שאתה מנהל.

רויטל סויד: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לפני שנדבר על חוק הטרור, אני רוצה לדבר על נושא שאותי טלטל מאוד אתמול כששמעתי עליו ב"חדשות 10", ואלו פרסומים שמהם עלה שהמפכ"ל אלשיך אמר בשיחות סגורות שבכירים, גורמים בכירים מנסים להלך אימים על ראש יחידת "להב" רוני ריטמן, על גורמי האכיפה, ונוקטים כל מיני אמצעים שיש בהם כדי להחליש את מערכת אכיפת החוק.

רויטל סויד: אני אישית, כששמעתי את זה, הזדעזעתי.

רויטל סויד: הזדעזעתי, כי בצד זה נאמר שמדובר בפוליטיקאים בכירים, ומדובר אם כך בתופעה שהיא חמורה – סליחה, אני ממש מצטערת.

רויטל סויד: אני ממש מצטערת, אני מבקשת להפסיק, אני רוצה להתחיל מההתחלה.

רויטל סויד: אני ממש מצטערת.

חמד עמאר: חבר'ה, אני מבקש.

חמד עמאר: בבקשה.

רויטל סויד: לא, אני מצטערת, אני לא יכולה.

רויטל סויד: אני מבקשת שיהיה שקט.

רויטל סויד: אני ניסיתי, ניסיתי, ניסיתי, ניסיתי.

איילת נחמיאס ורבין: את צודקת בהחלט, היא צודקת.

חמד עמאר: זה האגף שלך.

חמד עמאר: חבר'ה, תעזרו לחברה שלכם.

רויטל סויד: לא, זה לא האגף שלי.

חמד עמאר: תעזרו לה, לחברה שלכם.

רויטל סויד: תודה.

רויטל סויד: אני רוצה להתחיל מההתחלה, אני מתחילה מההתחלה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: לא, אני מוסיף לך דקה, לא מעבר לזה, בבקשה.

רויטל סויד: בסדר גמור, טוב.

רויטל סויד: אתמול בחדשות 10 היה פרסום מטלטל מאוד.

חמד עמאר: הוספתי לך דקה.

רויטל סויד: מהפרסום המטלטל-מאוד הזה השתמע שמפכ"ל המשטרה רוני אלשיך אמר בשיחות סגורות שיש גורמים בכירים שמנסים להלך אימים על גורמי אכיפה, ביניהם ראש יחידת "להב" רוני ריטמן.

רויטל סויד: אני מעולם לא שמעתי מפכ"ל משטרת ישראל אומר שמישהו מנסה להלך אימים על המשטרה.

רויטל סויד: אני מעולם לא שמעתי שבשיחות סגורות אומר מפכ"ל משטרה במדינת ישראל שגורמים עם כוח, עם ממון, מממנים שירותי עורכי-דין כדי להפיל מי שאמור לחקור עבריינות, שחיתות, ארגוני פשיעה.

רויטל סויד: באותה נשימה נאמר שבכיר אחר אמר שמדובר בפוליטיקאי בכיר, ואני בטוחה שכל מי שנמצא פה נבהל מהמחשבה שיש פוליטיקאי בכיר שיכול להיות שהוא רוצה לטשטש חקירות פליליות, ועל כן, באיזשהו אופן, הוא מהלך אימים על היחידות המובחרות ביותר במשטרת ישראל.

רויטל סויד: היום אנחנו כבר שומעים שקצינה בכירה באה ודורשת מהמפכ"ל, מאיימת, יותר נכון, ומזהירה כי היא עומדת לתבוע אותו בתביעת דיבה כי לכאורה בג"ץ שהיא הגישה הוא זה – אותם גורמים בכירים שמנסים להטיל אימה על רוני ריטמן, על היאחב"ל ואינני יודעת על מה.

רויטל סויד: אז אני אומרת שלא יכול להיות שמפכ"ל במדינת ישראל יזרוק כזו פצצה, שאין ספק שמדובר בפוליטיקאים – היא אמורה לזעזע את כולנו, והיא רעידת אדמה, אם פוליטיקאים בכירים, או עבריינים, בוחשים באיזשהו אופן ומחלישים את יחידות החקירה העיליות ביותר.

רויטל סויד: אז אם המפכ"ל אומר דברים כאלה, ובסופו של דבר ייתכן שמדובר על קצינה עם סכסוכים פנימיים, מן הראוי שהוא יבהיר את דבריו.

רויטל סויד: ואני דורשת היום ממפכ"ל המשטרה רוני אלשיך: תצא ותדבר, תסיר את העננה הזו מעל בית-המחוקקים הזה, או אל תסיר, אם אתה חושב שזה פוליטיקאים בכירים – –

נחמן שי: – – –

רויטל סויד: – – ואז היועץ המשפטי לממשלה חייב להידרש, לפתוח בחקירה בפיקוחו, כי המשטרה הפכה לנרדפת אם כך, ושלטון החוק הפך להיות נתון למשטרים אפלים, והדמוקרטיה שלנו בסכנה.

רויטל סויד: ואם זה לא כך, ואם לא התכוונת לזה, תאמר את הדברים.

רויטל סויד: אתה לא יכול לומר דברים בחדרים סגורים ולהשאיר את מדינת ישראל בלי לדעת אם היא במשטר אפל או אם היא במדינה עם סכסוכים פנים-משטרתיים, שצריכים להיות נדונים שם.

רויטל סויד: כי אחרת, כי אם באיזשהו אופן גורמים בכירים חזקים או פוליטיקאים עומדים מאחורי ניסיונות כלשהם להטיל אימה על יאח"ה, על יאחב"ל, על רוני ריטמן, ולמנוע חקירת מקרי שחיתות, היועץ המשפטי חייב לפתוח בחקירה מייד, בפיקוחו הבלעדי, כי אי-אפשר יהיה לסמוך על המשטרה שתוכל לקיים את החקירה הזו, ואנחנו איננו מוכנים יותר לחיות עם פצצות שמטילים עלינו ואנחנו לא יודעים באיזה מדינה אנחנו חיים.

רויטל סויד: אנחנו חייבים לקיים דיון על זה, דחוף בכנסת, ולזמן את המפכ"ל, שיגיע וייתן את ההסברים הנדרשים.

רויטל סויד: ועכשיו לגבי חוק הטרור – זה לא סוד שבוועדת חוקה אנחנו, כמה חברי ועדה, וגם חברי כנסת נוספים שמצטרפים, עוברים ימים לא פשוטים עם חקיקה שאנחנו קוראים לה חקיקה אנטי-דמוקרטית, חקיקה שפוגעת בזכויות אדם, חקיקה שאנחנו נאבקים בה.

רויטל סויד: חוק העמותות, למשל, שבו היה לנו דיון היום ויהיה גם דיון בשבוע הבא והיה גם בשבוע שעבר.

רויטל סויד: חוק שחל על עמותות מאוד פרסונליות; חוק שלדעתנו הוא חוק של רדיפה.

רויטל סויד: ואני חייבת לומר שהעמותות שהחוק יחול עליהן, עם רובן אני אינני מסכימה – עם דעותיהן.

רויטל סויד: בכלל לא.

רויטל סויד: אבל באותה מידה גם אי-אפשר לסמן אותן ולתייג אותן ולהשפיל אותן ולעשות את זה באופן סלקטיבי בשם שקיפות, כשלא חושפים מי הם התורמים הפרטיים – והאינטרסים שלהם – שהם תורמים זרים.

רויטל סויד: אז מה?

רויטל סויד: אז אנחנו נאבקים, ואנחנו נלחמים.

רויטל סויד: ובין היתר הגיע גם חוק הטרור.

רויטל סויד: חוק הטרור, שישבנו עליו חודשים רבים.

רויטל סויד: לצערי הרב, היה ברור לכולנו שזה חוק שהוא מחויב המציאות.

רויטל סויד: חוק ההדחה הוא מיותר, ואסור שיעבור.

רויטל סויד: חוק העמותות הוא מיותר, ואסור שיעבור.

רויטל סויד: חוק המישוש היה מיותר, ואסור היה שיעבור.

רויטל סויד: אבל חוק הטרור, במציאות הביטחונית הקשה שאנו חיים בה, במדינת ישראל, הוא חוק מחויב המציאות; הוא חוק שלקח אגד של תקנות הגנה ישנות ונושנות, את חלקן ביטל, את חלקן הצמיד, אבל מה שחשוב בו: שבסופו של דבר יש לנו חוק טרור מודרני, חוק טרור שנועד להתמודד עם בדיוק מה שקורה ברחובות שלנו, לצערי הרב, מדי יום, ובין היתר גם ביום רביעי שעבר במתחם שרונה.

רויטל סויד: חוק שנועד להבטיח שלא יהיה אף אחד שיקום באיזשהו אופן ויחשוב שהוא יוכל לבצע פיגועי טרור במדינת ישראל ולצאת מזה באיזשהו אופן נקי, פטור, או ללא עונש.

רויטל סויד: יחד עם זאת, בעבודה מאומצת מאוד, ישבנו על המדוכה ועשינו את האיזונים הרבים.

רויטל סויד: ומי שהיה בוועדה יודע: סעיף-סעיף עברנו; נכון, אולי לא הכול באמת כמו שהיינו רוצים, ויכול להיות שלגבי חברות פסיבית ויכול להיות שלגבי הנושא של הגדרה מי חבר בארגון טרור, חבר פסיבי לא היינו רוצים להכניס.

רויטל סויד: ויכול להיות שאת החילוט, שהוא מחויב המציאות, היינו רוצים שיהיה חילוט רק על-ידי ערכאה שיפוטית, ולא על-ידי שר הביטחון.

רויטל סויד: אבל מלבד זה, לא היה מנוס, וצר לי על כל מי שחושב שאפשר היה להתמודד עם המציאות שלנו בלי חוק הטרור.

רויטל סויד: אבל אני כן רוצה לומר שאין לי ספק שההתמודדות לפי החוק הזה תהיה במשורה, במידה, כשבית-המשפט – ואנחנו מכירים את בתי-המשפט שלנו – ומערכת המשפט – ובטח בית-המשפט העליון – יודעת לאזן בין המחויבות שלנו – –

חמד עמאר: משפט אחרון בבקשה.

רויטל סויד: – – להגנה על זכויות אדם לבין חוסר ההתפשרות שלנו על ביטחון המדינה.

רויטל סויד: עכשיו, אני רוצה להוסיף עוד דבר.

חמד עמאר: בבקשה משפט אחרון.

רויטל סויד: אירופה מתמודדת היום לראשונה – או יותר נכון – באינטנסיביות של טרור.

רויטל סויד: אני נפגשתי עם שופט חוקר בתחום הטרור בצרפת.

רויטל סויד: אין להם כלים להתמודד עם זה.

רויטל סויד: הם לא יודעים מה לעשות.

רויטל סויד: אנחנו רואים עכשיו איך מתמודדים בצרפת, בבריסל, בכל המקומות שיש בהם באירופה כל מיני מאורעות טרור.

רויטל סויד: אין להם את החוק המודרני הזה, אין להם כלים שמצד אחד מאפשרים מייד להתמודד, משפטית וחוקית, ומצד שני לשמור על זכויות אדם – –

חמד עמאר: תודה רבה, תודה רבה.

רויטל סויד: – – ולכן הם נדרשים לעתים לאקטים מאוד חריגים, כמו הכנסת מדינה לשעת חירום והפרה של זכויות אדם.

רויטל סויד: זה אצלנו לא יהיה.

רויטל סויד: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

חמד עמאר: חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: נא לעמוד בזמנים.

איילת נחמיאס ורבין: נעשה כל מאמץ, לכבודו של סגן יו"ר הכנסת הנכנס.

איילת נחמיאס ורבין: ברכות, חבר הכנסת עמאר.

חמד עמאר: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: נתחיל בזה שאני מתחברת למה שאמרה חברתי יעל גרמן, שזה לא יום חג.

איילת נחמיאס ורבין: ברור שזה לא יום חג.

איילת נחמיאס ורבין: כי כשאני עומדת מולכם עכשיו אני רואה לנגד עיני את עידו בן ארי, זיכרונו לברכה, את ד"ר מיכאל פייגה, זיכרונו לברכה, את מילה מושייב, זיכרונה לברכה, ואת אילנה נבעה, זיכרונה לברכה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רואה לנגד עיני ומהדהדים לי בראש המראות והקולות של כל נפגעי הטרור מהשנה האחרונה והשנים האחרונות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מתפלאה על חברי מהרשימה המשותפת, אני באמת מתפלאה; הרי שנים טענתם, ובצדק, והתרסתם נגד קיומן של תקנות שעת-חירום.

איילת נחמיאס ורבין: באה המדינה ומבקשת לעשות סדר בדבר הזה ולהגדיר מהו ארגון טרור.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו, אני לא אומרת, זה באמת לא יום חג, זה לא קל, הייתי מעדיפה שנהיה במציאות אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: ו-כן, המפלגה שלי, שהיום טרחתם, כמה מכם לפחות, לא כולכם, כי הקשבתי – מי ששם לב, ישבתי כל הדיון – כמה מכם טרחתם לציין שאנחנו לכאורה משתפי פעולה.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, תרשו לי – לקרוא למישהו "משתף פעולה" בנושאים כאלה, כמוהו כהסתה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אחרי שאמרתי את הדברים האלה, מה אתם חושבים, שאנחנו לא נגן על האזרחים במדינת ישראל – בלי יוצא מן הכלל, ערבים או יהודים, הרי זה פוגע בכולם – לא נגן עליהם מפני טרור?

איילת נחמיאס ורבין: בתל-אביב לא נורה ערבי ישראלי?

איילת נחמיאס ורבין: במעשה הטרור הנפשע של נשאת מלחם לא נורה ערבי ישראלי?

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסתכלת על ההגדרה של ארגון טרור – כן, הגדרה מורכבת, הגדרה לא פשוטה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לכם שהיה מעשה טרור נפשע בדומא.

איילת נחמיאס ורבין: אם יתברר שאותם אנשים שביצעו את מעשה הטרור בדומא משתייכים לארגון טרור, כהגדרתו בחוק – הרי גם זהו ארגון טרור.

איילת נחמיאס ורבין: ואם יענו ארגונים אחרים, יהודיים, על ההגדרה הזאת – גם הם ארגון טרור.

איילת נחמיאס ורבין: ממה אתם כל כך נבהלים?

איילת נחמיאס ורבין: ציינה פה חברתי חברת הכנסת רויטל סויד את העניין, באמת, של מהי חברות פסיבית.

איילת נחמיאס ורבין: זאת שאלה, זאת שאלה – לא כל דבר אנחנו היינו רוצים שיוגדר טרור.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מכאן ועד לחפש בצד הזה של הבית שאנחנו לא נילחם כנגד הטרור – סליחה, הגזמתם.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, חברים, הגזמתם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לחברת הכנסת זועבי, נסיכת ה"מרמרה", שהאשימה אותי בפשעים בעזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני נורא נורא נורא מצטערת; אבל כשאני מדמיינת בעיני רוחי את האופן שבו מחזיקים שם אזרחים כדי לירות טילים על אזרחי מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זה קשה לי, הייתי מעדיפה שלא נזדקק ללחימה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי מעדיפה מבחינה אסטרטגית, מבחינה טקטית, מכל בחינה שעולה על הדעת, הייתי מעדיפה שלא נזדקק לזה.

איילת נחמיאס ורבין: שלא נזדקק למלחמות האין-ברירה האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני ראיתי את העיניים של אהוד ברק ב-2008, אחרי ששדרות נורתה מאז 2001.

איילת נחמיאס ורבין: ראיתי אותו בדצמבר 2008, את העיניים שלו, כשהוא מבין שאין לו ברירה יותר.

איילת נחמיאס ורבין: וזה לפני המנהרות.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה מה אתם מחפשים.

איילת נחמיאס ורבין: ממה נפשך?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מבינה.

איילת נחמיאס ורבין: רציתם שתקנות שעת-חירום יבוטלו?

איילת נחמיאס ורבין: הן בוטלו.

איילת נחמיאס ורבין: חלקן הוטמעו בתוך החוק, חלקן בוטלו.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא יום חג, כבר אמרתי את הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, מדובר באיזשהו ארגז כלים שמערכת הביטחון זקוקה לו, ודיבר על כך חברי חבר הכנסת איל בן ראובן.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חושבת שמערכת הביטחון זקוקה לארגז כלים יותר מסודר.

איילת נחמיאס ורבין: כן, יותר מסודר, יותר ברור, יותר מובהק.

איילת נחמיאס ורבין: אין ספק שהדרך המשפטית להטמעת החוק הזה היא דרך קשה וארוכה מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: יהיה פה לא פשוט, אנחנו נמצא עצמנו ניצבים מול מערכת המשפט שמפרשת את החוק הזה במצבים לא פשוטים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לומר לכם, באמת, באותה נשימה, שהחוק הזה, שבא לעולם בנסיבות של השנה האחרונה – אני לא יודעת להגיד אם הוא לגמרי לגמרי מאוזן, וציינו פה את ההסתייגויות של המחנה הציוני מסעיפים מסוימים – אבל בנסיבות האלה, אני לא באמת בטוחה שהייתה בידנו אפשרות אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם שאחרי שהקשבתי לדברים של כל חברי הכנסת – מרוב סיעות הבית, צריך להגיד, כי כל הקואליציה הדירה את עצמה מהדיון הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – סליחה?

יעל גרמן: נעלמה, בעי"ן, או באל"ף?

יעקב ליצמן: אני פה.

איילת נחמיאס ורבין: נעלמה – בעי"ן ובאל"ף.

איילת נחמיאס ורבין: האמת היא שאין להם מה להגיד; אני לא התרשמתי שהם יודעים לטפל בטרור טוב מאחרים, אבל הם כמובן יטענו שאני טועה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לספר לכם על מפגש – – –

יעקב ליצמן: אני פה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, השר ליצמן, אני מתנצלת, אבל אתה נציג יחיד ואתה השר שמייצג את הממשלה.

חמד עמאר: צריך לסיים.

חמד עמאר: בבקשה, משפט אחרון.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לסיים במשפט אחד.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שבועיים, במסגרת יום האחדות, אני הופעתי באחד מבתי-הספר עם חבר כנסת מאחת מסיעות הבית.

איילת נחמיאס ורבין: ושם, לאותו חבר כנסת הייתה התבטאות בנושא הטרור היהודי, והוא נדרש שם, על-ידי 300 תלמידים, שישבו בחדר, להסביר מדוע הטרור היהודי אינו טרור.

איילת נחמיאס ורבין: האמינו לי שההסבר שלו, לא רק שלא התקבל על דעתי, הוא גם לא התקבל על דעת תלמידים בני 17.

נחמן שי: הוא לא התקבל – – –

איילת נחמיאס ורבין: אבל להילחם בטרור, עם כל הכבוד לחברי הרשימה המשותפת – יילחמו פה כל חברי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: זה גם בשבילכם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חברת הכנסת תמר זנדברג.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות, בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: עומד כאן לפנינו חוק מאוד גדול ומאוד רציני, עם מטרה מאוד מאוד חשובה.

תמר זנדברג: קודם כול, חובה לומר שתכלית החוק, האופן שבו הוא, ככה, התגבש ובא לעולם, היא תכלית ראויה: נכון שהמדינה תפעל בדרך של חקיקה ראשית ובדרך של חקיקה מאגדת – במיוחד בנושא כל כך כבד כמו טרור – במקום באוסף של מצד אחד צווים ותקנות צבא ומצד שני תקנות לשעת-חירום, שאנחנו הרבה דנים כאן בכנסת על חוסר הרלוונטיות ואף על הפוגענות שלהן.

תמר זנדברג: זה נכון גם מבחינה פרלמנטרית ומבחינת סדרי הדין והחוקים ונכון גם מבחינת הביקורת השיפוטית, לרבות, אגב, חוקי-היסוד, שמעכשיו יחולו על החוק הזה, על כל העקרונות החוקתיים שלהם.

תמר זנדברג: ועוד מילה, לפני הבעיות: הכנסת, ובאמת ועדת החוקה, השקיעה עבודה מאוד רצינית ומעמיקה בחוק הזה.

תמר זנדברג: אין ספק שהחוק יצא לא כפי שנכנס.

תמר זנדברג: וזה גם המקום לשלוח תודות לכל חברי הכנסת, במיוחד לחברים מהאופוזיציה, ואני רוצה במיוחד לציין את חברתי לסיעה מיכל רוזין שייצגה אותנו בדיונים האלה.

תמר זנדברג: באמת, השקעתם עבודה רצינית.

תמר זנדברג: הבעיה שלנו עם החוק הזה היא דווקא, ואני מתייחסת לסוף דבריכן, חברותי חברות הכנסת איילת נחמיאס ורבין ויעל גרמן ורויטל סויד, ששמעתי לפני: הבעיה, אולי במידה מסוימת, היא דווקא שהחוק הזה מונח כאן לפנינו, ובעצם נחקק ונוסח בכל התקופה האחרונה דווקא בצל טרור, דווקא בצל חוויה ממשית מגל טרור.

תמר זנדברג: כי דווקא חוקים שנחקקים בזמן כזה – אנחנו מחוקקים חוקים לאורך זמן, שילוו אותנו, אני לא יודעת, עשרות ומאות שנים, והרבה פעמים מקרים ספציפיים ואווירה ספציפית יוצרים חוקים יותר רעים ולא יותר טובים.

רויטל סויד: לא הייתי אומרת יותר רעים, אבל היא – – – יש בזה משהו – – –

תמר זנדברג: ובחוק הזה, הנוכחות – וגם בדברים של כמה מחברות הכנסת ששמעתי לפני – הנוכחות של הפחד, של האימה, ולצערי גם של האיבה, של השנאה, של הגזענות ושל ההטיה הפוליטית והאתנית – זה נוכח.

תמר זנדברג: אני לא רוצה לפרט יותר מדי, אבל אני מתכוונת בעיקר לכך שהחוק הזה, בסופו של דבר, החוק שיצא מתחת ידי הוועדה הוא חוק גורף, הוא חוק כוללני, הוא חוק עם יד קלה על ההדק.

תמר זנדברג: הוא חוק שמכניס בסל אחד, כמו באיזו רשת מכמורת עם חורים גדולים מדי, הוא מכניס פנימה – דרך הסיפור של ארגוני המעטפת, מאוד יכול להיות שמתוקף החוק הזה אדם שישתתף בפעילות, או יותר מישתתף: שיזדקק לפעילות צדקה, לחלוקת מזון, לפעילות הומניטרית – ואנחנו יודעים שלפעמים דווקא אוכלוסיות שהן חשודות מיידיות מתוקף החוק הזה הן גם אוכלוסיות שנזקקות לשירותים האלה, מבתי-תמחוי ועד קורסי הכנה לפסיכומטרי ועד שירותי דת – אז אדם שישתתף בשירותים האלה ימצא את עצמו חבר בארגון מעטפת או חבר בארגון טרור?

תמר זנדברג: יש כאן סכנה, שלצערנו הרב, דווקא מהשנה האחרונה אנחנו למדים שהיא סכנה ברורה ומיידית, שהגזענות מקלה את היד על ההדק; הפחד והאימה והבהלה לפעמים והדם הרותח לפעמים – זה הופך את הסיטואציה לאלימה יותר, מסלים ומחריף את המצב.

תמר זנדברג: וכאן אנחנו מקבלים חוק שנכתב באווירה הזאת.

תמר זנדברג: חוק שלא שם לו למטרה לעשות את האיזונים והבלמים הדמוקרטיים, להפעיל את המידתיות ואת הסבירות: מצד אחד להילחם בטרור, מצד אחד לתת ארגז כלים, כמו שאמרו כאן, ומן הצד השני להקפיד על עקרונות היסוד שלנו; אלא חוק שאמר: אם חס וחלילה חווינו אירוע טרור, אם היה פיגוע בשבוע-שבועיים האחרונים, אז בואו נכביד את היד.

תמר זנדברג: בואו, זה לא משנה: כל מי שהולך ברחוב ונראה לנו חשוד, נכניס אותו תחת גדר ההסדרים המאוד מאוד דרקוניים וקשים וקיצוניים של החוק הזה.

תמר זנדברג: ולכן, אני חוששת שבסופו של דבר יוצא מתחת ידינו עכשיו הליך חוקתי, חוקי, שהוא לא מידתי, הוא לא מאוזן והוא פוגעני, דווקא כלפי אותן אוכלוסיות מוחלשות ופגיעות יותר גם ככה לגבי תופעות של גזענות, והרבה פעמים גזענות ממוסדת מתוקף החוק.

תמר זנדברג: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין.

חמד עמאר: יש לך חמש דקות, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מתקרבים לסיכום הדיון הזה, ואני שומע כמה מהטיעונים של עמיתי חברי הכנסת ורוצה להתייחס קצת לפרובלמטיקה שהועלתה כאן בדיון.

דב חנין: אני רוצה לשאול אתכם, עמיתי חברי הכנסת, שאלה מאוד פשוטה: איך יכול זבוב להרוס חנות חרסינה?

דב חנין: הרי זבוב לא יכול להזיז כוס תה.

דב חנין: אז איך הוא יכול להרוס חנות שלמה עם כלי חרסינה?

דב חנין: התשובה היא מאוד פשוטה: הזבוב לבד לא יכול לעשות את זה, אבל אם הוא נכנס לאוזן של פיל ומעצבן את הפיל ומשגע את הפיל, אז כשהפיל מתחיל להתפרע הוא יכול בקלות להרוס גם את החנות וגם את הרחוב שמסביבה.

דב חנין: הדוגמה הזאת, עמיתי חברי הכנסת, לא שייכת לי.

דב חנין: היא שייכת לפרופסור יובל נח הררי, ודרכה הוא הראה לנו איך גרם הזבוב של "אל-קאעידה" לפיל האמריקני להרוס את כל המזרח התיכון.

דב חנין: אני אומר את הדברים, כי אם אנחנו נבין על מה אנחנו מדברים, על מה אנחנו מתווכחים, אנחנו נדע גם איך להתמודד עם הבעיות שאנחנו רוצים להתמודד אתן, אם אנחנו בכלל רוצים להתמודד עם הבעיה הזאת.

דב חנין: הדבר העיקרי שחולל ומחולל טרור בעולם שלנו, עמיתי חברי הכנסת, זה המלחמה נגד הטרור.

דב חנין: המלחמה הזו נגד הטרור היא מחולל הטרור מספר אחת בעולם.

דב חנין: היא תגובה רבת-עוצמה למעשים שנעשו, שיצרה פי אלף יותר מעשים כאלה.

דב חנין: זו הדיאלקטיקה האמיתית של המציאות.

דב חנין: מהו מעשה טרור?

דב חנין: מעשה טרור הוא מעשה של פגיעה מכוונת באזרחים, שכמובן כשלעצמו איננו משנה את יחסי הכוחות הצבאיים.

דב חנין: הוא לא הורס צבא.

דב חנין: הוא לא יכול להרוס צבא.

דב חנין: אותה קבוצה שפוגעת באזרחים, אין ביכולתה להרוס צבא ולהכריע מדינה.

דב חנין: מה היא עושה?

דב חנין: היא עושה אקט שבמהותו הוא סוג של תצוגה פוליטית, שהמטרה שלה לערער את תחושת הביטחון, לייצר איזושהי תחושת אימה על-ידי אלימות; באמת, אלימות בלתי סלקטיבית, פגיעה באזרחים.

