ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 132, 2016-06-13 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ז' בסיוון התשע"ו, 13 ביוני 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לייעול הפיקוח והאכיפה העירוניים ברשויות המקומיות (תעבורה), התשע"ו–2016; הצעת חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים (תיקון מס' 7) (נציג הרשות הלאומית להגנת הסייבר – קצין מוסמך לעניין גופים המנויים בתוספת הרביעית), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3051/20 וכלה בהצעת חוק פ/3069/20 – הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלת הבטחת הכנסה בשיעור 75% משכר המינימום לאזרח ותיק), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תוספת ותק לעולה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג) (תיקון – הרחבת תחולת החוק), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מנואל טרכטנברג, יצחק וקנין, אחמד טיבי, מיקי רוזנטל ועיסאווי פריג'; הצעת חוק זכאות למענק להוספת מרחב מוגן דירתי ומרחב מוגן קומתי ביישובים סמוכים לגבול (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת עמר בר-לב; הצעת חוק ועדת שרים לענייני ביטחון לאומי (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עפר שלח, בצלאל סמוטריץ ויעקב פרי; הצעת חוק ביטוח תאונות אישיות לתלמידים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב מרגי, יפעת שאשא ביטון, נורית קורן, מירב בן ארי, קארין אלהרר, עאידה תומא סלימאן, עליזה לביא, סתיו שפיר, נחמן שי, איציק שמולי, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, דב חנין, דוד ביטן, אלי אלאלוף, מנואל טרכטנברג, אורי מקלב ויגאל גואטה; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – קביעת דרגת נכות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני, טלי פלוסקוב, אורי מקלב, יעקב אשר, מיכל בירן, דב חנין ומיקי לוי; הצעת חוק תגמול לאחר פטירת בן-זוג נכה (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני, טלי פלוסקוב, אורי מקלב, יעקב אשר, מיכל בירן, דב חנין ומיקי לוי; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי קצבה חודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת יואל רזבוזוב; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – הנחה בארנונה לניצולי שואה), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני, טלי פלוסקוב, אורי מקלב, יעקב אשר, מיכל בירן,

ירדנה מלר-הורוביץ: דב חנין ומיקי לוי; הצעת חוק להגנת חיית הבר (תיקון – החמרת ענישה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, יעל גרמן, ענת ברקו, יצחק וקנין, נורית קורן, עליזה לביא, דב חנין, שרן השכל, מרדכי יוגב, יעל כהן-פארן, קסניה סבטלובה, נחמן שי ואורן אסף חזן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – הכרה בפגיעה מינית בעבודה כתאונת עבודה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, מיכל רוזין, תמר זנדברג, עליזה לביא, דב חנין, קסניה סבטלובה, רויטל סויד, יעל גרמן, מירב בן ארי, שלי יחימוביץ ונורית קורן; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – בדיקת תלות בידי רופא מומחה למבוטח מגיל 75), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק חובת הודעה על אי-הגעת ילד לגן-ילדים או למעון-יום, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, איילת נחמיאס ורבין, טלי פלוסקוב, אורי מקלב, מרדכי יוגב ויגאל גואטה; הצעת חוק שדה-התעופה דב הוז (הוראות מיוחדות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, בצלאל סמוטריץ, מכלוף מיקי זוהר, מיקי לוי, יצחק וקנין, יצחק הרצוג, שולי מועלם-רפאלי, יחיאל חיליק בר, מיקי רוזנטל, איל בן ראובן, עמיר פרץ, נחמן שי, איתן כבל, אלי אלאלוף, איילת נחמיאס ורבין, מנואל טרכטנברג, יעל כהן-פארן, יוסי יונה, עמר בר-לב, מיכל בירן, קסניה סבטלובה, זוהיר בהלול, רויטל סויד, איתן ברושי, יואל חסון, אראל מרגלית, מיכל רוזין, סתיו שפיר, יוסף ג'בארין, עיסאווי פריג', רועי פולקמן, עאידה תומא סלימאן, ענת ברקו, עבד אל חכים חאג' יחיא, זהבה גלאון, יעל גרמן, דוד ביטן, מאיר כהן, חיים ילין, אלעזר שטרן, מירב בן ארי, יגאל גואטה, תמר זנדברג, דב חנין, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, אחמד טיבי, יואב בן צור, אורי מקלב, איימן עודה, אכרם חסון, טלי פלוסקוב, מרב מיכאלי, יעקב מרגי, אורלי לוי אבקסיס, מיכאל אורן, אילן גילאון, יעקב פרי,

ירדנה מלר-הורוביץ: עפר שלח, קארין אלהרר, טלב אבו עראר, מנחם אליעזר מוזס, ניסן סלומינסקי, עודד פורר, רוברט אילטוב, משה גפני, אורן אסף חזן, אבי דיכטר, נורית קורן ועליזה לביא; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – הזכות להישכח), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עפר שלח ואורי מקלב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – ביטול עסקה באמצעי ההתקשרות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואל חסון, דוד ביטן ואיתן כבל; הצעת חוק אומנה לילדים (תיקון – הגנה מפני עיקולים בחשבון הבנק), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר ואלי אלאלוף; הצעת חוק איסוף ופינוי פסולת למיחזור (תיקון – חובת מיחזור במוסד חינוך), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איל בן ראובן, יעקב מרגי, יעל גרמן, ענת ברקו, יצחק וקנין, נורית קורן, עליזה לביא, דב חנין, שרן השכל, מרדכי יוגב, יעל כהן-פארן, קסניה סבטלובה, נחמן שי ואורן אסף חזן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נפתח בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שמעוניין להשתתף יכול להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: ההצבעה לצורך ההרשמה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מחבר הכנסת אורי מקלב לפתוח היום בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לצטט לכם אמירה של המשפחה של אילנה נבעה, שנהרגה בפיגוע הטרור במתחם שרונה בתל-אביב, אם לארבעה ילדים – – –

ענת ברקו: היא נרצחה, לא נהרגה.

אורי מקלב: נרצחה, נרצחה בפיגוע, באירוע הטרור בתל-אביב, במתחם שרונה, אימא לארבעה ילדים: "יש רגע של נחמה בתוך הטרגדיה הנוראה הזאת", ככה אומרים בני משפחתה: "יש רגע של נחמה".

אורי מקלב: עוד ציטוט: "בני המשפחה בכו מאושר" – על מה?

אורי מקלב: על זה ששחררו את גופתה, סוף כל סוף, לאפשר לה להיקבר בקבר ישראל, לאחר שהקבורה התעכבה ביומיים בגלל דרישת המשטרה והפרקליטות לנתח את גופתה כדי לדעת במדויק ממה היא נהרגה, מכיוון שלא מצאו סימני ירי על גופתה.

אורי מקלב: ולכן, נכון, יש צורך, ואם אפשר, כשהמשפחה מתנגדת, מתנגדת באופן נחרץ, מטעמי דת ומעוד טעמים – הולכים לערכאה משפטית אחת, והמשטרה לא מקבלת את הסעד, בית-המשפט דוחה, ומעכבים עוד, ודיונים שלמים בבית-המשפט העליון, והכול כדי לנתח.

אורי מקלב: המשפחה מקריבה באי-הרצון שלה הרבה יותר מהמשטרה והפרקליטות.

אורי מקלב: המשפחה מוכנה, יכול להיות שיהיה להם אחרי זה קושי בהכרה בהם כנפגעי טרור – או לא.

אורי מקלב: כל זה שווה לעכב משפחה, והם אחרי זה צריכים לבכות מאושר על כך ששחררו את הגופה?

אורי מקלב: הם צריכים – אני מצטט: "רגע של נחמה" – בתוך הטרור הזה?

אורי מקלב: זו הנחמה שצריכה להיות, שהיתומים והבעל לא יכולים וההורים לא יכולים – והם מתעכבים, כאשר נותרו להם רק כמה שעות לשבת שבעה?

אורי מקלב: מי ישלם על כך שהילדים לא יכלו לשבת שבעה?

אורי מקלב: לפני חג השבעה מקוצרת, אבל גם זה לא – כמה שעות לשבת, זה מה שאנחנו נותנים לאחד שנפגע מטרור, בגלל ההתעקשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: אני לא נכנס למערכת השיקולים, אבל כשרוב-רובן של הבקשות האלה נדחות, אדוני היושב-ראש, בית-המשפט, לאורך הדרך – אם היו 60%, הייתי אומר למשטרה: בסדר, זכותכם – 70%.

אורי מקלב: 90% מהבקשות נדחות על-ידי בית-המשפט, אם בערכאה ראשונה, אם בערכאה שנייה, ועל זה עומדים ומתעקשים?

אורי מקלב: כמה יכולה להיות אטימות בדרך הזאת של נפגעי הטרור?

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת זוהיר בהלול – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת באסל גטאס.

זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אני סוגר שבוע של צום.

זוהיר בהלול: חודש הרמדאן בעיצומו, ועבדך הנאמן, שהוא חילוני, מוצא לנכון לצום בחודש הזה.

זוהיר בהלול: חודש הרמדאן הוא חודש מופלא, וזו הסיבה שגם אני, אפילו אני, צם ומתמוגג, על אף השמש הקופחת והטמפרטורות היוקדות.

זוהיר בהלול: חודש הרמדאן הוא חודש מדהים, שבו אנחנו נהנים מלכידות משפחתית, ואנחנו מפעילים בנשגבות יתר את מה שהדת מטיפה לו: לעזור לזולת, לחבור לבריות, לתת בסתר, וגם להגיש את הצדקה, הידועה כמעט בכל הדתות.

זוהיר בהלול: אלא מאי?

זוהיר בהלול: בחודש הזה, דווקא בחודש הזה, קרו שני אירועים קשים, שני פיגועים קשים.

זוהיר בהלול: אחד קרה לפני כמה ימים בתל-אביב, והאחר קרה רק לפני שעות ספורות, או לפני יממה, באורלנדו, בארצות-הברית.

זוהיר בהלול: מה שמפריע לי ומציק לי – דווקא החיבור האסוציאטיבי שאנשים עושים בין המעשים הללו, שהם מעשים בלתי נתפסים נגד האנושות, לבין חודש הרמדאן.

זוהיר בהלול: החיבור האסוציאטיבי הזה עושה עוול לדת.

זוהיר בהלול: הרי כולנו יודעים שהדתות היו קשורות בצורה זו או אחרת לפשעים נגד האנושות, במהלך עומק ההיסטוריה, אבל אני קורא לכולם לא למהר ולא להיות נמהר כדי להפעיל את חצי הביקורת והאשמה נגד דת האסלאם.

זוהיר בהלול: דת האסלאם היא לא כזו, והראיה – מה שאמרתי לפני כמה שניות.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זוהיר בהלול.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת באסל גטאס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום אני חוזר מעונש של הרחקה לארבעה חודשים שהוטל עלי ועל חברי בידי ועדת האתיקה.

באסל גטאס: מי זוכר על מה היה העונש הכבד, הלא-צודק והלא-מידתי הזה?

באסל גטאס: זהו עונש שהיה תוצאה של מסע ההסתה השקרי שליבה ביבי נתניהו עצמו, בגלל ביקור עבודה ראוי, אובייקטיבי, מעשי, שלנו אצל המשפחות השכולות במזרח-ירושלים, שלא קיבלו לקבורה את גופות בניהן.

באסל גטאס: זוהי דוגמה טובה, איך דמוקרטיה יכולה להיכנע למסע הסתה ופאשיזציה, של גיוס ההמון נגד המיעוט ונגד האחר.

באסל גטאס: מה קרה מאז?

ענת ברקו: אתה תומך בטרור.

ענת ברקו: זה מה שקרה.

באסל גטאס: מה קרה מאז?

ענת ברקו: אתה תומך בטרור.

באסל גטאס: המדינה התחילה לשחרר את הגופות, והתחייבה בפני בג"ץ לשחרר את כל הגופות עוד בחודש הרמדאן.

באסל גטאס: אתם, חברי חברי הכנסת, רובכם המכריע הפך לחלק מאותו המון דוהר ללא שכל וללא מעצורים, מגויס בלהט הלאומני, ואנחנו היינו הקורבן שסיפק את צימאון ההמון המוסת.

באסל גטאס: מבשלים בימים אלה את חוק ההרחקה של חברי הכנסת, והנה, תהיה לכם דוגמה איך מוצאים 90 חברי כנסת להרחקת חברי כנסת ערבים.

באסל גטאס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, בשבוע שעבר התקיימה כאן ישיבת שדולה שעסקה בשאלה של החיילים הבודדים, ובמהלכה קיבל צביקה לוי אות הערכה והוקרה.

איתן ברושי: צביקה, שהיום חולה ומרותק למיטתו, הוא בן וחבר קיבוץ יפעת בעמק-יזרעאל, ובאופן אישי חבר אישי שלי.

איתן ברושי: כל השנים הוא פעל בשליחותה של התנועה הקיבוצית, והפך אותה לבית הגדול והקולט של חיילים בודדים.

איתן ברושי: בכל רגע נתון יש 1,000 חיילים בודדים, שני-שלישים מחוץ-לארץ ושליש מהארץ, שהקיבוץ הפך להיות הבית שלהם, בדרך כלל הבית הראשון.

איתן ברושי: בניגוד ללא-מעט מקומות, לא חסר להם דבר, וגם האירוח שלהם יותר זול מבבתי-החייל למיניהם.

איתן ברושי: 18,000 חיילים צביקה ליווה, והיום, לצערי, עוסקים בהחלפתו.

איתן ברושי: נשלח לו מכאן איחולי החלמה והמשך עשייה מבורכת.

איתן ברושי: החובה לשרת בצה"ל והזכות לשרת בצה"ל הן בהחלט נכונות גם למי שנולד בחו"ל או שהוריו היגרו מכאן לחו"ל, ויש חשיבות גדולה לישראל חזקה גם לאזרחי המדינה וגם ליהודי העולם, בוודאי בעת הזאת.

איתן ברושי: עם זאת, המדינה יכולה וצריכה לעשות יותר, גם בתנאים של תקופת היותם חיילים בודדים, לרבות לימודי העברית, ובעיקר ביום שאחרי, כדי שהם יוכלו להיות כאן חלק מהמשך העשייה, ולא יישארו בודדים לגמרי ביום שאחרי שלוש השנים, או יעזבו את הארץ ויחזרו למקומות שמהם הם באו.

איתן ברושי: צריך ליצור את התנאים שחיילים בודדים יוכלו להישאר ולהיות אזרחים תורמים, ואני רוצה לומר שהתנועה הקיבוצית, עם השינויים שהיא עברה ועוברת, נשארה בית לקליטה של רבים.

איתן ברושי: אלפים רבים שוהים בקיבוצים במסגרות שונות, מתוכם 1,000 חיילים בודדים שהקיבוץ הפך אותם לבעלי משפחות.

איתן ברושי: יש נקודה אחת שצריך לומר, גם בעבר אמרנו, נאמר אותה גם היום ובהמשך, שחלק מהיכולת, למרות השינוי של הקיבוץ, לפתוח את ביתו, את כיסו ואת לבם של החברים, זה בניית בתים ראויים או יחידות קטנות וצנועות שיאפשרו את המשך הקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: ומכאן, ודאי בשם כולם, נאחל החלמה לצביקה לוי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כשבועיים סיים את תפקידו תת-אלוף חסון חסון כמזכיר צבאי של הנשיא.

חמד עמאר: חסון שימש מזכיר צבאי כשמונה שנים, גם של הנשיא שמעון פרס וגם של הנשיא רובי ריבלין.

חמד עמאר: אני באמת רוצה להודות לו על העשייה שלו, על התרומה שלו למדינת ישראל.

חמד עמאר: חסון, שאני מכיר אישית, אחד האנשים המוכשרים שתרמו רבות לביטחונה של מדינת ישראל, ואני בטוח שימשיך לתרום בתפקידו החדש למדינת ישראל ולביטחונה של מדינת ישראל.

חמד עמאר: חסון היווה דוגמה ומופת להרבה צעירים, דרוזים ולא-דרוזים, ואני מאחל לו הרבה הרבה הצלחה בהמשך הדרך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: במידה רבה זו פנייה אישית אליך.

מיקי רוזנטל: אתה יודע שיש 200 ק"מ חופים למדינת ישראל בים התיכון, מחציתם לא נגישים לציבור מסיבות ביטחוניות, מתקנים אזרחיים וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: לא נסתר ממך השבוע מה שקרה בוועדת הפנים – התקבלה החלטה דרמטית לאפשר למלונות קיימים להוסיף בנייה שכוללת גם דירות פרטיות.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה לדון בעצם העניין, כי הוא שנוי במחלוקת, ולשמחתנו הוא גם נעצר איך שהוא נעצר, אבל אני מפנה את תשומת לבך לסוגיה הבאה: נכון שהאוטונומיה, העצמאות, של יושב-ראש ועדה בכנסת היא חשובה מאוד, גם כדי למנוע שרירות של הממשלה – זו פררוגטיבה שלו איך לנהל את הוועדה ואת דיוניה וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: אבל יש לנו פה הוכחה שמקרה קיצון באמת, שיש לו משמעות אולי של מיליארדים, שיש לו השפעה על כל תושבי מדינת ישראל ואולי על היכולת שלהם בעתיד לגשת לחופים, התקבלה ללא מסד נתונים ובהחלטה מאוד מאוד מהירה.

מיקי רוזנטל: כאמור, אני לא נכנס לגופה, אלא לעצם האפשרות לקבל החלטה כל כך דרמטית בוועדה.

מיקי רוזנטל: ואם לא היינו עוצרים את זה, או שזה לא היה נעצר בדרך שבה זה נעצר, יכול להיות שהיום ברוב האוטומטי של הקואליציה – ואין לי שום טענה על העניין הזה – היינו משאירים החלטה שהייתה בכייה לדורות.

מיקי רוזנטל: הפנייה אליך, אדוני, היא באמת לבחון מה עושים במקרי קיצון כאלה; איך אנחנו בולמים, כדי שלא לייצר נזק לציבור.

מיקי רוזנטל: זאת לא שאלה של שמאל וימין ולא שאלה פוליטית, זאת שאלה מהותית לעבודת הכנסת – כיצד אנחנו מונעים החלטה שגויה שיכולה להיות בכייה לדורות, שיש לה משמעות כלכלית דרמטית?

מיקי רוזנטל: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת אכרם חסון.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רציתי לשאול אתכם, מה משותף לטרוריסט מאורלנדו ולטרוריסטים שיצאו מיטא?

ענת ברקו: שלושתם בטוח יגיעו לג'הנם, לא לגן-עדן עם חליפות מהודרות, כאילו יצאו מהסרט "גן-עדן עכשיו" – –

קריאה: – – –

ענת ברקו: – – לא, הם גם כנראה לא התכוונו להגיע לשם.

ענת ברקו: כשהם ישבו וצפו בילדים, עם המשפחה שלהם, אוכלים שוקולד ב"מקס ברנר", הזמינו לעצמם מילקי שוקולד ולא שילמו חובות, כך שהיה ברור שהם ידעו שהם לא הולכים למות.

ענת ברקו: אבל מה, זה היה איזה מין פיגוע שמראה במיוחד את הפנים האמיתיות והמכוערות של הטרור – דה-הומניזציה מוחלטת, חיות שחגו סביב טרפן, הסתכלו בעיניים של הילדים האוכלים ועשו את זה.

ענת ברקו: בדיוק כפי שראינו בפיגוע שהיה במסעדת "מקסים": באה מחבלת מתאבדת, אכלה ארוחה טובה ב-90 שקל – לפני 13 שנה בדיוק – ולאחר מכן הלכה והתפוצצה במרכז המסעדה, רצחה גם נשים בהיריון, פגעה במשפחות שלמות – שלושה דורות.

ענת ברקו: לכן, מה שאני רוצה לומר, שיש קשר ויש תהליך של "דאעשיזציה".

ענת ברקו: שואלים: הם לא היו שייכים לארגון מסוים, הטרוריסטים הללו – אין מה לחפש את הארגון, זו הפכה להיות בעיה של חברה שלמה, צמאת דם, רוויית שנאה, שמגדלת ילדים ומסיתה אותם לרצח ואלימות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: ובסופו של דבר, מה שאנחנו רואים, שהאלימות הזו חוזרת ומכה בשולחיהם.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפנות לכולכם בבית המכובד הזה, להתאחד כדי לבטל את הבחינה הפסיכומטרית אשר מהווה מכשול לעשרות-אלפי תלמידים, סטודנטים ערבים בארץ.

אכרם חסון: מובן שבעיני הבחינה הפסיכומטרית היא לא המדד שקובע אם יש לסטודנט היכולות והאינטליגנציה ללמוד או לא.

אכרם חסון: לפי דעתי היא רק גורם מכשיל, והיא אפילו אפליה – נגד קידום הסטודנטים.

אכרם חסון: עובדה שעשרות אלפים – למשל, 10,000 סטודנטים ערבים לומדים בירדן, 4,000 לומדים באוניברסיטה האמריקנית בג'נין, ועוד עשרות אלפים לומדים במזרח-אירופה, וכאשר הם מסיימים, הם חוזרים, עוברים את הבחינות, והם רופאים, מהנדסים ואדריכלים, והם משתלבים בעבודה במדינת ישראל.

אכרם חסון: זה מוכיח שהבחינה הפסיכומטרית רק הכשילה אותם ולא נתנה להם להתקדם, ולכן גם המדינה מפסידה מאות מיליונים בזה שהסטודנטים האלה משלמים שכר לימוד למדינות זרות.

אכרם חסון: מצד שני, אנחנו נותנים לסטודנט הזה מין תסכול שהוא לא שווה במדינתו, אבל אחר כך אנחנו מקבלים אותו מהדלת האחורית, ולכן זה מיותר.

אכרם חסון: לעניות דעתי, התוצאות של השנה הראשונה ללימודיו של הסטודנט במדינת ישראל יהוו את הבסיס להחלטה אם הוא יוכל להמשיך ללמוד או שלא ימשיך ללמוד.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, לנוכח הימים האלה, מה שאני הולכת לדבר עליו כמעט נשמע זוטי דברים – ככה קוראים לזה הרבה פעמים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לספר לכם, למי שלא יודע, שהיום יש שוב חופשה במערכת החינוך, אחרי שהייתה חופשת ל"ג בעומר – אני כבר לא מדברת על חופשת הפסח, כבר לא מדברת על חופשת הקיץ שבאה עלינו לטובה או לרעה, תלוי בהורים שנושאים בנטל.

איילת נחמיאס ורבין: היום יש חופשת אסרו חג של שבועות.

איילת נחמיאס ורבין: למען הסר ספק, אני אוהבת את מורי ישראל וגננות ישראל, אני דואגת להם, אני חושבת שחלק גדול מהם הם מורים מצוינים ומחנכים ואנשי ערכים, אבל אני חושבת שבמדינת ישראל, 50 שנה אחרי – וצריך לומר 68 שנים אחרי – אם פעם חופשת הקיץ נועדה לעזור בקציר באירופה, אנחנו צריכים להבין שהמציאות השתנתה: היום יש שני הורים שעובדים, סבים וסבתות שגם הם עובדים, ובעצם המשפחות בישראל צריכות להסתמך על עזרה קנויה, או במקרה הטוב, אם יש מזל, כמו מה שאני עשיתי היום, להסתמך על טוב לבם של חברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אנחנו חייבים להידרש לעניין הזה של החופשות במערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: משהו לא נכון קורה כאן, ואף אחד לא מסתכל ואף אחד לא מושיע את הורי ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום התבשרנו מפי ראש הממשלה בנימין נתניהו שהוא עונה תשובה סופית ליוזמה הערבית, המכונה גם היוזמה הסעודית, יוזמת שלום שהוצעה לישראל עוד בשנת 2002, והתשובה היא: לא.

קסניה סבטלובה: כפי שאתם שומעים, התשובה היא לא, לאחר 14 שנים של זיגזוגים כאלה ואחרים – –

דב חנין: – – –

קסניה סבטלובה: – – לאחר שרק לפני שבוע אותו בנימין נתניהו אמר שהוא מוצא אלמנטים חיוביים ביוזמה הזאת, ואני עוד הצעתי לו אז שידגיש לנו במרקר באיזה אלמנטים בדיוק ביוזמה הזאת הוא תומך.

קסניה סבטלובה: אז כמו שהערבים אמרו בוועידת הליגה הערבית בשנת 67' בחרטום לא ולא ולא, הפעם ישראל היא בתפקיד הסרבן, הסרבן הנצחי, שאומר לא לכל יוזמה אזורית, לכל יסוד חיובי, לכל המדינות שמושיטות לנו יד עכשיו ואומרות בואו נתקדם, בואו נזוז, בוא לא נחיה לנצח על חרבנו.

קסניה סבטלובה: אבל הרי זה לחם חוקו של בנימין נתניהו; הוא חולם להמשיך להילחם, הוא חולם על המשך המציאות העגומה, מציאות שבה דם נשפך, שיש קורבנות, שיש קורבנות טרור, שדם נשפך, שיש סגרים, שאנחנו חיים פה נצורים בתוך ה"וילה בג'ונגל", ש – הוא וחבריו המציאו את הכינוי הזה בעצם רק כדי להדגיש עד כמה אנחנו מנותקים מהמזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: אז אני אומרת לך, ראש הממשלה בנימין נתניהו:

קסניה סבטלובה: אתה אכן מנותק; אתה מנותק מאזרחי ישראל, אתה מנותק מהמזרח התיכון, אתה מנותק מכל אלה שחולמים על מציאות אחרת במדינה הזאת.

קסניה סבטלובה: ואני קוראת לכולכם, חברי חברי הכנסת, ואני קוראת לכולכם, אזרחי מדינת ישראל, להתנגד ליוזמה הנוראה הזאת, להתנגד ליצר ההרסני, ליצר ההשמדה של מדינת ישראל, שכרגע מי שנושא אותו הוא ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחזק את חברותי שדיברו לפני, ראשית בעניין החופשה, למסור דרישת שלום לסבתא רבקה שמטפלת בנכדות שלה היום כי בתי-הספר ממשיכים לחגוג את חג השבועות, שלמיטב זיכרוני חגגתי אותו אתן בסוף השבוע שעבר.

נחמן שי: אז לא הבנתי מה מהות היום הנוסף הזה – –

קריאה: אסרו חג – – –

מיקי רוזנטל: ישראבלוף ואסרו חג.

נחמן שי: – – ולמה מאות-אלפי תלמידים שובתים בבתיהם, או במקומותיהם, ולא יכולים ללכת ללמוד.

נחמן שי: לא מבין את הרעיון הזה; חשבתי שכבר התבגרנו.

נחמן שי: התברר לי שכמו כשאני הייתי תלמיד, ככה זה נמשך.

נחמן שי: זה דבר אחד.

נחמן שי: דבר שני, אני רוצה להמשיך את דבריה של קסניה, ידידתי, בעניין ה"לא" הנמשך והולך מירושלים.

נחמן שי: הלוא לא יכול להיות – כשאומר ראש הממשלה: לא אסכים לקבל את יוזמת השלום של הליגה הערבית כבסיס למשא-ומתן בין ישראל לפלסטינים – או שהוא לא מדבר עברית, או שהכתב לא הבין.

נחמן שי: משהו פה לא סביר.

נחמן שי: הלוא ברור שיוזמת השלום הזאת היא בסיס שעליו אפשר יהיה לנהל משא-ומתן ולהחליט במה תומכים, למה מתנגדים ואיך מקדמים את זה.

נחמן שי: בשביל זה זה בסיס, על זה מדברים, על בסיס.

נחמן שי: גם כשיושבים לנהל משא-ומתן עם איזה גורם, יהיה אשר יהיה, על נושא אשר יהיה, מציעים הצעה, היא בסיס, אחר כך הצד השני מציע, וככה מתקדמים.

נחמן שי: בעצם ראש – – –

מרב מיכאלי: – – – בלי הצעות שלום – – –

נחמן שי: אז הנה, יפה אומרת חברתי השלישית – זה בסימן נשים – מרב מיכאלי אומרת: אז שלא יציעו בכלל, כי כל הצעה – היא לא יכולה להיות אפילו בסיס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נחמן שי: הנה, גם הצרפתים יזמו – –

ענת ברקו: מה – – –

נחמן שי: – – איזו יוזמה; הצרפתים יזמו יוזמה, אני לא אוהב אותה באופן כללי – –

ענת ברקו: – – – פליטים, ירושלים – – –

נחמן שי: – – אבל לא משנה.

נחמן שי: הם יזמו יוזמה – הם יזמו יוזמה – –

ענת ברקו: יזמו יוזמה.

נחמן שי: – – ולא צריך להגיד אוטומטית לא – –

ענת ברקו: יזמו יוזמה.

נחמן שי: – – אלא צריך לחשוב, אולי גם ביוזמה הזאת יש משהו – –

ענת ברקו: יזמו יוזמה – – –

נחמן שי: – – וכבר מסתבר שהיוזמה הזאת – זה לא זמן לקריאות ביניים – שגם היוזמה הזאת, הצרפתית, מתחילה לתפוס באירופה – גם גרמניה, גם צ'כיה, כבר מצטרפות לקבוצות עבודה – יש לה מומנטום.

נחמן שי: אי-אפשר כל הזמן להגיד לא, כי כשאומרים כל הזמן לא, קורים דברים איומים ונוראים, וכל אחד בבית הזה מבין למה אני מתכוון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת רויטל סויד – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת מייקל אורן.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, היום עלתה לדיון בוועדת שרים הצעת חוק לביטול חזקת הגיל הרך.

רויטל סויד: אין ספק שמדובר בנושא שהוא מאוד מהותי וקריטי להרבה מאוד אבות, אימהות וילדים במדינת ישראל.

רויטל סויד: אני מברכת על כך שוועדת השרים לא דנה היום בהצעה, אלא דחתה את הדיון, וחבל שרק בשבועיים.

רויטל סויד: צריך להבין, חזקת הגיל הרך היא חזקה שגם אם אנחנו מסכימים שהיא צריכה לעבור מן העולם, כי איננו רוצים יותר חזקות שנבנות על מגדר, בין שזה לטובת נשים ובין שזה לטובת גברים, היא לא יכולה להגיע לדיון – לא בוועדת שרים ולא במליאת הכנסת – על בסיס הצעת חוק פרטית.

רויטל סויד: מדובר בנושא שהוא אקוטי לכל כך הרבה גברים, נשים, ובעיקר ילדים, שמן הראוי שזה יהיה בהצעת חוק ממשלתית, שתתייחס גם לנושא משמורת, גם לנושא מזונות, ותסדיר את כל הנושא אחת ולתמיד, ולא באמצעות הצעת חוק פרטית שמנסה לתת שוויון, או יותר נכון – יתרון לצד זה או אחר.

רויטל סויד: טוב שהצעת החוק הזאת לא נדונה היום, ומן הראוי שתהיה הצעת חוק ממשלתית, שבאמת תראה את טובת הילדים, הגברים והנשים שנמצאים בתקופות כל כך קשות בחייהם.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מייקל אורן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

מיכאל אורן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, על ההזדמנות.

מיכאל אורן: בגלל האירועים הנוראיים, הן בשרונה, הן באורלנדו, פלורידה, נעלם מן הכותרות בישראל מעשה ממש מזעזע: דווח ביום שישי כי ראש הרשימה המשותפת, חבר הכנסת איימן עודה, פנה דרך המשלחת הפלסטינית לאו"ם, למזכ"ל האו"ם, שיקים ועדת חקירה שתחקור מדיניות גזענית-כביכול ישראלית כלפי תושבי הנגב הערבים.

מיכאל אורן: רק להשוואה, והשוואה היסטורית: הרי ארצות-הברית קנתה את אלסקה מרוסיה במאה ה-19, וניקח דוגמה – אם היום, או ב-2008, מושלת אלסקה דאז שרה פיילין, שהייתה מועמדת לסגנית נשיאות ארצות-הברית, הייתה פונה לרוסיה, אדוני, לרוסיה – שהמשלחת הרוסית לאו"ם תפנה למזכ"ל האו"ם להקים ועדת חקירה נגד העימותים שיש בין הממשל הפדרלי ובין מדינת אלסקה, אני מבטיח ששרה פיילין לא הייתה יושבת יותר משתי דקות על הכיסא שלה כמושלת אלסקה.

מיכאל אורן: לכן, מדובר בפגיעה חמורה ביותר בערכים הדמוקרטיים של מדינת ישראל – –

ענת ברקו: – – –

מיכאל אורן: – – בריבונות הישראלית.

ענת ברקו: – – –

מיכאל אורן: לכן, כדי לשמור על הדמוקרטיה הישראלית, המדינה חייבת להגן על הדמוקרטיה, ולהגן דרך חוק ההשעיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מייקל אורן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג תהיה אחרונת הדוברים בנאומים בני דקה.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה, קודם כול, גם להשתתף בצער המשפחות והפצועים, גם בפיגוע בשרונה בתל-אביב, וגם לשלוח לארצות-הברית, לאורלנדו ולקהילת הלהט"ב כולה – סולידריות – על אירועי הרצחנות המחרידים באורלנדו.

תמר זנדברג: אני רוצה לדבר על משהו אחר שליווה את כולנו היום כאן, מי שהם הורים לילדים במערכת החינוך.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל חג השבועות נחוג גם היום.

תמר זנדברג: אחרי שהיה ערב חג, אחרי שהיה חג, היום יש חג – אסרו חג.

תמר זנדברג: מי שאין לו ילדים, או שאין לו ילדים בגיל בית-ספר – לא הרגשתם את זה, אנחנו כולנו חזרנו לעבודה, כל המשק חזר לעבודה.

תמר זנדברג: הילדים שלנו ככל הנראה חוזרים מהעלייה לרגל לבית-המקדש, בחזרה למקומות המושב שלהם ברחבי הארץ.

תמר זנדברג: אני חושבת שהגיע הזמן לשים סוף לבדיחה הזאת שנקראת אסרו חג.

תמר זנדברג: מדובר על ימי חופש ממערכת החינוך בלבד, סתמיים ומיותרים, שחוזרים על עצמם כל שנה – בזמן שכל המשק, כולל ההורים, עובדים, הילדים בחופש.

תמר זנדברג: אני חושבת שכדאי שאנחנו ניתן את הדעת על הדבר הזה ולא ניקח כמובן מאליו את הסידורים שכולנו היינו צריכים לעשות עם סבא וסבתא היום.

תמר זנדברג: זה המקום להודות להילה ויואל, ההורים של אלינור, שאירחו את הבת שלי היום בביתם כדי שאני אוכל להיות כאן, אבל באמת שאין שום סיבה לפיאסקו המתמשך הזה והגיע הזמן לשים לו סוף.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל הנואמים.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, דרך אגב, המערכת החרדית לומדת היום.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בדיוק רציתי לומר שגם בימים שאין אומרים בהם תחנון אפשר לעבוד.

יולי יואל אדלשטיין: לא כזה נורא.

אראל מרגלית: כולל ליבה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, סיימנו נאומים בני דקה, ואנחנו עוברים, בפעם השנייה בתולדות הכנסת, לשעת שאלות במתכונת החדשה.

יולי יואל אדלשטיין: הפעם השאלות, לפי בחירת האופוזיציה, יופנו לשר האוצר משה כחלון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר את הכללים לשעה הקרובה: קודם כול, זו באמת שעה – עד 17:30; כמה שנספיק, יכול להיות שיהיו חברי כנסת שלא יספיקו.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי כאן גם רשימה של חברי הכנסת שנתתי להם לדבר בפעם הקודמת.

יולי יואל אדלשטיין: אביא בחשבון מי בפעם הקודמת, כשהיה השר בנט, נשאר מחוץ לשואלים.

יעל כהן-פארן: סליחה, שעה ועשר דקות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: זה 70 דקות הפעם.

יחיאל חיליק בר: הוא גם שר – – –

יולי יואל אדלשטיין: למה זה 70 דקות?

יולי יואל אדלשטיין: נכון, נכון, השר משה כחלון הוא גם השר להגנת הסביבה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו דואגים לך לעוד עשר דקות.

יולי יואל אדלשטיין: הנה, למדנו מהר.

יולי יואל אדלשטיין: טוב שתיקנתם אותי.

יולי יואל אדלשטיין: למדנו מהר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף שתי דקות לשואל – עד שתי דקות, לא חייבים.

יולי יואל אדלשטיין: כמה שיקצרו, כך יותר אנשים ישאלו; עד שלוש דקות לכבוד השר להשיב לכל אחד.

יולי יואל אדלשטיין: וכלל בלתי כתוב: מי שיקרא יותר מדי קריאות ביניים ויפריע לדברים של השר יעבור לסוף רשימת השואלים, וכנראה גם תורו לא יגיע.

יולי יואל אדלשטיין: זה מה שהנחלתי בפעם שעברה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר האוצר והשר להגנת הסביבה משה כחלון.

משה כחלון: ממלא-מקום.

יולי יואל אדלשטיין: ממלא-מקום.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שתוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי, רק מי שהצביע יוכל להשתתף, כי אני רואה שיש פה הרבה יותר אנשים ממה שנספיק.

יולי יואל אדלשטיין: שלושת-רבעי הזמן אופוזיציה, רבע – קואליציה.

משה כחלון: מי עושה את כל החישובים הללו?

יולי יואל אדלשטיין: אפתח עם חבר הכנסת יעקב פרי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אלה שלושת השואלים הראשונים.

יעקב פרי: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני השר, תודה על התפתותך להשיב על שאלותינו.

יעקב פרי: כמה אינדיקטורים, אדוני השר, ברבעון הראשון של שנת 2016, ובהם ירידה חדה ב-22% ביצוא הישראלי – שנשען היום, פחות או יותר, על שלוש חברות גדולות בלבד – וכן אחוז צמיחה נמוך מראים כי מדינת ישראל נמצאת על סף כניסה להאטה, והמחירים יגידו מיתון.

יעקב פרי: לכן נראה שאין מנוס מלפתח, כמובן, מנועי צמיחה חדשים, מעבר למגזר ההיי-טק שסוחב על גבו חלק נכבד או ניכר מהמשק.

יעקב פרי: אילו מנועי צמיחה חדשים משרד האוצר מקדם?

יעקב פרי: וכמה, להערכתך, תידרש המדינה להשקיע על מנת לקיים מנועי צמיחה חדשים?

יעקב פרי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת פרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, כבוד השר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת פרי.

משה כחלון: כפי שאמרת, יש אינדיקציות פחות מעודדות, אבל יש גם אינדיקציות מאוד מעודדות.

משה כחלון: למשל, הגירעון – אנחנו היום בגירעון מצרפי של 2.2%; אנחנו בחוב–תוצר מהטובים בעולם; אנחנו בגביית מסים ממש מצוינים.

משה כחלון: צדקת, יש צמיחה ריכוזית.

משה כחלון: יש חמש חברות, או חמישה גופים שמובילים את הצמיחה במדינת ישראל: "כימיקלים לישראל", "טבע", "אינטל", תעשיות ביטחוניות, "ישקר" – אני לא מדבר כרגע על "צ'ק פוינט" ועל ההיי-טק.

משה כחלון: שתי חברות כרגע נמצאות בהליך, אחת של שיפוץ ואחת של רפורמות ושינויים.

משה כחלון: כמו שאנחנו יודעים, "אינטל" נמצאת בשינויים עולמיים, ולכן הייצור שלה מבחוץ, על הרקע הזה ירידה ביצוא אצלנו, וזה יחזור – ב-2018 זה חוזר.

משה כחלון: אני התבטאתי שיש זיג ויש זג; כרגע אנחנו בזיג, נגיע גם לזג; "טבע" בהחלפת פס ייצור, על הרקע הזה הם פחות מייצאים כרגע.

משה כחלון: אבל אלה דברים זמניים.

משה כחלון: אבל אני חושב שאתה צודק: באופן כללי יש האטה.

משה כחלון: אנחנו, לגבי חבילת הצמיחה – בוא גם נהיה הגונים:

משה כחלון: אנחנו חלק מכלכלה גלובלית, אנחנו לא לבד.

משה כחלון: מעת לעת אנחנו חושבים שאנחנו – אבל אנחנו לא לבד ואנחנו גם לא משק כזה גדול.

משה כחלון: לפני שבועיים פגשתי את שר האוצר האיטלקי, ושאלתי אותו: מה קרה?

משה כחלון: למה רכשתם אצלנו 22% פחות?

משה כחלון: אז הוא אמר: רכשנו בכל העולם ב-25% פחות.

משה כחלון: זאת אומרת, זה לא משהו נקודתי מול ישראל.

יעקב פרי: אנחנו עוד יותר טובים.

משה כחלון: כן.

משה כחלון: לא משנה ה-3%, לא עשה לי טוב, אבל היה לי חשוב לשמוע.

משה כחלון: לגבי חבילת צמיחה, חבר הכנסת פרי, אנחנו מכינים חבילת צמיחה כרגע.

משה כחלון: התחלנו בהורדת מס חברות.

משה כחלון: מן הסתם אתה, כאיש כלכלה, מבין שזה מחולל צמיחה.

משה כחלון: עכשיו אנחנו באמצע דיון על פחת מואץ להשקעות, עידוד השקעות הון, תוספת של תמריצים לפריפריה, מרכז למפעלים; אנחנו מסייעים ליצואנים בינוניים וקטנים, שקשה להם לשווק בחו"ל – אנחנו עוזרים להם בשיווק; את ה"אשרא" הגדלנו במיליארדים, ואנחנו עדיין עובדים על חבילת צמיחה נוספת לקראת התקציב.

משה כחלון: הקמנו שולחן עגול עם התעשיינים, עם כל הגופים הרלוונטיים, כדי לראות איך אנחנו דוחפים את המשק קדימה.

משה כחלון: כמו שאמרתי, יש בעיה גלובלית.

משה כחלון: אנחנו חלק מהכלכלה הגלובלית, אבל אני חושב שאנחנו מובילים.

משה כחלון: אנחנו ערניים, רגישים לעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית – בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: אדוני שר האוצר, כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לשאול שאלה שהיא כאילו על משהו טכני, אבל היא מאוד מאוד משפיעה על העסקים הקטנים, ואני חשבתי שאתה בעד זה, ואני שואל את עצמי למה מתעכב.

אראל מרגלית: בשנתיים האחרונות הוכפלו עמלות הסליקה לעסקים קטנים במדינת ישראל, בעוד שלעסקים הגדולים הן מאוד הוזלו.

אראל מרגלית: עסק קטן היום משלם בממוצע משהו כמו 2.5% עמלת סליקה – זה נשמע משהו טכני אבל זה המון כסף – בעוד שעסק גדול ירד ל-0.8%.

אראל מרגלית: אתה מכיר את הבעיה, וחברת הכנסת מהסיעה שלך טלי פלוסקוב ואני כבר הרבה מאוד זמן מחכים עם הצעת חוק כדי שתפתח את הסליקה לתחרות – לא רק כרטיסי האשראי.

אראל מרגלית: אנחנו יודעים שזה גם קשור לעובדה שכרטיסי האשראי מוחזקים בבנקים, ורק אלה שעושים את הסליקה.

אראל מרגלית: רוצים לפתוח את זה לתחרות – בכל העולם זה פתוח לתחרות – וזה מאוד מאוד מתעכב.

אראל מרגלית: מכל מיני בירורים שאני עושה בבנק ישראל אני שומע שיש כל מיני התנגדויות לפתוח גם את זה.

אראל מרגלית: העסקים הקטנים נאנקים לגמרי תחת העול.

אראל מרגלית: זו הצעה שגיבשנו ביחד, היא עומדת על השולחן.

אראל מרגלית: האם יש פה איזו מניעה פוליטית, שמישהו מחזיק אותנו ולא נותן לנו להביא את ההצעה הזאת?

אראל מרגלית: אני לא הולך עם זה לתקשורת, לא לשום מקום, פשוט חיכיתי להזדמנות כדי לשאול אותך, כי אנחנו רוצים לעשות את זה בשקט אבל רוצים להעביר את זה, כדי שיהיה להם אוויר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית, על השאלה.

משה כחלון: לא יכולת למצוא יום וטיימינג יותר טובים מהיום לשאול את השאלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: שמעתי שמפסיקים להיות בנקים בישראל.

משה כחלון: לא, זה מישהו אחר אמר.

משה כחלון: אני אמרתי: בתוך עשר שנים.

משה כחלון: היום דיווחנו לממשלה על הפרדת כרטיסי האשראי מהבנקים, על רפורמה משמעותית.

משה כחלון: אני חושב ששנים דיברו עליה ולא עשו אותה.

משה כחלון: 47 שנים לא קם בנק בישראל משלוש סיבות או בגלל שלושה חסמים: האחד זה IT, טכנולוגיה – אי-אפשר היה לחייב בנק לייצר טכנולוגיה בעלויות של 150–200 מיליון.

משה כחלון: היום אנחנו מאפשרים את זה, כמובן בתיאום עם בנק ישראל.

משה כחלון: הדבר השני היה הלימות הון – שצריך הלימות הון של בין 9% ל-11%, שזה מספרים מטורפים; בנקים קטנים לא יכלו לעמוד בזה.

משה כחלון: הדבר השלישי זה הון עצמי של כמעט 100 מיליון דולר, שהיום מורידים את זה לאפס.

משה כחלון: שלושת החסמים האלה, בעזרת השם, בתקופה הקרובה יוסרו מהעולם, ואנחנו נראה פה כניסה של בנקים.

משה כחלון: דבר שני – כרטיסי האשראי.

משה כחלון: כרגע, בשלב הזה, "ישראכרט" ו"ויזה" יימכרו.

משה כחלון: אנחנו מחייבים את הבנקים למכור אותם, וכרגע יש גם מתעניינים רבים בעניין הזה.

משה כחלון: והבשורה הגדולה היא שיש התחייבות של הפיקוח על הבנקים שהם מקבלים רישיון בנק בתוך שלושה חודשים מיום שמבקשים.

משה כחלון: מי כמוך יודע כמה שנים היו דרושות לקבל פה רישיון, אם מישהו קיבל.

משה כחלון: ב-47 השנים האחרונות רק נסגרו בנקים ולא נפתחו.

משה כחלון: אנחנו בכיוון אחר.

משה כחלון: לגבי עמלת הסליקה, אני לא יכול להתווכח אתך כשמדובר ביוקר מחיה, אני בעל-ברית שלך ובעל-ברית של כולם.

משה כחלון: זה כרגע על השולחן, חיכינו לוועדת שטרום וזה ירוץ יחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת – – –

אראל מרגלית: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

משה כחלון: לא, לא.

משה כחלון: חיכינו רק לוועדה, שזה ירוץ יחד, ולא לעשות ארבעה דברים, שכל אחד – – –

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

משה כחלון: מי עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו חבר הכנסת אחמד טיבי.

משה כחלון: אה, טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: השר יענה, ואחר כך חבר הכנסת חמד עמאר ישאל.

משה כחלון: טוב.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, דיברנו רבות על עניין חיבורי הבתים לחשמל ביישובים הערביים, בעיקר בתים שאין להם טופס 4.

אחמד טיבי: נפגשנו, שוחחנו, עשית מעשה בדאלית-אלכרמל, חתמת על צו מיוחד, שוחחנו, ואז אמרת לי שזה יהיה תקף ויעזור גם למושבים וגם ליישובים הערביים.

אחמד טיבי: מאז, ראשי הרשימה המשותפת, נפגשנו גם אתך, גם עם ארז קמיניץ, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, והדברים מקרטעים.

אחמד טיבי: יש התקדמות בניסוחים, אבל הדברים מקרטעים.

אחמד טיבי: וחברי אכרם חסון ואני הגשנו הצעה לפני כמה ימים, הצעה דחופה – לא היה שר מהממשלה לענות על ההצעה שלנו.

אחמד טיבי: לגבינו התוכנית היא גורלית, העניין הוא גורלי, חשוב.

אחמד טיבי: הממשלה לא כל כך מתעניינת.

אחמד טיבי: גם הייתה לי הצעת חוק – השר שטייניץ ביקש לדחות את ההצבעה, ודחיתי אותה.

אחמד טיבי: מחכים עדיין לתשובה.

אחמד טיבי: הנושא השני, שהוא קשור בענייני דיור ובנייה: האם יש לממשלה, לכם, תוכנית לבנייה לזוגות צעירים ביישובים הערביים?

אחמד טיבי: שם המצוקה גדולה יותר מאשר ביישובים היהודיים.

אחמד טיבי: והאם התוכנית של השר גלנט מתאימה לזוגות הצעירים ולמצוקה של הערבים ביישובים הערביים?

אחמד טיבי: אני בספק, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: לגבי התוכנית הכלכלית והפיתוח, אני משאיר לחלק מחברי את השאלות בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

משה כחלון: טוב, חבר הכנסת טיבי – בוא, חבר הכנסת טיבי, נענה על ראשון ראשון, אחרון אחרון.

משה כחלון: לגבי החתימה שלי, כשנכנסתי לתפקיד באמת הציגו בפני כראש מינהל – אני לא ראש מינהל תכנון, אבל אחראי לתכנון במדינת ישראל – הציגו בפני את המצוקה של חיבורי החשמל.

משה כחלון: זה התחיל בדאלית-אלכרמל, והיו שם דירות שנבנו, וכמו שאתה אומר, לא היה להן טופס 4, ולא הייתה סיבה בעולם שלא יחברו לחשמל.

משה כחלון: אני חייב להגיד לך משהו – אני לא יודע אם אני לא מסתכן – אבל עד עכשיו אני לא מבין את הקשר בין טופס 4 לבין חשמל.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איימן עודה: – – –

משה כחלון: לא מבין.

משה כחלון: אני מנסה לחשוב מה קשור טופס 4.

משה כחלון: אולי לא ניתן לו גם מים?

משה כחלון: מים יש לו, "הוט" יש לו, לא יודע, "בזק", כבלים, yes, יש לו – חשמל לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לך הסמכות לוותר על זה.

משה כחלון: לא, איפה.

משה כחלון: לא הבנתי את זה.

משה כחלון: אבל מצד שני, מי שבנה ללא היתר – – –

מאיר כהן: בנושא הבטיחותי חשמל הוא הרבה יותר משמעותי מאשר מים.

משה כחלון: כן?

משה כחלון: יכול להיות, יכול להיות.

משה כחלון: בסדר.

מאיר כהן: – – –

משה כחלון: אני לא מתווכח, אני רק אומר:

משה כחלון: לא ראיתי פה – לא חושב שאבא או אימא ירצו שהילדים שלהם יהיו בסכנת בטיחות.

משה כחלון: אני חושב ככה.

משה כחלון: לא חשוב איפה היא גרה, אימא זה אימא, ואבא זה אבא ואחריות זה אחריות.

משה כחלון: אבל בואו נלך לעניין.

משה כחלון: אכן מה שאמרתי לכם גם התכוונתי.

משה כחלון: אם אין בעיה שיפוטית, אם אין צו הריסה על הבית, אם הבית נבנה – זאת אומרת, רק יש לו הבעיה של ההיתר עצמו – כן חתמתי על מסמך שיחבר אותו לחשמל.

משה כחלון: אצלכם היה צריך, בכפרים ובמקומות מסוימים, לעשות את ההתאמות עם קמיניץ, כמו שאתה אומר – ארז קמיניץ הוא משנה ליועץ המשפטי לממשלה בנושא תשתיות.

משה כחלון: אני לא יודע איפה זה עומד, אבל אין ספק שאסתכל על זה, ואיפה שצריך לדחוף – אני אדחף.

משה כחלון: לגבי בנייה לזוגות הצעירים, אנחנו, במסגרת מחיר למשתכן, הכנסנו עשרות-אלפי יחידות בטווח הארוך, אבל בטווח הקצר כמה מאות רבות גם בשפרעם וגם בתמרה וגם בנצרת, גם בסח'נין, במחיר למשתכן.

משה כחלון: זאת אומרת, הם מקבלים דירות כמו שמקבל כל אזרח ישראלי במדינת ישראל.

משה כחלון: אומנם בבנייה רוויה, אבל בנייה טובה, איכותית, זולה באופן יחסי.

משה כחלון: לגבי המשך התוכניות, יש פה גם הרחבה של קו כחול לכפרים הערביים.

משה כחלון: יש לנו בעיה אחת בכפרים, שזה הנושא שרוב הקרקעות הן פרטיות.

משה כחלון: אם היו לנו אדמות מינהל שם היינו יכולים גם לשחרר כמה שיותר, ומצד שני גם לחייב בנייה לגובה.

משה כחלון: כי בסוף, לא יעזור כלום – – –

אחמד טיבי: יש לנו אדמות מינהל.

משה כחלון: איפה שיש אדמות מינהל – נשחרר.

עבדאללה אבו מערוף: – – –

משה כחלון: אוקיי.

משה כחלון: אני מסכים אתך, אני לא יכול לכפות על אדם פרטי לבנות, זה מגרש שלו.

משה כחלון: אבל אני כמדינה, שיש לי עניין להכניס בנייה לגובה – וזה לא יעזור כלום בסוף, הפתרון זה צפיפות ובנייה לגובה, וכמובן פינוי-בינוי.

משה כחלון: שום דבר.

משה כחלון: אנחנו רצים כרגע, שופכים מלאים שיש לנו, כל קרקע זמינה שיש לנו אנחנו מוציאים לשוק; כל קרקע זמינה שיש לנו – מוציאים לשוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה כחלון: אבל לתת מענה במקומות האלה, ובכל המקומות בארץ, כולל תל-אביב, זה בנייה לגובה.

משה כחלון: אני לא יכול לחייב תושב טייבה לבנות לגובה, כי זו קרקע שלו, אבל אני יכול בקרקע של מדינה כן לעשות את זה, וזאת הכוונה.

משה כחלון: כמובן, כפי שאמרתי, לצד הרחבת הקו הכחול, וכמה שיותר לרווח את השטחים שם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר, עד שתי דקות לרשותך.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, כידוע לך, בעיית התכנון והבנייה, חיבורי חשמל, חלקות לחיילים משוחררים, זו הבעיה שסובל ממנה המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: והשאלה הראשונה שלי הייתה על נושא חיבורי חשמל, כי בספטמבר 2015 התקיים טקס בדאלית-אלכרמל, ושם נאמר:

חמד עמאר: בתוך תקופה קצרה יתחילו לחבר חשמל.

חמד עמאר: בדקתי, עשרה חודשים כמעט עברו, בדקתי היום בעוספיא, בירכא, בג'וליס, בעצם בכל היישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: נאמר לי שעדיין לא חובר אפילו בית אחד.

חמד עמאר: האם נתחיל לראות חיבורי חשמל, אדוני השר?

חמד עמאר: הנושא השני, נושא של תכנון ובנייה.

חמד עמאר: אתה ממונה על ועדות התכנון, על מינהל התכנון, על מינהל מקרקעי ישראל; הנושא של תכנון ובנייה הוא נושא שסובל ממנו כל יישוב דרוזי.

חמד עמאר: אפילו יישוב אחד לא אושרה לו תוכנית מתאר; יישוב אחד לא אושרה לו תוכנית מתאר.

חמד עמאר: ואחרי שיאשרו לו תוכנית מתאר צריך תוכנית מפורטת.

חמד עמאר: לכן הדברים האלה לוקחים הרבה זמן, והמון צעירים בנו את הבתים שלהם בנייה לא מורשית, לא מפני שהם רצו לבנות בנייה לא מורשית; אף אחד לא רוצה לבנות לא לפי החוק, אבל כשמחייבים אותו הוא בונה.

חמד עמאר: הרבה מהם סובלים מקנסות אדירים, מתיקים פליליים, לא יכולים להצליח ולהתקדם בחיים שלהם.

חמד עמאר: אחרי שהם מסיימים שירות צבאי ובונים את הבית שלהם, הם לא יכולים להתקבל לשום עבודה כי יש להם תיק פלילי.

חמד עמאר: והנקודה האחרונה – יותר משנתיים לא חולק אפילו מגרש אחד לחיילים משוחררים.

חמד עמאר: מתי נתחיל לראות חלוקה לחיילים משוחררים?

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שהשר יתחיל לענות, רק אגיד מי בסבב הבא.

יולי יואל אדלשטיין: הסבב הבא הוא: איציק שמולי, תמר זנדברג, יוסף ג'בארין ומנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

משה כחלון: טוב, חבר הכנסת עמאר, לגבי הנושא הזה של חיבורי החשמל, לי יש נתונים אחרים, שכן חוברו.

חמד עמאר: אשמח לראות אותם.

משה כחלון: אעביר לך אותם.

משה כחלון: אני בקשר עם חבר הכנסת אכרם חסון שגר בדאליה, יושב מאחוריך, וראש המועצה של דאליה, ואני שומע דברים אחרים.

משה כחלון: אבל כמו שאתה שאומר, נבדוק את זה.

משה כחלון: אני שומע שכן מתחברים וכן חוברו.

משה כחלון: היה איזה תהליך שצריך ללכת לוועדה המחוזית, להתחייב שאתה מקבל היתר לאיזו תקופה – אני חושב שאתה מכיר את הנושא.

משה כחלון: אני יודע על משהו אחר.

משה כחלון: הדבר השני, לגבי האנשים האלה שבנו ובאמת הם יכולים להסתבך עם תיקים פליליים.

משה כחלון: אמרתי בתחילת דברי: מי שבנה, וכמו שתיארת את זה, הוא חיכה להיתר ולא היה היתר בגלל כל מיני סיבות שלא תלויות בו – האנשים האלה, אנחנו מחברים אותם לחשמל ועושים לזה הכשר.

משה כחלון: עושים הכשר לכל התהליך, יחד עם הממונה שלנו על המחוז יוסף מישלב.

משה כחלון: זה בעיקר באזור הצפון, ברור, אז אנחנו במקום הזה.

משה כחלון: לגבי – – –

חמד עמאר: – – – יש הרבה יישובים בגליל.

משה כחלון: אז אנחנו עובדים על זה יחד.

משה כחלון: אנחנו עובדים על זה יחד, גם עם כפרים ערביים.

משה כחלון: בכל המקומות שיש הבעיה הזאת – היא בעיה זהה והפתרון זהה.

משה כחלון: אין צו שיפוטי, אין צו הריסה, הקרקע היא של האדם, היא לא קרקע של פלישה, הם יקבלו את ההיתרים לחשמל.