דב חנין: ואז ישנה, בציבור מאוד רחב, תחושה שאנחנו מידרדרים, שיש סכנה, שאנחנו נכנסים לכאוס.

דב חנין: ואז המדינה, המדינה שבה ההתנהלות איננה התנהלות פוליטית נכונה והגיונית, עושה את המעשה המטופש ביותר, ומגיבה על אותו מעשה של אלימות בתצוגה מדהימה של עוצמה צבאית בלתי אפקטיבית ובלתי סלקטיבית, שמכה בכל הכיוונים ומייצרת בדיוק את מה שרצו ליצור אותם אלה שעשו את המעשה הראשון.

דב חנין: התגובה הזאת, שבאה כתוצאה מאותו מעשה טרור, אוכלוסיות שלמות נרדפות, או אם יש פלישה למדינות, או מעשים של הרס ואלימות עצומים, גורמים להרס ולפגיעה בביטחון בעולם הרבה יותר מכל מעשה טרור, אם אנחנו נסתכל על הנתונים עצמם.

דב חנין: זו, אגב, בדיוק התקווה של מי שעושה את מעשי הטרור, אדוני, חבר הכנסת בגין.

דב חנין: הוא בדיוק מקווה שהאויב שלו, מבחינתו, יתרגז, יפעיל את כוחו המסיבי, יחולל סערה צבאית ופוליטית עצומה, ישבש את כל המערכות, ייצר סערה גדולה – וזו בדיוק המטרה.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, כשאני קורא בזהירות את החוק הזה, אני אומר לכם – החוק הזה איננו חוק של מאבק בטרור בכלל.

דב חנין: הוא אינו חוק של מאבק בטרור, כי חוקים של מאבק בטרור יש במדינת ישראל רבים, אולי אפילו רבים מדי.

דב חנין: יש המון המון חוקים.

דב חנין: לא צריך עוד חוקים ולא צריך עוד סמכויות.

דב חנין: יש המון כאלה.

דב חנין: מה שיש לנו כאן, עמיתי חברי הכנסת, זה חוק רחב מדי, וכשאני אומר רחב מדי, אני מתכוון לזה שהוא, מבחינת המטרה של מאבק בטרור, לא רק שהוא חלש מדי, אלא הוא מפספס את המטרה; כשאתה מייצר חוק שבו אתה לא פוגע במטרה, אלא אתה פוגע מסביב למטרה, אתה לא מייצר תוצאה יותר אפקטיבית; אתה מייצר תוצאה הרבה פחות אפקטיבית, וזו התוצאה של החוק הזה.

דב חנין: ועמיתי חברי הכנסת פירטו פה בדיון – אני מסכם, אדוני – אין לי זמן לפרט את כל הפספוסים האלה, את כל היריות האלה מחוץ ללוח המטרה, שיש בחוק הזה, שפוגעות באנשים שאין להם שום קשר ישיר לטרור, ומייצרות בדיוק את התוצאה שממנה אנחנו צריכים להיזהר, שממנה אנחנו צריכים להימנע.

דב חנין: וכמובן, לדברים האלה, אדוני היושב-ראש, יש משמעויות מרחיקות לכת מבחינת פגיעה בזכויות האזרח, מבחינת פגיעה בזכויות מיעוטים, מבחינת פגיעה ופרופיליזציה של אנשים שאין להם שום קשר עם טרור, ולא צריך לסווג אותם ככאלה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

חמד עמאר: יש לך ארבע דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני רוצה לברך אותך על ניהול הישיבה בפעם הראשונה.

יואל חסון: אני מאחל לך עוד הרבה ימים של סגן יושב-ראש הכנסת וניהול ישיבות הכנסת.

יואל חסון: הצלחה רבה, אדוני.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אדוני, שר הבריאות, כן, המציאות היא קשה.

יואל חסון: ברוב המדינות בעולם לא היו רוצים לחוקק חוקים כאלה.

יואל חסון: האמת, ברוב המדינות בעולם אין חוקים כאלה.

יואל חסון: דווקא היום מתחילות כל מיני מדינות באירופה, ארצות-הברית, ללמוד מישראל איך מתמודדים עם טרור.

יואל חסון: ואני מסכים עם חברת הכנסת זנדברג, שבאמת נגעה בנקודה חשובה: באווירה הנוכחית באמת קשה היה לחוקק חוק בלי להיות מושפעים מהאווירה הקשה שסובבת אותנו – סובבת אותנו בכלל, ובוודאי סובבת אותנו בשנים האחרונות, אבל יחד עם זה, כנראה שאין מניעה מלייצר מנגנוני הגנה למדינת ישראל כדי לאפשר התמודדות עם הטרור.

יואל חסון: אני בכלל חושב, חברי חברי הכנסת, שזו מחויבות מספר אחת של מדינה כלפי אזרחיה.

יואל חסון: טרור זה הדרך הנלוזה ביותר לגרום לאזרח חוסר ביטחון בחייו היומיומיים, ומדינה חייבת לספק לו, עד כמה שהיא יכולה, במגבלות, כי טרור הוא יצירתי, ולא תמיד אפשר להתמודד אתו, אבל – כן, אנחנו חייבים לאזרחים שלנו ייצור של כלים חוקיים כדי לפעול ולהיאבק בטרור.

יואל חסון: אני רוצה לומר לחברי, בעיקר בסיעה המשותפת, שבאופן אוטומטי לצערי יצאו נגד החוק הזה – חברים, בעיני החוק הזה – – –

אוסאמה סעדי: למה אתה אומר את זה?

אוסאמה סעדי: השתתפנו בכל הישיבות.

אוסאמה סעדי: אתה לא השתתפת.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חמד עמאר: בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – –

יואל חסון: אתה לא יודע מה אני הולך להגיד.

אוסאמה סעדי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יואל חסון: בעיני, כמה שיש בחוק הזה – ויש בחוק הזה – סעיפים לא פשוטים, והוא חוק לא פשוט, ואני מודע לכך שהחוק הזה לא פשוט, אבל בעיני החוק הזה הוא חוק ישראלי, ולא חוק אנטי-ערבי.

יואל חסון: הוא חוק ישראלי.

יואל חסון: הוא חוק שבא להגן על כל אזרחי מדינת ישראל, והטרור, להזכיר לך, חברי, הוא טרור שלא יודע להבחין מי יושב בשולחן הזה ומי יושב בשולחן אחר.

יואל חסון: ואתם יודעים את זה גם מהניסיון.

יואל חסון: לכן, זה לא חוק אנטי-ערבי, ולא חוק נגד אזרחי מדינת ישראל הערבים; זה חוק בעד אזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: ובעיני, כל מי שיש לו סיכוי לשלם מחיר כזה או אחר בעקבות החוק הזה, בדרך כלל – לא תמיד; יש גם מקרים יוצאי דופן – בדרך כלל, כנראה, יש סיבה – למה הוא אמור להינזק מהחוק הזה.

יואל חסון: כשאני רואה את החוק הזה שמגיע, ונכון, זה חוק שדנו בו, ולא הייתי מעורב בדיונים בוועדה, וזה חוק שבאמת ניסו לפעול אתו, אני אומר – שהממשלה הזאת בסופו של דבר מייצרת חוק, כאשר היא לא משתמשת באמת בכלים האמיתיים שלה להיאבק בטרור.

יואל חסון: ובעיני הדרך הגדולה והחשובה ביותר להיאבק בטרור זה לעבוד עם המתונים, וזה לפעול ולייצר קואליציות במזרח התיכון כדי לפעול נגד הקיצונים שמייצרים את הטרור.

יואל חסון: וזה מה שהממשלה לא עושה, וכושלת בזה.

יואל חסון: כאשר אנחנו שומעים את נשיא מצרים, ששולח מסרים – כבר גרונו ניחר מרוב המסרים שהוא שולח, כדי לרתום את ממשלת ישראל ליוזמות – מצד אחד, מדיניות, ומהצד השני, יוזמות להילחם בקיצונים במזרח התיכון, וגם בעזה, ממשלת ישראל לא עונה, ולא רק שהיא לא עונה, היא גם מחזירה בדרך כלל בצעדים הפוכים, ובצעדים שמייצרים יותר ויותר פער בינינו – –

חמד עמאר: נא לסיים.

יואל חסון: אני מסיים.

יואל חסון: – – לבין מנהיגי ערב המתונים.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לכם, חברי חברי הכנסת, בסופו של דבר זו ממשלה שכל חבריה מספרים שהם נמרים, אבל הם בסך הכול גורי חתולים חמודים, שעדיין לא צמחה להם פרווה.

יואל חסון: ממשלת פינת הליטוף, אדוני היושב-ראש – ליטוף לטרור, ליטוף לרחמים העצמיים של ראש הממשלה על החיים הקשים שעושה לו התקשורת, שהוא אחראי עליה – אולי היום קצת פחות – ליטוף בטיפול בעוני, וליברמן – בכלל נמר?

יואל חסון: לא נמר ולא אילוף הסוררת.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואל חסון: ביות הנמר.

יואל חסון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, בסופו של דבר – החוק הזה חשוב, אבל החוק הזה לא יכול להיות תחליף למדיניות של ממשלה להיאבק בטרור באמת ולייצר גם הזדמנויות מדיניות שיחלצו את ישראל מהמצב שהיא נמצאת בו.

יואל חסון: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה, אדוני.

חמד עמאר: חבר הכנסת נחמן שי – אבקש מחברי הכנסת לא לדבר בטלפון במליאה – אחרון הדוברים.

חמד עמאר: אחריו – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

חמד עמאר: תהיה מוכן.

חמד עמאר: חמש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, חוקי טרור הם לא חוקים משמחים, אבל במדינת ישראל 2016 הם מחויבי המציאות, הם כורח המציאות.

נחמן שי: במשרד שלי יש עיתון ישן, משנת 1929.

נחמן שי: כתוב שם סיפור – יש שם סדרה של אירועים של התנגשות בין יהודים וערבים בישראל, בפלשתינה, מה שהיה קרוי מהומות תרפ"ט – 1929.

נחמן שי: ושם סופר על נהג בשם יצחק שייקביץ, שנהג את האוטובוס שלו ונקלע למארב של פורעים ערבים.

נחמן שי: יש תיאור יפה מאוד, איך הוא מצליח לחלץ את עצמו מתוך המארב הזה, אף שנוסעים נהרגו ונפצעו באוטובוס שבו הוא נהג.

נחמן שי: זה היה דוד שלי, ואנחנו שומרים את העיתון הזה בבית כבר 80 וכמה שנים כדי להראות שטרור לא הומצא בעת האחרונה.

נחמן שי: היה פה טרור שנים ארוכות והיו פה מאבקים קשים בין יהודים וערבים לאורך ההיסטוריה של ארץ-ישראל.

נחמן שי: החוק הזה הוא חוק שמתחייב מההיסטוריה שלנו, כפי שאמרתי, מהמציאות הקיימת היום במדינת ישראל ומהמציאות העולמית.

נחמן שי: העולם נתון במאבק בטרור.

נחמן שי: הוא לא יזם אותו; המאבק הזה נכפה, נכפה על קבוצה גדולה של מדינות כתוצאה מהעובדה שהטרור פגע ופוגע בהן.

נחמן שי: הטרור רוצה לערער אותן, את היציבות השלטונית שבהן, הטרור רוצה לפגוע בתרבות, בחיים השוטפים, בהרגלי החיים.

נחמן שי: והטרור הזה, הטרור של 2016, הוא טרור גלובלי וטוטלי.

נחמן שי: הוא לא יודע גבולות, לא בצורת הטרור, לא במיקום הטרור, לא בקורבנות הטרור, לא במטרות.

נחמן שי: אין לו שום הגבלות.

נחמן שי: ולצערי הרב, הטרור שאנחנו חווים, בהיבט הזה הוא נגזרת שלו.

נחמן שי: גם הטרור שאנחנו נאבקים בו הוא טוטלי.

נחמן שי: הוא לא מחפש מטרות מיוחדות, הוא לא מחפש מטרות שלטוניות, הוא לא מחפש צבא או משטרה; הוא מחפש מקום שבו הוא יכול לפגוע ולגרום למספר הרב ביותר של נפגעים.

נחמן שי: והטרור הזה, צריך להודות, גם משתכלל והולך.

נחמן שי: הוא לא טרור פרימיטיבי יותר.

נחמן שי: הוא פועל באמצעים הטכנולוגיים המודרניים ביותר.

נחמן שי: הוא מגיע לאנשים במקומות מרוחקים.

נחמן שי: הוא מגיע בצורה מוצפנת, הוא מגיע בצורה חשאית.

נחמן שי: הוא יודע לשמור על דממה והוא יודע להפעיל תאים ובודדים בכל רגע שהוא רוצה.

נחמן שי: ולכן יש להכריז מלחמה על הטרור.

נחמן שי: והחוק הזה הוא נדבך במלחמה הזאת על הטרור.

נחמן שי: ואם יש משהו שבו אפשר להביע סיפוק, זה שאנחנו נפרדים בעת הזו מחלק, לפחות, מאותן תקנות הגנה לשעת-חירום משנת 1945, תקנות שתוקנו, תוקננו, בין היתר כדי לפגוע בנו עצמנו, גם בערבים, באותן שנים שהציבור בארץ בנה את עצמו לקראת הקמת המדינה.

נחמן שי: טוב שאפשר למחוק אותן מספר החוקים, כי זה לא ראוי שיהיו שם.

נחמן שי: ועכשיו אנחנו מביאים באמת לתוך ספר החוקים את התפיסה החדשה, את ההגדרה החדשה, את היכולת החדשה להתמודד עם טרור חדש ומתחדש.

נחמן שי: אבל אני רק רוצה לומר בהקשר הזה, שכדי לדכא את הטרור, כדי להוציא אותו מתוך עולמנו – דבר שהוא כנראה יהיה בלתי אפשרי באופן מוחלט, אבל לפחות לרסן אותו – לא יהיה אפשר להסתפק לא באמצעים חוקיים ולא באמצעים משפטיים, וגם לא באמצעים של מלחמה פיזית נגדו, אלא נצטרך גם לחפש דרכים לבודד אותו ולשכנע ציבורים גדולים, בודדים וציבורים גדולים, שלא להשתתף בטרור.

נחמן שי: זו, בעצם, המטרה: לגרום לכך שהטרוריסטים יהיו מבודדים ולא יהיה להם גב ועורף אנושי שיתמוך בהם ויחזק אותם.

נחמן שי: ואת זה צריך לעשות גם באמצעים חיוביים, גם באמצעים של מה שקרוי עוצמה רכה; גם בכך שאנשים ישתכנעו שיש דרך אחרת, שאפשר בלי, שהם יוכלו לחיות חיים שלמים, חיים של שלום, והם לא יצטרכו לטרור יותר.

נחמן שי: כל מדינה שעוסקת במלחמה בטרור, וישראל היא אחת המדינות המובילות בעולם, צריכה להציע את שתי הידיים: יד אחת של מלחמה ללא פשרות בטרור ויד אחרת של חיים ללא טרור, של חיים שאנשים רוצים למלא אותם בתוכן.

נחמן שי: אם נדע להציע את שתי הידיים ואת שתי האפשרויות, יש סיכוי שנצליח.

נחמן שי: תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, בקשת דיבור שנרשמה, יש לך חמש דקות, בבקשה.

אורן אסף חזן: קודם כול, אני רוצה לברך אותך.

אורן אסף חזן: מברוכ.

חמד עמאר: תודה.

אורן אסף חזן: מתחילים.

אורן אסף חזן: אני רואה, הרצת לי כבר את השעון, קיצרת לי את התהליך.

חמד עמאר: אני נתתי לך מכה כזאת להעיר אותך, שתוכל לדבר חזק.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברותי, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל דווקא בשאלה.

חמד עמאר: סליחה, לחבר הכנסת אורן חזן יש בקשת דיבור ולכן מגיע לו לדבר חמש דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: ואני אתחיל מהתחלה.

חמד עמאר: אני מאפס ומתחיל מהתחלה.

חמד עמאר: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השרים, כנסת נכבדה, כמו שאמרתי, אני רוצה להתחיל את דברי דווקא בשאלה: יש חברים בבית הזה שנהנים כל כך לשבת בבית הזה, שנהנים פעם אחר פעם לעלות על הדוכן הזה, לדבר, להשמיע את משנתם, והיום הולכים להצביע נגד חוק המאבק בטרור.

אורן אסף חזן: והשאלה שלי היא פשוטה.

אורן אסף חזן: אני תוהה, מי שמצביע נגד חוק המאבק בטרור, למה זה הופך אותו, לטרוריסט?

אורן אסף חזן: האם החברים שיושבים פה ונאבקים במשך שעות שלמות היום מעל הדוכן הזה נגד החוק החשוב הזה, האם הם טרוריסטים או שמא הם תומכי טרור?

אורן אסף חזן: מגבי טרור?

אורן אסף חזן: אולי רק מסיתים?

אורן אסף חזן: עמדתי פה היום במהלך היום ושמעתי; אחד אחרי השני, חברי הרשימה הפלסטינית המשותפת עולים על הדוכן הזה ובלי שום בושה מכפישים את המדינה, מכפישים את הכנסת, פוגעים באזרחיה, אומרים דברי הבל ובושה.

אורן אסף חזן: איפה נשמע דבר כזה שחברי כנסת מתוך כנסת ישראל מנצלים את הבמה הזו כדי לפגוע במדינה?

אורן אסף חזן: לאיזה חברה הפכנו?

אורן אסף חזן: אנחנו השתגענו?

אורן אסף חזן: יושב פה אחד החברים ואומר לאחר שיושב כאן, על השולחן הזה, על הדוכן הזה, על הכיסא הזה, הוא אומר לו: חברי היושב-ראש הפלסטיני הגאה, בן העם הפלסטיני.

אוסאמה סעדי: זה לא נכון?

אוסאמה סעדי: זה לא נכון?

אורן אסף חזן: אין עם פלסטיני, אוסאמה סעדי.

אורן אסף חזן: אין עם פלסטיני.

אורן אסף חזן: לאש.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: לא היה, לא יהיה, לא יקום, לא בבית-ספרנו ובטח לא במדינתנו.

אוסאמה סעדי: יש ויש.

אוסאמה סעדי: על אפך ועל חמתך.

יואל חסון: האנשים שם זה הולוגרמה?

אורן אסף חזן: ארץ-ישראל לעם ישראל ולא לישמעאל.

יואל חסון: אולי הם ישראלים.

יואל חסון: תן להם תעודת זהות ישראלית.

אורן אסף חזן: עומדים פה אותם בכאילו-פלסטינים, בכאילו, בכאילו-פלסטינים, עומדים פה ומספרים על איזשהו חלום ופנטזיה רחוקה על מדינה שתקום – על חשבון מי?

אורן אסף חזן: על חשבוננו.

אורן אסף חזן: לא תקום פה מדינה פלסטינית.

אורן אסף חזן: גם הדמיונות על שתי מדינות לשני עמים – אני לא יודע מה זה אותו עם שני שכולם מדברים עליו – לא יקומו ולא יהיו.

אוסאמה סעדי: ראש הממשלה שלך אומר – – –

אורן אסף חזן: מה שכן יהיה, מה שכן יהיה – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: מה שכן יהיה, ולכן צריך לברך בבית הזה על החוק הנהדר הזה, שהחברים של תומכי הטרור מהרשימה הפלסטינית ייזרקו אחד אחרי השני מאחורי סורג ובריח.

אורן אסף חזן: אתם, אתם, גם אתה.

אורן אסף חזן: אתה, אתה, בראש ובראשונה אתה, שכל כך מתרווח לך בכיסא עור הצבי.

אוסאמה סעדי: – – –

אורן אסף חזן: אם הייתה לך טיפת כבוד עצמי, טיפה, היית הולך לפרלמנט הפלסטיני שאתה כל כך מכיר בו.

אורן אסף חזן: היית קם והולך.

אורן אסף חזן: אבל מה?

אורן אסף חזן: גם אתה יודע שזה הכול שטויות.

אורן אסף חזן: מספרים פה סיפורים על שלום.

אורן אסף חזן: רמסתם את הסכמי אוסלו הארורים – הסכמים שנכפו עלינו, אבל אתם מיהרתם לרמוס אותם.

אורן אסף חזן: מפגשים, מפגשי פסגה פעם אחר פעם, אדוני חבר הכנסת יואל חסון – הם אלה שטרקו את הדלת.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן להגיד לציבור את האמת פעם אחת: זו לא שאלה של ירושלים, זו לא שאלה של כמה אחוזים מהקרקע, זו אפילו לא שאלה של כן הגדרה או לא – מדינה – שכן יש להם כבר היום מדינה פלסטינית; זו שאלה אחת: ההכרה שלהם בנו, במדינה היהודית בארץ-ישראל, היא מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אתה יודע, אומרים בחיים – סעדי, אומרים בחיים: תלך עם השקרן עד הדלת.

אורן אסף חזן: אנחנו הולכים אתכם דלת ועוד דלת ועוד דלת, אתך ועם חבריך, בחלקם הפחדנים, שמשתמשים בראשוני אויבינו כדי ללכת ולתקוף אותנו באו"ם, כאילו לא חסרות במות שבהן אתם משתמשים.

אורן אסף חזן: אומרים: תלך עם השקרן עד הדלת, ואני רוצה להגיד לך דבר פשוט: לא יכולה להיות מציאות שבה אתם מסתירים את האמת, את העובדה שאתם רוצים לראות את כולנו בים, את העובדה שפעם אחר פעם, באמתלה של זכויות אדם – באמתלה של זכויות אדם – אתם – – –

נחמן שי: – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: בוא לא נפריע לחבר הכנסת – – –

אורן אסף חזן: הטרור – – –

נחמן שי: מה זו ההסתה הזאת?

אורן אסף חזן: וחלקם תומכי טרור.

אורן אסף חזן: מי שהולך ועומד דומייה למחבלים ובני משפחותיהם הוא לא רק תומך טרור, הוא טרוריסט בעצמו.

נחמן שי: מה ההסתה הזאת – – –

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת נחמן שי.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: מי שהולך ומניף את דגל ארגון הטרור הוא טרוריסט בעצמו.

אורן אסף חזן: מי שעולה על משטים שמנסים – –

חמד עמאר: משפט אחרון, חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: – – לערער את מדינת ישראל הוא טרוריסט בעצמו.

חמד עמאר: משפט אחרון.

אורן אסף חזן: ומי שבא ועומד פה, על הבמה הזאת – ברשותך, אדוני היושב-ראש – פעם אחר פעם, כל מילה שיוצאת לו מהפה נגד המדינה מכוונת קודם כול אליו.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן כדי להישאר, אתם כבר בדרך החוצה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: זה שלנו, ואת הטרור – ברשותך, מילה אחת – עם טרור לא מדברים; לא מאיימים.

אורן אסף חזן: טרור מחסלים, ואנחנו נחסל את הטרור ואת תומכיו.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני מודה לחברים שמצביעים בעד החוק הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

יואל חסון: – – – איך זה יכול להיות – – –

חמד עמאר: יסכם את החוק חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה.

חמד עמאר: בבקשה.

יואל חסון: – – –

אורן אסף חזן: סבלנות, זה יקרה.

חמד עמאר: תודה רבה, חבר הכנסת אורן חזן.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש – – –

יעל גרמן: – – –

אורן אסף חזן: – – –

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אני לא אסכים, כשאני מנהל את המליאה – – –

אורן אסף חזן: היא קראה לי גזען.

חמד עמאר: אני מבקש ממך.

אורן אסף חזן: היא קראה לי גזען.

חמד עמאר: אני מבקש ממך לשבת, חבר הכנסת אורן חזן.

חמד עמאר: תודה רבה.

יעל גרמן: אתה מבייש את הכנסת – – –

אורן אסף חזן: את לא מתביישת – – –

חמד עמאר: חברת הכנסת גרמן.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: מסתכלת במראה ומתביישת.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לסכם את הדיון בחוק – מהחשובים שאני רוצה להביא בפניכם, חוק המאבק בטרור, חוק שהתחיל ב-2011, ולאחר הרבה מאוד ישיבות, בשיתוף פעולה של כל חברי הכנסת – כשרוב חברי הכנסת תומכים – הצלחנו להביא – – –

אורן אסף חזן: – – –

יעל גרמן: אתה חתיכת גזען.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אתה מפריע לדובר.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן – סליחה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן חזן, אני לא פעם ראשונה מנהל מליאה, ניהלתי מליאה ולא הוצאתי אף אחד החוצה – שלא תהיה הראשון אצלי.

אורן אסף חזן: אתה רוצה, תוציא אותי, אבל אף אחד לא יקרא לי גזען.

אורן אסף חזן: בסדר?

חמד עמאר: אני מבקש שקט.

חמד עמאר: אני מבקש שקט.

חמד עמאר: אתה רוצה לדבר, תצא החוצה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני יושב בשקט והיא מייללת מהצד.

אורן אסף חזן: יושבת פה וקוראת קריאות גזעניות.

חמד עמאר: תודה, תודה.

ניסן סלומינסקי: רבותי חברי הכנסת, מאחר שיש חברי כנסת שצמים, מצד אחד, ויש בקשה, אני אקצר, ואני אדבר רק על חמש הנקודות שדיברתי עליהן בהתחלה – אבל לא היו חברי כנסת – אני אגיד רק בנקודות, במקום לדבר על כל 20 העמודים שיש, שהיה ראוי לחוק הזה שנדבר עליו.

ניסן סלומינסקי: נקודה ראשונה שאמרתי – זה יום עצמאות למדינתנו, מדינת ישראל, שמהיום, לאחר שיאושר החוק הזה, 60 חוקים של תקנות ההגנה, פקודת מניעת טרור של המלך ג'ורג' האנגלי, מתבטלים, ואנחנו מתחילים לעבוד עם חוק ישראלי.

ניסן סלומינסקי: גם מי שלא מסכים לחוק עצמו – יום עצמאות למדינת ישראל; חוק שנותן הרבה מאוד כוח למערכות הביטחון כדי להיאבק בטרור, שאני חושב שכולנו רוצים להיאבק בו.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, הוא ידע לעשות את האיזונים העדינים כדי שהכוח הזה לא ינוצל ולשמור כמה שאפשר על כבודו ופרטיותו של האזרח, של הפרט.

ניסן סלומינסקי: דבר שלישי, זה חוק שמאחד את כל אותם חוקים שמפוזרים בכל מרחבי החקיקה הישראלית וקשים למציאה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו יש חוק אחד מסודר שכולל בתוכו את הכול.

ניסן סלומינסקי: נקודה נוספת, הרחבנו את החוק הזה לאותם מקומות שהחקיקה עד היום לא הגיעה אליהם והיה צורך להכניס אותם, כולל הגדרה של הסתה ושל מעטפת טרור, ודברים מהסוג הזה – הרחבנו את הכול.

ניסן סלומינסקי: חוק ששואב את הכוח שלו מהשטח; זה לא חוק תיאורטי, של תיאורטיקנים, פילוסופים שחוקקו חוק שאחר כך לא יודעים איך לחיות אתו, אלא בדיוק הפוך; כמו שאיל אמר קודם, חוק שנובע מהשטח, לווה על-ידי אנשי שטח ומדבר למציאות הקיימת, איך במציאות הקיימת נאבקים כמה שאפשר בטרור, שוב – עם האיזונים הנדרשים בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: כפי שראינו, החוק הזה משמש דוגמה למדינות העולם, שבאו לשמוע, לראות, כי הם נתקלים עכשיו בטרור, והנה, יש להם עכשיו חוק מוכן, שמצד אחד נותן את הכוח ומצד שני ידע לעשות את האיזונים, וכפי שאמר לי אחד מהם – למרות שאמרתי קודם, אני חוזר על זה – אמר לי אחד מהם: תדעו לכם, אתם שמתם רף מוסרי כל כך גבוה במאבק שלכם בטרור, שאני לא יודע אם אנחנו, מדינה גדולה, נוכל להגיע לאותו רף מוסרי.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה משמש דוגמה, ואכן, כבר התחילו לתרגם אותו לאנגלית, כי הוא משמש סמל ודוגמה.

ניסן סלומינסקי: אני קורא לחברי, כל חברי הכנסת, להצביע בעדו, כי אנחנו רוצים להיאבק בטרור, ויש פה האיזונים הנדרשים כדי להגן במידת האפשר על זכויות הפרט.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מבקש מכולם לשבת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

חמד עמאר: אם אנחנו לא נספיק עד 19:30, נצטרך לצאת להפסקה עד 20:30.

חמד עמאר: לכן אני מבקש מכולם לשבת, ואנחנו נתחיל בהצבעה.

חמד עמאר: יש הרבה הסתייגויות.

חמד עמאר: אני מבקש מכולם.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016, בקריאה שנייה ושלישית, כולל לוח התיקונים.

חמד עמאר: אני עובד מול חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חמד עמאר: לשם החוק יש הסתייגות אחת.

חמד עמאר: אתם מורידים?

אוסאמה סעדי: – – –

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על שם החוק, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 13 בעד שם החוק – 59 נגד – 16 נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 59, נגד – 16.

חמד עמאר: שם החוק אושר, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: לסעיף 1 יש ההסתייגויות של קבוצת מרצ: חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג, ושל קבוצת הרשימה המשותפת:

חמד עמאר: חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 2 לסעיף 1.

חמד עמאר: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 1 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 59.

חמד עמאר: ההסתייגות לא התקבלה.

חמד עמאר: נצביע על סעיף 1 כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1, כהצעת הוועדה – 60 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 1, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 60, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף 1 התקבל, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: לסעיף 2 – אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 3.

חמד עמאר: הסתייגות מס' 3 – מורידים.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 4.

חמד עמאר: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 59.

חמד עמאר: הסתייגות 4 לא נתקבלה.

חמד עמאר: לחלופין – – –

אוסאמה סעדי: עד 8.

חמד עמאר: עד 8?

חמד עמאר: אתה מוריד עד 8 – כולל 8 או עד 8?

אוסאמה סעדי: עד 8.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 8.

חמד עמאר: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 59.

חמד עמאר: הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

אוסאמה סעדי: עד 14 – הסתייגויות של המחנה הציוני.

חמד עמאר: 14, להצביע או להוריד?

חמד עמאר: המחנה הציוני, להוריד?

אחמד טיבי: להשאיר – – –

רויטל סויד: עד 14.

חמד עמאר: אני עובד מולך, אוסאמה.

חמד עמאר: על 14 להצביע?

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 14, כולל קבוצת המחנה הציוני: חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן.

חמד עמאר: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 47 נמנעים – 12 ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 47, נמנעים – 12.

חמד עמאר: הסתייגות 14 לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 15.

חמד עמאר: סיעת יש עתיד – נמצא חיים ילין.

חמד עמאר: חיים ילין, אתה מצביע, או להוריד?

חיים ילין: לא לא, הורדנו את כל ההסתייגויות.

חמד עמאר: הסתייגות מס' 15 והסתייגות מס' 16 ירדו.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על סעיף מס' 2 כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 19 בעד סעיף 2, כהצעת הוועדה – 60 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 2, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 60, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף מס' 2 עבר כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף מס' 3, להסתייגות – – –

אוסאמה סעדי: הסתייגות 17.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הסתייגות 17 ומורידים לחלופין?

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 17 בסעיף 3.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (17) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 3 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 59.

חמד עמאר: ההסתייגות לא נתקבלה.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על סעיף מס' 3, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 21 בעד סעיף 3, כהצעת הוועדה – 59 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 3, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: סעיף 3 התקבל כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף מס' 4.

חמד עמאר: מורידים את כל ההסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על סעיף מס' 4, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: הצבעה מס' 22 בעד סעיף 4 – 59 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 4 נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 59, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף מס' 4 התקבל כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף מס' 5.

חמד עמאר: מורידים את כל ההסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על סעיף מס' 5, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 23 בעד סעיף 5 – 59 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 5 נתקבל.

חמד עמאר: 59 בעד, 16 נגד.

חמד עמאר: סעיף 5 התקבל, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף מס' 6.

אוסאמה סעדי: מצביעים על 29.

חמד עמאר: על איזה הסתייגות?

אוסאמה סעדי: 29.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 29.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 24 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 59 נמנעים – אין ההסתייגות (29) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 59.

חמד עמאר: הסתייגות מס' 29 לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים על סעיף 6, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 25 בעד סעיף 6, כהצעת הוועדה – 60 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 6, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 60, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף מס' 6 התקבל, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף מס' 7.

אוסאמה סעדי: 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 – –

קריאה: לא שומעים.

אוסאמה סעדי: – – 14, 15, 16.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים מסעיף 7 עד סעיף 16, כולל, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

חמד עמאר: הצבעה מס' 26 בעד סעיפים 7–16 – 59 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 7–16 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 59, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיפים 7–16, כולל, התקבלו כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף 17.

חמד עמאר: נצביע על הסתייגות מס' 51 בסעיף 17.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 27 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 57 נמנעים – אין ההסתייגות (51) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 17 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 57.

חמד עמאר: הסתייגות מס' 51 לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 17, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע, חברי הכנסת.

חמד עמאר: הצבעה מס' 28 בעד סעיף 17, כהצעת הוועדה – 59 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 17, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 59, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף 17 התקבל, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף 18.

אוסאמה סעדי: 18, 19, 20, 21 – עד 21, כולל.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצביע מסעיף 18 עד סעיף 21, כולל, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 29 בעד סעיפים 18–21 – 59 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 18–21 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 59, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף 18 עד סעיף 21 – התקבלו ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 22.

אוסאמה סעדי: 22 – לחלופין.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות בסעיף 22, הסתייגות 57, לחלופין (ב).

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 58 נמנעים – אין ההסתייגות לחלופין של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 22 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 58.

חמד עמאר: לחלופין (ב) לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 22, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 22, כהצעת הוועדה – 59 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 22, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 59, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף 22 נתקבל ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף 23.

אוסאמה סעדי: עד סעיף 32, כולל.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה מסעיף 23 עד 32, כולל, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

חמד עמאר: חברי הכנסת, נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 32 בעד סעיפים 23–32 – 57 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 23–32 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 57, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיפים 23–32, כולל, עברו כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף 33.

אוסאמה סעדי: הסתייגות 93.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על הסתייגות 93 לסעיף 33.

חמד עמאר: נא להצביע.

חמד עמאר: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 16 נגד – 56 נמנעים – אין ההסתייגות (93) של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 33 לא נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 16, נגד – 56.

חמד עמאר: הסתייגות מס' 93 לא התקבלה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה על סעיף 33 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

חמד עמאר: הצבעה מס' 34 בעד סעיף 33, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 16 נמנעים – אין סעיף 33, כהצעת הוועדה, נתקבל.

חמד עמאר: בעד – 57, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף 33 התקבל כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לסעיף 34.

אוסאמה סעדי: אין הסתייגויות.

יוסף ג'בארין: אין הסתייגויות.

חמד עמאר: מעכשיו הורידו את כל ההסתייגויות.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה.

אוסאמה סעדי: רמדאן – – –

קריאות: – – –

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה: מסעיף 34 עד סעיף 101, כנוסח הוועדה.

חמד עמאר: אבקש לעבור להצבעה.

חמד עמאר: זה כולל את לוח התיקונים והתוספת שאין לה הסתייגויות.

חמד עמאר: הצבעה מס' 35 בעד סעיפים 34–101 – 58 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 34–101 נתקבלו.

חמד עמאר: בעד – 58, נגד – 16.

חמד עמאר: סעיף 34 עד סעיף 101 עברו כנוסח הוועדה, והתוספת.

חמד עמאר: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית על הצעת החוק, כולל לוח התיקונים.

חמד עמאר: הצבעה מס' 36 בעד החוק – 57 נגד – 16 נמנעים – אין חוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016, נתקבל.

אחמד טיבי: יום שחור לכנסת.

אחמד טיבי: יום שחור.

חמד עמאר: בעד – 57, נגד – 16.

חמד עמאר: חוק המאבק בטרור עבר ללא הסתייגויות, כולל לוח התיקונים, בקריאה שלישית, והוא עובר לרשומות.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה רק להגיד תודה – אחרי מערכה כזו של כל כך הרבה זמן – ליועצות המשפטיות סיגל קוגוט ואפרת חקאק.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להגיד תודה למי שליווה אותנו לאורך כל הדרך, המשנה ליועץ המשפטי רז נזרי, ולנעמה פויכטונגר ממחלקת ייעוץ וחקיקה – פלילי – במשרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להגיד תודה לא' מהשב"כ שליווה אותנו לאורך כל הדרך, ולהגיד תודה לאסף פרידמן, מנהל הוועדה, ולכל הצוות המסור: נטלי, חופית ואתי, וליועצים המסורים שמלווים אותי: רועי וולף, רחלי פרץ כהן, רונאל אלקיים ושמואל שניידר.

ניסן סלומינסקי: כמובן, אחרונה-אחרונה חביבה, שרת המשפטים איילת שקד.

ניסן סלומינסקי: ותודה לכל חברי ועדת החוקה, שהשתתפו באופן פעיל ותמכו, וכמובן לכל אלה שתמכו, וגם לאלה שלא תמכו, ומקבלים את החוק כפי שהוא.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: אני מבקש מחברת הכנסת ענת ברקו לעלות ולברך.

קריאה: – – –

חמד עמאר: על הצעת החוק הפרטית.

חיים ילין: מה עם – – –?

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אמרתי: לכל חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אמרתי: לכל חברי הכנסת.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, קודם כול, אני רוצה להצטרף לתודות של ניסן.

ענת ברקו: באמת הייתה כאן עבודה לאורך שנים.

ענת ברקו: הרבה הערכה ותודה על הייעוץ המשפטי, לרז, לסיגל ולכולם.

ענת ברקו: אני רוצה לומר כמה מילים על החוק.

ענת ברקו: הטרור הפך להיות בעיה אסטרטגית בעולם, ולא רק פה.

ענת ברקו: הכרה זו יותר ויותר מתגבשת בעולם המערבי, כי הוא הפך להיות איום אסטרטגי, ולא עניין של מה בכך, ואידיאולוגיה רצחנית שתכליתה לשנות את סדרי העולם ולחתור תחת קיומן של מדינות.

ענת ברקו: זה אויב מר ואכזר, שאינו בוחל באמצעים להשליט אימה ופחד תוך שימוש בהרג חסר הבחנה של חפים מפשע.

זהבה גלאון: – – –

חמד עמאר: אני מבקש מכולם לשבת.

זהבה גלאון: בתור מה חברת הכנסת – – –?

ענת ברקו: בתור אחת שהחוק הפרטי שלה נכנס לחוק.

ענת ברקו: יש לי כאן חקיקה שמוטמעת בתוך החוק, ואני הולכת לדבר עליה.

חמד עמאר: תודה רבה לחברי הכנסת.

חמד עמאר: חבר הכנסת דב חנין, אבקש לא להסתובב עם הגב לחברי הכנסת.

ענת ברקו: באמת אני מבקשת שתיתן לי את הזמן, כי אני לא – אי-אפשר לדבר ככה.

ענת ברקו: אני אפילו לא התחלתי.

חמד עמאר: חכי שנייה.

חמד עמאר: אני מבקש מכולם, מכל חברי הכנסת, לשבת או לצאת.

חמד עמאר: תודה רבה לכולם.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: אני מתחיל אתך מהתחלה.

חמד עמאר: אני אתן לך שתי דקות.

חמד עמאר: אני מאפס.

ענת ברקו: מגיעות לי שלוש דקות.

חמד עמאר: דיברת כבר דקה.

חמד עמאר: אני אתן לך שתי דקות.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: אני מאפס את השעון.

חמד עמאר: להמשיך, בבקשה.

ענת ברקו: הוא אינו בוחל בשימוש באמצעים, בהרג חסר הבחנה של חפים מפשע – בסכינים, בגז סארין, בשברייה, עבור דרך רוצחים מתאבדים שמתפוצצים ברחובותינו ובמקומות אחרים בעולם.

ענת ברקו: בניגוד לפשיעה פלילית רגילה, קונבנציונלית, אין כאן חזרה למוטב, כי טרוריסטים אינם תופסים את עצמם כפושעים.

ענת ברקו: לכן, החוק שלי, המוטמע בקרב אותו חוק המאבק בטרור, מדבר על הגדרת המעשה הטרוריסטי.

חמד עמאר: סליחה, שנייה.

חמד עמאר: בהתחלת הדיון אני שאלתי, באופן ברור, מי מנהל את ההצבעה מולנו.

חמד עמאר: אז נאמר לי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

חמד עמאר: לכן ניהלתי מולו את הנושא.

יואל חסון: לא – – –

חמד עמאר: זה נושא של האופוזיציה.

חמד עמאר: אני לא יכול להיכנס לזה.

חמד עמאר: יכולתם לבקש אחרת.

חמד עמאר: תודה רבה.

רויטל סויד: – – – לא הבנו – – –

חמד עמאר: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אז למה לא דיברתם בהצבעה?

רויטל סויד: – – –

חמד עמאר: דברי.

חמד עמאר: אל תדאגי.

ענת ברקו: אוקיי.

חמד עמאר: את רוצה עוד דקה?

חמד עמאר: הנה, בבקשה, יש לך עוד דקה.

ענת ברקו: לא לא לא, אני לא דואגת.

ענת ברקו: החוק שלי, בעצם, כפי שהוטמע, התמזג עם החקיקה הממשלתית ונוסף כהגדרת המעשה הטרוריסטי, אשר יוגדר על-ידי שופט בבית-המשפט.

ענת ברקו: בעצם, לפיכך, זכויות הניתנות לנחקר, לנעצר, לנאשם ולאסיר יצומצמו ככל שמדובר בעבריין אידיאולוגי שהוא טרוריסט הקם על השיטה כולה לכלותה.

ענת ברקו: בהליכה בדרך הטרור יש משום הפרת החוזה עם הדרך הדמוקרטית וניסיון ליצור כאוס ופחד שבחסותם הטרור פועל.

ענת ברקו: מי שעושה כן אינו רשאי לצפות ליהנות מהזכויות הניתנות במסגרת הדמוקרטית.

ענת ברקו: לא קל למצוא את האיזון בין שמירה על זכויות הפרט לבין שמירה על החיים.

ענת ברקו: לכן, טרור שאינו רק מאיים, טרור שבא מעריפת ראשים, הפצצות וירי בלתי מובחן על אזרחים, הוא מאיים גם על – הוא גם טרור תרבותי, הוא מחריב תרבויות שלמות, מורשות היסטוריות, והס מלדבר גם, כמובן, על החיים עצמם, שהולכים לאיבוד, חיים שלמים של משפחות שלמות.

ענת ברקו: אנו כחלק מהעולם הדמוקרטי הערכי לא יכולים להתפרק לגמרי מערכינו.

ענת ברקו: לכן, יש את האיזון בין שמירה על ביטחון הציבור לבין שמירה על זכויות הפרט.

ענת ברקו: זו מלאכה שאינה קלה, ואני חושבת שבמהלך תהליך קבלת החוק ובניית החוק הנושא נשמר ובאופן מוקפד על-ידי חברי הוועדה ועל-ידי היועצים המשפטיים.

ענת ברקו: בתמצית, החוק שלי, ששולב, נוגע לרישום הפלילי המיוחד לעבריין הטרוריסטי.

ענת ברקו: הרישום הפלילי מציין את העבירות שבהן מורשע אדם כדי להתאים את ההתנהלות כלפיו.

ענת ברקו: כשיש רקורד פלילי, אנחנו רואים מה הייתה הקריירה של הטרור או של הפשיעה.

ענת ברקו: מעתה הרישום הפלילי יאפשר לנו לדעת מי עוסק או עסק בטרור ולהיזהר ולהישמר מפניו.

ענת ברקו: זהו תמרור אזהרה חשוב לחברה כולה.

ענת ברקו: מעתה לא תצוין רק העבירה שבה הורשע מי שביצע מעשה טרור, אלא יוזכר גם חוק המאבק בטרור, שילווה כל טרוריסט בכל מגעיו עם רשויות הביטחון ויבדל כל טרוריסט מעבריין רגיל.

ענת ברקו: החשיבות בלסמן את מי שעוסק בטרור ברורה וחשובה לכולנו, והדבר מתבצע הלכה למעשה במדינות רבות שאמורות להתגונן מפני הטרור.

ענת ברקו: ולכן, עלינו לתת בו סימנים.

ענת ברקו: לבסוף, אני באמת מבקשת לברך, אדוני היושב-ראש, על המוגמר.

ענת ברקו: גם אם בהמשך הסדרים יצריכו שינויים במעלה הדרך, אנו נזנח סידורים ארכאיים וחלק מהתקנות לשעת-חירום יבוטלו.

ענת ברקו: אני מבקשת לא למהר לבטל תקנות לשעות-חירום, כי עדיין אנחנו נצטרך למצוא את האיזונים ולשמור – להגן על החברה שלנו מפני טרור, ויחד עם זה לשמור על ערכי המוסר שלנו.

ענת ברקו: תודות לכולם.

ענת ברקו: תודה לשרה, תודה לרז נזרי, תודה ליועצת המשפטית ותודה לכולם.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה לכולם.

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת, בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הבאות מטעם סיעת הליכוד: בוועדת הכספים – חבר הכנסת יהודה גליק יכהן כממלא-מקום קבוע במקום חבר הכנסת דוד ביטן, שכיהן כממלא-מקום קבוע; בוועדת הכלכלה – במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב יכהן חבר הכנסת יהודה גליק; בוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים – במקום חבר הכנסת אברהם נגוסה יכהן חבר הכנסת יהודה גליק.

): תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הצלת מוזיאון "מרתף השואה" שבהר-ציון

חמד עמאר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: הצלת מוזיאון "מרתף השואה" שבהר-ציון, מס' 3605 ו-3609.

חמד עמאר: אני מזמין את חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

חמד עמאר: יש לך שלוש דקות, בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: שלום, אדוני היושב-ראש.

טלי פלוסקוב: קודם כול, ברכות לחזרתך לתפקיד – היית כאן, והרגשנו את זה היום בהצבעות.

חמד עמאר: תודה.

טלי פלוסקוב: חברי חברי הכנסת, אנחנו מדברים כעת על אתר זיכרון השואה הראשון במדינת ישראל, שהוקם על-ידי משרד הדתות עוד ב-1948.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם, וסיפרתי לכם כאן, שאנחנו, קבוצת חברי הכנסת, היינו בפולין ב"מצעד החיים" – גם אדוני סגן היושב-ראש היה אתנו במשלחת.

חמד עמאר: היה ביקור מאוד מרגש.

טלי פלוסקוב: ביקור מאוד מרגש.

טלי פלוסקוב: ראינו כמה מדינת פולין משקיעה בנושא השואה.

טלי פלוסקוב: ולא רק מדינת פולין, כי ב"מצעד החיים" השתתפו משלחות מהמון מדינות.

טלי פלוסקוב: ויצא לי לבקר, על-פי הזמנת האנשים שהיום מתחזקים את המקום, לבקר ב"מרתף השואה".

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת כמה מכם מכירים איפה בכלל המקום של המרתף.

טלי פלוסקוב: אז לידיעת

טלי פלוסקוב: כם, המקום הוא בהר-ציון, והדברים שראיתי שם לא פחות מרגשים ממה שראיתי ב"יד ושם" וממה שראיתי בפולין במקומות הכי קשים.

טלי פלוסקוב: אלא מה, הבנתי שהמקום הזה כאן, במדינת ישראל, על האדמה שלנו – המדינה שלנו, הממשלה שלנו, לא משתתפת בתחזוקו.

טלי פלוסקוב: איך זה יכול להיות?

טלי פלוסקוב: אני ראיתי שם דברים מקוריים של ניצולי שואה, שהביאו את זה לכאן עוד כשהגיעו למדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני אומרת לכם: מצמרר.

טלי פלוסקוב: אז – 1.

טלי פלוסקוב: אני מציעה לכל חבר כנסת לבקר במקום הזה ובאמת להרגיש את מה שהרגשתי, ולהיות גאים במה שקורה, ובמה שיש לנו כאן במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: מהצד השני, אני פונה – לצערי הרב, השרה מירי רגב לא יכולה היום להשיב לנו, ומאוד מאוד חבל, אבל אני מקווה מאוד שגם היא תקרא את הפרוטוקול וגם נדבר אתה אישית, וגם אני אבקש להעביר את הדיון לוועדת החינוך, כדי שהנושא הזה ייכנס גם כנושא לתקצוב על-ידי המדינה, מצד אחד.

טלי פלוסקוב: מצד שני, להביא לשם גם את התלמידים, גם את החיילים, וכל האנשים אזרחי מדינת ישראל, כדי להבין איזה מקום, איזה נכס יש לנו כאן לידנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, לפני שאני נוגע בנושא אני רוצה לברך את הסטודנטים לווטרינריה שנמצאים כאן, ובמאבק שלהם אנחנו נתעסק מייד בהמשך.

אורן אסף חזן: אתם יודעים כשאומרים את השם הזה, "מרתף השואה", מסתבר – – –

חמד עמאר: סליחה, חבר הכנסת אורן חזן, אתה לא יכול לעלות.

חמד עמאר: אתה חייב להוריד את זה, אתה חייב.

אורן אסף חזן: אוקיי.

חמד עמאר: זה החוק בכנסת, אתה חייב להוריד את זה.

אורן אסף חזן: הכול בסדר, לא צריך לכעוס.

חמד עמאר: אתה יכול לתת את זה או לשים את זה בכיס.

אורן אסף חזן: בכיס, הכול בסדר.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: בבקשה.

חמד עמאר: אני לא הפעלתי את השעון, אני אפעיל את השעון עכשיו.

אורן אסף חזן: לא ידעתי שמפחדים ממאבקים פה בכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, יש חוק בכנסת, יש תקנון.

אורן אסף חזן: מה שכן, את הפה שלנו לא יסתמו ונדבר על הנושא בהמשך.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה לחזור לנושא שלשמו התכנסנו.

חמד עמאר: יש לך את הזכות לדבר כל מה שאתה רוצה כאן, תתחיל.

אורן אסף חזן: ההצעה לסדר-היום מדברת על "מרתף השואה", שמסתבר שכשמו כן הוא.

אורן אסף חזן: בעיני הציבור כולו, בכלל, בעיני מי שמכיר את הדבר – מרתף.

אורן אסף חזן: רחוק מהעין, רחוק מהלב, רחוק מהציבוריות הישראלית; הרבה יותר חמור – רחוק מהממשל, מהממסד, ממי שאמור להיות אמון פעם אחר פעם על הזיכרון של הנושא הכואב הזה שנוגע יום-יום, שעה-שעה, בכל אחד ואחת מאתנו.

אורן אסף חזן: השיח היום, ההצעה לסדר-היום לא מדברת על הכסף, לא מדברת על העובדה שהמקום היחיד – יהיו כאלה שיקפצו ויגידו: "יד ושם" – אבל המקום היחיד שעוסק לא בפרט אלא בקולקטיב, כי באותה שואה ארורה נרצחו שישה מיליון מאחינו ואחיותינו אבל נעלמו קהילות שלמות, המקום היחיד שעוסק בקולקטיב הוא "מרתף השואה".

אורן אסף חזן: אותו "מרתף השואה" שטרח דוד בן-גוריון בשעתו להרים; אותו "מרתף השואה" שבמשך 68 שנים לא מצליחים להגדיר ולהחליט בבית הזה אם מדובר במוזיאון, או אולי בכלל מדובר באתר מורשת היסטורית; אותו "מרתף השואה" שכמו שאמרתי, רחוק מהעין, רחוק מהלב, אי-שם בהר-ציון, המקום שאמור להיות הכי קרוב ומחובר לכולנו.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה לדבר על הכסף, אבל אני רוצה לדבר על ההזנחה.

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם אנחנו רואים את המנהיגים שלנו הולכים, עומדים ומשתתפים בטקסים, באירועים לזיכרון השואה.

אורן אסף חזן: פעם אחר פעם אנחנו מדברים בבית הזה; פעם אחר פעם אנחנו אומרים בבית הזה שלנו יש את הזכות – הכואבת, הקשה, יש לומר – אבל הזכות להיות אלה שנוגעים נגיעה ראשונה בכאב הנורא ביותר שחווה העם היהודי לדורותיו.

אורן אסף חזן: אבל פעם אחר פעם, מחוץ למצלמות, מחוץ לבמות, מעבר לכותרות, מעבר לטקסים הרשמיים, אלה שמלווים את כולנו, אנחנו בוחרים להתעלם, תוך כדי הזנחה חמורה, מ"מרתף השואה".

אורן אסף חזן: לא זכור לי מתי בפעם האחרונה ראינו את נשיא המדינה מבקר שם, גם לא זכור לי מתי בפעם האחרונה ראינו את ראש הממשלה מבקר שם, או את מי משרי הכנסת או חברי הכנסת – שרי הממשלה, אני מתקן, או חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: ממה אנחנו מפחדים?

אורן אסף חזן: אנחנו לא צריכים להתמודד עם התלאות, אנחנו לא צריכים להתמודד עם הכאב; יש לנו משימה אחת, קטנה: זיכרון.

אורן אסף חזן: אני קורא מעל דוכן זה לראש הממשלה להתערב.

אורן אסף חזן: יש לנו אחריות וחובה מוסרית היסטורית, שחלק בלתי נפרד ממנה היא הערבות ההדדית – – –

חמד עמאר: משפט אחרון, בבקשה.

אורן אסף חזן: הערבות ההדדית לאלה שחירפו נפשם כדי שאנחנו נוכל להיות כאן.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן לתקן ולעשות צדק היסטורי עם "מרתף השואה" ולהוציא אותו מן המחשכים אל האור, כי הוא הזיכרון של כולנו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: תודה.

חמד עמאר: ישיב בשם הממשלה השר יעקב ליצמן, באישור יושב-ראש הכנסת.

חמד עמאר: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני רוצה לברך אותך.

חמד עמאר: תודה רבה.

יעקב ליצמן: סגן יושב-ראש הכנסת.