משה כחלון: הדבר השלישי, לגבי הסבסוד לחיילים משוחררים – אני חושב שלאחרונה אישרנו בממשלה 200,000 שקל סבסוד לחיילים משוחררים דרוזים, וכל הזמן השר גלנט – במקרה זה בחצר שלו, כל הנושא הזה, גם של שיווקי הקרקעות, לא של רמ"י, בכלל – אני חושב שהוא עושה שם עבודה גדולה מאוד בנושא הזה.

משה כחלון: גם עכשיו בונים, וגם העלינו את הסבסוד, כמו שאתה יודע, באזורים הקשים, כי אזורי המגורים של הדרוזים בגליל הם אזורים הרריים והפיתוח שם עולה הרבה יותר.

משה כחלון: אישרנו, מה שנקרא, מעבר למה שאישרנו באופן רגיל.

משה כחלון: אני יכול להסכים אתך בחצי מהדברים – בוא נאמר שזה לא מספיק מהר, אבל נעשית שם עבודה שלא נעשתה הרבה מאוד שנים, ואני כמובן עוד אשוב אליך בעניין של החיבורים.

משה כחלון: טיבי, הייתי רוצה רק – חבר הכנסת טיבי – רק משפט להשלים: בשנת 2015 אישרנו 16,000 יחידות במגזר הערבי, וב-16' אנחנו הולכים לאשר עוד 15,000, גם במסגרת ותמ"לים וכל – – –

אחמד טיבי: העובדים שלך יכולים לתת לי את הפירוט יותר מאוחר.

משה כחלון: הם בינתיים שלחו לי בווטסאפ, אני אעביר לך.

אחמד טיבי: שמתי לב שמישהו שלח לך.

משה כחלון: נו, ברור, מה חשבת – שאני נביא?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: גם קודמו השתמש יפה מאוד בטכנולוגיות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, אנחנו רגילים לראות בשנים האחרונות התעללות של חברות הביטוח במבוטחים הסיעודיים.

איציק שמולי: אני חושב שבשנה האחרונה, בקדנציה הזאת שלך, הדבר הזה הגיע לשיא חדש, ובמתח הזה שבין השמירה על היציבות של חברות הביטוח לבין הדאגה למבוטחים, הרגולטור הנוכחי פשוט איבד את האיזון.

איציק שמולי: אני רוצה לתת שתי דוגמאות בדקה וחצי שיש לי, ואני רוצה שאתה תגיד לי, כשר אוצר חברתי, האם זה עומד בסטנדרטים שלך.

איציק שמולי: ברפורמה שאתם מכניסים לתוקף ב-1 ביולי, נכה – תקשיב טוב, כבוד השר – אם הוא מסוגל לעשות בכיסא גלגלים את התנועה הזאת עם הידיים, מבחינת

איציק שמולי: כם הוא יותר לא נכה, הוא לא מוגבל בניידות.

איציק שמולי: האם מבחינתו של שר האוצר החברתי במדינת ישראל זה משהו שעולה בקנה אחד עם תפיסת העולם שלך?

משה כחלון: אני שר אוצר חברתי, אני לא רופא – מה, אני קובע מי נכה ומי לא?

איציק שמולי: אוקיי, אני רוצה לדעת, האם מבחינתך זה היה יכול להיות גם אצן אולימפי?

משה כחלון: אבל אני רופא?

איציק שמולי: בסדר, זו אחלה התחמקות, אני שואל אותך עוד משהו – – –

משה כחלון: מה "זו אחלה התחמקות"?

משה כחלון: אתה באמת מאמין שפקיד – –

יולי יואל אדלשטיין: השר תכף ישיב לזה.

משה כחלון: – – מחליט על נכות?

משה כחלון: מה, אתה עושה צחוק?

איציק שמולי: אני אגיד לך במה אני מאמין; אני מאמין – – –

משה כחלון: אני שואל אותך: אתה מאמין – – –

איציק שמולי: אני אגיד לך במה אני מאמין; אני מאמין שאתם מזמן, מזמן, הפקרתם את המבוטחים.

איציק שמולי: עכשיו לי יש עוד דקה לשאול את השאלה, אז רק תן לי להשלים.

משה כחלון: אני אתן לך עוד דקה משלי, אבל אתה מאמין שפקיד באוצר מחליט מי נכה?

מיקי רוזנטל: אבל הם משנים את הקריטריונים, אדוני.

איציק שמולי: אז בוא, יש לי חדשות בשבילך, כבוד השר, היום הפקידים שלך היו – – –

משה כחלון: אבל מה הם אשמים?

משה כחלון: שפקיד יחליט, יחווה דעה – – –

איציק שמולי: אדוני, בוודאי.

משה כחלון: עושה ככה עם היד, עושה ככה – תגיד לי, אתה – – –

איציק שמולי: בוודאי, אז מי מחליט על המדיניות?

איציק שמולי: אז יש לי חדשות בשבילך.

משה כחלון: איזו מדיניות?

משה כחלון: יש רופא שמחליט אם הבן-אדם נכה או לא.

איציק שמולי: לא נכון, לא נכון.

משה כחלון: מי מחליט אם – – –

איציק שמולי: אז תן לי להסביר לך.

משה כחלון: לא, אתה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אדוני השר – – –

מיקי רוזנטל: אדוני, אתה לא מכיר את הדברים; הלוואי שרופא היה מחליט.

משה כחלון: חברים, אין מצב.

משה כחלון: הלאה, תמשיך.

מיקי רוזנטל: אם רופא היה מחליט זה היה מצוין.

משה כחלון: אין מצב, נו.

משה כחלון: איציק, נכון שזה נושא שלך, נכון שאתה מת על הנושא, נכון שזו אג'נדה, אבל גם צריך מעת לעת לדייק, אין מה לעשות.

איציק שמולי: אני בינתיים מדייק – –

משה כחלון: אתה בינתיים – – –

איציק שמולי: – – ואני עומד מאחורי כל מה שאני אומר פה.

איציק שמולי: עכשיו, תראה, לא רופא מאשר את הדבר הזה, מי שמאשר את זה זה הרגולטור.

איציק שמולי: זו רפורמה שאתם מכניסים לתוקף ב-1 ביולי, רפורמה – –

משה כחלון: שמה היא אומרת?

איציק שמולי: אני מסביר.

איציק שמולי: – – רפורמה של מתן סל שירותים סיעודי בכל קופות-החולים, אותו סל, והן מתחרות על המחיר.

איציק שמולי: במסגרת הרפורמה הזאת יש שינויים שפוגעים במבוטחים החלשים ביותר: 1.

איציק שמולי: בנכים, הסברתי; 2.

איציק שמולי: בקשישים שלא שולטים על הסוגרים.

איציק שמולי: עד היום, במבחני הסיעוד קיבלו שתי נקודות – זה אומר שכמעט כולם עברו את הרף – מהיום רק נקודה אחת.

איציק שמולי: אז עכשיו, לפני שאני ממשיך לעלות גיחוך על פניך, אני רק אגיד לך שמי שקובע את המבחן הזה, כבוד השר, זה לא רופא, זה לא הביטוח הלאומי – זה המפקח על הביטוח.

איציק שמולי: חברות הביטוח מבקשות מדיניות חדשה, ומי שמאשר אותה זה המפקחת על הביטוח.

איציק שמולי: אם לא ההסכמה שלה זה לא היה נכנס לתוקף.

איציק שמולי: שאלתי אליך: איך מדיניות כזאת יוצאת מהמשרד שלך?

איציק שמולי: איך?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, תודה.

משה כחלון: אפשר גם להשיב?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

משה כחלון: תראה, על מדיניות מבחני התפקוד – ADL זה נקרא, מאיר?

משה כחלון: אני עוד אפילו לא שוכח.

מאיר כהן: ADL.

משה כחלון: ADL.

משה כחלון: שמולי, חבר הכנסת שמולי, לגבי מבחני התפקוד, אני, ב-2011, העפתי את זה מהעולם לתקופה מסוימת, אחר כך זה היה לשלוש שנים וזה חזר.

משה כחלון: זאת אומרת, לא הייתי צריך אותך בשביל זה.

משה כחלון: אבל אני אתן לך תשובה הכי קצרה, ואני חושב שהיא ממצה והיא גם תעמוד לבדיקה – לא תהיה הרעה במצבם של הקשישים, הנכים, כל זמן שאני שר אוצר, בטח לא באמצעות רגולציה.

משה כחלון: לא תהיה, בסדר?

משה כחלון: לא תהיה.

משה כחלון: ואני לא צריך ממך תעודת כשרות – – –

איציק שמולי: אני לא נותן לך תעודת כשרות – – –

משה כחלון: אני לא צריך ממך תעודת כשרות, כי מה שאני עשיתי בשביל קשישים ומה שאני עשיתי בשביל נכים ומה שעשיתי בשביל אוכלוסיות חלשות – –

איציק שמולי: תבדוק, תבדוק את החוזר שהמפקחת הוציאה, תבדוק.

משה כחלון: – – אתה צריך לחיות 400 שנה כדי להגיע לזה.

איציק שמולי: בסדר, בסדר, שמענו.

משה כחלון: שמענו.

איציק שמולי: תבדוק את החוזר שאתם הוצאתם, על מה אתה מדבר בכלל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: אתה חתום על ההוראות האלה, אתה חתום.

משה כחלון: קיבלת את התשובה?

איציק שמולי: לא, לא קיבלתי תשובה.

משה כחלון: אז אני אומר לך: לא תהיה – – –

איציק שמולי: לא קיבלתי שום תשובה.

משה כחלון: לא תהיה הרעה – – –

איציק שמולי: במקום להטיח בי דברים תענה לעניין, תעשה טובה.

משה כחלון: אני לא מטיח בך שום דבר, אני מבקש ממך לדייק.

איציק שמולי: תעשה טובה.

משה כחלון: יש קריירה, ואני מכיר, אני עשיתי קריירה בכמה דברים, עשיתי כמוך, אבל אני מבקש לדייק.

איציק שמולי: השר כחלון, אני לא הגעתי לכנסת עם משהו בי נגדך, תאמין לי; אני לא משונאיך בבית הזה, תאמין לי.

איציק שמולי: אני מדבר פה לעניין – –

משה כחלון: אבל, איציק, חבר הכנסת שמולי – – –

איציק שמולי: – – ואתה חתום על המדיניות הזאת.

איציק שמולי: אז תפסיק להטיח בי דברים.

משה כחלון: חבר הכנסת שמולי – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה כחלון: חבר הכנסת שמולי, לא תהיה הרעה ולא תהיה שום פגיעה, לא בנכים ולא בקשישים, כל זמן שאני במקום הזה, ואני חושב שעשיתי את זה עד היום, ושוב, אני לא צריך תעודת כשרות מאף אחד.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אדוני השר, תודה על ההתייצבות.

תמר זנדברג: ברשותך, יש לי שתי דקות ושתי שאלות – שאלה בדקה.

תמר זנדברג: שאלה ראשונה: אדוני כרגע ממונה למשך שלושה חודשים על שני משרדים שנמצאים בניגוד עניינים מובנה – – –

משה כחלון: חודשיים.

תמר זנדברג: חודשיים, סליחה.

תמר זנדברג: האחד, משרד האוצר, ספציפית בהיותו ממונה על מינהל התכנון, דרישה שלך אבל שמייצרת ניגוד עניינים מובנה, לא אישי, עם המשרד להגנת הסביבה.

תמר זנדברג: ולכן השאלה היא: האם במהלך החודשיים האלה תימנע מלעסוק באישורי תוכניות בנייה וקבלת החלטות מהותיות שיש להן השלכות של הגנת הסביבה?

תמר זנדברג: ובמהלך החודשיים האלה, איך תנחה את הנציגים – כשאתה אחראי למעשה לשני כובעים – את הנציגים בוועדות התכנון כיצד לנהוג?

תמר זנדברג: זו השאלה הראשונה.

תמר זנדברג: השאלה השנייה: בשבוע שעבר מונה בהליך מוזר, ויש שיאמרו מחטפי, רמי סדן לתפקיד יושב-ראש חברת החדשות של ערוץ 10.

תמר זנדברג: לאחר שהודלף – בהתבטאות גזענית, אנטי-מזרחית מובהקת, בין היתר כלפי ציבור שאתה, אדוני, אחד הנציגים המובהקים שלו.

תמר זנדברג: אומנם יש אי-הסכמה על תוכן הדברים המדויק שהודלף, אבל יש הסכמה לדעת כל הגורמים שלכל הפחות נאמרו התבטאויות שהן לא ראויות.

תמר זנדברג: האם לדעתך הוא צריך להתפטר?

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

משה כחלון: לגבי הגנת הסביבה, חברת הכנסת זנדברג, אני לא אעסוק בשום דבר שיכול אפילו לעלות חשש של ניגוד עניינים, וזו גם תקופה מאוד מאוד קצרה – כבר שבועיים חלפו, אני מניח שבתוך חודש וחצי אני לא שם.

משה כחלון: המשרד מתפקד, יש שם מנכ"ל מצוין, יש שם צוות מעולה שעובד, ואין לנו איזה החלטות דרמטיות בתקופה הקרובה, לכן אני לא חושב שאני אדרש לכך.

משה כחלון: ואם אני אדרש, אז יש יועץ משפטי שאני כמובן איוועץ בו אם לגעת בזה, כן או לא, ואני אפעל ואנהג לפי החוק.

משה כחלון: לגבי רמי סדן, אני אמרתי, יש פה מחלוקת מה הוא אמר, אם הוא אמר.

משה כחלון: אם הדברים נאמרו – זה חמור, אני רואה את זה בחומרה.

משה כחלון: אני חושב שאמירות כאלה אסור שייאמרו.

משה כחלון: הוויכוח אם הוא צריך להתפטר או לא – אני חושב שאפשר להסתפק בהתנצלות ולהמשיך הלאה, אבל יש פה מחלוקות בין גופים אחרים.

משה כחלון: אני לא חושב שצריך – – –

יעל גרמן: מחאה ציבורית.

משה כחלון: אני חושב שזאת אמירה מיותרת, אומללה, שלא הייתה צריכה להיאמר, וחברינו מעת לעת, אתם יודעים, אומרים איזה משהו שלא תמיד התכוונו, וזה גם יוצא לנו.

משה כחלון: במקורות שלנו אומרים – אני לא יודע אם זה מתאים במקרה הזה, אבל – חכמים היזהרו בדבריכם.

משה כחלון: אני לא יודע אם זה חכמים פה, אבל אני חושב שאנשי ציבור צריכים להיזהר בדבריהם, כי הדברים האלה, חברת הכנסת גרמן – – –

יואל חסון: אולי במחשבותיהם, אם הוא חושב את זה.

יעל גרמן: במחשבות אתה לא יכול לשלוט.

משה כחלון: מה שאני אומר, אנשים, באמת, אנשי ציבור, אנשים שנושאים תפקידים בכירים, זורקים איזה מילה, ואחר כך סוחבים אותה ל-30-20 שנה קדימה – משקעים, שסעים.

משה כחלון: אני חושב שהדברים האלה – אנשי הציבור, אנשים שבאמת מצוטטים, צריכים להיות הרבה יותר זהירים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, חבר הכנסת – מי אמרנו?

יולי יואל אדלשטיין: – יוסף ג'בארין; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד היושב-ראש – – –

יואל חסון: שמעת "סדן" – – – שמעת "סדן" – נחנקת?

קריאה: הלוואי שהוא היה יושב-ראש.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, אני חושב שאני כאן מעלה נושא, אולי בשמם של לפחות כל 13 חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, בעניין התוכנית הכלכלית לחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: והאמת היא שאני, כאן יש לי שלוש שאלות.

יוסף ג'בארין: השאלה הראשונה: האם יש תוכנית?

יוסף ג'בארין: באמצעי התקשורת דיברו על 15 מיליארד.

יוסף ג'בארין: אנחנו בכלל לא יודעים מאיפה בא הסכום הזה.

יוסף ג'בארין: אנחנו ידענו שמדברים על 10 מיליארד, אבל לא הבנו – לא הבנו מה מ-10 המיליארד זה שוטף, ומה זה תוספת.

יוסף ג'בארין: אז – האם יש תוכנית?

יוסף ג'בארין: 2.

יוסף ג'בארין: אם יש תוכנית, אז מה הסכום התוספתי שיש נוסף על השוטף, בחברה הערבית?

יוסף ג'בארין: ואם יש תוכנית ויש לך גם נתון מדויק על הסכום – האם התוכנית מבוצעת?

יוסף ג'בארין: כי האמת היא שאנחנו, כל פעם שאנחנו מדברים בישיבות בוועדות הכנסת, תמיד עולה חבר כנסת ואומר לנו: אבל אתם מקבלים 15 מיליארד שקל.

יוסף ג'בארין: ולכן – אולי באמת חשוב לתת לנו את הפרטים המדויקים כאן.

יוסף ג'בארין: אני גם רוצה לומר שבהתחלה הובטח לנו שזה יהיה צבוע בתקציב המדינה – זה לא קרה.

יוסף ג'בארין: אחר כך הובטח לנו שנקבל פירוט של הסכומים בהתאמה לפרויקטים – גם לא קיבלנו.

יוסף ג'בארין: חלפה חצי שנה מאז.

אחמד טיבי: באישור בישיבת ממשלה – גם מתעכב.

אחמד טיבי: אישור – – –

משה כחלון: – – –

יוסף ג'בארין: גם.

יוסף ג'בארין: עכשיו אנחנו מדברים על תקציב חדש – –

משה כחלון: – – –

יוסף ג'בארין: – – אז אולי באמת נבהיר את הסוגיה הזאת אחת ולתמיד.

משה כחלון: אז אני אשיב לך.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת ג'בארין.

משה כחלון: תראה, בסוף דצמבר 15' העלינו את נושא התוכנית למגזר הערבי בסדר גודל כולל של 15 מיליארד, עם תוספתי.

משה כחלון: התוספתי בדיור ובפנים, בסדרי גודל של 2.5 מיליארד.

אחמד טיבי: 2.5 – – –

משה כחלון: מיליארד.

משה כחלון: תוספתי.

משה כחלון: 2.5 מיליארד.

משה כחלון: תוספתי.

משה כחלון: כעת – תן לי.

משה כחלון: תן לי.

משה כחלון: תראו, היום הייתה ישיבת ראשי מפלגות – – –

אחמד טיבי: – – – אמרו שזה באוצר.

משה כחלון: כן, כן, כן.

משה כחלון: 15 מיליארד שקל.

משה כחלון: תראו, היום הייתה, בשעה 14:00, ישיבת ראשי מפלגות, וכאילו ידעתי שג'בארין ישאל את השאלה – העליתי את זה.

משה כחלון: העליתי את זה היום בפני ראש הממשלה וחברי ראשי המפלגות – מפלגות הקואליציה, סליחה.

משה כחלון: יש שם בעיה אחת, שעדיין הממשלה לא העבירה את זה עד הסוף, בגלל הנושא של אכיפת חוקי תכנון ובנייה.

משה כחלון: זה לא משנה אם אני אוהב את זה או לא אוהב את זה – זאת העובדה כרגע.

משה כחלון: עד שזה לא יעבור לגמרי – עד שזה לא יעבור לגמרי, יהיה קשה באמת לאמוד את זה ולפרוט את זה לפרטים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

משה כחלון: כן.

משה כחלון: התוכנית תקועה, אני לא ארמה אף אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

משה כחלון: התוכנית כרגע תקועה.

קריאה: – – –

משה כחלון: רגע.

משה כחלון: השוטף עובד.

משה כחלון: סליחה.

משה כחלון: השוטף עובד.

משה כחלון: אין – תראו, רבותי – השוטף עובד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: – – –

משה כחלון: לא – – –

קריאה: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

משה כחלון: חברים, זאת האמת.

משה כחלון: אתם רוצים את האמת, או את אחותה?

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: מה עם פרק הדיור – – –?

משה כחלון: זאת האמת.

קריאות: – – –

משה כחלון: אין משהו אחר.

אוסאמה סעדי: פרק הדיור היה קשור רק לעניין של האכיפה.

אוסאמה סעדי: עכשיו אתה אומר שכל – – –

משה כחלון: לא.

משה כחלון: אכיפה, תכנון ובנייה.

משה כחלון: תכנון ובנייה זה רק אכיפה.

משה כחלון: כל היתר, אני כבר מניתי את מה שאנחנו עושים בתכנון ובנייה.

משה כחלון: אני חושב שאתם גם יודעים את זה.

משה כחלון: גם מה שבינת שוורץ עשתה, בתוכנית ההרחבה, פס כחול, מחיר למשתכן – אמרתי את הדברים האלה.

משה כחלון: בנושא האכיפה זה תקוע.

משה כחלון: זה תקוע כרגע – היום אני העליתי את זה.

קריאה: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

משה כחלון: לא.

משה כחלון: להביא את זה לממשלה.

משה כחלון: כל היתר רץ.

משה כחלון: השוטף רץ.

משה כחלון: חברים, השוטף רץ.

עאידה תומא סלימאן: – – –

יוסף ג'בארין: – – –

משה כחלון: אתם – השוטף, כל השוטף: בניית המגרשים והמתנ"סים והכיתות, וכל – – –

עאידה תומא סלימאן: לא מדברים על השוטף – – –

קריאה: – – – התוספתי – – –

משה כחלון: אז על מה כן מדברים?

קריאה: התוספתי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על התוספתי – – –

משה כחלון: התוספתי קיים; 2.5 המיליארד, בכל ה-15 – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

משה כחלון: לא הכול.

משה כחלון: החלק של האכיפה – הוא מעכב כרגע.

קריאה: את מה הוא מעכב?

משה כחלון: הוא מעכב.

משה כחלון: אין כרגע אכיפה שם, ומנסים לייצר מנגנון דרך גופים תכנוניים או – – –

אוסאמה סעדי: החלטת הממשלה, אדוני השר, דיברה רק על התניה.

אוסאמה סעדי: רק פרק הקשור לדיור ולמשרד השיכון ומשרד – – –

משה כחלון: נו, אז מה?

אוסאמה סעדי: – – – רק על העניין הזה של האכיפה.

יוסף ג'בארין: למה – – –?

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: וכל שאר הדברים לא היו מותנים – – –

משה כחלון: אבל שאר הדברים, אדוני, שאר הדברים רצים.

משה כחלון: שאר הדברים רצים.

אוסאמה סעדי: – – – בתוספתי, לא בשוטף.

עאידה תומא סלימאן: לא – – –

אוסאמה סעדי: בתוספתי, לא – – –

משה כחלון: התוספתי הוא חלק מזה – התוספתי הוא חלק מזה – התוספתי הוא בדיור ובפנים.

משה כחלון: ושני מקומות האלה, זה בעיקר שם, הכסף.

משה כחלון: אבל אי-אפשר לומר ש-13 המיליארד לא רצים.

משה כחלון: זה לא נכון.

משה כחלון: זה לחמש שנים, נדמה לי, וזה עובד, וזה רץ.

משה כחלון: ואני אומר לכם: אני העליתי את זה היום, בישיבה של ראשי מפלגות, כדי לדעת איפה זה עומד.

אחמד טיבי: אנחנו מאמינים לכם, אבל – – – היסטורית – – – כלומר, 30, היסטורית, מימוש תוכניות חומש, אדוני – – –

משה כחלון: זה חבל.

אחמד טיבי: כלומר, מ-2.5 המיליארד – המימוש יהיה שליש מזה.

אחמד טיבי: בסביבות מיליארד, 1.2 מיליארד, בלי התוספתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה כחלון: אבל לא זאת הכוונה – לא, הכוונה – – –

אחמד טיבי: – – – תגובה.

אחמד טיבי: שלך.

משה כחלון: תראה, תראו, אנחנו – חברי חברי הכנסת מהרשימה המשותפת, תראו, כשאנחנו מדברים על 2.5, אנחנו מסמנים אותם.

משה כחלון: אין לנו מה לעשות אתם – אני לא יכול להשתמש בהם פעמיים.

משה כחלון: אני מעריך שיהיה ניצול – אני מעריך שיהיה ניצול – השנה יש לנו ניצול – – –

אחמד טיבי: אתה מוכן לבדוק את המספרים – – –?

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: הזמן תם, לשאלה הזאת.

אחמד טיבי: – – – 3 מיליארד – – –

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

אחמד טיבי: זה לא 15.

יוסף ג'בארין: – – –

עאידה תומא סלימאן: סליחה – – – זאת התניה – –

משה כחלון: אני – – –

עאידה תומא סלימאן: – – אני מבינה את זה כהתניה, ולא – – –

משה כחלון: של מה?

משה כחלון: של האכיפה?

קריאה: של האכיפה.

משה כחלון: האכיפה היא לא בעיה שלכם.

משה כחלון: האכיפה – בעיה של הממשלה.

משה כחלון: עדיין לא ייצרה את המנגנון.

משה כחלון: הממשלה לא ייצרה את המנגנון.

משה כחלון: צריך להגיד את האמת.

קריאה: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

קריאות: – – –

משה כחלון: התנה את זה משרד ראש הממשלה, לא משרד האוצר.

משה כחלון: מי כמוכם יודע כמה משרד האוצר דחף את זה, כמה משרד האוצר הוביל את זה – עם אמיר לוי; משרד ראש הממשלה עיכב את זה, וצריכים להגיד את האמת.

משה כחלון: ואני מניח שבתוך חודש זה ייגמר.

משה כחלון: אני מאוד מקווה.

משה כחלון: לפחות היום – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

משה כחלון: מה?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, קודם, מזל טוב לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: בשבת עלייה לתורה, מחר כולנו נשתתף בשמחתך, בעזרת השם.

יולי יואל אדלשטיין: לא מחר, עוד – עוד שבוע.

מנחם אליעזר מוזס: ביום שני הבא, סליחה.

מנחם אליעזר מוזס: הקדמתי.

מנחם אליעזר מוזס: כן.

יולי יואל אדלשטיין: זריזים מקדימים.

מנחם אליעזר מוזס: כן כן, אבל – –

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שיחזור לי הקול עד אז.

מנחם אליעזר מוזס: – – אני רואה שצריכים, בעזרת השם.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני השר – –

משה כחלון: כן.

מנחם אליעזר מוזס: – – מה בדעת השר לעשות כדי שראשי הערים יקציבו אחוז דירות מסוים לציבור החרדי אשר נאנק במחסנים ובחניונים?

מנחם אליעזר מוזס: ואלה לוקים כפליים – גם לא מקבלים השתתפות בשכר-דירה, כי אין להם חוזה דירתי, כי אם גרים במחסן או בחניון, כידוע לך, זה לא דירה, אז לא מקבלים גם השתתפות בשכר-דירה.

מנחם אליעזר מוזס: וכל הכבוד לך שהצלחת כבר לשווק יותר מ-12,000 יחידות דיור במחיר למשתכן: מהצפון ומהמרכז; מקריית-אליעזר בחיפה, קריית-ביאליק, טירת-כרמל, מגדל-העמק, כרמיאל, ירוחם, ואיפה לא.

משה כחלון: תגיד גם בית-שמש – בבית-שמש קיבלו חרדים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה לעשות – –

משה כחלון: תגיד בית-שמש.

מנחם אליעזר מוזס: – – שבכל הכמות הזאת עדיין אין אפילו דירה אחת לחרדים.

משה כחלון: 586 יחידות יש כבר לחרדים.

מנחם אליעזר מוזס: ומאין אני יודע?

מנחם אליעזר מוזס: – ומאין אני יודע?

מנחם אליעזר מוזס: – כי כל הדירות האלה הן בגורדי שחקים, ללא סוכה, ללא התאמה לשבת.

מנחם אליעזר מוזס: ושר השיכון עמד כאן והודיע שהמערכת החרדית זכאית היום ללא פחות מ-20% מפתרונות הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: בכוונתי להגיש הצעת חוק של אפליה מתקנת לדיור, האומרת שראשי ערים יהיו חייבים להקצות ולתכנן מגורים בהתאמה חרדית, דהיינו, גובה סביר וסוכה וכדומה, ושהאוצר לא יחתום על הסכמי גג עם ראשי ערים שלא יעמדו בהתחייבות זו.

מנחם אליעזר מוזס: שאלתי היא: מה חושב לעשות בנדון השר הנכבד?

מנחם אליעזר מוזס: אני יודע שאתה רוצה לעשות הרבה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת מוזס, אתה מכיר את תפיסת העולם שלי: החרדים הם חלק מהמדינה שלנו, וחלק חשוב, כמו כל אזרח, וצריך לתת להם גם מענה ופתרונות דיור.

משה כחלון: הוצאנו מכרזים – הוצאנו מכרזים – 586 יחידות בבית-שמש, שזה, מן הסתם, אופי של שכונה חרדית.

משה כחלון: ראשי ערים לא כל כך אוהבים את זה שאתה בא ובונה שכונה עם אופי חרדי; אומרים לך: שיגורו כולם יחד – ואני מבין שאתה לא תוכל לגור בבית משותף עם יותר מארבע קומות, כי במעלית שבת לא עולים, ואתה תרצה גם סביבה: בית-כנסת ומקוואות וכל הצרכים הלגיטימיים שלכם.