יעקב ליצמן: אתה איש רציני, אני מכיר אותך הרבה שנים.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אני מקריא את התשובה של השרה מירי רגב: חברי חברי הכנסת, מגישי ההצעה חברי הכנסת אורן חזן וטלי פלוסקוב, נתבקשתי להשיב להצעה דחופה לסדר-היום בהתייחס לטענה כי יש להציל את "מרתף השואה" שנמצא בהר-ציון.

יעקב ליצמן: בראשית דברי אבקש לציין כי אני רואה חשיבות אדירה בהנצחת ההיסטוריה של השואה ובשמירה על התיעוד ההיסטורי מתקופה זו.

יעקב ליצמן: בשל כך, הגדלתי משמעותית את תקציב התמיכה במוזיאוני השואה, דבר אשר משקף באופן ברור את תפיסת עולמי, הרואה חשיבות עצומה בהנצחת זכר השואה והגבורה של העם היהודי.

יעקב ליצמן: מוזיאוני השואה הם בעלי חשיבות חינוכית, היסטורית, תודעתית, ציונית ויהודית, ואני מכירה בחשיבות הרבה של האיתנות הכלכלית שלהם, המאפשרת להם ליזום פעילות חברתית וחינוכית למען הדורות הבאים.

יעקב ליצמן: הגדלת התקציב נעשתה במסגרת הרפורמה הגדולה שאני מקדמת בתחום תקנות משרד התרבות.

יעקב ליצמן: לגופו של עניין, הפריטים אשר נמצאים ב"מרתף השואה" הם בעלי חשיבות היסטורית, ערכית ומוסרית, ועל כך אין חולק.

יעקב ליצמן: יחד עם זאת, "מרתף השואה" אינו מוכר כמוזיאון לאורך כל שנות קיומו ומעולם לא נתמך על-ידי משרד התרבות.

יעקב ליצמן: לאור המציאות הנוכחית, ניסה משרד התרבות לסייע ככל הניתן לעמותה המנהלת את "מרתף השואה", אולם המשרד אינו יכול להתעלם מהעובדה כי המקום אינו עומד בתנאי ההכרה של המשרד כפי שהם מוגדרים בחוק המוזיאונים, התשמ"ג.

יעקב ליצמן: התמיכה במוזאונים מתאפשרת רק לאחר קבלת הכרה מכוח חוק המוזיאונים ועמידה בתנאי הסף אשר מגדיר החוק.

יעקב ליצמן: תנאי הסף לקבלת מעמד של מוזיאון מוכר הם מורכבים ורבים, ולהנהלת "מרתף השואה" נדרשת מלאכה רבה להשלים תנאים אלו כדי שיעמדו בכל הנהלים הנדרשים.

יעקב ליצמן: בשל העובדה כי החשיבות האדירה בשימור ההיסטוריה של השואה עומדת לנגד עיני, הנחיתי את גורמי המקצוע במשרד לפעול על מנת לסייע ל"מרתף השואה" להפוך למוזיאון ולזכות בהכרה ובתמיכה שלה הוא ראוי, באמצעות תקנות המוזיאונים.

יעקב ליצמן: במהלך הרבעון האחרון של שנת 2015 התקיימו שני מפגשים בין מנהלת מחלקת המוזיאונים במינהל תרבות לבין מנהלי עמותת "מרתף השואה".

יעקב ליצמן: באותן פגישות מקצועיות עלה כי מונו מנכ"ל חדש ויועצים חדשים לעמותה כדי שיפעלו לטיפול במקום ולשדרוג המקום, וזאת במגמה לסייע להם להפוך למוסד נתמך על-ידי משרד התרבות.

יעקב ליצמן: יועצת המשרד לענייני מוזיאונים ומנהלת המחלקה אף קיימו ביקור ב"מרתף השואה" כדי לעמוד מקרוב על הנכסים ההיסטוריים המוצגים במקום.

יעקב ליצמן: לביקור זה הצטרף המומחה לשימור, אשר נתן גם הוא חוות דעת מקצועית בנושאים השונים הדורשים טיפול.

יעקב ליצמן: בסיור עלה כי פריטים היסטוריים המוצגים במקום זקוקים לתנאי שימור מוקפדים: תאורה מתאימה, תנאי טמפרטורה ולחות קבועים, הדברת מזיקים, ניקיון ועוד.

יעקב ליצמן: בנוסף לכך, מבחינה מקצועית, הורגש חסרונו של אוצר מקצועי שיוביל את תהליך השינוי הדרוש.

יעקב ליצמן: מנהלת המחלקה מטעם משרד התרבות המליצה למנות בהקדם אוצר מקצועי שיכתוב תוכנית-אב הכוללת את הגדרת המטרות והחזון של "מרתף השואה", תוך התייעצות עם היסטוריון, איש חינוך, מוזיאולוג ומשמר, וכל זאת בליווי המשרד וסיוע מקצועי.

יעקב ליצמן: משרד התרבות והספורט בראשותי והגורמים המקצועיים בו עומדים לרשות "מרתף השואה" בכל עניין ושאלה העומדים על הפרק.

יעקב ליצמן: הנחיתי את מנכ"ל המשרד לקיים פגישה עם עמותת "מרתף השואה" ועיריית ירושלים, וזאת כדי לבחון את האפשרויות לליווי מקצועי והפיכתו של המוסד החשוב הזה למוזיאון מוכר.

יעקב ליצמן: אני מבקשת להודות לחבר הכנסת אורן חזן וחברת הכנסת טלי פלוסקוב, שיזמו את ההצעה לסדר-היום החשובה הזו.

חמד עמאר: מה אתה מציע, אדוני השר?

יעקב ליצמן: מה שרוצים.

יעקב ליצמן: ועדה – ועדה.

טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים להעביר את זה להמשך דיון בוועדת החינוך.

יעקב ליצמן: אין בעיה.

חמד עמאר: אז נעבור להצבעה.

חמד עמאר: אנחנו מצביעים.

חמד עמאר: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

חמד עמאר: בעד – 11, אין מתנגדים, אין נמנעים.

חמד עמאר: ההצעות לסדר-היום: הצלת מוזיאון "מרתף השואה" שבהר-ציון עוברות לוועדת החינוך.

חמד עמאר: הודעה לחבר ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן, בשם היושב-ראש.

): בהודעה שהקריא יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש חלה טעות סופר: בוועדת הכלכלה – במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב יכהן חבר הכנסת חמד עמאר, ולא כפי שהוקרא – חבר הכנסת יהודה גליק.

): הנכון הוא: חבר הכנסת חמד עמאר.

): תודה.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: הימשכות שביתת המצילים – קורבן נוסף בסוף השבוע

חמד עמאר: אנחנו עוברים לנושא הבא: הימשכות שביתת המצילים – קורבן נוסף בסוף השבוע, הצעות לסדר-היום מס' 3878, 3893 ו-3927.

חמד עמאר: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב אשר.

יעקב ליצמן: מי עונה, אדוני היושב-ראש?

חמד עמאר: אמור לענות שר הפנים.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, אני עונה.

חמד עמאר: אתה עונה?

חמד עמאר: סגן שר הפנים.

חמד עמאר: בבקשה, יש לך שלוש דקות.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני סגן שר הפנים, בדרך כלל, במדינת ישראל, איך יודעים שהגיעה עונת הרחצה?

בדרך כלל הבשורה הראשונה זה שהמדוזות הגיעו, ולהבדיל אלף אלפי הבדלות – שיש שביתת מצילים; ולאחר מכן, לאט-לאט, אנחנו מקבלים יום-יום את החדשות הרעות והאסונות הגדולים של טביעת אנשים.

ביום שישי האחרון, המקרה האחרון, ואני מקווה שהוא האחרון לקיץ הזה, טבע בחור בן 21, שמעון יוחאי לסרי, בן למשפחת רבנים מכובדת.

הוא טבע בחוף באשדוד, וזה מצטרף לשורה לא מבוטלת של אסונות שקרו בחודשים האחרונים, חלקם באותם חופים מוכרזים ובשעות שאין מצילים, בשל השביתה.

היום השביתה בעצם קובעת שמשעה 14:00 עד הערב אין מצילים בחופים, וזה דבר בלתי מתקבל על הדעת.

אי-אפשר לשחק בחיי אדם.

בימי קיץ כאלה, לבוא ולומר שמשעה 14:00 משאירים את החופים ללא מצילים – זה ודאי פיקוח נפש, וקשה לי להבין איך אנשים שבחרו במקצוע של הצלה יכולים לישון בלילה כשיש סכנה מוחשית כזאת.

אני פונה, כמובן, גם אליהם, אל אותם מצילים: הכול לגיטימי, ומותר להם להיאבק על שכרם, וזה בסדר.

אני לא נכנס כרגע לפרטים, אם זה מוצדק או לא מוצדק יגידו אנשים אחרים.

אבל לא יכול להיות מצב שבחודשים שלמים בקיץ הים מופקר לגמרי ואסונות עלולים לקרות כל רגע.

אני פונה לבית-הדין לעבודה: אני חושב שגם אם רוצים לקבל עיצומים כאלה ואחרים, היה צריך להגיע להסדר שלפחות יהיה מציל למשך כל היום, ובמקום שיהיו בבוקר שניים או שלושה מצילים במשמרת, יהיה מציל אחד או שניים, אבל שיהיה גם אחר-הצהריים.

לא יכול להיות מצב שהחופים יישארו בצורה הזאת.

אני לא שולל את זכות השביתה, היא אלמנטרית.

אבל חייבים לתת את הדעת, שהדבר הזה הוא פשוט – אני לא יודע בהגדרה משפטית, אבל זה קרוב להריגה ממש.

אני קורא גם לארגוני ההצלה השונים להרים את הכפפה, ולנסות אולי להצטרף ולהיות במקום, במקומות שאפשר, כדי לעצור את המגפה הנוראה הזאת, שגבתה כבר קורבנות.

אני פונה ליושב-ראש ההסתדרות מר ניסנקורן, שאני בטוח שהוא דואג לרווחת המצילים, אבל לא יכול להיות שהמצב הזה יימשך.

כמו שלא יכולה להיות שביתה כוללת ברפואה, לא יכולה להיות שביתה כוללת בצבא ולא יכולה להיות שביתה כוללת במשטרה, כאן זה אותה חומרה.

כאן אנחנו יודעים במפורש שיגיעו אנשים לים, בין אם יהיה מציל ובין אם לא יהיה מציל, והסיכוי שמישהו יטבע הוא גבוה ביותר.

חיי אדם, אדוני היושב-ראש, חשובים יותר מכל זכות אלמנטרית, כולל זכות השביתה, שאני מכבד אותה, אבל בטח לא על חשבון חיי אדם.

תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גואטה נמצא?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, סגן שר הפנים משולם נהרי ישיב בשם שר הפנים.

יחיאל חיליק בר: ולאחר מכן נשמע הבעת דעה של חבר הכנסת חזן – לבשת עניבה לכבוד הבעת הדעה?

אורן אסף חזן: כדי להיות יפה כמוך.

יחיאל חיליק בר: לא, כי היית בלי מקודם.

יחיאל חיליק בר: וגם דב חנין.

אורן אסף חזן: יש לי מודל טוב לחיקוי.

יחיאל חיליק בר: א.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה שתעשה זאת.

אורן אסף חזן: יש דברים שאני לא יכול להתווכח אתם.

אורן אסף חזן: היופי שלך זה אחד מהם.

משולם נהרי: איזה פרגונים.

יחיאל חיליק בר: לא, הוא שם לכבודך עניבה, כבוד השר.

יחיאל חיליק בר: תראה איזה יופי.

יחיאל חיליק בר: ועוד אדומה, עוד אדומה.

אורן אסף חזן: לא בולטת בכלל.

אורן אסף חזן: לא צועקת בכלל.

משולם נהרי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק כי שביתת המצילים או העיצומים שהמצילים נוקטים ונטישת סוכות ההצלה בשעה 14:00 הם סכנה ממשית למתרחצים.

משולם נהרי: עם היוודע כוונתם של המצילים לנקוט עיצומים הוציא משרד הפנים הנחיות, טרם פתיחת עונת הרחצה, לרשויות המקומיות, ובהן חודדו אמצעי הזהירות שעליהן לנקוט בהיעדר שירותי ההצלה: 1.

משולם נהרי: הצבת פקחים שעיסוקם הזהרת המבקרים בחופי הרחצה מפני הכניסה למים בהיעדר שירותי הצלה; 2.

משולם נהרי: הגברת הפיקוח לאחר עזיבת המצילים את סוכות ההצלה; 3.

משולם נהרי: הצבת שילוט בולט בכניסה לחופים, המזהיר את המבקרים מפני הרחצה בהיעדר שירותי הצלה; 4.

משולם נהרי: הצבת סרט סימון לבן – חבלול – עם שילוט בולט, על קו המים, ועם כיתוב "אין שירותי הצלה"; 5.

משולם נהרי: הודעה ברמקולים לציבור הרחב, כי אין שירותי הצלה והרחצה אסורה.

משולם נהרי: משרד הפנים גם מפרסם, באמצעי התקשורת השונים ובמיוחד ברדיו, ומזהיר את הציבור מפני היעדר שירותי הצלה מעבר לשעה 14:00.

משולם נהרי: הנחיות אלו מחודדות כל זמן שהעיצומים נמשכים.

משולם נהרי: משרד הפנים מפעיל שני פקחים שמבקרים בחופים ומוודאים שהרשויות מקיימות את ההנחיות לעיל.

משולם נהרי: כיום מתנהל משא-ומתן בחסות בית-המשפט על הסכמי השכר של המצילים, בין המצילים, השלטון המקומי והאוצר, אך, לצערנו, הם עדיין לא הגיעו להסכמים.

משולם נהרי: אציין כי משרד הפנים איננו צד להסכמים אלו ולמשא-ומתן זה, ואף לא מעורב בכל הדיונים, למרות שבסופו של דבר נושא זה נופל לפתחנו כיוון שאנו אחראים על חופי הרחצה.

משולם נהרי: בשנת 1999 ובשנת 2004 המצילים נקטו אותה שיטה והשביתו את שירותי ההצלה, ובגלל גל טביעות שהיה הותקנו על-ידי הממשלה תקנות שעת-חירום (שירותי עבודה חיוניים – מצילי ים ברשויות מקומיות), ובעקבותיהן הוצאו צווי ריתוק למצילים על-ידי הרשויות המקומיות והוחזרו לעבודה.

משולם נהרי: אין לי ספק כי לאחר קצת יותר מחודש ימים של עיצומים, כאשר הסוף אינו נראה באופק, והדבר עלול לסכן את חיי המתרחצים – בייחוד כאשר אנו בפתחו של החופש הגדול ולחופים צפויים להגיע רבבות רבות של מתרחצים – יש לפעול על מנת לסיים את שביתתם של המצילים.

משולם נהרי: גם אם מאבקם של המצילים לגיטימי, חיי אדם חשובים יותר.

משולם נהרי: תודה.

יחיאל חיליק בר: מה מציע כבודו?

משולם נהרי: מה הם רוצים?

קריאה: ועדה, ועדת פנים.

יחיאל חיליק בר: ועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: יש הסכמה על ועדת הפנים?

יחיאל חיליק בר: יש הסכמה על ועדת הפנים?

משולם נהרי: יש הסכמה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, לפני ההצבעה יש שלושה מביעי דעה.

יחיאל חיליק בר: הראשון – חבר הכנסת אורן אסף חזן; בבקשה, דקה מהצד.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת שמולי.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, סגן השר, כנסת נכבדה, תראו, אומרים "גל רודף גל ונשבר", והשביתה הזאת, לא נראה באופק שהיא עומדת להישבר.

אורן אסף חזן: זה מדהים לחשוב איך כל פעם אנחנו עומדים פה, משוחחים, מעלים נושאים לדיון, מעבירים אותם לוועדה; הציבור בישראל מסתכל במצלמות, רואה מליאה ריקה, לא מבין עם מה אנחנו מתמודדים, אבל מבין דבר אחד: בסופו של יום הוא לא יכול ללכת לים ולא יכול לשלוח את ילדיו בבטחה לים, מסיבה אחת פשוטה, שאין מי שיפקח.

אורן אסף חזן: אם היינו יורדים לשורש הבעיה היינו מבינים שהכול נעוץ במאבקים פנימיים בתוך חבורת המצילים, שעושה עבודה נפלאה.

אורן אסף חזן: הוותיקים מרוויחים משכורת כמו שצריך, הצעירים משלמים את המחיר בכך שהם צריכים לעבוד שעות לא שעות, ומי שמפסיד בסופו של יום זה חופי הים שנמצאים סגורים, דגל שחור מונף, ואנחנו לא עושים דבר.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנפסיק לעשות ולהתנהל בסלחנות וותרנות, גם כלפי האיומים מצד ההסתדרות, גם כלפי האיומים מצד המצילים.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות שחרב השביתה תהיה זו שבסוף היום תחזיק כבני-ערובה פעם אחר פעם את הציבור בישראל.

אורן אסף חזן: החופים, השימוש בהם, הים, ומעל הכול הבטיחות, שייכים לכולם, ואנחנו אחראים לכך.

אורן אסף חזן: בואו נתאחד כדי לגמור עם הפארסה הזאת.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: המצילים פתחו בשביתה אחרי שהגיעו מים עד נפש.

דב חנין: המאבק של מצילי דור ב' לא התחיל היום ולא התחיל אתמול ולא התחיל בשנה שעברה.

דב חנין: יש לנו מציאות בלתי אפשרית: באותה תחנת הצלה עומדים ועובדים מצילים שהתנאים שלהם סבירים, ראויים, ולידם עובדים מצילים שצריכים לעבוד יותר שעות, הרבה יותר קשה, יותר חודשים בשנה, עם תנאים ממש לא טובים.

דב חנין: אחת התוצאות של התנאים הגרועים של מצילי דור ב' זו העובדה שאנשים לא רוצים לעבוד בהצלה, חסרים מצילים במדינת ישראל.

דב חנין: למה חסרים מצילים?

דב חנין: אנשים לא רוצים לעבוד בתחום הזה.

דב חנין: לא מקבלים – יש משרות פנויות, בתל-אביב למשל, יש משרות.

דב חנין: אנשים לא רוצים לבוא לעבוד בהצלה, כי התנאים הם בלתי אפשריים.

דב חנין: לכן הפנייה שלי מכאן, אדוני היושב-ראש, היא לממשלה: להתחיל משא-ומתן אמיתי עם המצילים, להעלות בצורה אמיתית ולשפר בצורה אמיתית את התנאים של מצילי דור ב', ועל-ידי זה לייצר תנאים להצלה אמיתית בחופי הים שלנו.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: כמובן, אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת חנין.

איציק שמולי: יש פה שני היבטים.

איציק שמולי: בהיבט אחד, שימו לב שבכל מקום שבו שוק התעסוקה שלנו יכול להתנהג כמו ג'ונגל, אז הוא מתנהג כמו ג'ונגל.

איציק שמולי: רעיון העוועים הזה, שמסתובב פה כבר כמה חודשים, להגביל את זכות השביתה ולקשור את הידיים של העובדים כך שהם לא יוכלו לשבות, זה הדבר המסוכן ביותר, כי אנחנו רואים שבכל מקום שבו יש התאגדות, בכל מקום שבו יש התאגדות, השכר שמשולם הוא שכר ראוי ונשמרות זכויות העובדים.

איציק שמולי: אבל אני מבין שיש טענה, כמובן, שיש בה טעם, לגבי חיי אדם.

איציק שמולי: אז אתם רוצים לשמוע מה קורה במקומות שבהם יש מצילים והם לא מוסדרים?

איציק שמולי: לכו תראו מה קורה בגליל העליון.

איציק שמולי: מצילים בבריכות מחויבים ללכת למכור ארטיקים תוך כדי זה שהם אמורים לשמור על חיי אדם בבריכה.

איציק שמולי: אז אל תטיפו לנו על זה שבגלל חוקי העבודה אנחנו מסכנים את חיי האדם.

איציק שמולי: דווקא במקומות שבהם חוקי העבודה נשמרים העובד יכול לבוא ולהתרכז אך ורק במשימה שמונחת על כתפיו.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, נעבור להצבעה על העברת ההצעה לסדר-היום: התמשכות שביתת המצילים – קורבן נוסף נספה בסוף השבוע, לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 38 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: נברך בינתיים את בני-הנוער שהצטרפו אלינו לראות דמוקרטיה במיטבה.

יחיאל חיליק בר: ברוכים הבאים, ברוכות הבאות.

יחיאל חיליק בר: אם כן, תשעה בעד, אפס מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום: התמשכות שביתת המצילים – קורבן נוסף נספה בסוף השבוע, תעבור להמשך דיון בוועדת הפנים של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: היעדר טיפול במקרי מוות במערכת החינוך – המקרה של אריאל אבאווה ז"ל

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא:

יחיאל חיליק בר: היעדר טיפול במקרי מוות במערכת החינוך – המקרה של אריאל אבאווה ז"ל, מס' 3821, 3826 ו-3845, של חברי הכנסת טרכטנברג, חנין וחסון.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת טרכטנברג, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד שלוש דקות.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בפברואר השנה נמצא נער תלוי, מת, בחדר השירותים בפנימיית "אביר יעקב" בנהריה, שם הוא למד.

מנואל טרכטנברג: שמו בישראל, אריאל אבאווה, כפי שציינת, זיכרונו לברכה.

מנואל טרכטנברג: המשטרה סגרה את התיק מבלי לחקור, מבלי אפילו לבדוק את מכשיר הטלפון שלו שנמצא לידו.

מנואל טרכטנברג: במשך חודשים ארוכים משרד החינוך לא בדק, לא התעניין, לא הקים ועדת בדיקה, כפי שמחויב לעשות, על-פי חוק, תוך 30 יום, עד שחברי המשפחה גייסו עורכי-דין בהתנדבות ועירבו את מבקר המדינה.

מנואל טרכטנברג: ואז, ארבעה חודשים לאחר המוות סוף-סוף ניאות משרד החינוך לתת את הדעת על כך.

מנואל טרכטנברג: אלה העובדות הידועות לנו על מותו הטרגי של אריאל.

מנואל טרכטנברג: אנחנו לא יודעים יותר, לא יודעים מה קרה שם, כי אף אחד במדינת ישראל לא חקר ולא בדק.

מנואל טרכטנברג: האם בפנימייה עשו בירור פנימי?

מנואל טרכטנברג: האם המערכת טולטלה והזדעזעה?

מנואל טרכטנברג: האם שרים רצו להתראיין ולהביע תדהמה, או הגיעו לבית המשפחה לנחם, להביע הזדהות?

מנואל טרכטנברג: לא, כל זה לא קרה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו לא יודעים, ובעיקר – ההורים לא יודעים.

מנואל טרכטנברג: ההורים, עולים חדשים דוברי אמהרית, נמצאים עד היום בעלטה, בחרדה ובחוסר ודאות, כי אף גורם ממשלתי לא התעניין בהם; לא בנער, לא בהם.

מנואל טרכטנברג: המשטרה ומערכת החינוך עסקו כולם רק במינימום שבמינימום שצריך כדי להסיר מעליהם אחריות.

מנואל טרכטנברג: כמו שנאמר, עסקו בכסת"ח, ולא בשום דבר מהותי.

מנואל טרכטנברג: מקרה שכזה היה צריך לטלטל עולמות, היה צריך לנער את כל המערכת, לגרום לשינויים עמוקים בהתנהלות של כל הרשויות המעורבות בדבר.

מנואל טרכטנברג: יהודה יערי, אזרח יקר שנרתם לסייע למשפחה, טען בריאיון בשבוע שעבר, שאם היה מדובר, חס ושלום, בנער מתל-אביב הרשויות לא היו מעזות לנהוג בצורה כזו, והיו נוהגות אחרת.

מנואל טרכטנברג: האם העובדה שמדובר בנער יוצא אתיופיה, בהורים שבקושי מדברים עברית, השפיעה על ההזנחה של הרשויות?

מנואל טרכטנברג: במקרים שכאלה, דווקא כאשר ההורים הם עולים חדשים, ללא שפה, ללא היכרות של המערכת, ללא תמיכה – דווקא במקרים האלה הרשויות היו צריכות לפעול ביתר שאת, במאמץ מוגבר, לחקור את המקרה, לשמור על הקשר עם המשפחה, לחזק אותה, להנגיש את עצמם למשפחה הכאובה.

מנואל טרכטנברג: לצערי, המציאות היא בדיוק הפוכה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו ציינו היום בכנסת – ויושב כאן דב חנין, שהוביל את המהלך – שנה למחאה של הדור הצעיר של הישראלים יוצאי אתיופיה.

מנואל טרכטנברג: אני חושש כי למרות כל ההצהרות של הרשויות בשנה החולפת, מקרים שכאלה מעידים כי מדובר בדיבורים מהפה ולחוץ, ולא יותר מזה.

מנואל טרכטנברג: המחאה בשנה שעברה הייתה אמורה לשנות גם את התודעה וגם את הגישה של השלטונות כלפי יוצאי אתיופיה.

מנואל טרכטנברג: היא הייתה אמורה למנוע מקרים שכאלה.

מנואל טרכטנברג: הדיון שלנו כאן לא יציל את אריאל, ולא את המשפחה מכאבה, אבל אולי יטלטל את משרד החינוך ואת המשטרה ואת הרשויות האחרות; אולי יגרום לכך שהמערכת לא תעז לנהוג באדישות שכזו כלפי אזרחים נאמנים שלנו, עולים חדשים, כלפי צבע עור, כלפי מקרי מוות נוראיים שכאלה.

מנואל טרכטנברג: יהיה זכרו של אריאל ברוך.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: אמן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חנין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: למה מת אריאל אבאווה?

דב חנין: למה הוא מת?

דב חנין: הוא נמצא תלוי בשירותים של הפנימייה שבה הוא למד.

דב חנין: למה הוא מת?

דב חנין: מדובר בנער, תלמיד כיתה י"ב.

דב חנין: בני משפחתו מספרים על נער מלא שמחת חיים.

דב חנין: למה הוא מת?

דב חנין: עד היום, ארבעה חודשים אחרי שהוא נמצא, המשפחה לא יודעת מה קרה לו.

דב חנין: השוטרים שהודיעו להוריו של אריאל – שבקושי מדברים עברית – על מותו לא אמרו דבר בעת ההודעה פרט לכך שהבן מת.

דב חנין: גם כשההורים הגיעו לבית-החולים בנהריה כדי לראות את גופת בנם, איש לא אמר להם מה קרה לבן.

דב חנין: ושוב, לא היה איש שידבר אתם בשפתם.

דב חנין: כשהאחים של אריאל התקשרו למשטרה אחרי הלוויה, נאמר להם שהתיק נסגר.

דב חנין: מה קרה שם?

דב חנין: לאף אחד לא הייתה תשובה וגם אין היום תשובה.

דב חנין: גם מהמורים בישיבה ומחבריו של אריאל לא שמעו בני המשפחה על מה שהוביל למוות הזה.

דב חנין: לא הייתה חקירה.

דב חנין: איך נראו השבועות האחרונים בחייו של אריאל?

דב חנין: האם היו לו בעיות?

דב חנין: האם היה מאושר?

דב חנין: אם הוא אכן התאבד, האם למישהו מחבריו יש מושג למה הוא עשה את זה?

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, השאלות פה הן קשות והתשובות מעטות, חסרות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, כמו שאמר חבר הכנסת טרכטנברג, היום אנחנו ציינו בכנס בכנסת שנה למחאה הגדולה של יוצאי אתיופיה, והגיעו לפה פעילים ופעילות רבים, ארגונים ופרטיים, כדי להציג בפנינו טענות קשות של מציאות שנמשכת עד היום, של אלימות משטרתית, של אפליה בכל מערכות החיים – בחינוך, בתעסוקה, במגורים – תמונה מאוד קשה.

דב חנין: ואני, אדוני היושב-ראש, לא יכול להשתחרר מהתחושה הקשה שהסיפור הנורא הזה של אריאל ז"ל הוא חלק מהתמונה הזו.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים לתת תשובות.

דב חנין: אנחנו חייבים לתת תשובות להוריו של אריאל.

דב חנין: אנחנו חייבים לתת תשובות לקהילה ולציבור הגדול של יוצאי אתיופיה.

דב חנין: אנחנו חייבים לתת תשובות לעצמנו.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על מצוקת יוצאי אתיופיה בישראל, כשאנחנו מדברים על האפליה שלהם, כשאנחנו מדברים על הכאב שלהם, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו לא מדברים רק על כאב של מישהו שאיננו נמצא כאן כרגע באולם הזה; כשאנחנו מדברים על מצוקתם ואפלייתם של יוצאי אתיופיה, אנחנו מדברים על החברה שלנו.

דב חנין: אנחנו מדברים על דמותנו, אנחנו מדברים על המקום שבו אנחנו חיים.

דב חנין: ואת התשובות, עמיתי חברי הכנסת, את התשובות הקשות האלה אנחנו חייבים לתת גם לעצמנו.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, ללא כל ספק, זהו מקרה מזעזע, מקרה שמבליט את האפליה, את התסכול והניכור שקיימים בחברה הישראלית.

אכרם חסון: ילד בן 17, שעלה לארץ כאשר היה בכיתה ו', ב-3 בפברואר השנה נמצא תלוי בתוך הפנימייה.

אכרם חסון: עד היום, הפנימייה, אנשי הפנימייה, ההנהלה, המורים, לא דיברו עם ההורים ולא אמרו להם אם הרגישו משהו לא בסדר אצל הנער הזה; הם יודעים שבנם היה אדם שופע חיים, אדם שבנה את עצמו להיות בצבא, להתקדם, להתפתח ולהקים משפחה, הייתה לו שמחת חיים – ואז קרה המקרה.

אכרם חסון: יש מצלמות בפנימייה, אף אחד לא טרח לבדוק את המצלמות.

אכרם חסון: להפך, המשטרה אחרי שבוע סגרה את התיק.

אכרם חסון: ואני אומר לכם, אם הילד הזה היה בבית-הספר בליך, בפתח-תקווה, או היה בבית-הספר הריאלי בחיפה, או היה בעירוני ד' בתל-אביב, הצעקה שהייתה נשמעת הייתה בוודאי צעקה קשה מאוד.

אכרם חסון: היו מבקשים ועדות חקירה, היו מבקשים להדיח את ההנהלה ולעשות בדיקה מעמיקה.

אכרם חסון: מה עוד שמשרד החינוך חייב, על-פי החוק, תוך 30 יום להקים ועדת בדיקה ולראות מה קרה שם.

אכרם חסון: אני אומר לכם, זה לא חדש.

אכרם חסון: האתיופים היו ברחובות מדינת ישראל לפני שנה, הם מרגישים סוג ג' במדינה.

אכרם חסון: הביאו אותם, לא נתנו להם כבוד, לא שילבו אותם.

אכרם חסון: כל המיעוטים תמיד מרגישים אותו הדבר.

אכרם חסון: גם אני בן מיעוטים.

אכרם חסון: כדרוזי אני תמיד אומר שאני סוג ב' באזרחות.

אכרם חסון: רק בצבא אני שווה, רק במוות אני שווה ורק במלחמה אני שווה.

אכרם חסון: ראינו כאן איך המשטרה הרביצה לצעיר האתיופי ואיך התנהגו אתם כל הזמן.

אכרם חסון: לא מזמן ראינו בחור בדואי שהמשטרה הרביצה לו, והכניסה אותו לבית-החולים, ואין עם מי לדבר ואתה לא יכול לדעת את האמת אף פעם.

אכרם חסון: אני אומר לכם, המצב הזה של אפליה וגזענות, כל יום אנחנו רואים עוד מקרה ועוד מקרה.

אכרם חסון: לא מזמן שני קצינים דרוזים, שני קצינים בצבא, לא הורשו להיכנס לבסיס צבאי כדי לאסוף את אלוף פיקוד צפון.

אכרם חסון: לא מזמן היו שני חיילים – עם קבוצת חיילים – דרוזים שרצו להיכנס לכור הגרעיני, ובגלל שהם היו שניים מכל הקבוצה, הדרוזים לא הורשו להיכנס.

אכרם חסון: אני אומר לכם, אנחנו חייבים לעשות מעשה.

אכרם חסון: אנחנו חייבים לבדוק מה קרה.

אכרם חסון: אסור שאנחנו נמשיך במדינה קטנה, יפה ודמוקרטית להרגיש שיש אזרח סוג א', יש אזרח סוג ב' ויש אזרח סוג ג'.

אכרם חסון: הגיע הזמן שכל חברי הכנסת יתאחדו למען מניעת הגזענות, למען מחיקת האפליה מהלקסיקון של כל המוסדות במדינת ישראל.

אכרם חסון: אני מקווה, אדוני השר, שלפחות במשרד הבריאות אף פעם לא תהיה אפליה.

אכרם חסון: לא מזמן כתבתי לך שרופא מעוספיא שכתב מכתב למשרד הבריאות שהוא לא רואה שיש אמבולנס טיפול נמרץ, שאנשים מקבלים התקפי לב, מסכנים את החיים שלהם כי אין טיפול נמרץ.

אכרם חסון: אחרי חודש, אותו רופא שהזהיר ושלח מכתב למשרד הבריאות, בן 30 ומשהו, קיבל דום לב ונפטר, מעוספיא.

אכרם חסון: ואני ביקשתי וביקשתי: דאלית-אלכרמל ועוספיא – כמעט עיר.

אכרם חסון: ביקנעם יש טיפול נמרץ בכל מקום.

אכרם חסון: אז המקרה הזה הוא עוד מקרה; ועוד מקרה ועוד מקרה חוזר על עצמו, ואני אומר, יפה שעה אחת קודם.

אכרם חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אכרם חסון.

יחיאל חיליק בר: יעלה להשיב השר יעקב ליצמן בשמו של שר החינוך נפתלי בנט; בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אכרם, אני רוצה להבהיר, הערת הערה לגבי משרד הבריאות: אנחנו עושים כרגע בדיקה מחודשת, כך ביקשתי; בכל מקום שיש אמבולנס, מד"א, פרמדיק, אט"ן, נט"ן, אני רוצה לדעת בדיוק את הכללים, איפה יש – בכל מקום.

יעקב ליצמן: אני מקווה שתהיה לי תמונה ברורה לגבי כל הערים בארץ.

אכרם חסון: תבורך.

אכרם חסון: תודה רבה.

יעקב ליצמן: אני מקריא את התשובה של שר החינוך נפתלי בנט: חברי הכנסת, אריאל, זיכרונו לברכה, התאבד ביום רביעי, 3 בפברואר 2016.

יעקב ליצמן: עם היוודע דבר ההתאבדות, בסביבות השעה 20:00, יצאו לכיוון המוסד החינוכי המפקחים הכוללים של המוסד, המפקחת על היועצים והשירות הפסיכולוגי-חינוכי של נהריה.

יעקב ליצמן: אלו עדכנו מיידית את כל גורמי המטה הרלוונטיים וקיבלו הנחיות מקצועיות הכוללות התייחסות לדילמות מקצועיות שעלו באותו ערב.

יעקב ליצמן: חשוב לציין כי אנשי החינוך והטיפול טיפלו בו-זמנית בצורכי המשפחה ובצורכי התלמידים שנחשפו להתאבדות ובכלל תלמידי המוסד המזועזעים.

יעקב ליצמן: באשר להליך ועדת הבדיקה במשרד החינוך במקרה של התאבדות – ועדת בדיקה מוקמת על-ידי משרד החינוך מתוקף נוהל פנימי של המשרד לצורך קיום תהליך למידה ובמטרה לקדם מאמצי מניעה במקרים מעין אלה.

יעקב ליצמן: יודגש כי נוהל זה קיים לגבי כל מקרה התאבדות של תלמיד או תלמידה, בין אם ההתאבדות התרחשה במוסד החינוכי ובין בבית, וגם כשההתאבדות מתרחשת במהלך חופשה.

יעקב ליצמן: הרוב המוחלט של המקרים מתרחשים בבית ולא בבתי-הספר.

יעקב ליצמן: הוועדה מורכבת מאנשי מקצוע שאינם מהמחוז שבו התרחש האירוע, והיא כוללת שני מפקחים כוללים, פסיכולוג או פסיכולוגית מחוזיים, מפקח, מפקחת על היועצים החינוכיים ונציג רשות.

יעקב ליצמן: מינוי הוועדה הוא הליך מורכב, ולעתים חלים בו עיכובים טכניים.

יעקב ליצמן: אין מקרה שבו לא מוקמת ועדה לאחר אישור משטרה.

יעקב ליצמן: ליווי צוות המוסד את המשפחה – להלן הצעדים שנקטה הנהלת המוסד על מנת לתמוך במשפחה בשעותיה הקשות: מרגע ההודעה להורים, הצוות החינוכי של המוסד, הכולל את מנהל המוסד, המחנך, העובדת הסוציאלית והיועץ, ליוו את המשפחה – א.

יעקב ליצמן: במהלך הגעתם לנהריה בלילה; ב.

יעקב ליצמן: מנהל המוסד ליווה את המשפחה בזיהוי הגופה.

יעקב ליצמן: סידורי ההלוויה, הקבורה והשבעה: א.

יעקב ליצמן: סיוע בהוצאות רישיון קבורה, בהעברת הגופה מנהריה לגן-יבנה, לרבות תשלום על אמבולנס פרטי על חשבון המוסד החינוכי; ב.

יעקב ליצמן: בלוויה השתתפו מנהל המוסד, כל צוות הפנימייה וחלק מהמורים המלמדים במוסד החינוכי.

יעקב ליצמן: כמו כן, השתתפו בלוויה כ-80 תלמידים – כל התלמידים העולים וחלק מתלמידי כיתות י"א–י"ב; ג.

יעקב ליצמן: שעה לאחר ההלוויה הובאו לבית משפחת התלמיד ארגזים של משקאות קלים, מזון וכלים חד-פעמיים לרווחת המשפחה; ד.

יעקב ליצמן: במשך כל ימי השבעה, כל יום הגיעו לנחם נציגים מהמוסד החינוכי.

יעקב ליצמן: כל יום יצא רכב מהישיבה, במשך כל השבעה, לרבות מוצאי-שבת.

יעקב ליצמן: תלמידים, חברים נסעו לנחם את ההורים בליווי צוות מורים; ה.

יעקב ליצמן: בתום השבעה הזמין מנהל המוסד את ההורים לשיחה וליווה אותם לחדרו של אריאל בפנימייה.

יעקב ליצמן: למשפחה הוצעה עזרה בקשר מול הגורמים שהיו מעורבים בטיפול הראשוני בהתאבדות: המשטרה, מד"א ורווחה; ו.

יעקב ליצמן: ביום השלושים, בגילוי המצבה, השתתפו נציגים מהמוסד החינוכי.

יעקב ליצמן: לצד הטיפול במשפחה התקיימו שיחות עם תלמידי המוסד ועם הצוותים החינוכיים.

יעקב ליצמן: כמו כן, הוקצו שעות טיפול לתלמידים שגילו מצוקות חריפות בעקבות ההתאבדות.

יעקב ליצמן: כל המהלכים נעשו בלווי צמוד של מפקחי עליית הנוער, מפקחי משרד החינוך, השירות הפסיכולוגי-חינוכי בנהריה והמפקחות על הייעוץ במחוז ההתיישבותי ובמחוז צפון.

יעקב ליצמן: ברצוני להעיר כי הצוות החינוכי והתלמידים שהיו בלוויה ספגו עלבונות קשים, אך המשיכו לתמוך, מתוך הבנה שאין אדם נתפס בשעת צערו.

יעקב ליצמן: ועדת הבדיקה מונתה באפריל 2016, כחודשיים לאחר ההתאבדות.

יעקב ליצמן: העיכוב קשור בהליך ההקמה של הוועדה ולא בשום סיבה אחרת.

יעקב ליצמן: הוועדה ביקרה בבית המשפחה בליווי מגשר.

יעקב ליצמן: המהלך נעשה ברגישות גבוהה ומתוך אמפתיה לצערה של המשפחה.

יעקב ליצמן: מטבע הדברים, כרגע הוועדה אינה יכולה למסור פרטים למשפחה, כאשר התהליך נמצא בבדיקה.

יעקב ליצמן: לסיום, התאבדותו של אריאל, זיכרונו לברכה, היא מכה קשה למשפחתו, מכה קשה לכל חברה ולפנימייה ולבית-הספר, מכה קשה לצוות המוסד החינוכי – בית-הספר והפנימייה.

יעקב ליצמן: משרד החינוך ילמד לעומק את הממצאים וייתן למשפחה תמיכה ככל הנדרש.

יעקב ליצמן: בשולי הדברים יצוין כי לפני שידור התוכנית ברשת ב' שוחחתי עם עוזרת ההפקה ומסרנו את העובדות שפורטו להלן, אך לצערנו עורכי התוכנית, שהעדיפו לשלול לראיין את נציגי המשרד, הסתפקו בתגובה כתובה בלבד.

יחיאל חיליק בר: אדוני, מה אתה מציע?

יעקב ליצמן: רוצים ועדה, אז ועדה.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה.

מנואל טרכטנברג: ועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מצביעים על העברת הנושא להמשך דיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד, מי נגד, מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 39 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שישה בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הנושא: היעדר טיפול במקרה מוות במערכת החינוך – המקרה של אריאל אבאווה ז"ל, יעבור להמשך דיון בוועדת החינוך של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: הפגיעה בזכויות הסטודנטים לווטרינריה

יחיאל חיליק בר: לפני שנעבור להצעה הבאה לסדר-היום: הפגיעה בזכויות הסטודנטים לווטרינריה – הצעות מס' 3852, 3860, 3913, 3914 ו-3915 – שיזם חברי איציק שמולי, ואני מברך אותך על כך, העיר את תשומת לבי חבר הכנסת חזן שיושבים פה סטודנטים וסטודנטיות לווטרינריה מהאוניברסיטה העברית, כחלק מהמאבק שלהם בניצול ושימוש לא ראוי בהם ככוח-אדם.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שיש פה הרבה שהם בעדכם במאבק הזה, כולל עבדכם הנאמן, ובוודאי ראשון הדוברים חבר הכנסת איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: אז ברוכות וברוכים הבאים, ובהצלחה במאבק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני יכול להגיד לכם שאתם בידיים טובות אם שמולי מטפל בזה, ואורן.

יחיאל חיליק בר: גם אורן.

יחיאל חיליק בר: גם גליק וגם בצלאל.

אורן אסף חזן: השר מעל כולם.

יחיאל חיליק בר: זהו, השאלה היא איפה השר יהיה במאבק הזה.

יחיאל חיליק בר: אני לא סתם לא מניתי את שמך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נשמע לפי התשובה שלך איפה אתה נמצא, ואז נדע אם לפרגן לך או לא.

אורן אסף חזן: – – – השר, יש לך מספיק צרות על הראש – – –

יעקב ליצמן: זו לא תשובה שלי.

יחיאל חיליק בר: אה, זו לא התשובה שלך?

יחיאל חיליק בר: של מי זה?

איציק שמולי: של שר החינוך.

יחיאל חיליק בר: של השר בנט.

יחיאל חיליק בר: בסדר גמור.

אורן אסף חזן: לא רצינו להפיל עליך עוד צרה, עם כל מה שאתה מתמודד, למרות שאם הם היו בידיים שלך, כנראה – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אנא תאפשר לח"כ שמולי להתחיל.

אורן אסף חזן: – – –

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני חושב שמדובר בנושא חשוב מאוד, ואני מודה לנשיאות הכנסת שאישרה את הנושא כדיון דחוף כאן במליאה.

איציק שמולי: בימים האחרונים יש הפגנות די סוערות של הסטודנטים באוניברסיטה העברית, הסטודנטים ללימודי וטרינריה, בראשות שלומי יחיאב, יושב-ראש האגודה.

איציק שמולי: אני חושב שהטענות שעולות מהסטודנטים הן טענות קשות מאוד, ואני רוצה להגיד כבר בהתחלה: אף אחד לא מטיל ספק בחשיבות ובחיוניות של ההכשרה הקלינית של הסטודנטים.

איציק שמולי: לא על זה מדובר.

איציק שמולי: מדובר על זה שבימים ובשבועות האחרונים עולות מצד הסטודנטים תלונות רבות על כך שבעצם מדובר על סוג של עובדי קבלן.

איציק שמולי: כאילו, לא כל מה שנדרש מהם לעשות במסגרת אותה הכשרה קלינית, באמת אפשר לחבר את זה באופן ישיר להכשרה.

איציק שמולי: אם מבקשים מסטודנט להתחיל להשתמש ברכב הפרטי שלו כדי להעביר בדיקות של בעלי-חיים ממקום אחד למקום אחר, אז לא בטוח שזה נדבך חיוני בהכשרה המעשית שלו.

איציק שמולי: אני חייב להגיד לך, אדוני היושב-ראש, חלק מהתלונות שהגיעו אלינו באמת מטרידות.

איציק שמולי: קודם כול, מדובר על סטודנטים שנאלצים ונדרשים לעמוד בכוננויות רבות מאוד, בתורנויות ובמשמרות, לעתים של עד 24 שעות.

איציק שמולי: זה, כמובן, מקשה מאוד על הסטודנטים לעבוד ולפרנס את עצמם.

איציק שמולי: אני מתרשם שהאוניברסיטה בעצם מצאה כאן איזשהו פתרון נוח, גם מבחינת סתימת חורים וגם מבחינת עלות כוח העבודה, שהוא מאוד זול.

איציק שמולי: למעשה, הוא לא עולה לאוניברסיטה כמעט שום דבר, כי, כן, הסטודנטים משלמים שכר לימוד ואף אחד לא משלם להם – עזבו את העבודה כי מבחינת האוניברסיטה זאת לא עבודה, זאת הכשרה; אבל מה עם נסיעות ושימוש בתחבורה ציבורית וברכב הפרטי, לפעמים גם כדי להגיע לקריית-שמונה, בואו לא נתבלבל.

איציק שמולי: אין שום התייחסות לעניין הזה ואין שום תמיכה בעניין הזה.

איציק שמולי: כמעט אין הגבלה על מספר התורנויות שהחבר'ה האלה יכולים לעשות בסופי שבוע, בחגים.

איציק שמולי: ואני בכלל לא מבין, אם, כפי שהאוניברסיטה אומרת, מדובר בנדבך חשוב מאוד, שאי-אפשר לוותר עליו מבחינת ההיקף שלו, אז איך זה שבמקרה של סטודנטים שהם שומרי מסורת – ואני לא קורא להחזיר אותם עכשיו להסדר הרגיל, אבל איך זה שאותם פטרו מכל התורנויות והכוננויות?

איציק שמולי: אז אני חושב שצריך לעשות סדר.

איציק שמולי: הדבר המקומם ביותר, ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש:

איציק שמולי: במשך שנה שלמה, 12 חודש, לחבר'ה האלה יש בסך הכול שבועיים חופש.

איציק שמולי: אם חלילה הם העזו להיות חולים או ללכת למילואים, אחרי זה הם נדרשים להשלים את החסרים על חשבון אותם שבועיים.

איציק שמולי: אני דיברתי גם עם אמיר שטיינמן, הוא ראש בית-החולים האוניברסיטאי.

איציק שמולי: בנסיבות אחרות, אני אומר לכם, הוא בן-אדם מצוין, שהמסירות שלו לבעלי-חיים היא באמת גדולה מאוד, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לברר את הטענות הקשות שמעלים הסטודנטים עד תום.

איציק שמולי: הבקשה שלי היא להעביר את הדיון הזה לוועדת החינוך של הכנסת, לשם אנחנו גם נוכל להזמין אתכם.

איציק שמולי: אתם תבואו ותשמיעו את דבריכם, ואני מקווה שבמאבק משותף אנחנו נצליח לאזן את כל הדרישות, הלפעמים-מופרזות באמת.

איציק שמולי: אני אומר לכם, לי, בטלפון, כבר אמרו שחלק מהדרישות מכם הן בהחלט מופרזות, ואני מקווה שנוכל לעזור לכם, ואני מברך אתכם גם על המאבק וגם על זה שהגעתם לכאן.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת סמוטריץ, ואחריו – חברת הכנסת בן ארי, אם תהיה פה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: נסו נא להקפיד על הזמנים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תראו, כשאנחנו באים ומסתכלים ומנתחים את הסיפור של הסטאז' של רוב הסטודנטים במדינת ישראל, אז כולם צריכים לממן, זה פשוט לא יאומן.

חיים ילין: יש כאלה שנמצאים במרחק שעתיים נסיעה מהבית שלהם – למשל בפיזיותרפיה, הבת שלי עושה את זה, אבל לפחות שם יש שישה חודשים בכל שנת הלימודים, בשלושה תחומים, בשלושה אזורים שונים.

חיים ילין: עכשיו, כשאני בא ומנתח, יש לי גם ילדים סטודנטים, אני רואה חברים שלומדים, אני אומר לכם: הפגיעה הכי קשה שיש זה בתחום הווטרינריה.

חיים ילין: אין פגיעה יותר קשה.

חיים ילין: 12 חודשים בלי זכויות, רק חובות.

חיים ילין: שישי-שבת, חגים.

חיים ילין: חבר'ה, זה לא עובד בצורה כזאת.

חיים ילין: אני טענתי ואני עדיין טוען שבית-החולים הווטרינרי מאזן את עצמו על-ידי זה שיש פה תלמידים שמשלמים שכר לימוד ולא מקבלים שקל אחד.

חיים ילין: אני לא בא להתחיל עכשיו לעשות את המהפכה שצריכים לקבל משכורות, אבל צריך לבוא לקראתם.

חיים ילין: צריך לשבת ולדון.

חיים ילין: אולי תמורת עבודה אין שכר לימוד, אפשר החזר נסיעות.

חיים ילין: אני לא יודע מה הפתרונות, אבל כשאני מקבל מהאוניברסיטה העברית תשובה של שישה עמודים, בסדר?

חיים ילין: תלוי איך אתה מדפיס אותם, זה גם יכול להיות שמונה עמודים, המשמעות – וכבוד השר, אתה יודע שכשאתה נותן תשובה של שמונה עמודים כנראה משהו לא בסדר, אתה יודע את זה.

חיים ילין: תשובות כן-לא נותנים בעמוד אחד.

חיים ילין: כנראה שלהפגנה שלכם ולמחאה שלכם יש ממש נקודת תורפה שם, שהם לא יודעים להסביר אותה, ולכן אסור להרפות.

חיים ילין: אנחנו פה נילחם יחד אתכם.

חיים ילין: אני תומך בזה שהדיון חייב להתקיים בוועדת החינוך, אני חושב ששם גם האוניברסיטה תצטרך לבוא ולהסביר.

חיים ילין: נכון, קשה לשנות הרגלים, אני מודה, אבל פה זאת כבר הפקרות.

חיים ילין: זה לא צריך לקרות לחבורה של צעירים, שאנשים כאלה ואחרים לא רק עושקים אותם, מאזנים את הטיפול שלהם על-ידי זה שהם עובדים ללא חוק שעות עבודה ומנוחה – ועדיין פוטרים חלק מהסטודנטים, שומרי שבת, מעבודה בשישי-שבת.

חיים ילין: זאת אומרת, על אוכלוסייה אחרת נופל עול עוד יותר גדול.

חיים ילין: אני חושב שאם זה פיקוח נפש וזה בית-חולים וטרינרי, כולם צריכים להשתתף – אבל הדיון יתקיים בוועדת החינוך.

בצלאל סמוטריץ': – – – לא לוקחים.

חיים ילין: לא, לא.

אורן אסף חזן: הם לא לוקחים – – –

חיים ילין: לא.

חיים ילין: בצלאל, לא.

חיים ילין: ואני חושב שזה גם לא נכון, כי אם אנחנו באים ואומרים שזה פיקוח נפש, אז אתה יודע בדיוק מה.

בצלאל סמוטריץ': זהו, שזה לא.

חיים ילין: בסדר, זה הכול – אני חושב שהדיון הזה צריך להתקיים בוועדת החינוך, ואני תומך בזה שהוא יגיע לשם, ואני מקווה שכולם יתמכו בזה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סמוטריץ.

יעקב ליצמן: חיים, תשובת השר זה בעמוד אחד.

חיים ילין: מה, תשובת השר בעמוד אחד?

יעקב ליצמן: עמוד אחד.

חיים ילין: אבל האוניברסיטה – שישה עמודים; תלוי בגודל הדף.

יעקב ליצמן: לא בטוח שקראת את זה.

אורן אסף חזן: תלוי של איזה שר.

חיים ילין: בפלאפון זה היה הרבה יותר ארוך.

אורן אסף חזן: חיים, בחקלאות זו הייתה שורה אחת – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, אני ממש לא רוצה להאריך, אין לי הרבה מה להוסיף, גם חבר הכנסת שמולי וגם חבר הכנסת ילין אמרו את הדברים בצורה ברורה.

בצלאל סמוטריץ': זה על פניו נראה לא נורמלי בעליל.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לעורר שתי נקודות.

בצלאל סמוטריץ': אחת, כתובת נוספת מעבר לשר החינוך, שאדוני ישיב בשמו, היא משרד החקלאות.

בצלאל סמוטריץ': אני פניתי דרך השר, העברתי פנייה מפורטת למשרד החקלאות, קיבלתי אתמול תשובה שערורייתית.

בצלאל סמוטריץ': אתה דיברת על שישה עמודים, אז אני קיבלתי שורה אחת, שאומרת: מדובר בדרישות לגיטימיות.

בצלאל סמוטריץ': דיברתי עם השר אריאל, כידוע ממפלגתי, ואמרתי שזה לא מתקבל, והוא הבטיח לבדוק את העסק יותר לעומק, לפחות בגזרתו.

בצלאל סמוטריץ': ואני כן רוצה רגע לדבר על שבתות וחגים.

בצלאל סמוטריץ': אני קטונתי מלהיות פוסק הלכה, בטח עם הזקן הקטן שלי, אבל לא נראה לי שפיקוח נפש של בעלי-חיים זה פיקוח נפש שמתיר דחיית שבת.

חיים ילין: לא ידעתי שזה לפי הזקן, חשבתי שזה לפי הכיפה.

בצלאל סמוטריץ': גם הכיפה שלי לא מספיק גדולה.

בצלאל סמוטריץ': אומנם אני בן של רב, אבל אני נזהר מזה.