משה כחלון: אבל במסגרת השיווקים שלנו אנחנו משווקים לכולם, ויש כמה מקומות שבהם אנחנו כן מתחשבים בזה.

משה כחלון: וכשאין איזו התנגדות גדולה של ראשי ערים, אנחנו כמובן דוחפים ותומכים בזה, כי אנחנו צריכים לתת מענה לאוכלוסיות חרדיות, ויש לנו גם עניין שהם יגורו בכל המקומות ולא רק באזורים מסוימים.

משה כחלון: זה אינטרס, אני חושב שזו גם ברכה לאותה עיר, אבל זו כבר עמדה פרטית שלי.

משה כחלון: אבל בהמשך – אתם תראו את זה – במסגרת השיווקים יש, כפי שאמרתי, גם למגזר הערבי, גם לחרדי, לכל האוכלוסיות עם צרכים אחרים מסתם בניין משותף, בוא נאמר.

משה כחלון: אנחנו במקום הזה.

משה כחלון: עכשיו, אם לשכנע את ראשי הערים, אצלנו בבית אומרים "אינשאללה" – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

משה כחלון: כן, זה לא פשוט, זה סיפור.

משה כחלון: אני לא יכול להבטיח לך את זה פה, מעל הדוכן; הייתי עושה את זה בשמחה – אני לא יכול להבטיח לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: נא להקפיד על דקה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, זה שתי דקות כל שאלה.

איילת נחמיאס ורבין: שלום, אדוני השר, ותודה רבה על ההזדמנות לשאול אותך שאלות.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להפנות אליך שאלה דווקא בנושא הפריון במשק.

איילת נחמיאס ורבין: אתה דיברת בשאלה הראשונה, ששאל אותך חבר הכנסת פרי, התייחסת לנושא ההאטה במשק.

איילת נחמיאס ורבין: בשבוע שעבר – פתח סוגריים – קיימנו דיון בוועדת הכספים על התחייבות האוצר להעביר 265 מיליון שקלים לתעשיינים, כסף שלא הועבר.

איילת נחמיאס ורבין: האוצר, אני יכולה לומר לך, קשה היה לקבל ממנו תשובה בדיון.

איילת נחמיאס ורבין: בהחלט לא הייתה לנו נחת, אני יכולה לומר לך, בדיון הזה – למי שישב בו.

איילת נחמיאס ורבין: שאלת הפריון היא שאלה מאוד מאוד מורכבת.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה יותר קל לדון במחיר המילקי, במחיר הקוטג'.

איילת נחמיאס ורבין: שאלת הפריון במשק, איך מעלים אותו, היא שאלה מסובכת.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה, ממש לאחרונה, הבאת בפנינו את התוכנית שלך להארכת סופי השבוע, מפני שימי החופשה – – –

משה כחלון: סליחה, זאת התוכנית של חבר הכנסת אלי כהן.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, חבר הכנסת אלי כהן, הבאת את התוכנית – – –

משה כחלון: אני רק תומך.

איילת נחמיאס ורבין: הוא הביא את התוכנית, נתת לו גיבוי, אבל אני רוצה להביא בפניך דבר מורכב: נכון שיש מעט מדי ימי חופשה בישראל, אבל, אדוני השר, האם אתה יודע – ודיברנו על זה בתחילת הדיון היום במליאה – האם אתה יודע שהיום יש יום חופשה בישראל?

איילת נחמיאס ורבין: אסרו חג במערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: האם אתה זוכר שלפני עשרה ימים הייתה חופשת ל"ג בעומר?

איילת נחמיאס ורבין: האם אתם מסתכלים על כמה ימי חופשה לא מתואמים יש בין המשק הישראלי לבין מערכת החינוך?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציע לך, אדוני השר – במקום להאריך את סופי השבוע מהכיוון של ימי ראשון, בואו נשקול, למשל, לבטל את ימי השישי במערכת החינוך ולייצר התאמה בין ימי החופשה במשק, משום שאף אחד לא בודק כמה המשק הישראלי, בפריון שלו – ואני יודעת שאתה נדרש לזה – איבד בימי החופשה.

איילת נחמיאס ורבין: תסלח לי שאני אומרת לך, מבלי לזלזל במורים במערכת החינוך – אף אחד לא בודק כמה פריון אבד למשק הישראלי בימי החופשה האלה; ואני כבר הודיתי היום למשפחת גטר, שהבן שלי נמצא אצלם, והודו פה חברות כנסת אחרות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם: אנחנו לא נדרשים לשאלה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: להערכתי, אנחנו מאבדים הרבה מאוד מהפריון של המשק הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: יש עוד הרבה אלמנטים, אבל כמו שאמרתי, במקום להתייחס רגע לעלות של הקוטג' וליוקר המחיה, אנחנו חייבים להתייחס לחוליה הקשה באמת של יוקר המחיה, וזו העלות של גידול ילדים במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

משה כחלון: טוב, חברת הכנסת ורבין, יש לך למעשה שתי שאלות – פעם אחת על 265 המיליון שאושרו: הם יועברו.

משה כחלון: בשבוע שעבר כבר התחלנו עם 30 מיליון, שזה חלק מהתוכנית.

משה כחלון: כל 265 המיליון יועברו כפי שהתחייבנו.

משה כחלון: כרגע יש שולחן עגול, זה מתואם עם התעשיינים, מתואם עם שרגא ברוש, שזה ירוץ יחד; הכסף הזה יעבור.

משה כחלון: לגבי ימי החופשה – אני חייב לומר לך שאני פחות בקי בסיפור הזה, עושים אותו אחרים, אבל אני יכול גם פה להתחייב – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה פרויקט חשוב.

משה כחלון: כן, אני יכול להתחייב, לפחות להודיע לך שכל החוקים וכל התקנות וכל השינויים הרגולטוריים שיש להם השפעה על הפריון מתואמים גם עם ההסתדרות וגם עם התעשיינים, עם השולחן העגול.

משה כחלון: אנחנו לא עושים שום דבר חד-צדדי.

משה כחלון: אין לנו שום רצון לשבור או להפר את האיזון של המשק; והבוקר הייתה לי שיחה עם שרגא ברוש, אני לא זוכר אפילו באיזה נושא, אבל גם בנושא הזה של הפריון.

משה כחלון: אנחנו עובדים וצמודים.

משה כחלון: אם אני לא טועה, היום יושב השולחן העגול אתם ועם ההסתדרות כדי לטפל בזה.

משה כחלון: זאת אומרת, לא תהיה פה איזו הפרת איזון שתפגע בפריון של המשק.

משה כחלון: מה שכן, אם נאמר, יוחלט על יום ראשון בשנייה ושלישית, לצד זה יבוא איזה פיצוי לתעשיינים ולבעלי החברות ולתעשייה ולמפעלים על מנת לאזן את זה.

משה כחלון: אנחנו לא נפעל בצורה חד-צדדית.

איילת נחמיאס ורבין: לצד התעשיינים, אני מדברת על ההורים, כי בסופו של דבר בהם וביכולת שלהם לייצר פריון, אנחנו תלויים – – –

משה כחלון: אסרו חג, הילדים שלי גדולים, אני לא – – –

איילת נחמיאס ורבין: הנה, אדוני השר, אני מוכנה לשתף אותך בימי החופשה – – –

מרב מיכאלי: תלך לעשות בייביסיטינג.

משה כחלון: מה?

מרב מיכאלי: תלך לעשות בייביסיטינג.

משה כחלון: בסדר, אני באמת לא יודע על – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני אומרת לך, זה יתרון שגם מבחינת המשק – גם מבחינת הפריון וגם מבחינת המשק זה דבר שראוי לבחון אותו.

משה כחלון: טוב.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – באסל גטאס.

יצחק וקנין: אחריו, מהקואליציה – אורי מקלב.

יצחק וקנין: אנחנו עושים, אני מבין, סדר – 75% מהאופוזיציה, 25% מהקואליציה.

יצחק וקנין: אני אעשה את הסדר עד השעה 17:40; בזה מסתיים הדיון.

יצחק וקנין: מה שנספיק נספיק, רבותי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסי יונה, רשות הדיבור שלך.

יוסי יונה: אדוני שר האוצר, מדי כמה שבועות אנחנו מתבשרים על החלטות של רמ"י שמעניקות הטבות מפליגות לסקטורים של הקיבוצים והמושבים – רכישה של הקרקע במחיר מוזל, מתן אפשרות לבניית דיור להשכרה, שינוי ייעוד של הקרקע מחקלאות למסחר ועוד דברים מהסוג הזה.

יוסי יונה: והנה, לצד הדברים הללו, עולה הרושם שמשרדך, ובמיוחד התחום שעליו אתה גם מופקד בתחום הדיור, נוקט יד קפוצה ביחס ליוזמות או למדיניות דומה בעיירות פיתוח, בשכונות.

יוסי יונה: האם אתה מודע לכך שהלכה למעשה בשטח יש, איך שאני רואה את זה, בוא נאמר, מדיניות מאוד סקטוריאלית וחד-צדדית, והאם יש בכוונתך לשנות את המצב הזה?

משה כחלון: תודה רבה, חבר הכנסת יוסי יונה.

משה כחלון: נכון לעכשיו, השבוע יש לנו דיון על הנושא הזה של – נדמה לי 1370, הנושא של קרקעות הקיבוצים – –

יוסי יונה: 1447 שהתקבלה.

משה כחלון: – – זאת ההחלטה.

משה כחלון: התקבלה החלטה אחת, לגבי הדירה השלישית במושבים – אני חושב שזה לגיטימי.

משה כחלון: על אותה יחידת קרקע, לאפשר להם עוד יחידה, זה עוזר לנו בפתרון הדיור, ולהם זה עוזר.

משה כחלון: אני לא נגד.

משה כחלון: לגבי הקיבוצים – – –

יוסי יונה: אדוני, רק הערה אחת:

יוסי יונה: אני לא מביע צרות עין וכו' – – –

משה כחלון: אין לי בעיה, אתה מכיר אותי, אני רוצה לתת גם וגם.

משה כחלון: אני לא אומר – במקום.

יוסי יונה: – – –

משה כחלון: אז אני רוצה ממך – קודם כול, מחר יהיה הדיון.

משה כחלון: נדמה לי מחר או מחרתיים יהיה הדיון בנושא הזה שאתה מדבר עליו, על קרקעות הקיבוצים, ומזה 91% ו-33% – אני חושב שמתגבשת שם פשרה.

משה כחלון: אני חושב שהיא טובה, הוגנת ונכונה.

משה כחלון: לגבי העניין הזה שאנחנו נוהגים ביד קפוצה עם עיירות הפיתוח, אני ממש הייתי מבקש דוגמה, כי אני חושב שכל המחיר למשתכן, ובני המקום, והעדיפות שאנחנו נותנים והמענק שאנחנו נותנים – כי 100,000 שקלים אנחנו נותנים.

משה כחלון: והיום, אתה יודע, לקבל דירה בדימונה ב-590,000 שקלים במקום 850,000, ואתה יודע, לקבל דירה בירוחם במספרים כאלה, זה לא בא מהשמים.

משה כחלון: זה כסף שהוצאנו – של הציבור, לא שלי חלילה – שהוצאנו – – –

יוסי יונה: אתה מאתגר אותי, אני מוכן להקשיב, אבל – – –

משה כחלון: אז אני אומר, עיירות הפיתוח, גם בבני המקום, שזה מקביל לבן המקום שם, גם בבני המקום – אני רוצה לומר לך: עתלית.

משה כחלון: עתלית, אני התעקשתי שיהיה 100% בני המקום, של עתלית.

משה כחלון: אף שזו מועצה אזורית, לא הסכמתי שאף אחד מהיישובים הסובבים יקבל, כי להם יש בני מקום כמושבניקים ולתושבי עתלית אין.

משה כחלון: לכן עכשיו, במחיר למשתכן, מעל 500 יחידות, מעל 120 תושבי עתלית הולכים לזכות שם בדירה – בסביבות 300,000 שקלים הנחה.

משה כחלון: אני חושב שאנחנו באים לקראת הפריפריה, ממש מותחים את המחלקות המשפטיות עד הסוף, עד איפה שהם נותנים לנו, ואנחנו לוחצים עוד קצת ועוד קצת ועוד קצת.

משה כחלון: ואם אתה יודע להגיד לי משהו, איפה נהגנו ביד קפוצה – אני ממש מתחייב לתקן את זה ברגע שאני אגיע למשרד.

משה כחלון: עיירות הפיתוח, וכל הגופים האלה, שהרבה מאוד שנים, תסלח לי על הביטוי, אכלו אותה, היום זאת התקופה שיש להם מזור, בטח בנושא קרקעות, בטח בנושא ההפשרה.

משה כחלון: אתם מכירים את הסיפור של שכונת יובלים בקריית-שמונה – מה לא עשינו כדי לשחרר, עשר שנים היה תקוע.

יוסי יונה: – – –

משה כחלון: בבקשה, אני אשמח.

יוסי יונה: נניח יש איזושהי הקצאה של 25 מיליון שקל להלוואות לבני המקום – עשינו חישוב שאחת מהבעיות שם זה בעצם ההון העצמי של התושבים.

משה כחלון: כן, הורדנו להם – 100,000 שקלים הון עצמי.

יוסי יונה: אני יודע.

יוסי יונה: ואני אומר – – –

יפעת שאשא ביטון: הבעיה, שלא היו אדמות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק ההון העצמי, לא היו אדמות.

משה כחלון: אתה יודע שעשר שנים לא בנו בקריית-שמונה.

משה כחלון: הנה, חברת הכנסת יפעת פה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה אילוצים, ושילמו מיליון – – –

יוסי יונה: יפעת, עזר כנגדך.

משה כחלון: בסדר, היא גרה בקריית-שמונה והיא מכירה את זה, היא יודעת מה היה עד שהגענו ומרגע שהגענו.

יוסי יונה: אז אני אומר, המון פעמים, אדוני השר – נניח בדרום, הבעיה היא לא של הקרקע עצמה, כי הקרקע מאוד זולה, אלא בהיטלים ובהון העצמי.

משה כחלון: אבל אנחנו נותנים להם 100,000 – תבין, היום הוא צריך – תקשיב, הוא צריך 100,000 שקלים כדי לקבל דירה בדימונה.

משה כחלון: הנה, מאיר כהן יתקן אותי אם אני טועה.

מאיר כהן: יש – אני – – –

משה כחלון: בשכונת השחר.

מאיר כהן: אני אגיד לך: בשכונת השחר, יצא שם היצף, בשפע, עד שאפילו הקבלנים כבר לא ניגשים.

משה כחלון: אחד.

משה כחלון: נכון.

מאיר כהן: לא לא – – –

משה כחלון: דרך אגב, אלה חוקי הכלכלה; ברגע שהראשון עוצר, אתה יודע שיש רוויה.

משה כחלון: זה חוקי כלכלה.

מאיר כהן: יש רוויה, זה בסדר גמור.

מאיר כהן: יש רוויה.

משה כחלון: אנחנו רוצים, בפעם אחת – אוקיי.

מאיר כהן: בסדר גמור.

מאיר כהן: מה שנכון נכון, יש באזורים האלה רוויה.

מאיר כהן: יש שאלה של ההון העצמי, אבל אני מבין שאפשר היום ב-80,000–90,000 שקלים לקנות דירה.

משה כחלון: נכון.

משה כחלון: כן.

מאיר כהן: זה דבר מבורך.

משה כחלון: ואני אומר עוד פעם, אני מזמין את כל חברי הכנסת:

משה כחלון: איפה שיש עוולה הכי קטנה בפריפריה, אני מתחייב באותו יום לתקן.

משה כחלון: ואני לא חושש.

משה כחלון: ואתה יודע, ואני גם הזמנתי אותך, והזמנתי חברים נוספים, גם מ"הקשת המזרחית" וגם מהקשת המערבית – בואו, תגידו, אני חושב שנגרם המון עוול לאוכלוסיות מסוימות מאז קום המדינה, והגיע הזמן גם לתקן, ואנחנו שם כדי לתקן את זה בלי לעשות חשבון לאף אחד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לחבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

באסל גטאס: אדוני השר, אני מוכרח להגיד לך שהתשובה שלך לחברי יוסף ג'בארין ממש בלבלה אותנו, ואנחנו 13 חברי כנסת שעבדו קשה מולכם על התוכנית הזאת.

באסל גטאס: התוכנית הזאת – תרשה לי בחצי דקה – מורכבת משני דברים.

באסל גטאס: האחד – סעיפים בתוך מבנה התקציב, יסוד התקציב, שנקראו "שינוי במנגנוני תקצוב", ושם הבלבול הגדול: מה הערך של שינוי מנגנוני התקצוב.

באסל גטאס: נזרקו לאוויר מספרים שונים ומשונים.

באסל גטאס: נוסף על שינוי מנגנוני התקצוב היה משא-ומתן קשה, כפי שאתה יודע, על כסף תוספתי שאמור לבוא לכמה דברים: 1.

באסל גטאס: מבני ציבור; 2.

באסל גטאס: תשתיות פנימיות, כבישים ודרכי גישה ליישובים הערביים, ועוד.

באסל גטאס: בסך הכול כ-2.5 מיליארד שקל.

באסל גטאס: עכשיו אני מבין ממך, אמרת שני דברים: התוכנית תקועה – אז האם זה כולל את מנגנוני התקצוב?

משה כחלון: לא.

באסל גטאס: והשינויים?

באסל גטאס: אז – אני רוצה שתבהיר את זה.

משה כחלון: רק החלק של הדיור תקוע, בגלל האכיפה.

באסל גטאס: אבל זה לא הדיור.

באסל גטאס: האם מבני ציבור – – –

משה כחלון: לא.

משה כחלון: מבני ציבור – נוסע.

באסל גטאס: זה 750 מיליון, זה חלק מה-2.5 מיליארד.

משה כחלון: אז אני אומר לך – אז מה?

משה כחלון: אז החלק הזה נוסע, יש לנו – – –

באסל גטאס: אז זה נוסע.

משה כחלון: נוסע.

משה כחלון: שינוי מנגנוני תקצוב, חבר הכנסת גטאס, מדבר על דבר אחד: פעם היו נותנים כסף, היום מודדים כמה מגרשים יש, כדי שזה יהיה מדיד, ולא סתם לזרוק.

באסל גטאס: טוב.

משה כחלון: כמה מגרשים יש, וכמה אולמות ספורט יש, וכמה מתנ"סים יש – זה שינוי מנגנון תקצוב.

משה כחלון: זה כל הסיפור.

באסל גטאס: אבל שינוי מנגנוני תקצוב – עובד.

משה כחלון: עובד ונוסע.

באסל גטאס: וגם מבני הציבור עובדים.

משה כחלון: כל הדברים נוסעים.

באסל גטאס: 750 מיליון, וגם שינוי דרכי גישה ותשתיות.

משה כחלון: זה עבר, זה נוסע.

משה כחלון: יש לנו בעיה – אני חוזר על זה בפעם המאה, בדבר אחד – יש לנו בעיה בנושא אכיפת חוקי התכנון והבנייה.

באסל גטאס: אז אתם רוצים שאנחנו נעודד אתכם להעניש אותנו בשביל לקבל כסף.

משה כחלון: לא, עזוב את זה, נו, גטאס.

באסל גטאס: יש לי שאלה נוספת, קצרה.

יצחק וקנין: אדוני, זה – – –

באסל גטאס: אמרתי שתי שאלות, הוא נכנס – כבוד השר מרוב התלהבות נכנס לדברים שלי.

יצחק וקנין: בסדר.

יצחק וקנין: אז – – –

משה כחלון: פחדתי לשכוח את התשובה.

באסל גטאס: שאלה קטנה, ואני לא מצפה לתשובה מייד, אבל באמת רוצה תשובה ממך, אפילו במועד מאוחר יותר.

באסל גטאס: יש החלטת ממשלה מיום 30 באוגוסט 2009, מס' 724, המדברת על הקצאה של כ-70 מיליון ש"ח לסלילת דרכי גישה למוסדות חינוך ומרפאות ביישובים הבלתי-מוכרים בנגב.

באסל גטאס: ככל שידוע לי, ההחלטה הזאת לא יושמה בכלל, או יושמה חלקית.

יצחק וקנין: כן.

באסל גטאס: יש עשרות מבנים כאלה היום – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

באסל גטאס: – – שעדיין אין אליהם דרכי גישה והם נותנים שירותים חיוניים – בתי-ספר, מרפאות וכו'.

באסל גטאס: אני רוצה לדעת מה יקרה עם התקצוב שכבר אושר בממשלה לפני שבע שנים.

משה כחלון: כמו שאמרת, זה היה ב-2009, עבר קצת זמן.

משה כחלון: אבל אם זה תוקצב, אני יכול לומר לך כאן ועכשיו שאני אשב עם הרפרנט לנושא הזה – אם זה תוקצב, זה יבוצע.

משה כחלון: אם זה – – –

באסל גטאס: – – –

משה כחלון: כמה שזה.

משה כחלון: אם זה תוקצב, זה יבוצע.

משה כחלון: אם זה תוקצב – לא declaration, אתה יודע, אמיתי.

באסל גטאס: זה תוקצב.

משה כחלון: בסדר.

משה כחלון: החלטת ממשלה.

משה כחלון: אם זאת החלטה שלצדה תקצוב, זה יבוצע.

יצחק וקנין: תודה לשר, תודה לחבר הכנסת באסל גטאס.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורי מקלב, ואחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, על חלום פרעה – אף אחד לא שכנע אותו בפתרון, רק יוסף.

אורי מקלב: אחד מהדברים שלא שכנעו אותו היו למה הוא חלם פעמיים, גם על הפרות וגם על השיבולים.

אורי מקלב: ענה לו יוסף: אתה יודע למה פעמיים – פעם פרות ופעם שיבולים?

אורי מקלב: כי ממהר ה' לעשותו.

אורי מקלב: מכיוון שזה הולך להיות מהר והדבר הוא עכשיו, מיידי.

אורי מקלב: חבר הכנסת מוזס העלה את הנושא של מצוקת הדיור של הציבור החרדי.

אורי מקלב: אני מעלה את זה שוב, אבל מפן אחר, מכיוון שהמצוקה היא מאוד מאוד קשה, ואני רוצה לחזק את מה שאתה אמרת בנושא ההסכמה של ראשי ערים.

אורי מקלב: אז קודם כול, זה לא רק הסכמה של ראשי הערים, מכיוון שאתה הנפת, באמת, באופן מאוד אמיץ, את הדגל של פתרון מצוקת הדיור, וזה לא קל, ואנחנו, בכנסת, אני חושב שאנחנו הולכים אתך בכמה וכמה פתרונות שאתה – בוועדות, לא תמיד קל לדלג על כל מיני תהליכים, ואנחנו חושבים שהמצוקה היא כל כך חריפה שצריך לדלג על הרבה תהליכים שקודם היו בחוק – רפורמות כאלה ואחרות.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר, הציבור החרדי לא מקבל מענה בכל הפתרונות ובכל הרפורמות, ויש לזה כמה השפעות: ראשית, הם גם ציבור בישראל.

אורי מקלב: ואתה, ודאי כפי שאמרת, לא חושב שהם צריכים להיות מודרים מהעניין הזה, והמצוקה שלהם היא מצוקה גדולה, גם כגודל האוכלוסייה שלהם, וגם כי יש להם מודעות בקניית דירות הרבה יותר מאנשים אחרים או מאוכלוסיות אחרות.

אורי מקלב: הדבר השני, יש להם השפעה על שוק הדירות.

אורי מקלב: כשציבור כזה גדול לא מקבל מענה, הם גם משפיעים על המחיר – הגבוה.

אורי מקלב: מכיוון שהם רוצים לקנות, הם מעלים את המחירים.

אורי מקלב: הנתח שלהם הוא נתח שיש לו השפעה.

אורי מקלב: והדבר השלישי, אדוני השר, יש בזה גם – הם מחפשים פתרונות, וכשאין פתרונות, הם רוצים ללכת לדברים שהם לא מסודרים, ואני לא חושב שזה טוב לכל הציבורים; אם ציבור חרדי כזה או אחר יחליט שהוא רוצה לקנות במקום מסוים, כשלא אמורים לתת לו – באשקלון, כשאין הסדרה – הוא יתחיל לקנות.

אורי מקלב: הוא יגיד: אני אקנה גם בקומה חמישית, גם שישית עדיין אפשרית, גם שביעית אפשרית, ויש פתרונות.

אורי מקלב: ולכן, אם אנחנו לא נותנים להם אמירה, זה גורם – –

יצחק וקנין: תודה.

אורי מקלב: – – לשוק לעלות – אני בזה מסיים – כי אין לו מענה.

אורי מקלב: ואדוני השר, זאת שעת שאלות, אבל יש בזה גם אמירות.

אורי מקלב: אם האמירה של שר האוצר שמשרד האוצר רואה לנכון – וזה שראשי ערים מתנגדים זה לא סיבה שאנחנו לא נתמודד עם זה: ראשי ערים מתנגדים, אבל אפשר לתת להם תמריצים.

אורי מקלב: אם אתה כאן מודיע גם שאתם מחפשים – אנחנו שוקדים על פתרונות – זה יעצור גם את התהליך הזה עכשיו, כשהציבור לא יודע מה לעשות והוא חוטף מכל הבא ליד – –

יצחק וקנין: אדוני.

אורי מקלב: – – וזה משפיע לא טוב.

אורי מקלב: תודה.

משה כחלון: חבר הכנסת מקלב, ראשית, לגבי יוסף – אני לא יודע מה הוא היה, אבל כלכלן טוב הוא היה.

משה כחלון: בסך הכול אמר: יש עכשיו שפע, בוא נשים במחסנים, נכון, פרופסור טרכטנברג?

משה כחלון: הוא היה כלכלן מעולה.

משה כחלון: אמר: יש שפע – בואו נשים במחסנים.

יצחק וקנין: אני חייב להגיד לך משהו: שהייתה לו סייעתא דשמיא – –

משה כחלון: ברור.

יצחק וקנין: – – כתוב: כל אשר יוסף עושה, ה' מצליח בידו.

משה כחלון: כן.

יצחק וקנין: אפילו שמת לו תפוח רקוב, הוא היה מסתדר אתו.

משה כחלון: אז אני אומר, אנחנו במקום הזה, של שר אוצר שהיה גם מבין בכלכלה, וידע שיש שבע שנים שמנות – והוא הבין, חבר הכנסת מקלב, יוסף הצדיק הבין שכלכלה זה מחזוריות; עכשיו יש שיבולים ויש פרות שמנות, אחר כך לא יהיו שיבולים ויהיו פרות רזות.

משה כחלון: לכן הוא אמר: בואו עכשיו ננצל את זה ונשים במחסנים, והוא מכר את זה לפרעה, ועבד יפה.

משה כחלון: לעצם העניין, אני לא רוצה לעמוד פה ולהצהיר בפניך על משהו שאני לא יכול לעמוד בו.

משה כחלון: כי ראשי הערים, כמו שאנחנו יודעים, הם מנעו את הבנייה של דירות שלושה חדרים, הם רצו אוכלוסיות חזקות שייכנסו אליהם, לכן זה חלק ממשבר הדיור.

משה כחלון: היום, לומר לך שאני יודע לחייב ראש עיר לבנות 1,000–1,500 יחידות דיור לחרדים – אני לא יודע לעשות את זה.

משה כחלון: אפשר לחשוב איך עושים את זה, אפשר להתאמץ לעשות את זה, אבל אני לא אעמוד פה על הדוכן ואגיד לך שאני יודע לעשות את זה.

משה כחלון: אבל אני יודע להגיד לך ש-4,000 יחידות יצאו בבית-שמש, כי שם אין התנגדות.

מנחם אליעזר מוזס: הכלכלנים לא הלכו על זה.

משה כחלון: בסדר, ילכו.

משה כחלון: זה עניין כלכלי.

משה כחלון: ילכו על זה, חבר הכנסת מוזס.

משה כחלון: יש עוד כמה אזורים שיהיו למגזר החרדי.

משה כחלון: אנחנו עובדים על העניין הזה, לפתור, ערים לבעיה הזאת.

משה כחלון: השבוע הייתי גם אצל הרבנים, אצל גדולי תורה, שמעתי את זה גם מהם.

משה כחלון: התארחתי אצלם, שמעתי את זה גם מהם, התחייבנו יחד לראות איך אנחנו מוצאים פתרונות, ויש לכם גם נציגים שמכירים את הנושא, ואנחנו ביחד נמצא את הפתרון.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אנחנו נמשיך ברשימה.

יצחק וקנין: יחיאל חיליק בר, ולאחריו – מסעוד גנאים, ולאחריו – מרב מיכאלי.

יצחק וקנין: אחריה – עאידה תומא סלימאן, ולאחריה – מנואל טרכטנברג, אם נגיע.

יצחק וקנין: שתי דקות.

יחיאל חיליק בר: נכבדי השר, זו כאילו נראית שאלה שלא ברומו של עולם – דיור, אתה יודע – אבל היא מאוד ברומו של עולם.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע שאנחנו העברנו את חוק עידוד הצלת המזון, איסוף והצלת מזון, עם "לקט ישראל".