בצלאל סמוטריץ': "הגס לבו בהוראה – שוטה, רשע וגס רוח", אומרים חז"ל.

יחיאל חיליק בר: אחרי המחמאות שהוא קיבל במצעד הגאווה הוא מקפיד על – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל – – –

יחיאל חיליק בר: תודה, סמוטריץ, שזה קצת – – –

חיים ילין: – – –

אורן אסף חזן: – – – לגמרי.

בצלאל סמוטריץ': מה?

יחיאל חיליק בר: תודה שזה קצת – – –

אורן אסף חזן: הרגת את הבן-אדם.

בצלאל סמוטריץ': מכיוון שאנחנו על הדוכן של המליאה אז אני לא אגיב בציניות מפאת כבוד המעמד.

יחיאל חיליק בר: וטוב שכך.

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אומר לשר ליצמן, ואני חושב לכולנו בדיון: האיסור לחלל שבת הוא איסור גם על יהודי שאינו שומר שבת בעצמו.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת, אם וככל, ולהערכתי אני צודק – –

חיים ילין: אני מסכים.

בצלאל סמוטריץ': – – אין פה הצדקה לעבוד, אז אם בית-חולים רוצה לעבוד בעצמו, שיעבוד, אבל מדינת ישראל כמדינה – ומוסדותיה, כדוגמת האוניברסיטה – לא יכולה בשום פנים להכריח סטודנטים לעבוד בשבתות ובחגים, וזה בכלל לא משנה אם מדובר בסטודנט דתי או בסטודנט לא דתי.

בצלאל סמוטריץ': אז גם זאת סוגיה שנצטרך להתמודד אתה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

חיים ילין: אני מקבל את זה מאוד.

חיים ילין: אתה באמת צודק.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת בן ארי – אני מבין שהיא לא כאן.

יחיאל חיליק בר: הבעת דעה – סליחה, תשובת השר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: השר ליצמן ישיב בשם השר בנט.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נשמע את דעתו של אורן חזן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני מקריא את התשובה של השר נפתלי בנט.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה להגיד לכם – – –

חיים ילין: דרך אגב, זה בריאות החיות, זה לא – אתה יודע.

יעקב ליצמן: כן, אבל תן לי להגיד לך סתם, ללא דיון, זה באמת – יש הבדל, בכל זאת, ואגיד לך מה.

יעקב ליצמן: יש לי גם בעיות כרגע עם המתמחים.

יעקב ליצמן: המתמחים, הם טוענים שהם עובדים הרבה, ובצדק.

יעקב ליצמן: הטענה שלהם חזקה.

יעקב ליצמן: אני גם חושב שאסור לעבוד 26 שעות, 28 שעות, לך תדע אם לא יותר.

יעקב ליצמן: לך תדע.

יעקב ליצמן: אני לא הכול יודע, אבל אני חייב להגיד לכם שבשביתת הרופאים לפני חמש שנים, כשהייתה, אני נלחמתי עבור זה.

יעקב ליצמן: הם נלחמו נגד.

יעקב ליצמן: הם נלחמו בי – נגד.

יעקב ליצמן: הם אמרו – אני אביא לך את הציטטות בעיתונות – שאני הורס את מערכת הבריאות.

יעקב ליצמן: אני רציתי 16 שעות, והם אמרו: מה פתאום.

יעקב ליצמן: אז היום יש מאבק כזה, זה קצת מבלבל אותי.

יעקב ליצמן: זה לא שייך לדיון הזה, אבל אני – – –

חיים ילין: – – –

יעקב ליצמן: לא, לא, אני אומר, לפעמים גם אני – אני חושב שאסור לרופא לעבוד יותר מ-16 שעות.

יעקב ליצמן: אני חושב שהוא עושה טעויות, אני חושב שזה יכול להביא, לך תדע למה, גם בזה שאנחנו מכניסים שעתיים למתמחים לישון בלילה.

יעקב ליצמן: יש הסדר כזה, ואנחנו מקפידים.

יעקב ליצמן: שלחתי מכתב לאחרונה, לפני כמה שבועות, לחזק את חוזר המנכ"ל, וצריך להקפיד על זה.

יעקב ליצמן: אבל לפעמים אני לא הכול מבין.

יעקב ליצמן: אני אגיד לך את האמת.

יעקב ליצמן: עכשיו, בקשר לתשובה של השר בנט: הנושא נבדק מול רקטור האוניברסיטה העברית, ומהבדיקה עלו הדברים הבאים: בית-החולים הווטרינרי האוניברסיטאי בבית-דגן הוקם כדי לשמש מקום להכשרה לסטודנטים בבית-הספר לווטרינריה של האוניברסיטה העברית.

יעקב ליצמן: בית-החולים אינו פועל למטרות רווח, והאוניברסיטה תומכת תקציבית בפעילותו.

יעקב ליצמן: אגב, גם אני לא עובד עכשיו תמורת רווח, אני עוזר בהתנדבות לשר בנט.

בצלאל סמוטריץ': אני בטוח שהוא מעריך את זה מאוד.

יעקב ליצמן: אני לא יודע, כי הוא יושב כרגע בקבינט, אולי אני אשם בזה שהוא יושב כרגע.

יעקב ליצמן: התורנויות בלילות ובסופי שבוע שעושים הסטודנטים בבתי-החולים הן משיקולים אקדמיים.

יעקב ליצמן: מגוון המקרים המגיעים לטיפול במהלך לילות ובסופי שבוע מטבע הדברים שונה ואחר מאשר בימי חול.

יעקב ליצמן: הסטודנטים אינם מקבלים שכר על תורנויות אלה משום שזוהי פעילות אקדמית.

בצלאל סמוטריץ': – – – בשבת – אני לא שואל אותך, אתה לא כתבת את זה – המשמעות היא שבשבת יש פציעות – – –

יעקב ליצמן: יש משהו אחר מאשר – כן.

אורן אסף חזן: לא, לא.

אורן אסף חזן: הטענה היא שכאילו במהלך השבוע – –

יעקב ליצמן: כך כתוב לי.

אורן אסף חזן: – – הווטרינריים המקומיים עובדים ובשבת לא, אז בשבת המקרים החמורים מגיעים בחזרה בעצם לבית-החולים במיוחד.

אורן אסף חזן: אבל זאת טענה תלושה, כי – – –

יעקב ליצמן: אני אחזור על זה: מגוון המקרים המגיעים לטיפול במהלך לילות ובסופי שבוע מטבע הדברים שונה ואחר מאשר בימי חול.

בצלאל סמוטריץ': הסטודנטים אומרים שזה לא נכון.

יעקב ליצמן: רבותי, אתם יכולים למכור לי מה שאתם רוצים.

אורן אסף חזן: לא מוכרים כלום, רק רוצים לעזור להם.

אורן אסף חזן: זה לא – – –

בצלאל סמוטריץ': רק לפרוטוקול.

אורן אסף חזן: לפרוטוקול.

יעקב ליצמן: אוקיי.

בצלאל סמוטריץ': רק לפרוטוקול היה, זה לא – – –

יעקב ליצמן: כן, אני פשוט – אוקיי.

חיים ילין: הזכוכית – – – אתה יודע.

יחיאל חיליק בר: אני בעד לשים להם שם רמקול קטן.

אורן אסף חזן: פעם לא הייתה זכוכית.

יעקב ליצמן: נס שלא, תאר לעצמך מה היה קורה כאן במליאה אם כולם היו.

יעקב ליצמן: הסטודנטים אינם מקבלים שכר על התורנויות האלה משום שזוהי פעילות אקדמית.

יעקב ליצמן: מיום הקמת בית-החולים הסטודנטים עושים בו תורנויות.

יעקב ליצמן: בעבר אף נדרש בית-המשפט לסוגיה זו, והוא הכריע כי תורנויות אלו מהוות חלק חשוב מתהליך ההכשרה שאינו מזכה בשכר.

יעקב ליצמן: חשוב להדגיש כי מסלולי ההכשרה של וטרינרים ורופאים הם שונים.

יעקב ליצמן: ברפואה, הסטודנטים לומדים שש שנים, עושים שנה אחת של סטאז', ואז ממשיכים לחמש שנות התמחות.

יעקב ליצמן: בווטרינריה המסלול אינו כולל שנות התמחות.

יעקב ליצמן: השנה הקלינית, שבה הסטודנטים ממשיכים את לימודיהם וגם עושים השתלמות מעשית, היא מודל מוכר וידוע בבתי-ספר דומים ומובילים ברחבי העולם, שנועד לאפשר להם את ההתנסות המעשית.

יעקב ליצמן: יחד עם זאת, כדי להקל על הסטודנטים – הנה, יש הקלה – החל מהשנה הבאה יתקצרו המשמרות מ-12 שעות לשמונה שעות.

יעקב ליצמן: לאור תגובת – – –

יחיאל חיליק בר: גם על זה הם אומרים שזה לא נכון.

אורן אסף חזן: זה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: גם זה לא נכון.

יעקב ליצמן: על זה הם לא יכולים להגיד שזה לא נכון, כי זה בשנה הבאה, אז איך הם?

יחיאל חיליק בר: הוא רוצה להגיד שטרם עודכנתם.

אורן אסף חזן: אבל הם יתחילו בשנה הבאה את המשמרות, אז הכינו אותם – – –

יעקב ליצמן: לא.

יעקב ליצמן: מה שכתוב כאן, שבשנה הבאה – – –

בצלאל סמוטריץ': צריך לבדוק את זה.

יעקב ליצמן: צריך לתת לשר – עם כל הכבוד, השר אומר שהם יתחילו – אני מניח שהוא יעשה את זה.

אורן אסף חזן: יש פה התחייבות.

יעקב ליצמן: לאור תגובת המוסד, ובהתאם לסעיף 15 לחוק המועצה להשכלה גבוהה, הקובע כי במסגרת החופש האקדמי מוסד רשאי לכלכל את צעדיו האקדמיים בהתאם לשיקול דעתו, לא מצאה המל"ג מקום להתערבות.

יעקב ליצמן: כמו כן, בבדיקה שנערכה לא נמצא כי התנהלות המוסד נוגדת את האמור בחוק זכויות הסטודנט.

יעקב ליצמן: אני, כמובן, מסכים להעביר את זה לוועדה.

יעקב ליצמן: איזו ועדה אתם רוצים?

בצלאל סמוטריץ': ועדת החינוך.

יעקב ליצמן: ועדת החינוך.

יעקב ליצמן: תודה.

יחיאל חיליק בר: לפני ההצבעה, חבר הכנסת חזן – בבקשה, עמדה מהצד.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שיעשו שמונה שעות, שמונה ימים בשבוע.

יחיאל חיליק בר: יש הסכמה על ועדת החינוך?

בצלאל סמוטריץ': יש הסכמה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, ובראש ובראשונה הסטודנטים היקרים והסטודנטיות שנמצאים כאן וחבריהם שבבית, בואו נקרא לילד בשמו, בואו נפסיק עם הפוליטיקלי-קורקט, מדובר בניצול, ניצול מכוער, ניצול ציני.

אורן אסף חזן: מדובר בהנהלה שלקחה את הסטודנטים האלה, שכל מבוקשם ורצונם זה להגשים את חלומם להיות וטרינרים, ומשתמשת בהם כבני-ערובה כדי לקבל כסף מהמדינה.

אורן אסף חזן: אני נכחתי היום – נכחתי גם אתמול בהפגנה – נכחתי היום בישיבת הסנאט, בית הנבחרים הגדול של האוניברסיטה, ודיברתי עם אחד הבכירים – אנחנו לא נעשה לו שיימינג ונשמור את שמו במערכת.

אורן אסף חזן: והתשובה שקיבלתי: תארגן לנו 20 מיליון שקל ואנחנו נפטור את הסטודנטים.

אורן אסף חזן: אמרתי לו: אולי תבקש 200 מיליון, בוא, אם כבר נפתחנו אז עד הסוף.

אורן אסף חזן: יש פה מציאות עגומה.

אורן אסף חזן: 320,000 ומשהו סטודנטים בישראל מקבלים תנאים שווים, יחסים שווים – יש ויכוח אם נכון או לא נכון ואם צריך לעשות או לא צריך לעשות שינוי – למעט החבר'ה האלה: 55 סטודנטים במספר כל שנה, שמנוצלים ניצול מכוער, בצורה מאוד פשוטה.

אורן אסף חזן: הם באים ללמוד, משלמים שכר לימוד, ובמקום לקבל באמת חומר אקדמי, לימוד, מאמרים, הרצאות, ניסיון והתנסות, הם נשלחים לעבודה.

אורן אסף חזן: אלה תנאים שמתאימים למשטרים אחרים, לשנים אחרות, הרבה אחורה, לא לכנסת ישראל.

אורן אסף חזן: אני לא אאריך בדברים.

אורן אסף חזן: אנחנו נמשיך ללוות אתכם.

אורן אסף חזן: הסיפור הזה – אני התחייבתי, והחברים שלי פה, אני בטוח, מתחייבים ביחד אתי – ייגמר.

אורן אסף חזן: הניצול הזה יפסיק.

אורן אסף חזן: החבר'ה האלה בחלקם יזכו גם לראות חגים עם הילדים, כי בסוף מה שקורה, סטודנט שבא ללמוד מוצא את עצמו עובד ועוד משלם על העבודה שלו.

אורן אסף חזן: זה לא דמיון, זו לא פנטזיה, זו לא איזושהי ססמה כדי לזעזע את הציבור, זו מציאות, ומציאות שצריכה להיפסק.

אורן אסף חזן: אנחנו נגיע עם זה לוועדת החינוך, אנחנו נכופף את מי שצריך לכופף ואנחנו נגרום לכולם להאמין שכל מה שהם מבקשים, ואנחנו נעזור להם לקבל את זה, זה בסך הכול להיות סטודנטים שווים בין שווים.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך, ואני באמת מאחל בהצלחה במאבק הזה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על העברת הנושא הפגיעה בזכויות הסטודנטים לווטרינריה להמשך דיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 40 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: סמוטריץ, אתה יכול לדבר בחוץ בטלפון?

יחיאל חיליק בר: אם אתה מדבר, תדבר יותר בשקט, שאני לא אשים לב.

יחיאל חיליק בר: אבל באמת.

יחיאל חיליק בר: שישה בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי – – –

אורן אסף חזן: דבר בשקט, שלא יקלטו אותך בפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: חזן.

אורן אסף חזן: שיביא קרטון-שניים חלב.

יחיאל חיליק בר: אולי בפקולטה לווטרינריה סוף-סוף, אולי שם ימצאו את הפתרון להרגיע אותך טיפה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע, אולי, אם יש לכם קצת רצון טוב.

יחיאל חיליק בר: כי הרפואה המודרנית לבני-אדם לא הצליחה למצוא אף אחד שירגיע את חזן.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שזאת המטרה האמיתית שלך מול הסטודנטים, אולי שם ימצאו לך פתרון.

אורן אסף חזן: יש רק בעיה אחת, שהמקום היחיד – – –

יהודה גליק: אם לא יהיה את אורן חזן, לא יהיה לך פה משעמם, תגיד לי?

יחיאל חיליק בר: יש הבדל בין לא משעמם לבין – תשמע, תבוא יום אחד, תבין, בזה.

אורן אסף חזן: אנחנו בפלונטר, כי המקום היחיד שמלמד וטרינריה זה הקמפוס שלהם, וכשאני עוזר להם להוביל את המאבק שם, כבר לא יקבלו אותי.

יחיאל חיליק בר: לא, לא ביקשתי לקבל אותך.

יחיאל חיליק בר: ביקשתי למצוא תרופה לתופעה.

איציק שמולי: אין סכנה גם ככה.

יחיאל חיליק בר: אני מאחל לכם הצלחה בלימודים, במאבק, ולנו – שתמצאו תרופה לאורן חזן.

אורן אסף חזן: אל תתחיל אתי, למה אני אשלח אותך להביא לי פלאפל, כמו במאבקי הסטודנטים.

יחיאל חיליק בר: אורן, תודה.

יחיאל חיליק בר: הפגיעה בזכויות הסטודנטים לווטרינריה תעבור להמשך דיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: באמת, שמולי, תגייס אותי גם למאבק הזה, באהבה רבה.

אורן אסף חזן: התגייסת.

איציק שמולי: אחרי שאני אצא מההלם שאורן חושב שיקבלו אותו בעברית, אז אני – – –

אורן אסף חזן: אני כבר הרמתי ידיים.

יחיאל חיליק בר: יש גבול.

אורן אסף חזן: אני עשיתי רק לימודי פיזיקה בגבעת-רם.

אורן אסף חזן: עשיתי שם – – –

אורן אסף חזן: החרגת המגזר הדרוזי לעומת שאר מגזרי המיעוטים לגבי קייטנות חינם לכיתות ג'–ד'

יחיאל חיליק בר: הצעה לסדר-היום: החרגת המגזר הדרוזי לעומת שאר מגזרי המיעוטים לגבי קייטנות חינם לכיתות ג'–ד', מס' 3868, של חבר הכנסת חמד עמאר.

יחיאל חיליק בר: ישיב, גם כאן, השר ליצמן בשם השר בנט.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נכבדי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, הנושא כל כך כואב, שאני עומד כאן ולא מאמין.

חמד עמאר: מדינת ישראל, ממשלת ישראל מחליטה לפטור את המגזר הערבי, מגזר המיעוטים בעצם, מתשלום על השתתפות כיתות ג'–ד' בתוכנית "אתגרים", ובתוך ההחלטה, אדוני היושב-ראש, מחריגים את המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אתם קולטים?

חמד עמאר: ממשלת ישראל מחליטה להיטיב עם המיעוט בישראל, אבל המיעוט הדרוזי, היא אומרת לו: לא, אתה, לא מגיע לך.

חמד עמאר: מחריגה אותו ואומרת לו: אתה צריך לשלם על כיתות ג'–ד'.

חמד עמאר: המגזר הדרוזי מהווה, מתוך המיעוטים, 5,316 ילדים, תלמידים בכיתות ג'–ד', לעומת יותר מ-60,000 בשאר המיעוטים.

חמד עמאר: אתה תופס את זה, אדוני השר?

חמד עמאר: אני לא מבין את זה.

חמד עמאר: כאילו שהמצב הכלכלי של המגזר הדרוזי הוא הכי טוב שיש.

חמד עמאר: כאילו ההכנסה החודשית של המשפחה במגזר הדרוזי היא מעל הממוצע הארצי.

חמד עמאר: כאילו אנחנו, יש לנו כל כך הרבה כסף, אנחנו יכולים להרשות לעצמנו לשלם על הקייטנה של ג'–ד'.

חמד עמאר: כאילו המגזר הדרוזי, אמרו לו: תשמע, אתה – יש לך תפקיד אחד מסוים, להתגייס לצה"ל, לתרום, לתת הכול, לעשות מה שטוב למדינת ישראל, אבל בכל מה שמגיע לך כזכויות, אני שם אותך בצד ולא נותן לך.

חמד עמאר: אתה לא חלק.

חמד עמאר: מתי שהם רוצים ומתי שמחליטה ממשלת ישראל, הדרוזים מיעוטים; מתי שמחליטה ממשלת ישראל, היא מחריגה את הדרוזים ושמה אותם בצד ואומרת להם: לא מגיע לכם ג'–ד' חינם.

חמד עמאר: כשקראתי את ההחלטה של הממשלה, מרוב שהתאכזבתי מההחלטה אני צחקתי.

חמד עמאר: אמרתי: איזה היגיון יש בזה, לקחת את המגזר הדרוזי ולהחריג אותו, ולא לאפשר לו ליהנות מהטבה שנתנו למיעוטים על מנת לסגור פערים.

חמד עמאר: עוד דבר, אדוני השר – אתה אמור לענות לי – יש מנגנוני הקצאה.

חמד עמאר: אני לא יודע אם שמעת על הנושא של מנגנוני ההקצאה; ממשלת ישראל, בתוכנית 922 להעצמת יישובי המיעוטים, בתוכם גם המגזר הדרוזי והצ'רקסי, כתבו את זה.

חמד עמאר: אבל במנגנוני ההקצאה החריגו את המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אמרו שהמגזר הדרוזי לא נכנס לתוך מנגנוני ההקצאה.

חמד עמאר: ומה זה מנגנוני ההקצאה?

חמד עמאר: אם ממשלת ישראל מקצה למתנ"סים – ואני אתן דוגמה שכולם יבינו – 100 מיליון שקל, 200 מיליון שקל, 300 מיליון שקל, אני לא יודע כמה היא מקצה, לכסף הזה מוסיפים עוד 20% לסגירת פערים למען המגזר הלא-יהודי.

חמד עמאר: זה אומר, אם מקבלים 100 מיליון שקל, מתוך התקציב הרגיל יקבלו מה-100 מיליון שקל המגזר הלא-יהודי, ומוסיפים להם עוד 20% שיחולקו רק למגזר המיעוטים, לסגירת פערים.

חמד עמאר: וגם שם המגזר הדרוזי לא נמצא.

חמד עמאר: החריגו את המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: למרות שבהחלטה כתוב באופן ברור: 922, שזה כולל המיעוטים, ובתוכם הדרוזים והצ'רקסים.

חמד עמאר: אבל בסעיפים מקצועיים ובמנגנוני ההקצאה הוציאו את המגזר הדרוזי החוצה.

חמד עמאר: דיברתי עם שר החינוך בנושא ואמרתי לו: לא יכול להיות מצב כזה.

חמד עמאר: הוצאתי לו מכתב לפני יותר משבועיים, אני מקווה שאני אקבל תשובה בקרוב.

חמד עמאר: ולהכניס את המגזר הדרוזי גם לעניין של הקייטנות ג'–ד', לאפשר קייטנות לג'–ד' חינם למגזר הדרוזי, וגם בעניין של מנגנוני ההקצאה.

חמד עמאר: ואז, מה אומרים לי חלק מהפקידים?

חמד עמאר: אומרים לי: תשמע, למגזר הדרוזי יש תוכנית מיוחדת.

חמד עמאר: ואני בודק את התוכנית המיוחדת, ומתברר לי שמקצים למגזר הדרוזי, לחינוך בלתי פורמלי, 6 מיליון שקל לשנה.

חמד עמאר: 6 מיליון שקל – וצריך לסבסד את הקייטנות, צריך לתת לך את האפשרות של מנגנוני ההקצאה, שבעצם מסבסדים אותך ונותנים לך אפס כסף.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר האוצר, לשר האוצר כחלון: תתקן את החלטה 922, תכניס את מנגנוני ההקצאה למגזר הדרוזי.

חמד עמאר: ואני קורא לשר החינוך: בתוכנית "אתגרים", תכניס את המגזר הדרוזי ותאפשר לילדים הדרוזים, שהם יהיו חיילים בעתיד, לקבל את הקייטנות חינם כמו שאר מגזרי המיעוטים.

חמד עמאר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר ליצמן בשם השר בנט.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת חמד עמאר, זאת התשובה של שר החינוך נפתלי בנט שאני מקריא.

יעקב ליצמן: הממשלה, ובכלל זה משרד החינוך, רואים חשיבות רבה בקידומה ובחיזוקה של האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית בישראל.

יעקב ליצמן: הדבר מוצא ביטוי בשורה של החלטות ממשלה שהתקבלו במהלך השנים האחרונות ואשר מטרתן הייתה צמצום הפערים בין האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית ליתר האוכלוסיות בישראל.

יעקב ליצמן: בהחלטת הממשלה האחרונה, שהתקבלה ב-10 בינואר 2016, קבעה הממשלה תוכנית המשך לפיתוח והעצמה של היישובים הדרוזיים והצ'רקסיים לצד הקצאת משאבים רבים.

יעקב ליצמן: בהחלטה נקבע כי התוכנית תושלם וימומשו סעיפי התקציביים עד לסוף שנת 2019, תוך ארבע שנים.

יעקב ליצמן: בהחלטה ניתן דגש על כמה תחומים, ובהם חינוך, תיירות, תחבורה, דיור, תכנון עירוני, עידוד תעסוקה ועוד, והיא תולדה של עבודת לימוד מעמיקה של הצרכים הייחודיים של האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית.

יעקב ליצמן: התוכנית העומדת בבסיס החלטה זו נבנתה בשיתוף משרדי הממשלה השונים וראשי המועצות המקומיות הדרוזיות והצ'רקסיות.

יעקב ליצמן: סעיפי ההחלטה הנוגעים לתחום החינוך הם: סעיף 1, הקובע כי משרד החינוך יפעיל תוכנית לתגבור פעילות חינוך פורמלי ובלתי פורמלי ביישובי התוכנית.

יעקב ליצמן: היקף התוכנית עומד על 180 מיליון שקל, בפריסה על פני ארבע שנות תקציב; סעיף 2, אשר ממשיך וקובע תקציב לבינוי ולשיפור תשתיות מוסדות החינוך ביישובים דרוזיים ו'צרקסיים, ובכלל זה בינוי כיתות חדשות, גני-ילדים, שיפוץ בתי-ספר קיימים, חידוש מבנים וטיפול במפגעי בטיחות.

יעקב ליצמן: היקף התקציב שהועמד לטובת הנושא הנו 140 מיליון שקל, בפריסה על פני ארבע שנים.

יעקב ליצמן: סעיפים אלה, כמו גם שאר התחומים שנקבעו לחיזוק בהחלטה ייעודית זו, נותנים מענה רחב לצרכים הייחודיים שעלו מהשטח, וזאת לאחר עבודה משותפת שנעשתה אל מול ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות.

יעקב ליצמן: בהחלטה זו נקבע כי יש לחזק את החינוך הבלתי-פורמלי, ולכך יועדו תקציבים רבים ונעשית כיום עבודה במישורים שונים שעליהם הסכימו חברי ועדת היגוי בראשות מנהלת האגף לחינוך דרוזי וצ'רקסי במשרד החינוך וסמנכ"ל משרד ראש הממשלה.

יעקב ליצמן: יודגש כי כל החלטה התקבלה לאחר קיום התייעצויות עם יושב-ראש פורום ראשי הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות.

יעקב ליצמן: החלטה 922 לפיתוח אוכלוסיית המיעוטים בישראל, שהתקבלה ביום 30 בדצמבר 2015, שאליה אתה מתייחס בפנייתך, הנה החלטה מקבילה הנותנת מענה לחתך אוכלוסייה אחר, ואין בה כדי לפגוע או לגרוע תקציבים מהאוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית.

יעקב ליצמן: חיזוק האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית, לרבות התייחסות לחיזוק תחום החינוך הבלתי-פורמלי ונושאים נוספים, מעוגן בהחלטה ייעודית 959, אשר דובר בה עד כה.

יעקב ליצמן: אני מציע, אדוני, אם אתה מסכים, אני מוכן להעביר את זה לוועדת החינוך, או פנים, מה שאתה רוצה.

חמד עמאר: חינוך.

יעקב ליצמן: חינוך, אני מסכים.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, חבר הכנסת חזן, דקה מהצד – בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, חברי, חבר הכנסת חמד עמאר היקר, אתה לא מבין איזו אחריות גדולה יש לך על הכתפיים כשאתה מביא את הנושא הזה לסדר-היום.

אורן אסף חזן: רק היום עמדתי כאן במליאה וזכיתי לכינוי, לברכות מפה מפיק מרגליות, שקרא לי גזען.