יחיאל חיליק בר: בדוח הלאומי על אובדן מזון והצלת מזון, שפורסם בתחילת השנה, ההערכה היא, אדוני, שנזרקות למעלה מ-16 מיליון ארוחות מבושלות בשנה, מתוכן 750,000 מבתי-החולים וממפעלי ההזנה בבתי-הספר.

יחיאל חיליק בר: הגופים הממשלתיים הללו, כמו עוד רבים, נמצאים תחת אחריות משרד האוצר, שלך, כבודו.

יחיאל חיליק בר: בצה"ל, לדוגמה, קיים שיתוף פעולה מאוד פורה עם "לקט ישראל", ועודפי מזון מועברים יום-יום לאלפי משפחות, תחת שמירה קפדנית, כמובן, על בטיחות ורמת האוכל.

יחיאל חיליק בר: כבר למעלה משלוש שנים שאנוכי, יחד עם אורלי לוי, שולי מועלם ואחרים, פועלים למען הנושא עם "לקט ישראל".

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לשאול אותך, נכבדי, לאחר שכבר נשלחה אליך הצעה מטעם "לקט ישראל" ומטעמנו, ואני יודע שזאת האג'נדה החברתית של אדוני להבטיח לפחות את הביטחון התזונתי של ילדי ישראל, למה שלא נצא לדרך יחד אתך ונחייב את החברות המסעידות, את הגופים הציבוריים שתחת משרד האוצר, לתרום את שאריות המזון שלהם?

יחיאל חיליק בר: ומה דעתך על ההצעה של "לקט ישראל" והאפשרות לתרום מיליוני ארוחות נוספות לאלו שזקוקים להן, לאו דווקא דרך "לקט"?

יחיאל חיליק בר: כי ילד רעב, אתה יודע, הוא ילד רעב, ויש פה המון אוכל שנזרק לפח.

יחיאל חיליק בר: זה נמצא לפתחך, ואשמח לדעת מה אתה חושב על הנושא הזה.

יצחק וקנין: תודה.

משה כחלון: כמו שאמרת לגבי "לקט ישראל", אני חושב שאני הייתי – אני לא רוצה להישמע כזה, אבל בין הראשונים שהיה והוביל את הדברים האלה.

משה כחלון: תראה, אני באופן עקרוני תומך בנושא הזה.

משה כחלון: בחוק הזה יש לך מצד שני את חוק השומרוני הטוב, אני לא יודע אם הוא עבר או לא – עבר חוק השומרוני הטוב?

יחיאל חיליק בר: לא, עבר חוק איסוף והצלת מזון.

משה כחלון: לא, איסוף והצלת מזון בסדר.

משה כחלון: אבל אם האוכל רעיל?

יחיאל חיליק בר: לא, יש אמצעים – – –

משה כחלון: זה עבר?

משה כחלון: אני לא יודע אם יש הגנה על הדבר הזה.

משה כחלון: יש פה בעיה קשה עם אוכל מבושל.

משה כחלון: עזוב, אוכל יבש אין שום בעיה – אורז, קמח.

משה כחלון: כשאוכל מבושל, ואם חלילה אולם אירועים – – –

מאיר כהן: לא נותנים.

משה כחלון: לא נותנים, נכון, מאיר?

יצחק וקנין: יש בעיה שייתבעו על כך.

משה כחלון: אז איזה אוכל – תעשייה אווירית, לצורך העניין – – –

מיכל רוזין: יש דרך לעקוף את זה, וכן אפשר להגיע לאיזושהי הסכמה לגבי מסירת אוכל של אותו יום, עם ביטוחים, עם כל מיני – – –

יחיאל חיליק בר: יש הרבה פתרונות בתחום הזה.

משה כחלון: אם קיים פתרון שיבטיח לאותו בעל אולם אירועים, שהוא נתן את הדג וחלילה הדג מקולקל, ואותו נזקק חטף הרעלה, ולא יתבע את בעל האולם, אז – – –

מיכל רוזין: לא – – –

משה כחלון: אם יש פתרונות, אני תומך בזה.

יחיאל חיליק בר: אני שואל על בתי-חולים ומפעל הזנה שתחתיך, האם אתה יכול להורות – – –

יצחק וקנין: זה לא משנה, חברי חבר הכנסת יחיאל בר.

יצחק וקנין: מה שאומר השר, הוא צודק.

יצחק וקנין: זה יכול להיות אולם אירועים, זה יכול להיות בית-חולים.

יצחק וקנין: אם מישהו יקבל הרעלת קיבה, זה היינו הך.

יחיאל חיליק בר: אני שואל אם יש פתרון.

יחיאל חיליק בר: אז אם יש פתרון, אתה תוכל לעזור?

משה כחלון: אם יש פתרון, אני תומך בזה.

משה כחלון: אני חושב שהצלת מזון זה דבר חיוני, ואפשר לעשות את זה, להשתמש בזה.

משה כחלון: אבל החוק הזה חייב להיות סגור עד הסוף.

משה כחלון: זה לא דבר פשוט, במיוחד באוכל מבושל זה לא דבר פשוט.

משה כחלון: הרי בעל אולם או בעל מסעדה שירצה לתת לך והוא חשוף לתביעה, או – – –

מיכל רוזין: בעיקר מדובר על קייטרינג גדול – כמו צה"ל, מקומות כאלה – – –

משה כחלון: בסדר, אבל זה אותו דבר.

משה כחלון: מה זה משנה – צה"ל?

משה כחלון: הוא לא יודע איך משנעים את האוכל, באיזו טמפרטורה.

מיכל רוזין: אבל זה בדיוק העניין, האחריות שיש לאנשים.

משה כחלון: אני אומר לכם, איפה שאפשר להאכיל אנשים, אני שם.

משה כחלון: אני בעד.

משה כחלון: איפה שאפשר להציל מזון, אני שם.

משה כחלון: אבל היות שאני כבר, לא נעים לי להגיד לכם, מ-2003 אני בביזנס הזה, וגם ביקרתי בוושינגטון ב"לקט" והייתי בדטרויט ב"לקט" וטיילתי בכל העולם עם הסיפור הזה – – –

מיכל רוזין: הצעת החוק הצרפתית – – –

משה כחלון: את יכולה לי להגיד לי במשפט מה היא אומרת?

משה כחלון: אני פשוט לא מכיר.

מיכל רוזין: אני אעביר לך אותה.

משה כחלון: אז תעבירי לי.

משה כחלון: זה מעניין.

מיכל רוזין: היא מדברת על ביטוח ואחריות על – – –

משה כחלון: אבל אני לא רוצה ביטוח, אני רוצה שהעני הזה – גם חטף מכה מאלוהים שהוא עני, גם יקבל הרעלה וגם – – –

מיכל רוזין: – – – של שינוע האוכל.

יחיאל חיליק בר: היא אומרת, זה לא מאלוקים, זה כנראה – – –

משה כחלון: לא חשוב, אני לא רוצה להגיד ממי.

יחיאל חיליק בר: אל תעצבן את היו"ר עכשיו.

יצחק וקנין: לא, לא, לא.

יצחק וקנין: הוא צודק במה שהוא אמר.

יצחק וקנין: העני – כל הטענות שלו כלפי קודשא-בריך-הוא.

משה כחלון: בוא נעשה עסק, ניתן חצי לעשירים חצי לעניים.

משה כחלון: אם יחטפו הרעלה, שיחטפו שניהם.

איילת נחמיאס ורבין: תשאל את חבר הכנסת אלאלוף, הוא עסק בזה בוועדת העבודה ויש פתרון.

יצחק וקנין: הזמן קצר והמלאכה מרובה.

משה כחלון: חברים, אתם שמעתם אותי יותר משעה.

משה כחלון: איפה שאמרתי לא, לא.

משה כחלון: איפה שאמרתי כן, כן.

משה כחלון: אני בעל ברית בסיפור הזה.

משה כחלון: אם זה מסתדר, ממש בשמחה רבה.

יחיאל חיליק בר: נוכל לבדוק פתרונות ולהתכתב אתך על הדבר הזה?

משה כחלון: כן, כן, כן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

משה כחלון: אני מוכן גם שמשרד האוצר ייתן כסף לעזור בזה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יצחק וקנין: כפי שאמרנו, יש לנו עוד חמש דקות.

יצחק וקנין: בזה מסתיימת שעת השאלות.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, תחילה תודה לכבוד השר על שעת השאלות.

מסעוד גנאים: השאלה הראשונה היא בקשר לכל העניין של הבתים הלא-מורשים בחברה הערבית, ולפי "צוות 120 הימים" הם כ-50,000 בתים.

מסעוד גנאים: אני לא יודע אם הסטטיסטיקה נכונה, אבל בכל זאת, הייתה הצעה של הוועד הארצי לראשי הרשויות הערביות, וגם חברי הכנסת מהרשימה המשותפת וחברי הכנסת הערבים, הצעה ותוכנית כדי לפתור את בעיית הבתים שיש עליהם צווי הריסה.

מסעוד גנאים: ההצעה אומרת להקפיא את הצווים האלה לשנה וחצי או שנתיים, וראשי הרשויות – – –

משה כחלון: סליחה רגע.

משה כחלון: צווים של בית-משפט או מינהליים?

מסעוד גנאים: צווים מכל מיני סוגים.

מסעוד גנאים: אם הם מינהליים או שיפוטיים, אני לא יודע.

מסעוד גנאים: אבל אפילו לא של בית-המשפט.

מסעוד גנאים: נניח – – –

טלב אבו עראר: של בית-המשפט.

משה כחלון: אבו עראר, מעל בית-משפט?

מסעוד גנאים: כבוד השר, העיקר ההצעה.

מסעוד גנאים: העיקר ההצעה.

מסעוד גנאים: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזו דרך הכלה של הבתים האלה.

מסעוד גנאים: שנה וחצי ראשי הרשויות מבטיחים שלא ירשו לאף אחד לבנות מחוץ לתחומי המתאר.

מסעוד גנאים: מה דעתך על התוכנית הזו?

מסעוד גנאים: שאלה שנייה: יש שבעה כפרים בנגב, כפרים ערביים בדואיים.

מסעוד גנאים: שאלתי – מתי יורחבו שטחי השיפוט של שבעת הכפרים האלה?

מסעוד גנאים: זה – 1; 2.

מסעוד גנאים: בכל הכפרים האלה יש רק ועדת תכנון אחת, ברהט.

מסעוד גנאים: אבל בשאר אין ועדות תכנון ובנייה.

מסעוד גנאים: שאלה שלישית: את – – –

יצחק וקנין: מסעוד גנאים, הזמן שלך עבר.

מסעוד גנאים: שאלה אחרונה.

מסעוד גנאים: שאלה אחרונה.

משה כחלון: על הרחבת יישוב, אתה מדבר על ועדת גבולות?

מסעוד גנאים: לא, לא, לא על ועדת גבולות.

משה כחלון: על הרחבת היישובים – – –

מסעוד גנאים: היישובים האלה הגישו – –

משה כחלון: תחום שיפוט זה לא ועדת גבולות?

מסעוד גנאים: – – בקשות להרחבת שטחי השיפוט שלהם.

מסעוד גנאים: שאלתי – מתי בפעם האחרונה הורחבו מאז שהוקמו?

מסעוד גנאים: זו שאלתי.

משה כחלון: אה, הבנתי.

מסעוד גנאים: אז שאלה אחרונה וקצרה מאוד – – –

יצחק וקנין: אדוני, אי-אפשר.

יצחק וקנין: אי-אפשר.

משה כחלון: בסדר, נו.

משה כחלון: בסדר, לא נורא.

משה כחלון: שתי תשובות אני בלאו הכי לא יודע.

יצחק וקנין: בסדר, אבל אי-אפשר לאפשר דבר כזה.

מסעוד גנאים: אם השר לא יודע, אז שישלח במפורט בכתב.

יצחק וקנין: אדוני, אני לא יכול לאפשר דבר כזה, כי זה לא הוגן כלפי חברים אחרים.

מסעוד גנאים: אם נותנים לעוד אחד מחברי הכנסת של הרשימה המשותפת, בסדר גמור.

יצחק וקנין: אם זה ייקח בזמן, כן.

יצחק וקנין: אבל אין לנו זמן.

משה כחלון: גנאים, אני באמת מבקש שתעביר לי את זה מסודר, אני אענה לך על הכול.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלב אבו עראר: – – –

משה כחלון: לא, אמרתי שאני לא מכיר את הנושאים האלה, לא מתי הורחב פעם אחרונה.

משה כחלון: כי אני לא יודע איזה יישובים הם בכלל.

משה כחלון: לא יודע אם גם הוא יודע.

מסעוד גנאים: אבל בקשר להצעה הראשונה?

משה כחלון: ההצעה הראשונה – אני אומר: איפה שיש צווים שיפוטיים, אני לא מעל בית-המשפט.

משה כחלון: אני לא מעל בית-המשפט.

משה כחלון: איפה שיש בעיות שניתן לתקן אותן ובגלל ביורוקרטיות – כמו שהעלה חבר הכנסת גנאים וכמו שהעלו פה חברי כנסת נוספים – טיבי, שאפשר לטפל בהן ולתקן אותן במסגרת תהליך, אני שם, אני עוזר, אני חותם, כדי לחבר וכדי לעשות להם את ההכשר.

משה כחלון: אבל להגיד לך שהיום בית-המשפט יגיד להרוס ואני אגיד לא? – זה לא אמיתי.

טלב אבו עראר: – – –

משה כחלון: אני לא יודע – – –

טלב אבו עראר: – – –

משה כחלון: אני לא – – –

יצחק וקנין: תודה.

משה כחלון: חברים, אני לא מתכוון לעשות את זה.

משה כחלון: מה, אתם רוצים שאני אשקר לכם?

יצחק וקנין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, רשות הדיבור שלך.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אתם מפריעים ליושבת-ראש סיעת המחנה הציוני.

יצחק וקנין: לא יאה ולא יפה, דווקא מהצד שלה.

מרב מיכאלי: אתה יודע, זה לא מהצד שלי.

מרב מיכאלי: הם רק באים לעמוד פה כי אצלנו יותר כיף, פשוט.

קריאה: – – – באים להתחנף – – –

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: ברוך הבא לשעת השאלות שלנו, אדוני שר האוצר, אנחנו מאוד שמחות ושמחים לקבל את פניך.

מרב מיכאלי: אני רוצה לשאול בשמי ובשם חברי חבר הכנסת רוזנטל.

מרב מיכאלי: אדוני, מתפרסם מעל כל במה שאתה עומד להגיש לכנסת תקציב דו-שנתי.

מרב מיכאלי: עכשיו, למיטב הבנתי – ואלה דברים שגם נאמרו בצורה מפורשת לפרוטוקול בוועדת הכספים על-ידי הגורמים המקצועיים הבכירים ביותר במשרדך, גם בכתב וגם בעל-פה – הם הביעו את התנגדותם הנחרצת לתקציב דו-שנתי, משום שמבחינה מקצועית זה דבר לא נכון ולא ראוי.

מרב מיכאלי: זה דבר שבא לפתחו של בג"ץ, ובג"ץ אמר את הדברים החריפים ביותר על המשמעויות החוקתיות של תקציב דו-שנתי, ובאמת אפשר רק את המקרים האלה שבהם – היו לנו כל מיני מקרים חריגים, כמו שנת בחירות, שבה הגענו למצב שכבר בעצם סוף שנת תקציב, אז עבר תקציב בדיעבד וכו'.

מרב מיכאלי: אבל עכשיו אנחנו בפתחה של שנה שבה, על פניו, צריך להיות מוגש תקציב בצורה הכי סבירה, הכי רגילה, הכי ראויה, ובכל זאת, משיקולים פוליטיים בלבד, בניגוד לטובת הכלכלה הישראלית, המשק הישראלי והאזרחיות והאזרחים בישראל, אדוני מבקש להביא תקציב דו-שנתי.

יצחק וקנין: תודה.

מרב מיכאלי: הכיצד?

משה כחלון: תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי, חבר הכנסת רוזנטל – אם אתה שותף – אני אמרתי מה דעתי על תקציב דו-שנתי.

משה כחלון: אני לא חושב שזה דבר נכון.

משה כחלון: אני נאלצתי להסכים על הרקע שהתחייבתי בהסכם הקואליציוני.

משה כחלון: אין לי עניין להפיל את הממשלה כרגע; אני חושב שהממשלה עושה דברים חשובים וטובים, והיא צריכה להישאר כמה שרק אפשר.

משה כחלון: עייני ערך היום – גם הפקולטה לרפואה בצפת, הבנקים, ועוד כל מיני דברים טובים, אז אני לא חושב שזאת סיבה להפיל ממשלה, בטח לאחר שהתחייבתי בהסכם הקואליציוני.

משה כחלון: לכן – אני האחרון שאגן על התקציב מבחינה עניינית ופרוצדורלית.

משה כחלון: אני חבר בממשלה; התחייבתי על דברים, לצד זה קיבלתי דברים, וזה הטרייד-אופים של הפוליטיקה.

משה כחלון: אין מה לעשות.

משה כחלון: הייתי שמח לעשות תקציב חד-שנתי.

משה כחלון: לעצם העניין ומה שמטריד אותך – אני מאמין שאת באה מדאגה אמיתית לכלכלה – – –

מרב מיכאלי: וגם – – –

משה כחלון: נכון, אז אני אגיד לך איך הגנו על זה.

מרב מיכאלי: – – –

משה כחלון: לא, אני לא ציני, חלילה, אני מדבר ממש ברצינות.

משה כחלון: הרי – מה החשש בתקציבים?

משה כחלון: ממה בנוי תקציב?

משה כחלון: הכנסות והוצאות.

משה כחלון: לא צריך פה עוד כלכלן, אלא הכנסות–הוצאות.

משה כחלון: ההוצאות ידועות, וההכנסות הן בעזרת השם, אולי כן, אולי לא – זה תחזיות.

משה כחלון: ואנחנו חוששים – למה אנחנו עושים תקציב חד-שנתי?

משה כחלון: כי אנחנו יכולים לעקוב אחרי תחזית מימוש ההכנסות, ואז עושים תיקון תוך כדי תנועה.

משה כחלון: ההחלטה שלנו היא – מעבירים את התקציב של 17'; בודקים את כל מנגנוני ההתכנסות.

משה כחלון: אם יש התבדרות משמעותית של יותר מ-10 מיליארד שקלים – כל היתר זה תקציב של 4 מיליארד, אז עם 10 מיליארד אפשר לעשות תיקונים תוך כדי הסטות תקציביות.

משה כחלון: אבל אם יותר, אז אנחנו מביאים מנגנון התכנסות לכנסת.

משה כחלון: אם בכנסת זה לא עובר – הכנסת מתפזרת, נופלת הממשלה.

מרב מיכאלי: – – –

משה כחלון: יופיע בחוק שזה המנגנון.

משה כחלון: באוקטובר בודקים, ואם יש התבדרות, אנחנו מביאים לכאן לשינוי המצרפים – גירעון וכל מה שדרוש.

משה כחלון: לא עבר – אנחנו מביאים לחקיקה; לא עבר בחקיקה – הכנסת במרס 18' יכולה להגיע להתפזרות.

משה כחלון: זאת אומרת שאם – – –

מרב מיכאלי: אז מה ההבדל?

מרב מיכאלי: אז תעשה כבר תקציב חד-שנתי.

משה כחלון: נכון, את צודקת, עשינו פה תקציב שמבחינת הדאגה לכלכלה נתנו מענה – עשינו פה תקציב שמצביעים עליו פעם אחת, אבל הוא פעמיים חד-שנתי.

משה כחלון: זאת אומרת, לא עשינו תקציב לשנתיים; עשינו תקציב 17' ותקציב 18'.

משה כחלון: תקציב 18' ייבדק באוקטובר 17', ואם התחזיות אומתו והכול התממש – בסדר, ממשיכים הלאה.

משה כחלון: אם זה לא התממש – משנים אותו, מכנסים אותו, עושים את כל המצרפים – – –

סתיו שפיר: ואז זה בכנסת – – –

משה כחלון: כנסת, כנסת.

יצחק וקנין: רבותי, אי-אפשר לאפשר שאלות נוספות.

משה כחלון: חברים, כנסת.

משה כחלון: זה חדש, חברת הכנסת מיכאלי.

משה כחלון: זה עוד לא יצא.

משה כחלון: פעם ראשונה שהסיפור הזה יוצא.

משה כחלון: זה למעשה שני תקציבים: תקציב חד-שנתי פעמיים, עם הצבעה אחת.

משה כחלון: כנראה כל פעם יביאו לכם חידוש אחר.

מיקי רוזנטל: עוד איזו חתיכה.

יצחק וקנין: תודה.

משה כחלון: זה הסיפור.

משה כחלון: זאת אומרת שזה תקציב אחראי.

משה כחלון: הייתי מעדיף לעשות כל שנה, אבל בצוק העתים, או בצוק ההתחייבויות – – –

סתיו שפיר: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו חייבים להתכנס בשאלות לשר.

סתיו שפיר: – – –

משה כחלון: אני אומר, אם תהיה התבדרות של יותר מ-10 מיליארד – – –

סתיו שפיר: – – –

משה כחלון: לא, זה תקציב מתוכנן.

משה כחלון: הרי – איפה הבעיה בתקציב?

משה כחלון: מקום אחד בתקציב.

משה כחלון: הרי העברות – את יודעת, את הרי בכירה בוועדת הכספים, כל הזמן מעבירים העברות.

משה כחלון: לא זאת הבעיה.

סתיו שפיר: – – –

יצחק וקנין: טוב, סתיו, אני לא יכול לאפשר את הדו-שיח הזה.

יצחק וקנין: אני חייב לסיים.

יצחק וקנין: אני מאפשר עוד שתי שאלות לשתי שואלות: חברת הכנסת עאידה סלימאן עכשיו, ואחריה – יעל כהן-פארן – –

סתיו שפיר: – – –

יצחק וקנין: – – מכיוון שדווקא היא צריכה לשאול – אני כמעט בטוח שהיא הולכת לשאול בנושא של הגנת הסביבה, אז אולי השר משמש גם כשר להגנת הסביבה, וכל מה ששאלנו עכשיו זה רק תקציב – – –

עאידה תומא סלימאן: אני דווקא הולכת להפתיע; השאלה השנייה שלי היא דווקא – כשר לאיכות הסביבה.

משה כחלון: הגנת – הגנת, הגנת.

עאידה תומא סלימאן: הגנת, הגנת איכות הסביבה.

עאידה תומא סלימאן: אבל השאלה הראשונה – אף-על-פי שאנחנו עדיין תקועים בהלם של התוכנית התקועה – ואני מנסה לחשב מתוך 2.5 מיליארד כמה ילך לביטחון פנים וכמה יישאר לתכנון ולבנייה, ומה בכלל יצא מכל זה – אבל בכל זאת אני אשאל שאלה אחרת – כי אם עושים חשבון לא נשאר כלום מ-2.5 התוספתי לאוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי – בסוף השנה הזאת תסתיים החלטת הממשלה ותוכנית החומש בעניין עידוד תעסוקה ושילוב בתעסוקה שההדגש שלה היה על תעסוקת נשים ערביות.

עאידה תומא סלימאן: אומנם חל שיפור במצב הזה, והתוכנית הניבה פירות – לא כמו שציפינו, לא הגיעה בדיוק ליעדים שלה, אבל התוכנית מסתיימת.

עאידה תומא סלימאן: האם האוצר הולך להבטיח שתהיה תוכנית חומש חדשה להשתלבות נשים ערביות?

משה כחלון: חד-משמעית – כן, ובתקצוב גדול יותר מזה שהיה בעבר.

משה כחלון: נכון, את צודקת שזה הצליח חלקית, אבל זה הצליח.

משה כחלון: היום מספר הנשים הערביות שמשתלבות בעבודה הוא הרבה יותר גדול מאשר בעבר, וזאת ברכה לכולנו; ברכה להן, ברכה לנו כמשק, ברכה כמדינה.

משה כחלון: אנחנו ממשיכים עם זה.

משה כחלון: התשובה היא: כן.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שהרבה מהמסקנות שנוכל להסיק מהתוכנית הקודמת, ואיפה היו חסמים, נצליח בתוכנית החדשה לקדם.

עאידה תומא סלימאן: השאלה השנייה היא בנושא של המשרד – האם ידוע לכבוד השר שאין היום במדינה שום גוף ממשלתי שמתכונן לכל השינויים באקלים?

משה כחלון: באקלים?

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: דבר נוסף – הבנתי השבוע שהיה מרכז מידע בנושא, שמומן על-ידי המשרד, והוא נסגר לאחרונה, למרות העבודה היפה שנעשתה, וזה בגלל ענייני תקציב.

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: מה השר הולך לעשות בעניין?

משה כחלון: אני חושב שאין בעיה תקציבית להגנת הסביבה – ואני מדבר כשר האוצר.

משה כחלון: אני לא מכיר שום קיצוץ במשרד להגנת הסביבה.

משה כחלון: אני מוכן לבדוק עם המנכ"ל אם היה שינוי בסדרי העדיפות.

משה כחלון: לא נראה לי, אבל תקבלי ממני – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – מרכז מידע.

משה כחלון: אם מרכז מידע נסגר כי הוא לא היה יעיל, זה משהו אחד.

משה כחלון: אם חסר מיליון או שניים, והוא יעיל, אני לא חושב שזה נכון.

משה כחלון: אני אבדוק את כל הדברים ואגיד לך, כי אני בכל זאת ממלא-מקום, ואני לא שם במשרה מלאה, ואני לא מתיימר לענות את כל התשובות כמו באוצר – אבל אני מחויב לך לתשובה עד הערב.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: אחרונת השואלות – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: שלום, אדוני השר, אני רוצה לשאול שאלה בנושא, שאפשר לומר קשור בשני המשרדים שבאחריותך כרגע – הגנת הסביבה והאוצר ביחד: החלטת הממשלה בנוגע לפינוי מכל האמוניה ממפרץ חיפה – וחשוב לומר שקשור גם לעירך חיפה.

משה כחלון: עירי האהובה.

יעל כהן-פארן: אותה החלטת ממשלה קבעה הקצאת שטח להקמת מפעל.

יעל כהן-פארן: ההחלטה האחרונה של השר לשעבר, השר היוצא להגנת הסביבה אבי גבאי, ושלך, כשעוד היית רק שר אוצר, הייתה להקצות 480 מיליון שקלים, כמעט חצי מיליארד שקלים, באמצעות מענקים וסובסידיות ובאמצעות הענקת רשת ביטחון ליצרן, אם הצרכן המרכזי, שזה "חיפה כימיקלים", יפסיק לקנות מאיזושהי סיבה את האמוניה.

יעל כהן-פארן: אומנם אמרת שאתה מנוע מלעסוק בנושא הגז, אבל דווקא מכיוון שכך, עולה השאלה: כיצד אתה יכול לסבסד את ייצור האמוניה, כשבעצם המרכיב המרכזי של העלות בו הוא מחיר הגז?

יעל כהן-פארן: למה למעשה לעשות את זה במקום לפקח על מחיר הגז?

יעל כהן-פארן: ומאיזו סמכות אתה מעניק כסף, כשהחלטת הממשלה מדברת על מכרז לשטח ולא על סובסידיה כספית?

יעל כהן-פארן: המדינה, אם תשאל אותי, יכולה לסגור את מכל האמוניה כבר מחר בבוקר, ואם הגז יהיה זול, "חיפה כימיקלים" בעצמם יקימו את המפעל ולא צריך לסכן יצרן ולא צריך לתת לו רשת ביטחון.

יעל כהן-פארן: שאלה קטנה נוספת: כמו שהתגלה במהלך סדרת כתבות לרגל עשר שנים ללבנון השנייה בערוץ 10, מדינת ישראל השקיעה חצי מיליארד שקל במיגון בית-החולים רמב"ם, אבל היא לא מעבירה – כבר כמה שנים הנהלת רמב"ם מבקשת תקצוב לתחזוקה לאותו בית-חולים ממוגן, שבעצם הולך ומתפורר ולא נותן לתושבי מפרץ חיפה את ההגנה שהם ראויים לה למקרה, חס וחלילה, של אסון או של מלחמה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה.

משה כחלון: חברת הכנסת פארן, מאיפה הנתון האחרון?

יעל כהן-פארן: של בית-חולים רמב"ם?

משה כחלון: כן.

יעל כהן-פארן: בית-חולים רמב"ם מבקש 40 מיליון שקל ממשרד האוצר כבר כמה שנים, אני יודעת, ולא מקבל את המענה.

יעל כהן-פארן: רק לתחזוקה של אותו בית-חולים מוגן.

משה כחלון: נראה לי מוגזם.

יעל כהן-פארן: אני יכולה להעביר לך את המכתב שלהם מלפני כמה חודשים.

משה כחלון: לפני כמה חודשים העברנו להם 30 מיליון, ואני לא יודע על דבר כזה.

משה כחלון: אני לפחות פעם בשבוע מדבר עם פרופסור ביאר.

משה כחלון: אני לא מכיר את זה, אבל אני מתכוון לבדוק אתו.

משה כחלון: לא מכיר את הדבר הזה.

משה כחלון: אני אומר, פעם בשבוע אני מדבר עם פרופסור ביאר, ולא על בריאות.

משה כחלון: אני מדבר אתו על רמב"ם.

יעל כהן-פארן: אוקיי.