אורן אסף חזן: אז כדי להוכיח שאני לא, אני רוצה להגיד לך, ובכלל לכל הציבור כולו: נכון, מדינת ישראל היא מדינה יהודית בעלת רוב יהודי מובהק, אבל הרוב היהודי הזה, לצדו שוכן וחי, ורוב הזמן בעתות של שלום – שבידיים שלנו לקדם אותן – ציבור אחר לא יהודי, דרוזי, צ'רקסי, גם מוסלמים וגם נוצרים.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים לעשות הכול כדי לעזור להם.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שחוסר השוויון הזה במטוטלת ייגמר.

אורן אסף חזן: אם יש משהו או מקום שבו אתה יכול להשתמש בי כחבר כנסת, אתך ביחד, מתוך הקואליציה, מתוך כנסת ישראל, כדי לעשות את השינוי הזה, כדי להוביל לכך שילדים צעירים, דווקא במגזרים שונים, ירגישו כאילו הם חלק בלתי נפרד מהחברה בישראל – אני נמצא כאן לרשותך.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנפסיק.

אורן אסף חזן: מדובר בסופו של יום בפרוטות, בזוטות, אבל מעל לכול, זה לא כסף.

אורן אסף חזן: מדובר בילדים שכשהם פותחים את הטלוויזיה או כשהם הולכים ברחוב והם רואים את השכן שלהם, לעתים מאותו רחוב, ולא רק מאותו כפר או כפר ליד או יישוב או מושב ליד, הם רוצים להרגיש בדיוק כמוהו.

אורן אסף חזן: והשינוי הזה וההרגשה של אותם חיים משותפים מתחילים בדברים הקטנים האלה.

אורן אסף חזן: כל הכבוד על ההבאה לסדר-היום, וכמו שאמרתי, אני לרשותך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: אני מעביר את הנושא להצבעה על המשך דיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 41 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

אורן אסף חזן: – – – יש יום הולדת 90 למלכת אנגליה.

יחיאל חיליק בר: שבעה בעד.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני יו"ר אגודת הידידות ישראל–בריטניה.

יחיאל חיליק בר: אתה מבין, סמוטריץ, במקום להציע להחליף אותי, אתה מבין?

אורן אסף חזן: – – – סגנים.

יחיאל חיליק בר: החרגת המגזר הדרוזי לעומת שאר מגזרי המיעוטים לגבי קייטנות חינם – עוברת להמשך דיון בוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: בשנת היובל לחזרתנו לנחלת אבותינו יש להחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום של חבר הכנסת יהודה גליק: בשנת היובל לחזרתנו לנחלת אבותינו יש להחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון, הצעה מס' 3836.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות.

יהודה גליק: – – – זה הצעה לסדר, לא צריך תשובת שר, אבל אתה יכול להגיד שאתה תומך.

יעקב ליצמן: לא, אני גמרתי להיות תורן, עד 20:00.

יעקב ליצמן: ב-20:00 אני סיימתי.

יעקב ליצמן: תגיד להם שעד 20:00.

יעקב ליצמן: אתה רוצה להפסיק, אני אשמח.

יעקב ליצמן: אם אתה רוצה להפסיק את הישיבה, אני – – –

יחיאל חיליק בר: מי רוצה להפסיק?

יעקב ליצמן: לא, בסדר.

יהודה גליק: אדוני השר ליצמן היקר והחשוב, אדוני היושב-ראש חבר הכנסת חיליק בר, המתוק מדבש – –

יחיאל חיליק בר: תודה, תודה.

יהודה גליק: – – חבר הכנסת חיים ילין, חברי חבר הכנסת בצלאל וכל חברי הכנסת וכל הצופים בבית – –

יעקב ליצמן: הזכרת כבר, הזכרת את כל החברים – – –

יהודה גליק: כן כן, הזכרתי את כל חברי הכנסת שפה, כולם ממש איש איש מתוק, על-פי כבודו.

יהודה גליק: – – ברוך השם, זכינו בדורנו לשוב לארץ-ישראל.

יהודה גליק: בתולדות העמים, בתולדות האנושות, אין דבר נפלא מזה.

יהודה גליק: הזכרתי את כל חברי הכנסת, נזכיר גם את חבר הכנסת אורן חזן, אהובי, יקירי, מתוקי.

אורן אסף חזן: דבריך – – –

יהודה גליק: בתולדות האנושות אין חיה כזאת, עם שגורש מארצו ושב אליה – לא אחרי אלפיים שנה, גם לא אחרי 50 שנה.

יהודה גליק: כל עם אחר שעזב את מולדתו לא שב אליה ונמחק מעל פני כדור הארץ.

יהודה גליק: והנה, זכינו, לנגד עינינו הפלא הנפלא הזה שנקרא מדינת ישראל.

יהודה גליק: זכינו שאחרי אלפיים שנה שבנו לכאן והקמנו כאן את המדינה הנפלאה הזאת.

יהודה גליק: חזרנו לשפה, לתרבות, למורשת, לתורה, למולדת שלנו, ארץ-ישראל.

יהודה גליק: והדבר, אולי, המדהים יותר מזה הוא שכל התופעה הזאת מתוארת בתורה.

יהודה גליק: מחד אומר הפסוק "והפיץ ה' אתכם בעמים ונשארתם מתי מספר בגוים אשר ינהג ה' אתכם שמה".

יהודה גליק: הקדוש-ברוך-הוא אומר: אני אעיף אתכם לכל העולם, אבל הקדוש-ברוך-הוא מבטיח: ושב ה' אלהיך את שבותך ורחמך", "אם יהיה נדחך בקצה השמים משם יקבצך ה' אלהיך ומשם יקחך.

יהודה גליק: והביאך ה' אלהיך אל הארץ אשר ירשו אבתיך וירשתה והיטבך והרבך מאבתיך".

יהודה גליק: כמה נפלא זה, איך מתגשמים דברי התורה, יוצאים מתוך הפסוקים ומתגשמים לנגד עינינו.

יהודה גליק: עם ישראל שב, וכזה דבר נפלא.

יהודה גליק: והנה, 19 שנה אחרי אותו נס נפלא של הקמת מדינת ישראל, עמדנו בפני שואה:

יהודה גליק: 200 מיליון ערבים הקיפו אותנו במטרה לחסל 2 מיליון יהודים שחיו כאן.

יהודה גליק: שר החוץ אבא אבן מתרוצץ בעולם ומתחנן: תעזרו לנו לשרוד.

יהודה גליק: מדינת ישראל נערכת לקברי אחים של מאות-אלפי הרוגים.

יהודה גליק: והנה יד השם הייתה כאן.

יהודה גליק: יד השם הייתה כאן, הקדוש-ברוך-הוא מתערב, ותוך שישה ימים – אני אשמח אם לא יפריעו לי.

יחיאל חיליק בר: כבודם, נאזם, אני מבקש לא להפריע.

יהודה גליק: – – – תוך שישה ימים זכינו, בחסדי השם יתברך, לשוב ולנצח, קודם כול את כל אויבינו מסביבנו, לחסל את כל חיל האוויר המצרי והסורי.

יהודה גליק: איזה דבר נפלא, איזה נס נפלא.

יהודה גליק: שבנו אל נחלת אבותינו.

יהודה גליק: שבנו ליהודה, לשומרון.

יהודה גליק: שבנו לגולן.

יהודה גליק: שבנו.

יהודה גליק: והשיא של השיא: שבנו למשאת הנפש של העם היהודי, לעיר העתיקה של ירושלים ובראשה הר-הבית.

יהודה גליק: אותה קריאה, "הר-הבית בידינו – – – תחנות תלמיד, תחנות תלמיד, אני חוזר ואומר: הר-הבית בידינו" – מי ישכח את אותה קריאה של מוטה גור?

יהודה גליק: והנה חלפו להן כמעט 50 שנה, פתחנו עכשיו את שנת ה-50, וחצי מיליון יהודים חיים בחבלי הארץ של יהודה ושומרון ועוד מאות אלפים בירושלים המורחבת, ועם ישראל עולה להר-הבית.

יהודה גליק: רק השבוע – אתמול עלו 70 יהודים להר-הבית, היום עלו עוד עשרות.

יהודה גליק: בחג הפסח האחרון זכינו ש-1,000 יהודים עלו להר-הבית.

יהודה גליק: ברוך השם, החזון הזה של שיבת ציון, הר קודשנו, החזון הזה של שיבת עם ישראל לארץ-ישראל מתגשם לנגד עינינו.

יהודה גליק: ובמשך השנים השלו את האוכלוסייה הערבית שחיה, הן ביהודה ושומרון והן בתוככי הקו הירוק, השלו אותם שתקום פה מדינה פלסטינית.

יהודה גליק: האמת היא שכבר היו להם סיכויים, פעם אחר פעם, עוד בשנת 1948, בתוכנית החלוקה שהם דחו; ב-1967 הייתה להם הזדמנות.

יהודה גליק: ומאז – ראש הממשלה אהוד ברק הציע להם הצעה נדיבה, ראש הממשלה אהוד אולמרט הציע להם הצעה נדיבה, ופעם אחר פעם הם דחו אותה.

יהודה גליק: כיום, כל מי שעיניו בראשו מבין שאופציית הקמת מדינה פלסטינית לא קיימת.

יהודה גליק: הגיע הזמן – הגיע הזמן, חברי חברי הכנסת, הגיע הזמן, עם ישראל – לבוא ולומר את הדברים, בלי לתכמן, בלי לסבן.

יהודה גליק: לומר את מה שכל אדם בר-דעת מבין: הריבונות הישראלית תוחל בסופו של דבר על כל רחבי יהודה ושומרון.

יהודה גליק: הגיע הזמן לומר שהחוק הישראלי יחול על כל רחבי יהודה ושומרון.

יהודה גליק: למה להשלות את האזרחים הערבים, הפלסטינים, שהם קוראים לעצמם – לא אכפת לי, יקראו לעצמם פלסטינים, לא אכפת לי, אני לא אריב על זה.

יהודה גליק: למה להשלות אותם שתקום כאן מדינה חדשה?

יהודה גליק: למה לתת להם לחיות באשליות?

יהודה גליק: הבה נגיד את הדברים האלה בצורה הכי ברורה, הבה נחיל את החוק הישראלי, כפי שעשינו בגולן ובירושלים, על כל שטחי יהודה ושומרון.

יהודה גליק: אבל לא פחות חשוב: הבה נקים ועדה לדיון, כדי שמדינת ישראל לא תהיה מדינה שמדכאת זכויות אדם.

יהודה גליק: הבה נתמודד עם אותו אתגר דמוגרפי – שלמען האמת, מה שמהלכים עלינו אימים לגביו הוא לא נכון.

יהודה גליק: כשהוקמה מדינת ישראל, בתוך השטח של תוכנית החלוקה בצד היהודי היו 55% יהודים ו-45% ערבים.

יהודה גליק: אז כיום, כאשר ברחבי יהודה ושומרון ומדינת ישראל בתוך הקו הירוק יש למעלה מ-65% יהודים, למה להלך עלינו אימים?

יהודה גליק: אבל זה לא האתגר הדמוגרפי כאן – זה בני-אדם.

יהודה גליק: הבה נדון אתם, נתמודד אתם, ניערך לתת להם זכויות אדם מלאות.

יהודה גליק: הבה ניערך לכך שכל המדינה הזאת, עם ישראל כעם, יחיל פה את ריבונותו על כל השטח וגם יחיל פה את ערכיו; יעניק לאזרחים הערבים שחיים בכל רחבי יהודה ושומרון זכויות אדם מלאות, זכויות אזרח מלאות.

יהודה גליק: הבה ניתן להם להיות חלק מהמדינה היהודית.

יהודה גליק: כי עם ישראל מתייחס למיעוטים שחיים בתוכו בצורה מיוחדת.

יהודה גליק: "ואהבתם את הגר" – 36 פעמים כתוב.

יהודה גליק: הבה נחיל את החוק הישראלי על כל חבלי יהודה ושומרון, הרי כל אחד מבין שזה מה שיקרה בסופו של דבר, אז למה להשלות?

יהודה גליק: מורי ורבותי, הדבר הזה יבהיר אחת ולתמיד – ויביא גם לשלום, שלום אמת לאזורנו, לטובת אזרחי מדינת ישראל ולטובת הערבים המתגוררים ביהודה ושומרון.

יהודה גליק: שלום אמת יוחל רק כשנפסיק להשלות פה את האזרחים, רק כשנפסיק להשלות אותם עוד פעם ועוד פעם.

יהודה גליק: בינתיים, אלפים חיים עדיין במחנות פליטים, כשמדינת ישראל, בשנת ה-70 שלה, הופכת להיות מדינה לתפארת.

יהודה גליק: למה שהם לא יהיו חלק מהמדינה הזאת, שלא יזכו ליהנות מהמטעמים של מדינת ישראל?

יהודה גליק: למה שלא יזכו?

יהודה גליק: למה הם צריכים להמשיך לחיות ולעמוד אלפים כל יום במחסומים בצורה מביישת?

יהודה גליק: למה?

יהודה גליק: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת היקרים והמתוקים, למה אנחנו לא יכולים לבוא ולומר את האמת: חברים, אופציית אשליית המדינה הפלסטינית לא קיימת.

יהודה גליק: קיימת עובדה: חצי מיליון יהודים חיים שם.

יהודה גליק: אנחנו רוצים לחבק אתכם, לתת לכם את כל זכויות האדם; כמובן, זה יהיה מותנה בכך שאף אחד לא יהיה חלק מאיזשהו ארגון טרור; כמובן, כל מי שלא ירצה להיות אתנו, ניתן לו סיוע נדיב שיוכל להתיישב בבוסטון, בטורונטו, בדובאי, איפה שהוא ירצה.

אורן אסף חזן: בסיני.

יהודה גליק: כמובן, אנחנו כאן צריכים לומר את האמת ולהפסיק לתכמן, להפסיק לשקר.

יהודה גליק: אנחנו הרי – גם, אדוני היושב-ראש, יושב-ראש מפלגתך בוז'י הרצוג כבר אמר שאופציית המדינה הפלסטינית היא לא רלוונטית.

יהודה גליק: אנגלה מרקל אמרה שאופציית – – –

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא נכון, זה לא נכון.

יהודה גליק: היא לא רלוונטית כעת, הוא אמר.

יחיאל חיליק בר: לא, הוא אמר שהיא לא מעבר לפינה.

יהודה גליק: אני מסכים אתו, הוא צודק, ב-500 השנים הקרובות זה לא רלוונטי.

יהודה גליק: ולכן אני חושב שהגיע הזמן שנאמר את האמת.

יהודה גליק: נאמר את האמת: יש חצי מיליון יהודים שחיים ביהודה ושומרון – בואו ניתן לאותם ערבים שחיים שם גם תקווה.

יהודה גליק: בואו ניתן להם את התקווה להיות חלק ממדינת ישראל.

יהודה גליק: הרי זה מה שהם רוצים, הרי אף ערבי שחי בתוך הקו הירוק לא רוצה לעבור למדינה הפלסטינית, כלומר, טוב להם להיות חלק מפה.

יהודה גליק: אבל, כמובן, נתנה שאף אחד מהם עשר שנים לא חבר באף ארגון טרור.

יהודה גליק: נעשה את באופן תהליכי.

יהודה גליק: בואו נתחיל את התהליך, למה לחכות, למה לחכות?

יהודה גליק: הגיע הזמן.

יהודה גליק: שנת היובל לשיבתנו לחבלי המולדת – זה הזמן.

יהודה גליק: זה הזמן, זו העת.

יהודה גליק: התחייבתי להשתדל להשאיר תמיד עודף בזמן שלי – 13 שניות.

יהודה גליק: תודה רבה לכם, חברים.

יהודה גליק: אני מציע להעביר את זה לדיון במליאה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לדיון במליאה.

יחיאל חיליק בר: מצביעים על זה?

יחיאל חיליק בר: לפני כן, הבעת דעה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת – – –

יהודה גליק: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה דיברת באמת מדם לבך.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא נסכים על הכול, אבל – – –

יהודה גליק: העיקר על 99%.

יהודה גליק: אבל רגע, על זה שאמרתי שאתה מתוק אתה לא מסכים?

יחיאל חיליק בר: על זה אני מסכים מאוד, מה זאת אומרת, ודאי.

יהודה גליק: זה הכי חשוב.

יחיאל חיליק בר: זה הדבר הכי מדויק שאמרת.

חיים ילין: חיליק, יש לי עוד שעתיים נסיעה הביתה.

אורן אסף חזן: הרב גליק, חיליק לא רק מתוק, הוא בכלל עשוי מסוכר.

אורן אסף חזן: אה, חיליק?

יחיאל חיליק בר: אני ממש נהנה היום, גם ממך, גם מגליק.

אורן אסף חזן: אתה בדרך הטובה, אחי.

יחיאל חיליק בר: אני ארוץ בליכוד.

אורן אסף חזן: עוד רגע אתה אצלנו בליכוד.

אורן אסף חזן: אתה לא צריך לרוץ בליכוד, אני מוכן לשריין אותך.

אורן אסף חזן: עלי.

יחיאל חיליק בר: אני מודה לך.

אורן אסף חזן: אתה יודע משהו?

אורן אסף חזן: אם אתה תבוא לליכוד אני אפילו מוכן לתת לך את מקומי.

יחיאל חיליק בר: וואו.

אורן אסף חזן: אתה מבין עד כמה אני יודע שזה לעולם לא יקרה.

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

יהודה גליק: אורן, יש פה אנשים שרוצים הביתה – – –

אורן אסף חזן: קצר, קצר, דקה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: דקה, אדוני, ואנחנו עוברים לחבר הכנסת סמוטריץ.

אורן אסף חזן: המבטים האלה של הלחץ להגיע לאירוע של מלכת אנגליה מלחיצים אותי.

יחיאל חיליק בר: אין, את זה כבר פספסתי.

אורן אסף חזן: God Save the Queen.

יהודה גליק: הוא צריך להגיע הביתה, הוא מגן עלינו מעזה.

אורן אסף חזן: בסדר, מה זה, הוא חי בעוטף-ישראל, זה שני מטר מפה, הוא מגן על כולנו.

יחיאל חיליק בר: אדוני.

אורן אסף חזן: טוב, נהיה רציניים.

יהודה גליק: תקים לו רכבת הביתה.

אורן אסף חזן: תוקם רכבת לעזה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, מדהים לחשוב איך אנחנו פעם אחר פעם נופלים בבלוף הזה של להחיל ריבונות ביהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: חברים, אדוני היושב-ראש, ידידי חיליק בר, יש ריבונות ביהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: החוק הישראלי חל ביהודה ושומרון, כי הורים שולחים את ילדיהם לבית-הספר של מערכת החינוך הישראלית, תחת משרד החינוך הישראלי; כאשר אדם חלילה עושה עבירת תנועה, הוא נעצר על-ידי משטרת התנועה של מדינת ישראל; כאשר, לא עלינו, יש סכסוך, מה שידידי יהודה לא אוהב, בין אנשים ולא מצליחים להגיע לפתרון באהבה, אחווה, שלום ורעות, מגיעים לבית-המשפט – תנו לנחש: בית-המשפט של מדינת ישראל; ומעל הכול, כאשר יש ויכוחים שבבית הזה לא מצליחים להשלים אותם ולהגיע לפתרון של ממש, מי שמקבל את ההחלטה הוא בג"ץ – בית-הדין גבוה לצדק של מדינת ישראל, מדינת היהודים, ביתם ומבטחם של היהודים בכל העולם.

אורן אסף חזן: אז הגיע הזמן שאנחנו, קודם כול, ידידי יהודה, ואחי בצלאל, וחברי חיים – – –

יהודה גליק: חיליק.

אורן אסף חזן: חיליק זה אחי הגדול.

בצלאל סמוטריץ': – – –

אורן אסף חזן: אבל גדול בגלל – אבל בואו נהיה רגע רציניים.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע מה לעשות עם כל האהבה הזאת מהימין.

יחיאל חיליק בר: אני לא יודע – – –

אורן אסף חזן: הגיע הזמן, רגע לפני שנחזור לאהבה – – –

יחיאל חיליק בר: סמוטריץ, רק אתה תחמיא לי וזהו.

יחיאל חיליק בר: ואני בכלל – – –

אורן אסף חזן: רציתי להעלות את הנאום הזה לפייסבוק.

אורן אסף חזן: הרסת לי את הנאום.

אורן אסף חזן: זהו.

אורן אסף חזן: אין נאום עכשיו.

יחיאל חיליק בר: לא, להפך, תעלה אותו – – –

אורן אסף חזן: הוא קטוע.

אורן אסף חזן: הוא היה, אתה יודע, חריף, חד.

יחיאל חיליק בר: אני אעשה לך – – –

אורן אסף חזן: תן לי.

אורן אסף חזן: שנייה.

יחיאל חיליק בר: זו תהיה הפעם היחידה שאני עושה לך "לייק".

אורן אסף חזן: אוקיי.

אורן אסף חזן: נתת לי כבר בעבר "לייקים".

יהודה גליק: באהבה ננצח.

אורן אסף חזן: באהבה.

אורן אסף חזן: אהבה תמיד מנצחת.

אורן אסף חזן: – – – הגיע הזמן שקודם כול אנחנו נכיר בזה.

אורן אסף חזן: נתחיל להגיד, בלי להתבייש, שזה שלנו, שהחוק חל.

אורן אסף חזן: הרי בסוף אף אחד לא באמת מתייחס לחוק הירדני, שהוא לכאורה אמור לקבוע; כשרוצים להרוס בתים של יהודים, מישהו מסתכל אם קיים, לא קיים?

אורן אסף חזן: כשבוחנים קרקעות, מישהו מסתכל אם קיים, לא קיים?

אורן אסף חזן: והמקום היחיד בעולם שיש בו אפרטהייד של ממש, היחיד בעולם, הוא ביהודה ושומרון – אפרטהייד כלפי יהודים – –

יהודה גליק: בהר-הבית.

אורן אסף חזן: – – כלפי ישראלים.

אורן אסף חזן: ומעל הכול, בהר-הבית.

אורן אסף חזן: לא רק בהר-הבית – ביהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: כי החוק שלנו חל עלינו אבל לא חל על שכנינו.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר: אין מקום למדינה פלסטינית.

אורן אסף חזן: אין דבר כזה, כמו שבצלאל טורח להזכיר תמיד: אין דבר כזה שנקרא עם פלסטיני.

אורן אסף חזן: אם נסתכל על ההיסטוריה, יכול להיות שהפלסטינים זה בכלל אנחנו.

אורן אסף חזן: מכאן אני קורא לממשלת ישראל, לעומד בראשה, לוותר על חלום שתי המדינות ולקבל את העמדה של חברי כאן, ולהחיל, דה-פקטו – לא רק בהבנה, לא רק בעשייה, אלא גם בחקיקה פשוטה – את החוק הישראלי והריבונות של ממש בביתנו, בית אבותינו, נחלת אבותינו, יהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: כבר יש כותרת.

יחיאל חיליק בר: אורן חזן: הפלסטינים זה אנחנו.

יחיאל חיליק בר: יפה.

יחיאל חיליק בר: זה לא חשבתי – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

אורן אסף חזן: אתה יודע למה – – – פלסטין?

אורן אסף חזן: אמיתי עכשיו.

אורן אסף חזן: הרומאים – – –

חיים ילין: היושב-ראש – – –

אורן אסף חזן: הרומאים שרצו לפגוע – – –

יחיאל חיליק בר: כן.

אורן אסף חזן: הרומאים שרצו לפגוע – – –

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

חיים ילין: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה צודק.

אורן אסף חזן: הרומאים שרצו – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים.

יחיאל חיליק בר: חזן, תכבד את הדרומי.

יחיאל חיליק בר: רגע.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מצביעים.

יחיאל חיליק בר: סליחה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו קודם כול מצביעים – – –

יהודה גליק: – – – חיליק, אתה עושה לי חשק – מצביע בעד.

יהודה גליק: תעביר למליאה – – –

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: ודאי.

יחיאל חיליק בר: מה זאת אומרת.

קריאה: במליאה.

קריאה: במליאה.

קריאה: נו.

יהודה גליק: – – –

אורן אסף חזן: – – – זה לעולם – – –

יחיאל חיליק בר: הצבעה – הצעה לסדר: בשנת היובל לחזרתנו יש להחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון – לדיון במליאה.

אורן אסף חזן: נגד.

יהודה גליק: מה פירוש?

יהודה גליק: מה פירוש?

אורן אסף חזן: אפילו חיים – – –

יחיאל חיליק בר: אני – יהודה, אני תמיד בעד לדון על הכול במליאה.

יחיאל חיליק בר: מה זאת אומרת.

יחיאל חיליק בר: גם דברים שאני לא ב-100% מסכים להם, או ב-50%.

יהודה גליק: – – – מצוין.

יהודה גליק: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: ודאי.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 42 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, חמישה בעד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הדיון יידון במליאה.

יחיאל חיליק בר: רוב עצום של הציבור תומך בהחלת ריבונות ישראלית על מעלה-אדומים ללא תלות בהסכם מדיני כלשהו

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום: רוב עצום של הציבור תומך בהחלת ריבונות ישראלית על מעלה-אדומים ללא תלות בהסכם מדיני כלשהו, מס' 3805, של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

אורן אסף חזן: עמדה מהצד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

יחיאל חיליק בר: אתה יכול להתחשב בחיים – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש – –

חיים ילין: אני מסכים – – – דקה, אבל תעשו את זה.

בצלאל סמוטריץ': – – אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אחרון אחרון חביב.

בצלאל סמוטריץ': נשתדל לקצר.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: יש לי עמדה מהצד.

בצלאל סמוטריץ': בימים האחרונים עלתה מחדש לסדר-היום היוזמה הערבית, זו שב-2002 דיברה גם על שיבת הפליטים כולם לתחומי מדינת ישראל, וכמובן חלוקת ירושלים ורמת-הגולן וגירוש של עשרות ומאות אלפי יהודים מבתיהם וכו' וכו'.

בצלאל סמוטריץ': התוכנית הזו שוב עלתה על סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו בשדולת ארץ-ישראל כאן, בכנסת, פרסמנו בימים האחרונים גילוי דעת שמקיף את רוב חברי הקואליציה.

בצלאל סמוטריץ': הבהרנו שהתוכנית הזאת איננה ציונית ואיננה מוסרית ואיננה מביאה לשלום.

בצלאל סמוטריץ': תוכנית רעה.

בצלאל סמוטריץ': ושאף אחד לא יעלה בדעתו להעלות אותה ולנסות להחיות אותה, כאן, בקואליציה הזו.

בצלאל סמוטריץ': אבל טוענים כלפינו, במידה לא מבוטלת, כנראה, של צדק, שרק לומר לא – זה לא פתרון.

בצלאל סמוטריץ': והגיעה העת שאנחנו כימין וכממשלה ימנית גם נאמר מה כן, ולא רק נאמר מה לא.

בצלאל סמוטריץ': ולכן שדולת ארץ-ישראל, שיש לי הזכות, ביחד עם חברי היקר מאוד, חבר הכנסת יואב קיש – – –

יעקב ליצמן: אתה צריך להגדיר מה זה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני סומך עליך, הרב ליצמן.

בצלאל סמוטריץ': אמרו לי שאיפה שאתה נמצא, שם זה ממשלת ימין.

בצלאל סמוטריץ': אז אני רגוע.

יעקב ליצמן: – – –

יהודה גליק: ימין ה' – – –

בצלאל סמוטריץ': ימין ה' עושה חיל.

בצלאל סמוטריץ': בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': ימין ה' רוממה.

בצלאל סמוטריץ': אז יחד עם חברי היקר מאוד חבר הכנסת יואב קיש, יושב-ראש-ועדת הכנסת – – –

יעקב ליצמן: אפילו הוא אומר לך שימין שהוא שמאל ושמאל שהוא ימין, לך תדע – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אז יש לי הזכות – –

קריאה: – – – הביתה.

בצלאל סמוטריץ': – – להיות חלק מהובלת שדולת ארץ-ישראל, כאמור, ביחד עם חבר הכנסת קיש, ואנחנו מתחילים לקדם את התוכנית הזו, התוכנית האלטרנטיבית, שהיא אלטרנטיבה לתוכנית רעה, לא ריאלית – אגב.

בצלאל סמוטריץ': מעולם לא הייתה ריאלית; תוכנית המדינה הערבית בלב ארץ-ישראל מעולם לא הייתה ריאלית; זאת פיקציה שהשמאל הישראלי הניח כאן כאיזה מין אקסיומה.

בצלאל סמוטריץ': היא מעולם לא הייתה ריאלית, ולו מהסיבה שהמקסימום שהשמאל הקיצוני במדינת ישראל מוכן לתת הוא הרבה פחות מהמינימום שהמנהיג המתון ביותר בעולם הערבי מסוגל לתת ולהישאר יומיים בחיים.

יחיאל חיליק בר: מה אכפת לך לנסות?

יחיאל חיליק בר: תנסה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מהמר על חיי אזרחי מדינת ישראל ולא על עתידה.

יחיאל חיליק בר: לא, לא להמר.

יחיאל חיליק בר: לנסות להגיע – – –

בצלאל סמוטריץ': אמרתי אבל: ולו רק בגלל, ולו רק בגלל זה.

יחיאל חיליק בר: כן.

בצלאל סמוטריץ': כמובן זאת תוכנית שהיא רעה ציונית ויהודית וערכית ומוסרית וביטחונית, ומכל בחינה שהיא.

בצלאל סמוטריץ': והחלופה שלנו, כמובן, היא חלופה לא של תוכנית החלוקה אלא של תוכנית האיחוד: אנחנו רוצים לאחד את ארץ-ישראל ולחבר אותה, ואכן להחיל את הריבונות הישראלית על כל חבלי המולדת שזכינו בחסדי שמים לשחרר.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, החלת הריבונות של העם היהודי בארץ-ישראל היא תהליך שההשגחה האלוקית מסובבת לנו אותו בשלבים.

בצלאל סמוטריץ': התחלנו ב-1948, לא מזמן חגגנו יום העצמאות, וקיבלנו ריבונות בחלק חשוב מאוד בארץ-ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ובחסדי שמים ב-1967, מלחמת ששת הימים, התשכ"ז, זכינו לשחרר חבלי מולדת נוספים.

בצלאל סמוטריץ': וב-1981 החלנו את הריבונות ואת החוק שלנו על רמת-הגולן.

בצלאל סמוטריץ': ואת התהליך הזה צריך להמשיך.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו בשדולה חושבים שלרגל שנת היובל – שגם חברי חבר הכנסת גליק הזכיר כאן, היובל למלחמת ששת הימים ולשחרור אותם חבלי מולדת יקרים – הגיעה העת להתחיל ולהחיל את הריבונות.

בצלאל סמוטריץ': ואנחנו מבקשים להתחיל – מעלה-אדומים תחילה.

בצלאל סמוטריץ': מדוע מעלה-אדומים?

בצלאל סמוטריץ': אני מחזיק בידי סקר שביצעה חברת "מדגם", ד"ר מינה צמח.

בצלאל סמוטריץ': בחנו את העמדות של הציבור הישראלי ביחס לשאלת החלת הריבונות הישראלית על מעלה-אדומים, כאן ועכשיו, ללא תלות בהסכם מדיני.

בצלאל סמוטריץ': ואני מוכרח להודות שהתוצאות הפתיעו, אפילו אותנו.

בצלאל סמוטריץ': אני לוקח כאן מספר שאלות מדגמיות: "באזורי יהודה ושומרון לא הוחל החוק הישראלי במלואו ולכן אזרחים ישראלים המתגוררים בהם לא מקבלים את מלוא הזכויות שמקבלים אזרחים בצדו השני של הקו הירוק" – אני לא רוצה כרגע להאריך, אבל למעלה מ-400,000 אזרחי מדינת ישראל, תושבי יהודה ושומרון, הולכים לצבא, עושים מילואים, משלמים מס הכנסה, כמו כל אחד ואחד מאתנו, אבל הם אזרחים סוג ב'.

בצלאל סמוטריץ': הרבה מאוד זכויות לא חלות עליהם, בגלל אותו משטר חוקי אחר שחל כיום ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': קחו דוגמה: הרבה מאוד חוקי מגן – אפשר לפטר אישה בהיריון שגרה ביהודה ושומרון.

בצלאל סמוטריץ': למה?

בצלאל סמוטריץ': ככה.

בצלאל סמוטריץ': ועוד הרבה מאוד זכויות אחרות.

בצלאל סמוטריץ': שאלנו: "לאור זאת, האם אתה מסכים או לא מסכים שלתושבי מעלה-אדומים מגיעות הזכויות שיש לכל אזרח אחר שגר במדינת ישראל?

בצלאל סמוטריץ': " 87.5% סוברים שכן.

בצלאל סמוטריץ': בסך הכול, 10% סבורים שלא.

בצלאל סמוטריץ': נתקדם לשאלה הבאה.

בצלאל סמוטריץ': שאלנו: "באיזו מידה אתה מסכים או לא מסכים לטענה שמכיוון שההסכם עם הרשות הפלסטינית לא נראה באופק, יהיה זה בלתי סביר להמשיך ולהשאיר את העיר מעלה-אדומים ללא מעמד חוקי ומדיני מוסדר".

בצלאל סמוטריץ': כאן אני רק מדגיש: העיר מעלה-אדומים נכנסת לשנתה ה-40, מונה כמעט 40,000 תושבים, נמצאת מטר מירושלים.

אורן אסף חזן: – – – 70,000.

בצלאל סמוטריץ': אין שם – לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': אין שם ערבי אחד, משהו טריוויאלי לחלוטין.

בצלאל סמוטריץ': אז על ההיגד הזה, שמאחר שלא נראה שהולך להיות איזשהו הסכם מדיני בתוקף, האם זה נורמלי להמשיך ולהשאיר את העיר מעלה-אדומים ללא מעמד חוקי ומדיני מוסדר – על כך השיבו לנו 76.2% שזה לא סביר, ורק 20.6% סבורים שזה סביר.

בצלאל סמוטריץ': המשכנו ושאלנו: "קרא את הטיעון הבא: בתחילת שנות ה-80 קבעה מדינת ישראל באופן חד-צדדי וללא הסדר מדיני את גבולותיה בשני מקרים".

בצלאל סמוטריץ': ראשית, "ב-1980 – חוק-יסוד: ירושלים".

בצלאל סמוטריץ': כמובן, איחדנו את בירתה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': "שנה לאחר מכן", כפי שציינתי קודם, "החילה מדינת ישראל בחוק את הריבונות על רמת-הגולן.

בצלאל סמוטריץ': לכן, מכיוון שממילא פוליטיקאים מימין ומשמאל, מהארץ ומהעולם, מסכימים כי מעלה-אדומים תהיה בשטח ישראל בכל הסדר מדיני עתידי עם הערבים, ישראל יכולה להחיל את ריבונותה גם במעלה-אדומים ללא הסדר עם הרשות הפלסטינית.

בצלאל סמוטריץ': האם אתה מסכים או לא מסכים עם הטיעון?

בצלאל סמוטריץ': " מעלה-אדומים תהיה חלק ממדינת ישראל, לכאורה, לפי כל הדעות; גם לשיטתו של חברי היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': אז האם אתה מסכים או לא מסכים?

בצלאל סמוטריץ': 77.9%, 78% מסכימים; 16% בלבד לא מסכימים.

בצלאל סמוטריץ': "באיזו מידה אתה מסכים או לא מסכים עם הטענה הבאה: החלת ריבונות ישראלית על מעלה-אדומים ללא הסכם מדיני עשויה להיות כרוכה במחירים מדיניים, כגון קריאות לחרם על ישראל, החלטה באו"ם המגנה את ישראל וכדומה.

בצלאל סמוטריץ': אי לכך, צריך להימנע מלהחיל על הריבונות באופן חד-צדדי ללא הסכם ולהמתין עד להשגת הסכם עם הרשות הפלסטינית.

בצלאל סמוטריץ': "

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': כך, אגב, סובר – לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': זאת שאלה ששאלנו את הציבור.

בצלאל סמוטריץ': תכף אני אגיד לך.

אורן אסף חזן: – – –

בצלאל סמוטריץ': האם הציבור מסכים עם ההיגד שמכיוון שעלול להיות מחיר מדיני כבד להחלת הריבונות באופן חד-צדדי – האם נכון להמתין להסכם ולא להחיל באופן חד-צדדי?

בצלאל סמוטריץ': בדרישה להמתין – ניסחנו את זה בצורה כזאת.

בצלאל סמוטריץ': הבהרנו לציבור שהולך להיות מחיר מדיני: החלטה באו"ם ובידוד וקריאות לחרם.

בצלאל סמוטריץ': האם בשל המחיר המדיני הזה שווה להמתין, למרות שלפי כולם, מעלה-אדומים תישאר במדינת ישראל?

בצלאל סמוטריץ': רק 34.5% סברו שכן.

בצלאל סמוטריץ': 59.7% – כמעט 60% מאזרחי ישראל – סברו שלמרות המחיר המדיני הכבד, לא נכון להמתין.

בצלאל סמוטריץ': והשאלה האחרונה: "באיזו מידה אתה מסכים או לא מסכים עם הטענה הבאה: ישראל יכולה להחיל ריבונותה על מעלה-אדומים גם ללא הסכם עם הרשות הפלסטינית ולהתמודד גם עם תגובה בין-לאומית חריפה" – שוב, לא הכחשנו את העובדה שעלולה להיות תגובה בין-לאומית חריפה; אנחנו לא טומנים ראשינו בחול; אבל, האם אתה סובר שמדינת ישראל תוכל להתמודד עם התגובה הבין-לאומית החריפה – "שבסופו של יום לא תפגע משמעותית בישראל, כפי שקרה עם החלת הריבונות על ירושלים ורמת-הגולן".

בצלאל סמוטריץ': אגב, אני מזכיר לכולנו – העולם, so called, לא מכיר לא בירושלים ולא ברמת-הגולן.

בצלאל סמוטריץ': החלנו את הריבונות על המקומות הללו, והשמים לא נפלו.

בצלאל סמוטריץ': היה קצת לא נעים – השמים לא נפלו.

בצלאל סמוטריץ': 70% מאזרחי מדינת ישראל סבורים שהדבר זה נכון – עוד פעם, למרות המחירים המדיניים ומתוך מודעות מוחלטת לקיומם, ובסך הכול 25% מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת יש לנו כאן קונסנזוס גורף בחברה הישראלית, שתושבי מעלה-אדומים, שהם אזרחי מדינת ישראל, זכאים לאותם התנאים ולאותן הזכויות שלהם זכאים כלל אזרחי המדינה.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו רוב גורף בחברה הישראלית, שלמרות המחיר המדיני חושב שהגיעה העת שממשלת ישראל באופן חד-צדדי תסדיר את מעמדה של מעלה-אדומים, תהפוך אותה לעיר נורמלית במדינת ישראל, ואת אזרחיה – לאזרחים שווי זכויות במדינת ישראל, כולל במחירים מדיניים שעלולים להיות.

בצלאל סמוטריץ': לכן אנחנו קוראים לממשלת ישראל – ועל כך נבקש לנהל דיון רחב כאן

בצלאל סמוטריץ': במליאת הכנסת הנכבדה, כדי שממשלת ישראל כבר עכשיו, בשנת היובל – כפי שציינו – לשחרור חבלי המולדת הללו, תחיל את הריבונות הישראלית על מעלה-אדומים תחילה.

בצלאל סמוטריץ': נראה שהשמים לא נופלים, שאפשר להמשיך עם התהליך הזה.

בצלאל סמוטריץ': זה הדבר היחיד שבסוף יוכל להביא שלום אמת.

בצלאל סמוטריץ': אין זמן להרחיב בזה, אבל דעתי בדבר ידועה.

בצלאל סמוטריץ': רק כאשר אנחנו נכריע את הסכסוך – וזו בעיני ססמת המיליון דולר.

בצלאל סמוטריץ': התוכנית המדינית של הימין; אגב, אני עמל על התוכנית שלי בימים אלה.

בצלאל סמוטריץ': הססמה היא, אדוני היושב-ראש: עוברים מניהול סכסוך להכרעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו למעלה מ-100 שנה מנהלים סכסוך.

בצלאל סמוטריץ': כל עוד נמשיך לנהל אותו, אותו סכסוך בין שתי תפיסות לאומיות סותרות – כי נרצה או לא נרצה, יש כאן שתי שאיפות לאומיות סותרות, שמנסות לדור כאן בארץ הזאת; ואגב, אנחנו כל השנים הסכמנו לדור ביחד, הצד השני תמיד דחה את בקשותינו – כל עוד נמשיך לנהל את הסכסוך הזה, אנחנו נמשיך לחיות על החרב ושני הצדדים יפסידו.

בצלאל סמוטריץ': כאשר נכריע אותו בצורה חד-משמעית – פעם קראתי לזה: נגדע את התקווה, ולאחר מכן כמובן נפתח תקווה אחרת לחלוטין, של חיים טובים כאן תחת השלטון היהודי – נכריע את הסכסוך הזה אחת ולתמיד.

בצלאל סמוטריץ': אין דרך טובה ונכונה יותר מאשר להחיל את הריבונות, לקבוע שאנחנו כאן כדי להישאר.

בצלאל סמוטריץ': חבל על הזמן.

בצלאל סמוטריץ': אין לערבים בשביל מה למות.

בצלאל סמוטריץ': אין למתאבדים – הם מתאבדים למען איזושהי מטרה נעלה.

בצלאל סמוטריץ': חבל על הזמן, אין לכם בשביל מה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כאן, זאת עובדה, נקודה.

בצלאל סמוטריץ': מי שירצה להישאר ולחיות כאן – אהלן וסהלן.

בצלאל סמוטריץ': מי שלא – ילך.

בצלאל סמוטריץ': השלב הראשון – מחילים את הריבונות במעלה-אדומים תחילה, בתמיכה מוחלטת של הציבור הישראלי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אורן אסף חזן: בצלאל, מה שאמרת – – – בשתיים-שלוש דקות – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אגב, הוא חסך דקה.

יחיאל חיליק בר: בצלאל, אני אף פעם לא מזלזל בתוכניות, יש לי תוכנית מדינית משלי.

יחיאל חיליק בר: הבעיה אצלכם בימין – עכשיו מצאתם ססמה חדשה, אמרת: ססמת מיליון הדולר, הכרעת הסכסוך.

יחיאל חיליק בר: הרי תמיד היו לימין – היה לו הכרעת סכסוך, היה לו חיסול הטרור, היה לו מיטוט ה"חמאס".

יחיאל חיליק בר: זה נשאר באוויר.

יחיאל חיליק בר: ה"חמאס" לא מוטט, הטרור לא חוסל, וכנראה שהסכסוך גם לא יוכרע בדרך הזאת.

יחיאל חיליק בר: השאלה איך מססמאות – –

בצלאל סמוטריץ': מה שאתם עשיתם, אנחנו מנסים לתקן 20 שנה.

בצלאל סמוטריץ': מאוסלו כבר 20 שנה מנסים.

יחיאל חיליק בר: – – תכריעו את הסכסוך.

בצלאל סמוטריץ': תן לנו צ'אנס.

יחיאל חיליק בר: רגע, זהו, אין תשובה?

אורן אסף חזן: אני ביקשתי לעלות למליאה.

יחיאל חיליק בר: אורן, אתה חייב?

יחיאל חיליק בר: לא, באמת.

יחיאל חיליק בר: חיים צריך לנסוע לדרום.

יחיאל חיליק בר: באמת.

אורן אסף חזן: השארתם אותי פה עד 21:00.

אורן אסף חזן: המלכה – – –

יחיאל חיליק בר: יש לו זכות, לפי הפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: אולי תוותר?

יחיאל חיליק בר: דיברת בנושא הזה.

אורן אסף חזן: – – – אנשים בבית.

יחיאל חיליק בר: יאללה, חצי דקה, אורן.

אורן אסף חזן: ציבור שלם מחכה למוצא פי, חביבי.

יחיאל חיליק בר: אני בטוח, אף אחד לא – – –

אורן אסף חזן: ציבור שלם משתוקק לשמוע את שיש לי לומר ברגע זה.

יחיאל חיליק בר: 20 שניות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, מכובדי כולם, יש איזשהו בלבול.

יחיאל חיליק בר: דבר.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, תנו לאורן לדבר, בבקשה, סליחה.

יחיאל חיליק בר: לצאת החוצה, מי שלא רוצה להיות.

אורן אסף חזן: אני חוזר.

אורן אסף חזן: ראשית, אני חולק על בצלאל.

אורן אסף חזן: אני לא מכיר בסכסוך.

אורן אסף חזן: אנחנו יוצרים את הדבר הזה כשאנחנו אומרים את זה פעם אחר פעם בשפתיים שלנו.

אורן אסף חזן: השכנים האלה שלנו, שאנחנו עליהם אומרים פעם אחר פעם שאם יבינו שיהיה להם אינטרס לחיות פה, אז יהיה בסדר, ואם לא, אנחנו נמשיך לחיות על החרב, כמו שאתה אומר.

אורן אסף חזן: שנית, אגיד בצורה ברורה: אנחנו הולכים סחור-סחור.

אורן אסף חזן: אני קורא לך ולכל חברי בשדולה שאתה עומד בראשה, שדולת ארץ-ישראל: גם היום, בפער של 12 חברים בין הקואליציה לאופוזיציה, אם אנחנו נתאחד, אתה, יהודה גליק, השותף שלך בראשות השדולה ויתר החברים, ונפסיק לדבר פה ולהוציא מכתבים שאין מאחוריהם כלום, ונחליט שאנחנו אומרים לראש הממשלה: אדוני ראש הממשלה נתניהו, לא יהיו פה שתי מדינות, לא תהיה פה מדינה פלסטינית; יש רק מדינה אחת מהירדן לים, מהחרמון ועד אילת, וזו מדינת ישראל, מדינת העם היהודי, ועד שלא תוחל ריבונות דה-פקטו, אנחנו לא לוקחים חלק בהצבעות; אנחנו עוצרים פה את שגרת היום.

אורן אסף חזן: לא צריך להפיל את הממשלה.

אורן אסף חזן: לא חסרות רפורמות משוגעות, שבסוף אפילו פוגעות בציבור, שפה מריצים בגלל הסכמים כאלה ואחרים, אבל את ההסכם הראשי שיש לנו, לעם היהודי, בינינו לבין בורא עולם, בינינו לבין עצמנו, אנחנו לא מחילים.

אורן אסף חזן: בואו נתאחד, נפסיק לדבר ונתחיל לעשות.

אורן אסף חזן: בואו נשאיר את הססמאות בצד.

אורן אסף חזן: אני אלך אתך ועם יתר החברים למען ארץ-ישראל ועם ישראל עד הסוף, בלי חשש.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אורן אסף חזן: אני מסכם ואומר במשפט אחד: כל הדבר הזה הוא בידיים שלנו, וכל עוד אנחנו לא נרים אותו, אף אחד לא ירים אותו בשבילנו.

אורן אסף חזן: אתה יודע כמה אני אוהב אותך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: הביקורת שלי היא לא אליך.

אורן אסף חזן: הביקורת שלי היא גם לא ליושב-ראש – אני בטוח שגם הוא יצביע ביחד אתנו.

אורן אסף חזן: אני אומר דבר אחד: אם אנחנו נעמוד בגבורה ונגן על האמירה הזאת, שארץ-ישראל היא לעם ישראל ולא לישמעאל, אף אחד, אבל אף אחד לא ייקח את זה מאתנו, וכשם שהשמים לא נפלו כשקבענו בחקיקה שישראל היא מדינת העם היהודי – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, משפט אחרון.

אורן אסף חזן: – – ולא קרה כלום – איומים ריקים מתוכן שהובילו לשום דבר – כך נכריע שזה שלנו, נחיל את הריבונות.

אורן אסף חזן: לא רק במעלה-אדומים; גם בביתי באריאל ובביתך בקדומים, ונוכיח לכולם שאנחנו לא מתביישים לקחת – לא בכוח אלא בזכות – את מה ששלנו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לחבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: עם ישראל יכול לכבות את הטלוויזיה עכשיו ולישון.

יחיאל חיליק בר: שמע אותך, הכול בסדר.

יחיאל חיליק בר: יופי.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה.

יחיאל חיליק בר: דיון במליאה, בצלאל?

יחיאל חיליק בר: דיון במליאה.

יחיאל חיליק בר: ומי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

אורן אסף חזן: – – – איך עושים אצלכם – – –?

יחיאל חיליק בר: לא, זה אצלכם.

יחיאל חיליק בר: אתם עוד תחת המנדט הבריטי בהשקפות הפוליטיות שלכם.

אורן אסף חזן: הלו, אתה והחברים שלך ב"לייבור" – – –

יחיאל חיליק בר: ברור, ודאי.

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 43 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: חמישה בעד, אין נגד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי זה יעבור לדיון במליאה.

אורן אסף חזן: אני יוצא.

אורן אסף חזן: תודה לקלדניות – – –

יחיאל חיליק בר: לא, תישאר לשמוע את חיים עכשיו.

יחיאל חיליק בר: תהיה בן-אדם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לשאילתה של חבר הכנסת חיים ילין: הרפורמה בבריאות הנפש.

יחיאל חיליק בר: ישיב עליה השר.

יחיאל חיליק בר: השר ליצמן, נא לעלות.

יחיאל חיליק בר: זה יהיה הסעיף האחרון על סדר-היום.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: יהודה, אם היית הולך זה כבר היה דיון אישי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: בדיחה עצמית.

חיים ילין: יכול להיות שמ-2 מיליארד עכשיו נעלם פה משהו.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, במסגרת הרפורמה בבריאות הנפש, מעביר משרד הבריאות לקופות-החולים סכום בן 2 מיליארד שקל בגין שירותים אלו.

חיים ילין: עם זאת, כספים אלו אינם צבועים למען בריאות הנפש.

חיים ילין: רצוני לשאול: האם מתבצע מעקב אחר הכספים שמוקצים לקופות-החולים לצורך מתן השירותים לבריאות הנפש?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת חיים ילין, ראשית, אדגיש כי מקורות הסל אינם צבועים לתחום זה או אחר.

יעקב ליצמן: הקופות מחויבות לתת למבוטחיהן את כלל השירותים הכלולים בסל בתחום בריאות הנפש ללא הגבלה, בלי תלות ביתרת התקציב העומדת לרשותן.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות מבצע מעקב ובקרה אחר פיתוח השירותים בתחום בריאות הנפש של קופות-חולים, בהתאם להסכם הרפורמה.

יעקב ליצמן: יעד הכיסוי לטיפולים הנפשיים בקהילה, כפי שהוגדר ערב הרפורמה, הוא להגיע לטיפול נפשי לציבור בישראל בהיקף של כ-4% מאוכלוסיית המבוגרים ו-2% מאוכלוסיית הילדים בשנה.

יעקב ליצמן: מבדיקת הנתונים בפועל עולה כי בחצי השנה הראשונה לרפורמה טיפלו קופות-החולים, במגוון מסלולי הטיפול, בכ-140,000 מטופלים מבוגרים, המהווים 2.5% מהאוכלוסייה המבוגרת, ובכ-36,000 ילדים, המהווים כ-1.3% מאוכלוסיית הילדים בישראל.

יעקב ליצמן: אחוזי הכיסוי דלעיל, המבוססים על נתוני יולי–דצמבר 2015, מצביעים על התרחבות משמעותית של הטיפול הנפשי בקהילה בישראל, אשר עמד ערב חתימת צו הרפורמה ב-2012 על אחוז טיפול נמוך בהרבה, 1.5% מבוגרים ו-0.9% ילדים במשך שנה שלמה.

יעקב ליצמן: אין ספק שבעקבות הרפורמה בבריאות הנפש הציבור בישראל נהנה כיום הרבה יותר משירותי בריאות נפש ציבוריים זמינים ונגישים יותר בקהילה, ואזרחים שטרם הרפורמה נמנעו מלקבל טיפול, מסיבות שונות, מקבלים אותו היום במסגרת העברת האחריות לתחום קופות-החולים.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות ימשיך בפיקוח ובמעקב אחר הרחבת השירותים של קופת-חולים, כאמור, בהתאם ליעדי הרפורמה.

יעקב ליצמן: ואני רוצה להוסיף, מעבר לכתוב, שאם אני לא טועה, יש כבר יותר מ-66 מרפאות חדשות לבריאות הנפש שנפתחו מאז הרפורמה.

יחיאל חיליק בר: יש לך שאלה נוספת?

יחיאל חיליק בר: ודאי.

חיים ילין: כבוד השר, אתה בטח יודע שמשרד הבריאות, יחד עם משרד הרווחה, מובילים במדינת ישראל, לפחות בעוטף-עזה, את כל נושא מרכזי החוסן.

חיים ילין: עצתי לך, מכיוון שיש לך אנשים מדהימים, שבזכותם, בזכות משרד הבריאות והתקציבים שלכם, הוקמו המרכזים, יחד עם משרד הרווחה, שנותן את הצד המקצועי של העניין, אני מציע – אני מרים את הכפפה; אני מוכן לעשות הכול למען זה שיוקמו עוד מרכזי חוסן, שיהיו דו-תכליתיים; במצב שגרה יטפלו במשפחה ובילד, ובמצב חירום יטפלו גם בחרדתיים.

חיים ילין: אם נצליח פעם אחת – באמת אני אומר לך את זה עכשיו – לנהל, לא פוליטית, לנהל את האירוע כמו שצריך, אני חושב, לפחות להתחיל מקו עימות – –

יעקב ליצמן: אתה מדבר על עוטף-עזה?

חיים ילין: איך?

יעקב ליצמן: אתה מדבר באזור עוטף-עזה.

חיים ילין: לא רק, גם בצפון, גם בירושלים, גם באיו"ש – להקים את מרכזי החוסן שיהיו דו-תכליתיים: ביום-יום מרפאות שמטפלות במשפחה – – –

יעקב ליצמן: אני מציע שתכתוב לי את זה כהצעה.

יעקב ליצמן: אני אבדוק את זה.

חיים ילין: בבקשה.

יעקב ליצמן: תודה.

יחיאל חיליק בר: זהו?

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר – סליחה, ביום שני, י"ד בסיוון תשע"ו, 20 ביוני 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.