משה כחלון: אני חושב שרמב"ם הוא אחד הגופים החשובים במדינת ישראל, היעילים, המתקדמים, החלוצים, כמו שאת אומרת, גם בנושא הזה של בית-חולים ממוגן.

משה כחלון: אבל היום אני ארים לו טלפון, אני אשאל אותו על מה מדובר.

משה כחלון: השאלה שנייה, לגבי מפעל האמוניה – ההתערבות שלי הייתה במקום הזה שאמרתי: תיתנו ותסייעו בערבויות כדי להזיז את המכל הזה מחיפה.

משה כחלון: תושבי חיפה, איך אני אגדיר את זה, לא רוצים את המכל שם.

יעל כהן-פארן: ובצדק.

משה כחלון: בצדק.

משה כחלון: אחרת לא היינו עושים את זה.

משה כחלון: יש חוות דעת לכאן ולכאן – לא נכנסתי לזה.

משה כחלון: בזמנו נתתי יד חופשית לשר גבאי להוביל את זה, כולל משרד האוצר.

משה כחלון: המכרז נוסע, יש את הערבויות, ואני מקווה שיהיה זוכה ותוך שלוש-ארבע שנים הדבר הזה יעבור.

יצחק וקנין: תודה, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: אני מודה גם לשר האוצר, השר משה כחלון.

יצחק וקנין: תודה.

משה כחלון: תודה רבה.

יצחק וקנין: אני מצטער, כל אותם אלה שנרשמו, הזמן – אפילו חרגנו ב-20 דקות מהזמן שהוקצה לטובת שעת השאלות.

יצחק וקנין: [נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנושא הבא בסדר-היום: צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ה–2015.

יצחק וקנין: יתקיים דיון ותהיה הצבעה בסוף הדיון.

יצחק וקנין: יציג את הצו יושב-ראש הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת אבי דיכטר.

יצחק וקנין: זה הזמן גם לברך אותו על המינוי שלו ליושב-ראש ועדת חוץ וביטחון.

יצחק וקנין: אדוני, רשות הדיבור שלך.

אבי דיכטר: אדוני היושב-ראש, קודם כול תודה על הברכה, חברי השרים, חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפני הכנסת את המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לעניין צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ה–2015.

אבי דיכטר: תראו, במלחמה בטרור אין מתג אחד שמפסיק את כל הפיגועים.

אבי דיכטר: יש כמה מתגים, וצריך להוריד כמה שיותר מהם.

אבי דיכטר: אחד המתגים האלה הוא חוק האזרחות והכניסה לישראל, התשס"ג–2003.

אבי דיכטר: החוק נחקק בימי האינתיפאדה השנייה, בשנת 2003, כאשר מאות רבות של ישראלים נרצחו בפיגועי טרור ואלפים נפצעו.

אבי דיכטר: למדנו שהאיום שמייצרים המחבלים שמגיעים מיהודה, שומרון ועזה גדול מהאיום שמייצרים אנשים שמגיעים ממקומות אחרים.

אבי דיכטר: התעודות הישראליות שהם מקבלים מאפשרות להם תנועה חופשית מיהודה ושומרון לישראל וברחבי ישראל.

אבי דיכטר: החוק נועד להגביל את כניסתם והשתקעותם בישראל של תושבי יהודה, שומרון ועזה באמצעות איחוד משפחות של ישראלים עם תושבי איו"ש ורצועת-עזה.

אבי דיכטר: עכשיו, תראו, יש שתי אפשרויות לעסוק בסוגיה הזו: דרך אחת היא הלקאה עצמית, והדרך השנייה היא לאשר הארכה נוספת של החוק הזה.

אבי דיכטר: הלקאה עצמית, אדוני היושב-ראש, הפכה להיות פופולרית בקרב שרים לשעבר, חברי כנסת, ראשי רשויות.

אבי דיכטר: יש כאלה שרומזים שאנחנו מתייחסים לערבים כאל גזע נחות, חס וחלילה.

אבי דיכטר: משווים אותנו לגרמניה ההיא.

אבי דיכטר: מה שמעניין הוא שזה לא דברים שהם אמרו או העזו לומר כל עוד הם כיהנו בתפקידם.

אבי דיכטר: יש גם אופנה חדשה בקרב חברי כנסת שאוהבים להאשים את הממשלה באחריות לפיגועים ועד להקצנה של שרפת משפחות.

אבי דיכטר: האשמה נוראה.

אבי דיכטר: לשיא הגיע ראש עיר, שהפך להיות כוכב חדש של "אל-ג'זירה", שהסביר לנו שהפיגוע בתל-אביב הוא בגלל הכיבוש.

אבי דיכטר: כל ההתבטאויות הללו מייצגות בעיני תסמונת של "סליחה שניצחנו".

אבי דיכטר: האם אנחנו צריכים לבקש סליחה על כך שאנחנו שומרים על עצמנו בכל מקום שבו גרים ישראלים בכלל ויהודים בפרט?

אבי דיכטר: מובן שישנו גם שר שעם סיום תפקידו מאיים עלינו כי הבית השלישי בסכנה.

אבי דיכטר: יש לי חדשות גם לו, גם לכם: הבית השלישי לא בסכנה.

אבי דיכטר: הבית השלישי זה לא מגדל שבנוי מלבנים של "לגו".

אבי דיכטר: הדרך השנייה, לעומת זאת, של ההלקאה העצמית, היא להבין שלחבית הטרור הזו יש תחתית.

אבי דיכטר: יש אמצעים להילחם בטרור, והחוק הזה והארכתו הם אחד האמצעים לכך.

אבי דיכטר: כאמור, חוק האזרחות והכניסה לישראל שנחקק בשנת 2003 קובע עיקרון שלפיו, ככלל, שר הפנים לא יעניק אזרחות או רישיון ישיבה בישראל לתושבי יהודה, שומרון ועזה וכן לתושבי או אזרחי איראן, לבנון, סוריה ועיראק.

אבי דיכטר: אגב, אדוני היושב-ראש, במקרה לגמרי, מתוך 22 מדינות ערביות, שלוש אלה, לבנון, סוריה ועיראק, היחידות שלא הכריזו על ה"חיזבאללה" כארגון טרור.

אבי דיכטר: כל 19 המדינות הערביות הכריזו גם הכריזו.

ענת ברקו: יש גם כאלה שיושבים פה היום.

אבי דיכטר: אני רוצה לומר לך: יש גם רשימה בכנסת שעדיין לא הכריזו על ה"חיזבאללה" כארגון טרור.

ענת ברקו: תומכים בהם.

זהבה גלאון: למה לא – – – איחוד משפחות היו מעיראק – – – אולי תגיד את זה – – –

אבי דיכטר: כן קובע החוק כי המפקד הצבאי ביהודה ושומרון, או אדם שהוסמך על-ידי שר הפנים לעניין זה, לא יהיו רשאים להעניק לתושבי האזורים האלה היתרים לשהייה בישראל.

אבי דיכטר: עם זאת, החוק מגדיר חריגים וסייגים לאיסור על הענקת אזרחות, רישיון ישיבה או היתר שהייה בישראל ומאפשר את הענקתם במקרים הבאים: היתר שהייה בישראל לבני-זוג, כאשר הגבר מעל גיל 35 או כאשר האישה מעל גיל 25; רישיון ישיבה בישראל לילד עד גיל 14; היתר שהייה בישראל לילד מעל גיל 14 לשם מניעת הפרדתו מהורהו; רישיון ישיבה בישראל במקרים הומניטריים מיוחדים; היתרי שהייה בישראל למטרת טיפול רפואי, למטרת עבודה או למטרה זמנית, עד שישה חודשים; ואחרון – היתרים מיוחדים, במקרים של הזדהות עם מדינת ישראל, עשייה למען המדינה, או במקרים שלמדינת ישראל יש בכך עניין מיוחד.

אבי דיכטר: מאז נחקק החוק הוא תוקן פעמיים – בשנת 2005 ובשנת 2007.

אבי דיכטר: בתיקונים האלה הורחבו החריגים והסייגים להענקת האזרחות, רישיון הישיבה והיתר השהייה בישראל, כאמור לעיל.

אבי דיכטר: במהלך השנים הוגשו נגד חוק האזרחות והכניסה לישראל כמה עתירות.

אבי דיכטר: בית-המשפט העליון נדרש פעמיים לסוגיית חוקיותו של חוק זה, ובשתיהן פסק, ברוב של שישה שופטים לעומת חמישה, כי ככל שהחוק פוגע בזכות לחיי משפחה ולשוויון של תושבי ואזרחי ישראל המבקשים להינשא לתושבי יהודה ושומרון ועזה, הרי הפגיעה היא מידתית ועומדת במגבלות החוק.

אבי דיכטר: עם זאת, לעובדת היותו של החוק הוראת שעה זמנית, הניתנת להארכה מעת לעת, היה משקל בהחלטת בית-המשפט.

אבי דיכטר: מנגנון הארכת הוראת השעה הקבוע בחוק האזרחות והכניסה לישראל מאפשר לממשלה להאריך את תוקפו של החוק באמצעות צו, המועבר לאישור הכנסת, לתקופה שלא תעלה על שנה.

זהבה גלאון: 14 פעמים אתם מאריכים.

אבי דיכטר: בהתאם לכך, מאז שנת 2004 ועד לשנת 2015 נדונו בקשות הממשלה להארכת תוקפו של החוק בפני מליאת הכנסת בלבד, והכנסת הצביעה בעקביות על הארכת תוקפו של החוק, למגינת לבה של חברת הכנסת זהבה גלאון.

אבי דיכטר: לאחר הארכת תוקפו של החוק בשנה שעברה, החליטה הכנסת כי במטרה לאפשר דיון מעמיק בבקשת הממשלה להארכת תוקפו של החוק, תדון בה תחילה ועדה משותפת, שתורכב מנציגי ועדת החוץ והביטחון ונציגי ועדת הפנים והגנת הסביבה.

אבי דיכטר: כן הוחלט כי הוועדה המשותפת תהיה רשאית להמליץ למליאת הכנסת אם לאשר את החלטת הממשלה, לבטלה או לאשרה לתקופה הקצרה משנה, בטרם תובא ההחלטה לאישור מליאת הכנסת.

אבי דיכטר: בהתאם לכך, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום רביעי, כ"ד באייר תשע"ו, 1 ביוני 2016, התקיימה ישיבה של הוועדה המשותפת, ובה נדונה החלטת הממשלה להאריך את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

אבי דיכטר: בדיון נטלו חלק חברי כנסת, נציגים ממשרדי הממשלה הרלוונטיים ונציגים מארגונים אזרחיים.

אבי דיכטר: בדיון שמעה הוועדה המשותפת את עמדת גורמי הביטחון.

אבי דיכטר: לעמדתם של גורמי הביטחון, אוכלוסיית מבקשי איחוד משפחות היא אוכלוסיית סיכון, בשל האפשרות המוכחת להסתייע בה לביצוע פיגועי טרור.

אבי דיכטר: מנתוניהם של ארגוני הביטחון עולה כי משנת 2001 עד 2016 נמנו 104 מעורבים בפיגועי טרור, מהם 17 אשר קיבלו את מעמדם מכוח נישואין ו-87 בני משפחה של מקבל המעמד.

אבי דיכטר: כן נמסר לוועדה המשותפת בדיון כי במסגרת ההסלמה הביטחונית האחרונה, קרי מאוקטובר לערך, חלה עלייה משמעותית במעורבות של בני משפחות של בעלי מעמד בישראל מכוח איחוד משפחות בטרור.

אבי דיכטר: במסגרת זו נמסר כי מחודש אוקטובר 2015 עד חודש אפריל 2016 היו מעורבים בפעילות טרור 30 בני משפחה של בעלי מעמד מכוח איחוד משפחות, והם 73% מכלל המפגעים בעלי תיעוד ישראלי.

אבי דיכטר: נוסף על כך עודכנה הוועדה כי כיום נמצאים בישראל כ-12,500 אנשים המצויים בהליך איחוד משפחות, מהם כ-2,600 המחזיקים ברישיון ישיבת תושב ארעי בישראל, וכ-9,900 – בהיתרי שהייה בישראל.

אבי דיכטר: כן עודכנה הוועדה בהקלות שאישר לאחרונה שר הפנים, שיאפשרו מתן מעמד בישראל לכ-2,000 בעלי היתרי שהייה הממתינים להסדרת מעמדם עוד מלפני שנחקק החוק.

אבי דיכטר: נוסף על כך עודכנה הוועדה כי בחודש אוגוסט הקרוב צפויות להיכנס לתוקף תקנות ביטוח בריאות ממלכתי.

אבי דיכטר: תקנות אלה יעניקו ביטוח בריאות לבעלי היתרי שהייה בישראל שחוק ביטוח בריאות ממלכתי אינו חל עליהם כיום.

אבי דיכטר: בדיון השתתפו גם נציגי ארגונים אזרחיים.

אבי דיכטר: נציגים אלה הביעו את דאגתם לקבוצות פגיעות, הזכאיות למעמד בישראל מתוקף החוק, בהן ילדים להורים שקיבלו מעמד במסגרת איחוד משפחות והגיעו לגיל 14 אך טרם מלאו להם 18 ואוכלוסייה מבוגרת.

אבי דיכטר: הוועדה המשותפת השתכנעה מנימוקיהם של גורמי הביטחון בדבר הסיכון הביטחוני הגלום באוכלוסיית מבקשי הביטחון, ועל כן החליטה להמליץ לכנסת לאשר את החלטת הממשלה ולהאריך את תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003, לתקופה של שנה נוספת, עד יום ו' בתמוז התשע"ז, 30 ביוני 2017.

אבי דיכטר: עם זאת, לצד המלצה זו, החליטה הוועדה המשותפת לשוב ולדון בחודשים הקרובים בסוגיות שעלו בדיון, ובפרט במעמדה של אוכלוסייה מבוגרת, במעמדם של קטינים בין הגילים 14 ו-18 ובכניסתו לתוקף של התיקון הצפוי בתקנות ביטוח בריאות ממלכתי בעניין ביטוח הבריאות.

אבי דיכטר: אני קורא לחברי הכנסת לקבל את המלצת הוועדה המשותפת ולאשר את הצו, כך שתוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל יוארך בשנה נוספת, בהתאם להמלצת הוועדה המשותפת, לתקופה של שנה, עד יום ו' בתמוז תשע"ז, 30 ביוני 2017.

אבי דיכטר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון וליושב-ראש הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים והגנת הסביבה.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו פותחים את הדיון על הצו.

יצחק וקנין: הרשימה מונחת לפני, ומי שרוצה יכול להירשם בדקה הקרובה.

יצחק וקנין: אחרי כן אני סוגר את הרשימה.

יצחק וקנין: לכל דובר שלוש דקות.

יצחק וקנין: ראשון הדוברים – אוסאמה סעדי, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אני מודיע מראש: חברי כנסת שלא יהיו באולם המליאה בזמן הקראת שמם, לא יתאפשר להם לדבר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אנחנו דנים בחוק הכי גזעני שיש בספר החוקים במדינת ישראל, חוק שנחקק בשנת 2003 כהוראת שעה לשנה אחת בלבד, ומאז במשך 16 שנים, כל שנה הריטואל הזה חוזר על עצמו – והיום אנחנו בפעם ה-17 – מבקשים עוד פעם, לעוד שנה, ותהיו סמוכים ובטוחים שגם בשנה הבאה יביאו את אותו חוק ואת אותה הארכה, וגם יביאו את אותם נימוקים.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת דיכטר, אני הייתי בוועדה המשותפת, ושמעתי את אותם נתונים.

אוסאמה סעדי: ואתה פה, אני חושב שאתה לא העברת את התמונה המלאה שהייתה בוועדה המשותפת – –

ענת ברקו: בדיוק מה שהיה שם.

אוסאמה סעדי: – – שבדיוק ה-30 האלה – הנציג של השב"כ, ענת ברקו, אמר שאלה ממזרח-ירושלים, ולא בטוח שהם היו באיחוד משפחות.

אוסאמה סעדי: מבחינתם, מזרח-ירושלים זה כולה איחוד משפחות אחד – בואו תגידו שמזרח-ירושלים, ירושלים המזרחית, היא בדיוק איחוד משפחות שלם.

ענת ברקו: – – –

אוסאמה סעדי: אבל לא יכול להיות שאותם אנשים מירושלים המזרחית שעשו את הפיגועים בשנה האחרונה – ואנחנו אמרנו לכם כל הזמן, ירושלים המזרחית היא שטח כבוש, והיא חלק מהמדינה הפלסטינית, וזה לא איחוד משפחות.

אוסאמה סעדי: אבל הנתון המדהים – אתם לא אומרים את זה פה – הוא אמר:

אוסאמה סעדי: 17 מפגעים במשך כל השנים מ-2003 עד 2016, שזה בקושי פרומיל אחד.

ענת ברקו: – – – משפחות שנרצחו זה לא מעניין.

אוסאמה סעדי: ואני שאלתי אתכם – מה זה פרומיל אחד?

אוסאמה סעדי: אפילו לא ידעת מה זה פרומיל אחד.

אוסאמה סעדי: אז פרומיל אחד זה אלפית, בקושי 1 ל-1,000 – אלפית מכל מבצעי הפיגועים האלה, מ-2003 עד 2016 – – –

ענת ברקו: – – –

אוסאמה סעדי: – – – עד 2016, שזה בקושי אלפית, פרומיל אחד.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת דיכטר, דיברת על שני בג"צים, אז אני מפנה אותך לבג"ץ הראשון, שגם "עדאלה", וגם אזרחים, וגם מרצ – וחברתי חברת הכנסת זהבה גלאון הגישה את הבג"ץ הזה – חמישה שופטי עליון אמרו שזה חוק לא חוקתי, צריך לפסול אותו.

אוסאמה סעדי: חמישה אמרו: נכון שיש פגיעות, אבל זה מידתי.

אוסאמה סעדי: היה שופט אחד שהכריע את הכף, והוא אמר שזה בדיוק – אני מצטרף לעמדת החמישה שאומרים שהחוק הזה לא חוקתי, ויש בו פגיעה בזכות לחיי משפחה, פגיעה בזכות לשוויון, אבל מה, הוא אמר, מכיוון שזו הוראת שעה לשנה, אנחנו נעביר את זה.

אוסאמה סעדי: אם השופט הזה היה יודע שהחוק הזה הוא לא הוראת שעה, אלא צריך להמשיך במשך 13 שנים, 14 שנים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – גם הוא היה מצטרף לדעת המיעוט אז.

אוסאמה סעדי: ולכן אני אומר, גם בג"ץ קבע שיש בו פגיעות בשוויון, פגיעות בזכויות חוקתיות, ולכן – הכתם הזה, צריך להסיר אותו מספר החוקים במדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: אחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: רבותי, הרשימה סגורה.

יצחק וקנין: אם עדיין יש מישהו שיושב באולם ורוצה להירשם, אז ב-15 השניות הקרובות.

יצחק וקנין: אם לא, הרשימה סגורה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי את יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון אבי דיכטר עומד כאן על הדוכן ומסביר לנו כמה אנחנו צריכים להתרגש, שהפעם לא הכנסת כולה תשמש באופן אוטומטי חותמת גומי או תיתן הכשר לאחת החרפות – אני מסכימה אתך, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, זה החוק הכי גזעני, שמכתים את ספר החוקים משנת 2003 – הכי גזעני.

זהבה גלאון: היו הרבה שמתחרים בו, אני מודה, הוא זוכה במקום הראשון.

זהבה גלאון: אומר לנו חבר הכנסת דיכטר, תראו, הייתה ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים, הייתה מעין מסננת.

זהבה גלאון: העובדה שהייתה מעין מסננת של חבורה של חברי כנסת לא מקלה או עושה את החרפה לקלה יותר, היא עושה את החרפה לגרועה יותר, כי הצלחתם לתעתע באותם חברי כנסת שישבו שם, ונתתם להם נתונים – נתונים שפשוט מחווירים כשאתה רוצה לתאר מדיניות.

זהבה גלאון: 17 פעמים, חברות וחברים – הכנסת הזאת עומדת להאריך בהוראת שעה, הוראת שעה שבג"ץ קבע שהיא תהיה הוראת שעה לשנה – אנחנו בשנת 2016, הוראת שעה לשנה, איך מבזים את פסיקת בג"ץ – והכול כי אתם צריכים לתרץ, כדי להכשיר את השרץ, וכל פעם התירוץ משתנה.

זהבה גלאון: תראו, חברות וחברים, אני זוכרת שהיו כאן שרים, שרי פנים, ברבות השנים, או במהלך השנים, שעמדו והסבירו לנו שהחוק הזה נחוץ כי יש סכנה דמוגרפית; כי אזרחי ישראל הערבים, רחמנא ליצלן, מביאים להם נשים מהשטחים ומבקשים איחוד משפחות, והייתה סכנה דמוגרפית.

זהבה גלאון: אחר כך, אחרי כמה שנים, התירוץ השתנה ואמרו: יש סכנה ביטחונית, יש מפגעים – אנשים שמקבלים איחוד משפחות משתמשים בזה כדי לפגע.

זהבה גלאון: אז קודם כול, אנחנו נגד פיגועים ונגד שימוש – זה מפריע לי כאן.

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

זהבה גלאון: אנחנו נגד פיגועים ונגד טרור, אבל כשמסתכלים, אפילו על-פי הרשימה שנתן חבר הכנסת דיכטר, מאין באים המפגעים – ואנחנו מגנים כל אחד ואחד – מרביתם ממזרח-ירושלים.

זהבה גלאון: מה אתם עושים?

זהבה גלאון: אתם פוסלים אנשים על בסיס אתני, על בסיס לאומי, בחשש או בחשד שאולי יהיו כאן פיגועים, ואתם אומרים – אני לא יודעת, ל-20,000, 30,000 ילדים שנותרו מהסיטואציה הזאת חסרי מעמד, חסרי ביטוח – אתה אומר לנו: בעוד חצי שנה נתכנס ונדון.

זהבה גלאון: הרי זה הכול ריטואל, זה הכול פארסה; לא תיתנו אישור אחד, לא תשנו את המדיניות, כי יש כאן ממשלה ימנית ששונאת ערבים, שמדירה אותם בכל דרך אפשרית, שמחוקקת חוקים נגדם, ועכשיו אתם משתמשים בעניין הפיגועים כדי להצדיק את החרפה שמכתימה את ספר החוקים.

זהבה גלאון: אני קוראת לכם להתנגד לחוק הזה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהחוק המוצע הוא בלתי חוקתי ונוגד את הוראות חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו.

טלב אבו עראר: החוק פוגע בזכות החוקתית לשוויון בין אזרחי מדינת ישראל.

טלב אבו עראר: זה החוק הראשון מאז חקיקת חוקי-יסוד אשר שולל זכויות חוקתיות של אזרחים על בסיס מפורש וישיר של שייכות אתנית.

טלב אבו עראר: החוק אינו מעניק זכויות לקבוצה מסוימת בשל שייכותה האתנית, אלא עושה שימוש מפורש, להבדיל משימוש עקיף, בשייכות האתנית, כדי לפגוע בזכויות מוקנות של חלק מהאזרחים, על בסיס אתני או לאומי.

טלב אבו עראר: החוק נגוע בגזענות מובהקת, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: הרי אפשר לומר או לקרוא לחוק הזה בשם: איסור כניסה לפלסטינים או לערבים.

טלב אבו עראר: עשו, ככה, קוסמטיקה לשם החוק: צו האזרחות והכניסה לישראל; הרי זה מופנה רק נגד הערבים, נגד הפלסטינים – אל תספרו סיפורי סבתא.

טלב אבו עראר: החוק נוגע באופן ישיר בזכותם של אזרחי המדינה הערבים לממש את זכותם החוקתית לחירות אישית, שהיא הבסיס לאוטונומיה של הפרט להגדרה עצמית שלו בהקמת חיי משפחה לפי הבחירה ולצורך האנושי והבסיסי ביותר לאהוב ולהתחתן.

טלב אבו עראר: הרי אם הבן שלי, מר דיכטר, או אח שלי, מתאהב בפלסטינית מחברון או מרמאללה, אתה מבין, הוא מביא אותה כדי להביא ממנה ילדים, כדי ליהנות אתה, לחיות אתה – לא לשלוח אותה לעשות פיגוע.

טלב אבו עראר: לא לשלוח אותה לעשות פיגוע.

ענת ברקו: ארבע – שתיים לא מספיקות לו – ארבע נשים.

טלב אבו עראר: ולכן אי-אפשר – אני יכול להפריך – – –

ענת ברקו: ארבע.

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי, את כל הזמן מופרעת, כל הזמן מופרעת – –

ענת ברקו: ארבע – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: ארבע – – –

טלב אבו עראר: – – בלי תוכן.

טלב אבו עראר: דוקטור בלי תוכן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ברקו, הערת הערה – –

טלב אבו עראר: דוקטור – – –

יצחק וקנין: – – למה את צריכה לחזור על זה 80 פעם?

יצחק וקנין: – – –

טלב אבו עראר: ולכן, כשאני הבאתי אישה משם לבן שלי, לאח שלי – – –

ענת ברקו: – – – אתה בעצמך מופרע – –

טלב אבו עראר: אדוני, תראה – – –

ענת ברקו: – – ביגמיסט וסוחר בנשים – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: סוחר בנשים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, זה לא – – –

ענת ברקו: אתה רוצה לגיטימציה להביא ארבע נשים – – –

קריאה: – – –

טלב אבו עראר: – – –

ענת ברקו: הוא קילל אותי, ואני מבקשת, אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אני לא שמעתי שהוא קילל אותך, כי את צועקת והוא צועק.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: לא, רבותי – – –

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: אני לא חושב שזה הגון מצדך, גם, בלי הפסקה לקרוא קריאות ביניים – לא פעם אחת; בלי הפסקה – וזה בלתי אפשרי, אני לא שומע אותו ולא שומע אותך.

ענת ברקו: זה לא הגיוני – – –

מירב בן ארי: הוא – – –

ענת ברקו: הוא קילל – – –

יצחק וקנין: אני לא שמעתי שהוא קילל.

ענת ברקו: הוא קילל אותי – –

יצחק וקנין: אני לא שמעתי שהוא – – –

ענת ברקו: – – הוא אפילו אמר את זה בעברית, לשם שינוי.

יצחק וקנין: אני אתן לך.

ענת ברקו: אולי הצום משפיע, קשה לו, הוא מסכן – – –

יצחק וקנין: – – – היא אומרת שאתה קיללת אותה.

יצחק וקנין: אני לא שמעתי.

ענת ברקו: זה בגלל הרמדאן, חבר הכנסת אבו עראר?

ענת ברקו: זה בגלל הרמדאן, אתה מקלל?

ענת ברקו: אתה עצבני?

ענת ברקו: אתה עצבני.

יצחק וקנין: לא, סליחה, אני הבנתי שהוא אמר "מופרעת"?

ענת ברקו: כן, זה מה שהוא אמר.

מירב בן ארי: כן – – –

יצחק וקנין: אדוני אולי אדוני יחזור בו מהביטוי – זה לא ביטוי – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: רבותי, אני מבקש – אני מנהל את הישיבה, ולא – – –

אחמד טיבי: הוא אמר – – –

יצחק וקנין: אתה אמרת שהיא מופרעת?

טלב אבו עראר: אני אמרתי שהיא מפריעה.

יצחק וקנין: סליחה, הוא לא התכוון להגיד שאת מופרעת, הוא התכוון להגיד שאת מפריעה לו, זה הכול.

יצחק וקנין: הוא אומר את זה פה, ואני מאמין למה שהוא אומר.

קריאות: – – –

חיים ילין: – – –

יצחק וקנין: סליחה, בואו נעשה סדר, כדי שנמשיך.

ענת ברקו: אני מקבלת את ההתנצלות, אני יודעת שהוא צם וקשה לו.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – – שלא תפריעי כל הזמן – – –

יצחק וקנין: רבותי, חבר'ה, באמת זה לא הגון.

יצחק וקנין: את רוצה שאני אוציא אותך?

יצחק וקנין: אבל אני לא רוצה להוציא.

קריאות: – – –

יצחק וקנין: אדוני, אני אוסיף לך את הזמן, עוד דקה וחצי יש לך, אדוני.

אחמד טיבי: אומנם הוא הסביר את דבריו, כאילו חזר בו מהדברים.

אחמד טיבי: היא אמרה עליו שהוא סוחר בנשים ופגעה באמונה שלו ובצורת החיים.

ענת ברקו: ממש.

יצחק וקנין: רבותי.

ענת ברקו: מי שרוצה לייבא נשים – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, אני מבקש, בואי – – –

ענת ברקו: – – – של ערפאת מגן עליו.

יצחק וקנין: רבותי, חבר הכנסת אחמד טיבי, אנא מכם, תאפשרו לי להמשיך את הדיון.

יואב קיש: – – –

ענת ברקו: – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, ואני אוציא אותך אם זה ימשיך.

יצחק וקנין: אני לא אתן לך להשתלט פה על הדיון.

טלב אבו עראר: – – – השר התערב במה שלא נוח.

יצחק וקנין: אדוני חבר הכנסת טלב אבו עראר, יש לך דקה מעכשיו.

יצחק וקנין: עזוב.

טלב אבו עראר: שמע, הד"ר אחמד טיבי, מה שאמרה ברקו – אני בכלל אף פעם לא התייחסתי למה שהיא אומרת, וככה זה הטבע שלי.

טלב אבו עראר: אני לא ארד לרמה הזאת.

ענת ברקו: – – –

טלב אבו עראר: (אומר בשפה הערבית: יש פתגם בערבית שאומר: הקנקן מפריש את מה שיש בו.

טלב אבו עראר: )

יצחק וקנין: זה לא מתאים לךְ, ברצינות.

יצחק וקנין: ברצינות.

ענת ברקו: אני יכולה להתעלם מזה?

ענת ברקו: אני יכולה להתעלם מזה?

טלב אבו עראר: אני אמשיך.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: – – – שלוש דקות, אבל את לא יכולה להפריע מהמקום שלך.

יצחק וקנין: זו פעם אחרונה שאני מעיר לך.

טלב אבו עראר: לא, היא מהקואליציה.

טלב אבו עראר: אסור להוציא אותה אולי.

יצחק וקנין: אדוני, באמת.

טלב אבו עראר: אדוני, מכובדי היושב-ראש – –

יצחק וקנין: אני שומר על הכבוד שלך.

טלב אבו עראר: – – כל הזמן טענה המדינה על-ידי הפרקליטות כי המניע לחקיקת החוק הנו ביטחוני, ולמדינה אין אפשרות לערוך בדיקות ביטחוניות מקיפות לכל אדם המבקש מעמד בישראל מתוקף איחוד משפחות.

טלב אבו עראר: אלה טענות הזויות, קשקוש אחד גדול.

טלב אבו עראר: הרי מדינת ישראל יש לה את הזמן, יש לה את הכלים, את האמצעים לחקור, לבדוק כל עניין לגופו.

טלב אבו עראר: אנחנו לא מבקשים, באמת, אלא רק לתת לנו את הזכות הבסיסית – לאזרחי מדינת ישראל הערבים, אני מתכוון.

טלב אבו עראר: ואפילו בית-המשפט הדרום-אפריקני, מכובדי היושב-ראש, סירב בשנת 1980 לאשר הוראות דומות לאלה שבחוק הישראלי, בהיותן פוגעות בזכות הבסיסית ביותר לחיי המשפחה.

טלב אבו עראר: יעני, ממשלים, משטרים – והם בצורה הכי דיקטטורית שיש – משטרים שפלים לא מאפשרים, לא מאשרים חוקים כאלה.

יצחק וקנין: נא לסיים.

טלב אבו עראר: מדינה שהיא מתהדרת, מדינה דמוקרטית, יא זלמה, (אומר בערבית: הוקיעו אתכם בכל העולם.

טלב אבו עראר: ) כל העולם יודע שאתם מתחת לכל ביקורת מבחינת הדמוקרטיה.

טלב אבו עראר: איזו דמוקרטיה?

טלב אבו עראר: איזו דמוקרטיה?

טלב אבו עראר: מה נשאר?

טלב אבו עראר: תשאירו מקום לדמוקרטיה.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ולאחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הנתונים מצביעים נגד החוק הזה.

דב חנין: העקרונות המשפטיים מצביעים נגד החוק הזה.

דב חנין: אני לא רוצה לחזור על הדברים שאמר חבר הכנסת סעדי כאן.

דב חנין: הוא פירט גם לגבי הנתונים וגם לגבי העקרונות המשפטיים.

דב חנין: פעם אחר פעם אחר פעם, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חוזרים לביזיון הזה של הארכה בהוראת שעה של חוק שאין לו שום הצדקה.

דב חנין: אין לו שום הצדקה אמיתית.

דב חנין: והסיבה שאנחנו חוזרים על הטקס הזה של אישור פעם אחר פעם אחר פעם בהוראת שעה היא פשוט כי בית-המשפט העליון לא הסכים שחוק כזה יהיה באופן קבוע בספר החוקים של ישראל.

דב חנין: מה עומד מאחורי החוק הזה?

דב חנין: לא ביטחון.

דב חנין: מה שעומד מאחורי החוק הזה זה דמוגרפיה.

דב חנין: והיו גם לאורך השנים אנשים שאמרו את זה בגלוי.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת – שימו לב – מייצר פגיעה רוחבית, היקפית וקשה.

דב חנין: נפגעים ממנו בני-אדם – ילדים, נשים, ילדים שאין להם מעמד, משפחות שאין להן קיום חוקי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חלק מגל עכור.

דב חנין: בשם המלחמה בטרור, הגזענות משתוללת ללא מעצורים.

דב חנין: אגב, לא רק כאן.

דב חנין: אנחנו שומעים מועמד מוביל לנשיאות בארצות-הברית, דונלד טראמפ, שמציע בשם המלחמה בטרור לאסור כליל על כניסה של מוסלמים לארצות-הברית.

דב חנין: הוא מציע לארצות-הברית להכריז מלחמה על יותר ממיליארד מוסלמים, וזה בשם המלחמה בטרור.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, נעשה שימוש ציני, מתועב, בפחד של אנשים, בחשש של אנשים, בזעזוע של אנשים מפני פיגועי טרור.

דב חנין: בהתנגדות המובנת והמוצדקת לפגיעה באזרחים.

דב חנין: אבל בשם הדבר הזה נעשה מהלך שאין לו שום קשר לא עם מלחמה בטרור ולא עם הגנה על הציבור.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אני מציע לכנסת הפעם לחרוג מהשגרה הבעייתית הזאת, והפעם להצביע נגד החוק הזה ולשלוח אותו למחסן הסחורות המשומשות, הגרוטאות שאין בהן שימוש במחסן הכנסת.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ולאחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: ולאחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: אל תהיה מודאג, אתה ברשימה.

עיסאווי פריג': אני לא מודאג.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כבוד השר, עצם העובדה שהכנסת מעלה לדיון שוב ושוב את המשך אישור החוק הזה, שהוא הוראת שעה, יש בזה הרבה פגמים חוקתיים וצריך לפסול את החוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים מה אמרו שופטים בבג"ץ: כשחוק נוגד אינטרס של אדם צריך לבטל את החוק, ודווקא בחוק הזה, שאנחנו דנים בו כעת, עמדת בג"ץ מנוגדת להמשכו.

עבדאללה אבו מערוף: החוק מנוגד לכל האמנות הבין-לאומיות הנוגעות לזכויות אדם ולאיחוד משפחות.

עבדאללה אבו מערוף: יש לציין שהחוק הזה מעמיד את ישראל בעמדה בודדת משאר המדינות הנאורות בעניין קבלת אזרחות ואיחוד משפחות.

עבדאללה אבו מערוף: המטרה הברורה של החוק הזה היא מלחמה דמוגרפית, נקודה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, בוודאות אפשר להגיד שהחוק הזה הוא גזעני, וכל התירוצים תחת כותרת "מיסטר ביטחון" הם רק תירוצים דמגוגיים.

עבדאללה אבו מערוף: יש לציין שכל הנתונים מעידים על אחוז מזערי ביותר של מעורבות ביטחונית מאלו שהצליחו לקבל או ביקשו לקבל אזרחות.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, המסקנה היא שהחוק הזה הוא ענישה קולקטיבית, גזענית, שרומסת את הזכות הבסיסית של כל אדם להתאחד עם מי שהוא רוצה ולבחור לפי רצונו.

עבדאללה אבו מערוף: ואני, כמובן, לא הייתי רוצה לראות מקרים בודדים אחרים באיזושהי מדינה בעולם.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, כל הבקשות שהוגשו לקבלת אזרחות עונות על הדרישות לקבלת אזרחות מכוח ההתאזרחות.

עבדאללה אבו מערוף: הדרישות והתנאים ידועים לכולם וברורים: להיות בישראל, לחיות בישראל במשך שלוש עד חמש שנים לפני הגשת הבקשה; גר בישראל או מתכוון לגור בישראל; לדעת שפה עברית בסיסית; והסכמה לוותר על אזרחות קודמת, ואינו מסוכן לציבור או למדינה.

עבדאללה אבו מערוף: מחמשת התנאים האלה שהזכרתי, החוק מתרכז בתנאי החמישי ומתעלם מהשאר, ובא להחריג את תושבי חבל-עזה והגדה המערבית ולמנוע איחוד משפחות, דבר שהוא לא אנושי ופסול לחלוטין.

עבדאללה אבו מערוף: לציין שהחוק גם מחריג את אזרחי איראן, לבנון, סוריה ועיראק מקבלת אזרחות, כאילו האזרחים של המדינות האלה נוהרים – – –

עודד פורר: מדינות שוחרות שלום – – –

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה לא להפריע.

עבדאללה אבו מערוף: לא להפריע, עודד.

עבדאללה אבו מערוף: לא להפריע.

עבדאללה אבו מערוף: – – – כאילו האזרחים של המדינות האלה נוהרים לקבל אזרחות של ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה – –

עודד פורר: איזה אינטרסים – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – האם קשה לשירותי הביטחון של המדינה, השירות הטוב ביותר, לסנן ולדעת את המקרים הבודדים שלא מתקיים בהם תנאי מס' 5, או שיותר קל לו לבצע ענישה קולקטיבית?

עבדאללה אבו מערוף: בדיון האחרון בוועדה המיוחדת, שהחליטה להביא את החוק למליאה להמשך קיומו, הרוב לא השתכנע מהצורך בהמשך קיומו של החוק הזה, אבל ידוע שיש החלטות שלצערי עדיין תלויות במושגים של "פרה קדושה".

עבדאללה אבו מערוף: הוועדה החליטה שבמהלך חצי השנה הקרובה יש לדון מחדש אם יש צורך בכלל בחוק הזה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן את החוק הזה צריך לפסול ולהפסיקו לאלתר.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כמי שמכיר עשרות, אם לא מאות, משפחות ערביות שסובלות מהחוק הזה, אני תמיד מתפלא – לא על חברי כנסת מהימין, לא על חברי כנסת עם תפיסת עולם גזענית, שממשיכים לתמוך בחקיקה הזו, עכשיו 13 שנים.

יוסף ג'בארין: אני מתפלא דווקא על חברי הכנסת אולי מהמפלגות החרדיות, שהיחס האנושי והכבוד למשפחה הם נושאים שאני מניח שעומדים בראש מעייניהם.

יוסף ג'בארין: צריך להיות עם הרבה אטימות לב וקהות חושים כדי להמשיך ולפגוע באלפי משפחות ערביות שפשוט לא מצליחות לחיות ביחד, לא מצליחות לנהל חיים תקינים.

יוסף ג'בארין: נראה לי שכיום מדינת ישראל היא המדינה היחידה שממשיכה לחוקק חקיקה גזענית, ובד בבד להצהיר על עצמה כמדינה דמוקרטית שמקיימת שוויון בין אזרחיה.

ענת ברקו: למה כל כך – – –

יוסף ג'בארין: חברת הכנסת ברקו, יכול להיות שאת חברת הכנסת שתמיד אומרת: אנחנו מקיימים שוויון.

יוסף ג'בארין: אנחנו מקיימים שוויון.

יוסף ג'בארין: אז הנה לך דוגמה של חוק שכל מה שהוא עושה זה פשוט רק רודף אחרי משפחות ערביות – –

ענת ברקו: למה הם רוצים להגיע לכאן?

יוסף ג'בארין: – – ואומרים להם: אתם צריכים לבחור בין האהבה שלכם, בין המשפחה שלכם, לבין המדינה.

יוסף ג'בארין: לבין המדינה.

יוסף ג'בארין: דמייני לעצמך שדבר כזה היה קורה למשפחות יהודיות.

יוסף ג'בארין: אני תוהה מה את היית אומרת ואיזה פגיעות – –

ענת ברקו: למשפחות יהודיות קרה הרבה יותר גרוע.

יוסף ג'בארין: – – היית מציינת.

יוסף ג'בארין: אין ספק שהחוק הזה בבירור פוגע רק באזרחים הערבים, במשפחות הערביות.

יוסף ג'בארין: כבר אמרו חברי שלפי כל הקריטריונים – גם של המשפט הבין-לאומי, גם של המשפט המשווה – לפי כל הקריטריונים המוסריים, החוק הזה הוא חוק פסול.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שאומנם אהיה בין חברי הכנסת שיתנגדו לחוק הזה, אבל האמת היא שזו באמת בושה.

יוסף ג'בארין: אני מרגיש בוש ונכלם להיות חבר בכנסת שמאשרת את החוק הזה, ומאשרת את הפגיעה בילדים ובנשים, אנשים שסובלים יום-יום.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שמאז שפתחתי את הלשכה הפרלמנטרית שלי, הנושאים שמגיעים אלינו כמעט כל יום אלה הנושאים הללו, של נפגעי חוק האזרחות, של המשפחות שסובלות, ומבקשים מאתנו להתערב, ואנחנו כל הזמן אומרים שאולי הפעם הכנסת תתעשת ולא תאריך את החקיקה הזו.

יוסף ג'בארין: אבל, לצערי, כנראה הכנסת בכל זאת – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יוסף ג'בארין: – – תאריך את החוק הפסול, הגזעני והלא-מוסרי הזה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה באולם המליאה – אני לא רואה אותו – יבוא אחריו חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עיסאווי פריג': שלום, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבר הכנסת טיבי, הוא הספיק לקרוא את כל הרשימה, ואכן, אתה אחרי.

עיסאווי פריג': אני צריך להתכונן נפשית כשאתה אחרי.

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': נסתדר.

עיסאווי פריג': חברים, דיברו כל החברים לפני על כל העוולות שהחוק הזה טומן, הן מהצד הגזעני והן מהצד המשפטי, ולא השאירו – ציינו את הכול.

עיסאווי פריג': היום בוועדת הכספים עבר חוק – החלת חוק עידוד השקעות הון על השטחים; שיטת הסיפוח המזדחל, שחקיקה רודפת חקיקה בהחלת החוק הישראלי על השטחים.

עיסאווי פריג': למה אני מתחיל עם זה?

עיסאווי פריג': מה שקורה, ישנו סיפוח, צמיחה ושגשוג לשטחים – נפנה להם עשרות מיליונים, נעשה להם הכול, נגרום לצמיחה.

עיסאווי פריג': והמטרה השנייה: נעסוק בדילול אתני של הערבים בתוכנו.

עיסאווי פריג': זאת המדיניות המוצהרת של הממשלה.

עיסאווי פריג': והיא עושה את זה בכל מיני טריקים.

עיסאווי פריג': זה ברור, בואו נקרא לילד בשמו.

עיסאווי פריג': לפני הסבירו את זה בצורה מאוד טובה, את הטריקים שלכם, הן בצד החלת החוק בשטחים והסיפוח, והפניית משאבים, עשרות-מיליוני שקלים בשנה לשם, בכל מיני טריקים וקומבינות חוקתיות – אתם משקרים לעצמכם.

עיסאווי פריג': אתם משקרים לעצמכם.

עיסאווי פריג': מהצד השני, יש לי את המטרה – דילול אתני של הערבים בתוך המדינה.

עיסאווי פריג': זאת המטרה השנייה הנגדית.

עיסאווי פריג': צמיחה, סיפוח ודילול ערבים.

עיסאווי פריג': ואתם מביאים את זה בכל מיני טריקים.

עיסאווי פריג': בשביל מה לכם?

עיסאווי פריג': לעמוד כאן שרים, ראש ממשלה, להגיד: חברים, המטרה שלנו היא לעשות טרנספר לערבים.

עיסאווי פריג': לא יכולים לעשות את זה באופן נורמלי, חוקתי – אנחנו ממציאים טריקים.

עיסאווי פריג': איך אמר חבר הכנסת ניסן סלומינסקי בחוק הטרור, במירכאות?

עיסאווי פריג': אני נרגש שהחוק הולך להיות מתורגם לאנגלית.

עיסאווי פריג': אנחנו הולכים לייצא את החקיקה הזאת לחו"ל.

עיסאווי פריג': והוא נרגש, ואתם צריכים להיות נרגשים.

עיסאווי פריג': הנה עוד חוק שהגיע הזמן לתרגם אותו לעולם, ושהחבר טראמפ יקרא אותו.

עיסאווי פריג': והנה, אנחנו מייצאים עוד חקיקה.

עיסאווי פריג': הנה, אנחנו, מדינת ישראל, סטרט-אפ לחקיקה גזענית.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': אתם רק יורים לעצמכם ברגל.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, מה שאותי מטריד, שבדרך כלל, מה שקורה, מה שקרה במקרה הזה, הדרישה להארכת התקנה הגיעה כמעט ברגע האחרון – שבוע לפני שהכנסת צריכה לאשר; נדמה לי שעד ה-15 ביוני הכנסת צריכה לאשר.

עמר בר-לב: ואז חברי הוועדה המשותפת נמצאים במצב מאוד מאוד לא נוח, שאומרים להם הגורמים הביטחוניים: תשמעו, יש לכם שתי ברירות – או לאשר מייד, או לאשר מייד; אלו פחות או יותר שתי הברירות.

עמר בר-לב: אני יכול לומר לך, אדוני היושב-ראש, מתוך זה שישבתי בדיון, היו נתונים שהייתי צריך ללחוץ בשביל לקבל אותם, כי הם לא היו כל כך נוחים.

עמר בר-לב: אז אני לא רוצה להיכנס לכל הסטטיסטיקות והמספרים.

עמר בר-לב: אין ספק שתקנה, נדמה לי משנת 2001 – הגיע הזמן לעשות בה סדר.

עמר בר-לב: אני חושב שלא הייתה לנו ברירה – למרות שאני לא הייתי בעל זכות הצבעה באותה ועדה – לחברי הוועדה, אלא להאריך אותה.

עמר בר-לב: אם זה היה תלוי בי, הייתי מאריך אותה רק בחצי שנה, לא בשנה.

עמר בר-לב: אבל אני אומר כאן שאני סומך על יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון החדש, חבר הכנסת דיכטר.

עמר בר-לב: אני אומר שאני סומך עליך שבאמת בחצי השנה הקרובה זה יחזור לוועדה, ויהיה הזמן, ולא נהיה תחת לחץ של תאריך שעד אליו אנחנו צריכים לסגור את הנושא, וסוף-סוף תתקבל החלטה שהיא באמת ראויה, ולא הארכה אוטומטית כבר כמעט 15 שנה של איזושהי תקנה שייתכן שחלקה כבר לא רלוונטי היום.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לחברי הכנסת החדשים, אני הייתי כאן כשהחלטת הממשלה הראשונה התקבלה וכאשר הביאו את זה לכאן.

אחמד טיבי: אני רוצה להזכיר לכם שהגיע לכאן השר המקשר, השר גדעון עזרא, ואמר: מטרת החוק – להפסיק את זכות השיבה הזוחלת.

אחמד טיבי: אחר כך הגיע שר הפנים דאז אלי ישי ואמר: מטרת החוק דמוגרפית; אומַר את הדברים על השולחן, אמר.

אחמד טיבי: כאן.

אחמד טיבי: דברי הכנסת – נמצאים בפרוטוקול.

אחמד טיבי: ואז אמרנו לו: זה לא יתפוס בבג"ץ.

אחמד טיבי: הביאו לוועדת הפנים את ראש השב"כ דאז, חבר הכנסת דהיום, חבר הכנסת דיכטר.

אחמד טיבי: הוא הגיע לוועדת הפנים והסביר, ונתן מספרים, ואמר אז: 26 מקרים של משפחות המעורבות בפיגועים מאלה שהגישו או קיבלו איחוד משפחות.

אחמד טיבי: אני זוכר את המשפטים.

אחמד טיבי: ואז שינו את ההסבר, את המניע, כי מניע דמוגרפי לא היה תופס בבג"ץ, והסבירו לשופטים – עתרו מספר רב של גופים, אני ביניהם – והשופט השישי, השופט אדמונד לוי – חמישה כמעט קיבלו את הפנייה לבג"ץ – הוא אמר: נכון, זה חוק לא דמוקרטי, אבל זה רק לשנה.

אחמד טיבי: מאז עברו הרבה מים בנחל של בית-המשפט העליון.

אחמד טיבי: אני לא כועס רק על הממשלה, רבותי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני לא כועס רק על הממשלה; אני כועס על בג"ץ, ששופט שישי אמר: רק לשנה, ומאז בג"ץ מאשר את החוק הזה ואת הוראות השעה פעם אחר פעם.

אחמד טיבי: ולכן – הסיבה הראשונה הייתה דמוגרפית.

אחמד טיבי: אחר כך הסבירו לנו בוועדה המשותפת שמאז אוקטובר יש עלייה של 30 מקרים בפיגועים מירושלים המזרחית.

אחמד טיבי: ובדקנו, שאלנו, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, טלב אבו עראר ואני, שאלנו, חקרנו את אלה שהביאו את הנתונים – נציג השב"כ היה שם, הוא הביא את הנתונים, והוא ענה שרק אחד מהם – אחד – הוא בקשת איחוד משפחות – מה-30.

אחמד טיבי: ה-29, למה יש להם תעודת זהות?

אחמד טיבי: מתוקף חוק הסיפוח, מתוקף העובדה שירושלים המזרחית נכבשה.

אחמד טיבי: ולכן, אני לא מבין מה הקשר של דור שלישי, או דור שני, או נינים, או נכדים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

אחמד טיבי: – – עם בקשת איחוד משפחות.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מה הקשר בין טוז למרחבא?

אחמד טיבי: ) מה הקשר בין א' לב'?

אחמד טיבי: לאלה שלא ידעו, זאת לא קללה: מה הקשר בין טוז למרחבא?

אחמד טיבי: מה הקשר בין דור שלישי לעובדה שאתם מענישים – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: – – את מבקשי הבקשה דהיום?

אחמד טיבי: כלומר, זה המימוש של האידיאולוגיה של סמוטריץ ואשתו, שדיברו – מה יקרה בעוד 20 שנה, כאשר היילוד הערבי – הפלסטיני – יהיה לו נשק שירים אותו על הבן שלי.

אחמד טיבי: ולכן, זאת פרקטיקה גזענית.

אחמד טיבי: אכן, אני מסכים, זה החוק הגזעני ביותר שהיה בתולדות הכנסת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, האמת היא שחברי הקדימו אותי ודיברו על הצו הזה ועל הצעת החוק הזאת, שהיא באמת – בשם הביטחון – עוד פעם משתמשים בביטחון כדי לעשות מהלך דורסני וגזעני נגד זכות טבעית של בני-אדם לבנות משפחה, להתאחד.

מסעוד גנאים: עשרות בקשות כל שבוע, אולי כל חברי הכנסת הערבים נתקלים בדבר הזה, שאנשים פונים אליהם בכל עניין של אנשים, או שרוצים תעודת זהות או דרכון או כל הדברים האלה, ונענים בסירוב, לצערי, ממשרד הפנים.

מסעוד גנאים: החוק הזה, או הצו הזה, אדוני היושב-ראש, הוא רק דוגמה.

מסעוד גנאים: והדבר המסוכן ביותר הוא שדרך צווי חירום, דרך הוראות שעה, דרך עילה ביטחונית, העניין נהפך לטכניקת ממשל.

מסעוד גנאים: היו משטרים בהיסטוריה שהיו בהם ראשי ממשלות שנבחרו בצורה דמוקרטית, נשיאים שנבחרו בצורה דמוקרטית, אבל תחת העילה שהמדינה במצב חירום, שאנחנו בסכנה – דרך האיום הביטחוני הם דרסו את הדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: לכן, עוד פעם, בפנינו הצעת חוק או צו שבא להפקיע את הזכות הבסיסית של בני-אדם שהם ערבים פלסטינים, ודורסים את זכותם, דרך העילה שכאילו המצב הביטחוני, ודרך העילה גם כאילו כדמוקרטיה, גם, שמגוננת על עצמה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק כזו – צו כזה הוא דורסני, הוא גזעני, והוא צריך לחלוף מן העולם.

מסעוד גנאים: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש לי שכן בחיפה שהתאהב בבחורה יפה מבית-לחם, והם התחתנו.

ענת ברקו: שיגורו בבית-לחם, מה רע?

איימן עודה: כנראה הכיבוש המכוער שלהם יותר קשה מהאפליה המכוערת שלכם.

ענת ברקו: מה רע בבית-לחם חוץ מזה שאין שם נוצרים?

יצחק וקנין: חברת הכנסת ענת ברקו, אנא, זה לא מוסיף לדיון.

יצחק וקנין: הרי את לא מדברת מעל הדוכן.

יצחק וקנין: אז אולי נשמע את ההערה שלך, אבל היא לא במקום.

איימן עודה: הביאו ילדים, אבל לדאבוני, היא חלתה בסרטן.

איימן עודה: אבל מה שהיה לא פחות קשה מהסרטן הוא הביורוקרטיה בבתי-חולים, כי היא, פשוט מאוד, הרשו לה להישאר בתוך מדינת ישראל, אבל ללא זכויות; ללא אזרחות, ללא תושבות, ללא ביטוח לאומי, ללא כלום.

עודד פורר: על מה היא צריכה לקבל ביטוח לאומי?

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד.

איימן עודה: ואני כבר שישה חודשים נאבק למען שהיא תקבל אזרחות – –

עודד פורר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר.

איימן עודה: – – ללא הצלחה.

עודד פורר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת עודד פורר, אתה רוצה שאני אקרא לך קריאה?

יצחק וקנין: אני לא רוצה.

איימן עודה: אני הקשבתי לדבריו של חבר הכנסת טיבי, שדיבר על זה שאלי ישי דיבר על מימוש אטי של זכות השיבה.

איימן עודה: אבל אני גם זוכר את אמירתו של שר הפנים פורז, שאמר: אני מתבייש, אני מתבייש, לכן אני מבקש להעביר את החוק רק לשנה אחת.

איימן עודה: והזמני הוא כל כך קבוע, עד כדי כך שזה מתמשך 17 שנים.

איימן עודה: ואני שואל: מהי הסיבה האמיתית?

איימן עודה: עברו מדמוגרפיה במדינת ישראל היהודית והדמוגרפית לטיעון מופרך של הביטחון.

איימן עודה: ואני שואל, למה נותנים אישור לעובדים פלסטינים בשביל לבנות להם בתים?

איימן עודה: אז כאשר יש צורך, אין, אין בעיה עם זה, לתת להם אישור, זו לא בעיה ביטחונית.

איימן עודה: כי הסיבה היחידה היא גזענות לשמה – היא גזענות לשמה.

איימן עודה: אני מבקש מהח"כים בבית הזה – מה נאמר לכם?

איימן עודה: קהות חושים זה קטן עליכם.

איימן עודה: המילה הלעוסה, המאוסה – גזענות, היא לא מזיזה כלום.

איימן עודה: אני רוצה לפנות למחנה הציוני ולהגיד לכם את האמירה המפורסמת של מרטין לותר קינג, שהמקום החם ביותר בגיהינום נמצא לאנשים שעמדו בצד במבחן המוסרי.

איימן עודה: אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, שמענו את האמירה הגזענית של סדן על מסעודה.

איימן עודה: אנחנו חייבים לעמוד לצד מסעודה וכל המסעודות, אבל מי שמתחיל בגזענות נגד פאטמה ונגד חלימה מגיע לגזענות נגד מסעודה.

איימן עודה: אני מבקש עמדה מוסרית, ורק פושע יתמוך בחוק כל כך גזעני, נגד ילדים, נגד משפחות.

איימן עודה: אני קורא לחברי הבית להתנגד לחוק ארור זה.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, עמדנו לפני פחות משנה על הדוכן הזה ודיברנו על הוראת השעה, על החוק, ונאמנו את הנאומים שלנו, ובסוף הבית הזה, רובו, הצביע בעד.

עאידה תומא סלימאן: זאת לא הייתה הפעם הראשונה, לא השנייה ולא השלישית, זו הייתה הפעם ה-16, והפעם זו הפעם ה-17.

עאידה תומא סלימאן: הפעם ה-17 שהבית מאשר פרקטיקה בנושא הזה ספציפית, כי פרקטיקות גזעניות וחוקים גזעניים כבר אושרו כמה פעמים.

עאידה תומא סלימאן: אבל בעניין הספציפי הזה זאת הפעם ה-17 – כנראה, לדאבוני, שוב תהיה הצבעה של רוב שיתמוך בחוק אנטי-אנושי, אנטי-דמוקרטי, גזעני מדרגה ראשונה, בלי להסס ובלי לחשוב פעמיים.

עאידה תומא סלימאן: והדברים שלי היום הם יותר מאשר לגזענים הגלויים, שמוכנים אפילו להגן בחירוף נפש על החוק הזה, אלא הם לאלה שטוענים שיש להם מוסר, וטוענים שיש להם ערכי דמוקרטיה, ובכל זאת מצביעים עם החוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: האם מדובר רק בהפרה של שוויון זכויות באיחוד משפחות לאזרחים של המדינה?

עאידה תומא סלימאן: אני טוענת שלא; בחוק הזה יש הפרה כמעט של כל הזכויות האנושיות הבסיסיות, שלא רק החוק אמור לשמור עליהן, אלא יש אמנות בין-לאומיות – זו הפרה של הזכות לעבודה, זו הפרה של הזכות לבריאות, זו הפרה של הזכות לחינוך ולחיים נורמליים, לנהוג, לנוע, להיות במקום שאתה אוהב להיות בו.

עאידה תומא סלימאן: דברים מאוד פשוטים שנראה אבסורדי לדבר עליהם, אנחנו מדברים עליהם כאשר מדובר בחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: דיברתי בנאום הקודם, לפני שנה, על זה שכל אימא, שאוהבת לכסות את הילדים שלה לפני השינה, ומצבה הוא מה שנקרא "חסרת מעמד", כן, מסתכנת בשהייה מה שנקרא "בלתי חוקית", ומסתכנת בזה שתיכנס לבית-הסוהר, כי היא רוצה להיות ליד הילדים שלה, ואפשר לתת עוד מאה אלף סיפורים.

עאידה תומא סלימאן: מי שמרים יד לחוק הזה, שידע – ולא תגידו לא ידענו, ואל תיתנו הסברים – אתם שותפים במסע של דילול אתני גזעני.

עאידה תומא סלימאן: אם המילה טיהור אתני קשה לשמיעה, אז בואו נדבר על דילול אתני, כי זה מה שקורה, ואל תשלו את עצמכם, ואל תגידו – אנחנו מגינים על הביטחון.

יצחק וקנין: נא לסיים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד רק דבר אחד: מה שנעשה בירושלים המזרחית בעניין תעודות הזהות והמסע של משיכת תעודות זהות, נעשה היום בנגב.

עאידה תומא סלימאן: אני כבר עוקבת אחרי הנושא של שלילת אזרחות מערבים בדואים בנגב ובני אזרחים ובני אזרחיות מחודש נובמבר שעבר, ומשרד הפנים לא מצליח לתת תשובות.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שקורה, דילול אתני בכל האמצעים, גם בחוק וגם בפרקטיקה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גילאון, שלוש דקות לרשותך.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: אדוני, אני לא אזדקק לאנלוגיות, ולא לסופרלטיבים, המצב בעיני הוא מספיק חמור.

אילן גילאון: הרי ידוע לכולי עלמא שהבעיה הביטחונית שלנו לא נובעת – או: לא תיפתר על-ידי החוק הזה, כאן, שאנחנו שנה אחרי שנה מחוקקים אותו שוב ושוב.

אילן גילאון: אני בכלל לא רוצה להידרש לכך שהחוק הזה איננו חוקתי, כי מה החוק הזה אומר, אדוני?

אילן גילאון: אם היה לנו ויכוח למי שייכת ארץ-ישראל, חשבתי שלגבי למי שייכת מדינת ישראל אין לנו ויכוח, ומדינת ישראל שייכת לאלה שחזרו אליה אחרי אלפיים שנה ואלה שישבו פה לדורות, ויש שוויון מוחלט ביניהם, כי זאת מדינת היהודים, אבל גם כל אזרחיה בתוכה.

אילן גילאון: והחוק הזה באופן הכי פשוט אומר שמה שרשאי לעשות יהודי בנושא איחוד משפחות לא רשאי לעשות אזרח ערבי.

אילן גילאון: זה מה שהוא אומר, ולכן הוא לא חוקתי.

אילן גילאון: אבל, אדוני היושב-ראש, בוא נעזוב את החוקתי, בוא ננסה לתאר לעצמנו מה החוק הזה אומר עלינו, אנחנו, עם רדוף, שהתדפק על נמלים שונים בהיסטוריה הלא-רחוקה שלו, שהיינו עם מכניס אורחים – אנחנו לא מאפשרים איחוד משפחות, אדוני, ואנחנו מאפשרים לאימהות ולילדים קטנים, קטנטנים, אדוני היושב-ראש, ממש קטנים, כמו הנכדים שלי, אלה שאתה אוחז אותם ביד ואתה חופן את כף ידם הקטנה בכף ידך – ללא ביטוח רפואי, במקום הזה, בתוך חיים שהם סיוט כל הזמן, מתוך כך שאנחנו טוענים שנה אחר שנה שאנחנו במצב של חירום.

אילן גילאון: תסלחו לי, אם המדינה הזאת, בת ה-68, מדי שנה צריכה לחדש את מצב החירום שלה, יש לה, אדוני היושב-ראש, מסקנות מאוד מאוד קשות להסיק – ואנחנו לא תמיד היינו כאלה, ובוודאי לא התכוונו להיות כאלה.

אילן גילאון: אבל איך אומרים, אדוני, הביטחון לפעמים יכול להיות מפלטו של כל מנוול.

אילן גילאון: וכאשר החוק הזה חוזר שנה אחרי שנה – חוק מפלה – אמרו דברים שאני מסכים אתם, אבל אני אמרתי שאני לא אשתמש באנלוגיות – חוק שמעיד על מהי מדינת ישראל ומה עתיד ילדינו בתוכה, מתוך פחד דמוגרפי של מה שיקרה לנו.

אילן גילאון: אדוני, אזרח מדינת ישראל הוא מי שהגיע אליה בתוקף חוק השבות, אבל מי שישב פה לדורותיו – הוא ואלה שעושים איחוד משפחות אתו.

אילן גילאון: ואני רוצה להוסיף לך עוד דבר: מדינה שזקוקה לסיוע של אנשים חיצוניים, או אנשים שנרדפים עד צווארם ודופקים בדלתה – כל אלה צריכים להיכנס אל תוך חוק השבות, אדוני.

אילן גילאון: כל אלה, ואף אחד לא ייוותר בחוץ.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אילן גילאון: אלא אם כן אנחנו דבר אחר ממה שאנחנו אומרים שאנחנו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אנחנו נדרשות ונדרשים כאן בפעם ה-14 בתולדות הכנסת לאשר שוב, באופן זמני כביכול, את אחד מהכתמים הגזעניים המבישים ביותר בספר החוקים הישראלי, וזאת לא הגזמה.

תמר זנדברג: אני לא חושבת שיש עוד מעשה גזענות ממוסד שכתוב בחוק – מדובר כאן על פרופיילינג קולקטיבי של אדם, משום שהוא ערבי, או ערבייה, לא פחות ולא יותר מזה.

תמר זנדברג: בניגוד לפרקטיקות שנהוגות אולי בשדה התעופה, אולי ברחובות לפעמים, באות והולכות, אפשר להתנגד להן, אפשר להגדיר אותן, אפשר לנסות להילחם בהן, כאן באה הכנסת הזאת ואומרת: לא, אנחנו בחוק, בדרך המלך, נכתוב בחוק שיש אזרחים שהאהבה שלהם והזכות שלהם לחיי משפחה שוות פחות, נקודה.

תמר זנדברג: לא בגלל שהם עצמם נענשים בגלל משהו, לא בגלל שהם עצמם חשודים במשהו – אך ורק בגלל שהם משתייכים לגזע הלא-נכון.

תמר זנדברג: אני לא חושבת שזה דבר נסבל.

תמר זנדברג: אני חושבת שהקלות שבה התרגלנו למעשה הנבלה הזה, היא מעידה יותר מכול עלינו.

תמר זנדברג: אני חושבת שבית-המשפט, שנתן את דעתו לדבר הזה, אישר אותו ברוב דחוק של חמישה מול ארבעה אך ורק בגלל שהוא היה זמני, אבל כמובן כאן בכנסת הזמני הופך להיות הקבוע, ואנחנו כאן בפעם ה-14 – וכבר אי-אפשר לטעון שזה זמני וכבר אי-אפשר לטעון שזה צורך השעה – שום נתון ביטחוני, שום נתון שב"כי לא מעיד על כך שהצורך הזה הוא עד כדי כך גדול שהוא גובר על זכות אדם כל כך בסיסית.

תמר זנדברג: אנחנו היינו בדיונים האלה, והכנסת, כדי להלבין את המעשה הזה הלכה והקימה לעצמה ועדה.

תמר זנדברג: אז עכשיו, במקום לאשר את זה כאן במליאה אחרי סדרה של נאומים שאף אחד לא מקשיב להם, יש לנו את הזכות לאשר את זה אחרי דיון ועדה שלאף אחד לא אכפת מה קורה בו.

תמר זנדברג: זה לא מלבין את זה, זה לא מכשיר את זה, זה רק איזה צעטל'ה – כמו שאומרים אצלנו בעדה – לבג"ץ, בשביל להגיד לו: הנה, הכנסת נתנה דעתה והכנסת עשתה.

תמר זנדברג: הבושה היא עלינו, היא שלנו, והאדישות – ואני חייבת להגיד שמהקואליציה בהקשר הזה, כולל כל מיני קולות שנשמעים כאן, אין לי הרבה ציפיות – האדישות בספסלי האופוזיציה מאנשים שהשוויון והיעדר האפליה ברוממות גרונם, שנעלמים מההצבעה הזו או שמצביעים בעד, היא פשוט כתם על מחנה פוליטי שהערכים האלה בראש מעייניו.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

תמר זנדברג: ואני יודעת מה אתם תגידו – זה ערבים, זה לא פופולרי עכשיו, זה ביטחון, כולם צריכים להצדיע ולהתיישר.

תמר זנדברג: חברות וחברים, מפלגת העבודה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

תמר זנדברג: – – המחנה הציוני, יש עתיד, אתם לא יכולים להסתתר מאחורי הכתם הגזעני והשחור הזה.

תמר זנדברג: תצביעו כאיש אחד – לפחות אנחנו, לפחות נציל את שארית כבודנו ומוסריותנו – נגד.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, הסיפור מספר על חמור שעומד מול שתי באלות של קש, ומים, אבל הם כולם באותו מרחק.

חיים ילין: והוא מסתכל שמאלה, הוא מסתכל ימינה, מסתכל שמאלה, מסתכל ימינה, והוא לא יודע מה להחליט.

חיים ילין: אתם יודעים מה קרה לחמור בסוף?

חיים ילין: הוא מת מרעב.

חיים ילין: זה מה שקרה לחמור המסכן, כי הוא לא ידע להחליט.

חיים ילין: ב-1900, יש קריקטורה בארצות-הברית, מפורסמת בעיתון מאוד גדול ומפורסם, על מה ההחלטה של מדינת ארצות-הברית, איפה הם הולכים לעשות את התעלה – או בפנמה או בניקרגואה, או בפנמה או בניקרגואה – במשך עשרות שנים עד שקיבלו את ההחלטה.

חיים ילין: כבוד השרים הנכבדים, עכשיו עומדת ממשלת ישראל מול שתי דילמות.

חיים ילין: במהות, אנחנו רוצים – רוב חברי הכנסת שיושבים פה – מדינה יהודית דמוקרטית.

חיים ילין: יושבת הממשלה מול שתי אלטרנטיבות, שתי באלות קש – באלת קש אחת שאומרת: שתי מדינות לשני עמים; באלה שנייה שאומרת: מדינה אחת לשני עמים.

חיים ילין: בהיעדר קבלת החלטה, מה יקרה?

חיים ילין: בסיפור, החמור מת.

חיים ילין: המדינה לא תמות, אבל המדינה לא תהיה יהודית ודמוקרטית.

חיים ילין: הממשלה הזאת צריכה להגדיר ולהחליט מה האסטרטגיה, אם הם מושכים לשתי מדינות לשני עמים, או מספחים את כל השטחים לתוך מדינת ישראל.

חיים ילין: ואז, כל החוקים מתוך מדיניות זו יהיו הרבה יותר קלים ומובנים לכולם.

חיים ילין: כל עוד זה לא קורה, אנחנו נמשיך להתווכח פה בכנסת מה גזעני, מה דמוקרטי, מה מותר ומה אסור.

חיים ילין: בהיעדר אסטרטגיה, כל אחד פה קובע מדיניות.

חיים ילין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד חברי הכנסת, אני רוצה אולי להרגיע – לא חושב שזה ירגיע – את הציבור הערבי, שמונה 20% מאזרחי המדינה, יותר ממיליון אנשים: לא רק אתכם יש אנשים שלא רוצים בארץ הזאת.

ישראל אייכלר: עמד פה קודם שר האוצר משה כחלון ואמר דבר שאנחנו כבר חשים אותו שנים רבות: ישנם ראשי ערים במדינת ישראל שאינם רוצים חרדים בעריהם, לכן הם אוסרים תכנון דירות של שלושה חדרים, כי הם רוצים אוכלוסיות חזקות.

ישראל אייכלר: אגב, לא רק חרדים הם לא רוצים, גם אנשים אחרים שאין להם אפשרות ליותר משלושה חדרים הם לא רוצים.

ישראל אייכלר: ישנם ראשי ערים שבונים מגדלים גבוהים בתקווה ששומרי שבת לא יוכלו לרכוש דירה בשחקים.

ישראל אייכלר: והשאלה היא, מי זו האוכלוסייה החזקה שאותה הם כן רוצים?

ישראל אייכלר: האם אלה שהצליחו להשתלב בקרב מיליון משרות במגזר הציבורי?

ישראל אייכלר: האם אנשים שגובים מסים ואגרות מן המגזר הפרטי ומדלת העם, לממן מכספם משכורות של מאות-אלפי עובדי ציבור, שחלקם לא עובדים אפילו מחצית מזמן העבודה?

ישראל אייכלר: ואני שואל שאלה קשה: איך הסכימו ראשי ערים ועיירות בקרב אומות העולם לא לגרש יהודים ממחוזותיהם?

ישראל אייכלר: איך הסכימו לאפשר ליהודים להציף את הערים במרוקו, בתוניס, בעיראק ובאיראן?

ישראל אייכלר: איך השלימו הפולנים והרוסים, האמריקנים וההונגרים, הרומנים והליטאים והיוגוסלבים להציף את הערים ביהודים?

ישראל אייכלר: איך הם השלימו עם בניית בתי-כנסת נפרדים מהמסגדים ומהכנסיות?

ישראל אייכלר: איך הם הסכימו להקים מערכות חינוך נפרדות, בתי מזון כשר, בתי-קברות נפרדים ליהודים?

ישראל אייכלר: האם המסקנה היא שישנם אנשים ששונאים יהודים בארץ-ישראל יותר מאשר היו באומות העולם?

ישראל אייכלר: היינו שם מהגרים זרים בארץ זרה, גורשנו מארצות רבות, אבל כאן אנחנו חיים בארצנו ובערי אלוקינו.

ישראל אייכלר: איך נסכים שנגורש או נודר במזימות תכנון שלטוניות מערי ארצנו?

ישראל אייכלר: אני מאמין שרוב ראשי הערים אינם רוצים להדיר חרדים.

ישראל אייכלר: לכן אני מבקש משר האוצר לפרסם את שמות ראשי הערים שלא רוצים את החרדים, כדי לא להוציא לעז על כלל ראשי הערים.

ישראל אייכלר: אסור להשאיר אף ראש עיר בארץ-ישראל שזומם מזימות נגד מגורים של יהודים או של ערבים או של אתיופים או של כל אוכלוסייה אחרת.

ישראל אייכלר: הגיע הזמן לחשוף את ראשי הערים האלה, כדי שהציבור היהודי והדמוקרטי ידע להוקיע אותם לעין השמש.

ישראל אייכלר: אמרת, אדוני שר האוצר, שאין בידך לאכוף על ראשי ערים לבנות גם למען החרדים.

ישראל אייכלר: לדעתי, זו חובת

ישראל אייכלר: כם כשרי הממשלה להילחם ולהיאבק נגד הגזענות נגד חרדים בארץ-ישראל.

ישראל אייכלר: אתם חייבים למנוע אפליה בדיור ובחינוך, למרות הקביעה של השופט רובינשטיין שהחרדים אינם גזע ולא עם ולא עדה, ולכן כל החוקים נגד אפליה והסתה לא חלים על החרדים.

ישראל אייכלר: המציאות היא שהחרדים היו ויהיו ויישארו כאן, ושום ראש עיר, יהודי או לא יהודי, לא יצליח להוציא אותם מהערים.

ישראל אייכלר: הגזענות אסורה לא רק נגד אתיופים ומזרחיים ואשכנזים וערבים חילונים, אלא גם נגד יהודים חרדים מכל העדות.

ישראל אייכלר: ופה חתמתי את החתימה במכתבי לשר האוצר: אני מאוד מקווה ששר האוצר וקבינט הדיור שלו ייקחו את עצמם בידיים וימנעו את הגזענות והאפליה הנוראה נגד מגורי יהודים בארץ-ישראל בכל עיר ועיר.

ישראל אייכלר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אמיר אוחנה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: רבותי חברי הכנסת, כציווי מוסרי בעולם הפוליטיקה אני נזכר תמיד באמרתו הפשוטה והבוטה של מישל פוקו:

ג'מאל זחאלקה: אסור לתת לפוליטיקה להשאיר מאחוריה שובל אילם של אומללות וסבל.

ג'מאל זחאלקה: והנה לנו פוליטיקה שמשאירה אחריה שובל אילם של אומללות וסבל.

ג'מאל זחאלקה: ולמה אילם?

ג'מאל זחאלקה: כי הקורבנות של המדיניות הזאת, הקורבנות הישירים, כמעט שלא מדברים.

ג'מאל זחאלקה: לא מדברים, מהפחד של הנקם – של המשטרה ושל השלטון.

ג'מאל זחאלקה: אם יש זוג שחי בארץ, אחד מהם לא קיבל היתר והוא חי בהסתר – הוא לא ילך להפגין, כי הוא יודע שברגע שהוא ילך להפגין או לזעוק, ישלחו דיכטר וארדן את השוטרים אליו, יעצרו אותו ויזרקו אותו אל מעבר לגבול.

ג'מאל זחאלקה: לכן יש כאן מצב שהקורבנות לא מדברים.

ג'מאל זחאלקה: זה חוק, מעבר לכול – זה חוק בלתי אנושי.

ג'מאל זחאלקה: הוא כל כך בלתי אנושי, שכתוב בחוק שהוא בלתי אנושי; יש סעיף בחוק שאומר בראשי תיבות: אנחנו – זה חוק בלתי אנושי.

ג'מאל זחאלקה: ואני אקרא אותו.

ג'מאל זחאלקה: אין הצהרה יותר ברורה מכך שזה חוק בלתי אנושי.

ג'מאל זחאלקה: דווקא בסעיף שמדבר על מקרים הומניטריים, שצריכים גישה הומניטרית, וממנים ועדה הומניטרית בשביל זה, כתוב – לא להאמין – סעיף 3(ה)(1): "העובדה כי בן משפחתו של מבקש ההיתר או הרישיון, השוהה כדין בישראל, הוא בן-זוגו, או כי לבני-הזוג ילדים משותפים לא תהווה כשלעצמה טעם הומניטרי מיוחד".

ג'מאל זחאלקה: בעברית פשוטה: להפריד זוג נשוי, כלומר איש ואישה, אחד מהשני – זה לא עניין הומניטרי; להפריד אם מילדיה – זה לא עניין הומניטרי; להפריד אבא מילדיו – זה לא עניין הומניטרי.

ג'מאל זחאלקה: מה זה אומר?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ג'מאל זחאלקה: שהיחס אל האנשים קורבנות החוק – לא כאל בני-אדם.

ג'מאל זחאלקה: כלומר זה חוק בלתי אנושי בעליל, ועשו אותו ותומכים בו אנשים מרושעים, אין לי מילה אחרת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, החוק הזה, השם האמיתי שלו זה הפרדת משפחות, ולא איחוד משפחות, כי המשפחות קיימות, לא צריך לאחד אותן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא להפריד ולפרק משפחות קיימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו המטרה של החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, בואו נשאל – המסווה של ביטחון – דיברו על הסטטיסטיקה לפני, והסטטיסטיקה אומרת שמי שבא ומדבר על החוק כחוק ביטחוני, הוא משקר, הוא פשוט משקר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה הוא לא חוק ביטחוני, חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נשאל: אישה שמתחתנת עם אזרח ערבי ישראלי, מה, היא סכנה למדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא סכנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסטטיסטיקה אומרת שהיא לא סכנה; המצב בפועל אומר שהיא לא סכנה; הבעל הוא לא סכנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובואו נשאל: האם החוק הזה, שבא לבטל בניית משפחות, כאילו – בא להפריע, אפילו אלו שעוד לא התחתנו – הסטטיסטיקה אומרת שלא הופסקו החתונות האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשפחות האלה גם מתקיימות ומתקיימות, וממשיכות להתקיים, כי זה עניין של הקמת משפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל אחד יכול לבחור בבחיר לבו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז – מי שבחר, או מי שבחרה, במישהו או מישהי, זה מי שמתאים לו או מי שמתאים לה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז החוק הזה, זה כבר 14-13 שנים, הוא לא הפסיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עד היום יש חתונות, עד היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה לא גרם אפילו להפסקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בואו נשאל – דיברו על אזרחים שהם מהגדה המערבית או מעזה, איראן, עיראק, סוריה ולבנון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אשאל – ואני מכיר מקרים של אנשים שנשואים לנשים מירדן; הרי ירדן היא לא ברשימה, למה חודשים אחרי חודשים לא מקבלים אפילו תשובה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי עם ירדן יש שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אגיד לכם מה התשובה שקיבלתי מאחד הבכירים, שהוא כבר לא בכיר – וטוב שהוא לא בכיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמר: אם הירדנית היא ממוצא פלסטיני, היא לא תקבל; אבל אם היא ממוצא ירדני, לא פלסטינית במקור – היא יכולה; מהיום למחר היא יכולה לקבל אזרחות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן – החוק הזה הוא חוק גזעני, לא חוק ביטחוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העיקר של החוק הזה – שהוא גזעני.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדיניות של הממשלה, עם כל ההתנחלויות, כבר הולכת לכיוון של מדינה אחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הקו הירוק הזה, מבחינתה, גם יהיה בעיה של דמוגרפיה ובעיה של חוק השבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק השבות של הפלסטינים – הפליטים הפלסטינים יחזרו; בכל מקרה הם יחזרו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

אלעזר שטרן: – – –

טלי פלוסקוב: אחריו.

טלי פלוסקוב: מוותר?

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, זה לא חוק פשוט, זה לא חוק שאפשר לעבור עליו לסדר.

נחמן שי: לא במקרה בג"ץ בשעתו אישר אותו בהסתייגויות, ברוב של שישה נגד חמישה, וגם העמיד אותו על בסיס של הוראת שעה, בידיעה שכחוק יהיה קשה מאוד להעביר אותו במדינת ישראל, ולכן אנחנו נדרשים לאשר אותו כל שנה – כי הוא הולך על התפר הזה, אולי התפר הכי משמעותי בחיינו, בין מדינה יהודית למדינה דמוקרטית, ובהחלט אפשר לראות בו גם פגיעה בערכים דמוקרטיים – אפשר, כולל ערכים של חופש הפרט, זכויות הפרט וכדומה.

נחמן שי: יחד עם זאת, אי-אפשר להתעלם מהנסיבות שמדינת ישראל מתקיימת בהן; אי-אפשר להתעלם מהחיים בארץ הזאת, אי-אפשר להתעלם מגל הפיגועים הבלתי-פוסק שאנחנו עוברים, אי-אפשר להתעלם מהפיגוע שהיה רק לפני ארבעה ימים בתל-אביב.

נחמן שי: כל אלה מחזקים את התחושה שאנחנו צריכים, במדינת ישראל, עדיין להדק מאוד את הפיקוח על מי שנכנס לתוך שטחי מדינת ישראל, בלית ברירה – בלית ברירה; אני הייתי מעדיף שהחיים פה ייראו אחרת, ואני הייתי מעדיף שהזכויות האלה כן תינתנה לכל אדם, באשר הוא אדם.

נחמן שי: כחבר הוועדה המיוחדת הזאת – אנחנו נפגשנו בשבוע שעבר ודנו ארוכות בנושא הזה, כולל שאלות ששאלנו את נציג השב"כ, שהיה שם, כדי להבין מה קורה עם הקבוצה הזאת, האם באמת בקבוצה הזאת יש יותר נטייה להצטרף למעשי חבלה, להצטרף לפגיעה במדינת ישראל מאשר בקבוצות אחרות.

נחמן שי: אני רוצה להגיד לכם שלא השתכנענו – אני לא השתכנעתי.

נחמן שי: אבל בכל זאת היו נתונים מספריים מסוימים, והייתה גם חוות דעת מקצועית של השב"כ, שהוא הארגון שמופקד על כך.

נחמן שי: לכן הסכמנו לתמוך, בסופו של דבר, וכך גם נעשה בהצבעה הקרובה, על בסיס ההבטחה שנתן לנו יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת דיכטר, שהוא יקיים בחודשים הקרובים, בחצי השנה הקרובה, דיונים אצלו, כדי לבדוק את הצו הזה, את החוק הזה, בצורה יסודית ועמוקה, כדי להבין בדיוק על מה הוא מתבסס, על מה הוא מגן, למה הוא נועד ואם עדיין יש לו צידוק.

נחמן שי: על סמך ההבטחה הזאת ועל סמך הצורך לבחון אותו לעומקו, אני חושב שאפשר יהיה לתמוך בו היום, בהסתייגויות, אבל מתוך, כפי שאמרתי, כורח המציאות.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: אחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: גברתי, עד שלוש דקות לרשותך.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הזכות לביטחון ולחיים עולה על הכול.

ענת ברקו: אני לא מבינה את הטענה הזו כשמדברים על מדינת אפרטהייד ומצד שני רוצים איחוד משפחות בתוך שטח מדינת ישראל.

ענת ברקו: היא כל כך גזענית, היא כל כך לא דמוקרטית בעיניכם – למה איחוד משפחות בתוך שטח מדינת ישראל?

ענת ברקו: למה?

באסל גטאס: זו המולדת שלנו.

ענת ברקו: נותרות נשים ערביות ללא בעלים, כי מרכז החיים שלהן הוא לא בתוך שטח ישראל.

ענת ברקו: יש תופעה כזו במגזר הערבי שלא מדברים עליה: נשים שנישאו להן רק כדי באמת לקבל זכויות או לאיחוד משפחות, ופשוט הגברים שם נעלמו, הבעלים נעלמו.

ענת ברקו: ריבוי נשים – תופעה מוכרת, יש לנו הוכחה לכך בתוך הכנסת.

ענת ברקו: איפה כל הפמיניסטיות, מגינות הנשים?

ענת ברקו: זה מקובל עליכן שייבאו נשים מחברון ומעזה, וזה מה שקורה בפועל?

ענת ברקו: על זה לא מדברים, זה לא מסתדר.

ענת ברקו: טענת השיבה ומימוש בפועל – ואומרים את הדברים הללו, ממש משתמשים בזה.

ענת ברקו: ואולי הגיע הזמן שבמקום לחדש את החוק, גברתי היושבת-ראש, בכל שנה, הגיע הזמן באמת לקבע את החקיקה, להוסיף מדינות נוספות שמהן אסור לעשות איחוד משפחות, כמו סודאן, אריתריאה – כל אותן מדינות שמגיעים מהן מסתננים, שגם הם מהווים סכנה ביטחונית, ולהכניס אותן לאותה רשימה.

ענת ברקו: אני מוכרחה לשתף אתכם ולומר שבדיון שהיה בוועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת טיבי פנה לנציג השב"כ ואמר לו: אל תדאג, לא אטלטל אותך, אל תדאג.

ענת ברקו: כלומר, כל היחס המזלזל הזה ועזות המצח, וההתנהגות מול אנשים שבאמת מגינים על הביטחון – וראינו את הביצועים האלה גם כאן

ענת ברקו: במופע האימים של חבר הכנסת עודה, אותו הדבר ראינו גם בוועדת החוץ והביטחון.

ענת ברקו: המפגעים שיצאו וביצעו את הפיגוע במלון "פארק" וב"דולפינריום" – שני פיגועים שנחרתו בזיכרוננו, קורבנות ומשפחות שעד היום כמובן – לא יחלימו לעולם מהדבר הזה – צלקות אדירות – ומאיפה הם היו?

ענת ברקו: איחוד משפחות.

ענת ברקו: הם היו מעורבים בפיגועים הללו.

ענת ברקו: הפיגוע שהיה לאחרונה בגן-שמואל, אותו מפגע שדרס את החיילת, מאיפה הוא הגיע לשם?

ענת ברקו: גם איחוד משפחות.

ענת ברקו: שום זיקה לארץ, שום דבר.

ענת ברקו: אותם אנשים משתמשים באיחוד המשפחות בעצם כדי לפגוע בביטחונם של אזרחי מדינת ישראל.

ענת ברקו: ולכן אני קוראת לשרת המשפטים לקבע את החוק.

ענת ברקו: מספיק עם הוראת שעה.

ענת ברקו: לדעתי החוק הזה חייב להיות מקובע, זה חוק חיוני כדי לשמור על הביטחון של כולנו.

ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת אורן אסף חזן, שאותו אני לא רואה באולם.

טלי פלוסקוב: אם הוא לא יהיה – חבר הכנסת באסל גטאס.

יחיאל חיליק בר: הוא הסיק מסקנות מהבחירות האחרונות.

טלי פלוסקוב: אני לא יודעת אם הוא נבחר, אז – – –

יחיאל חיליק בר: לא, הוא הפסיד.

יחיאל חיליק בר: הוא הפסיד לנאוה בוקר.

טלי פלוסקוב: הוא הפסיד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – גברתי, אני לא רואה שר פה.

טלי פלוסקוב: בוא נבדוק ביחד.

טלי פלוסקוב: הנה, השר נמצא פה.

יואל חסון: השר אלקין כבר מתקדם לספסלים האחוריים.

יואל חסון: זה מטריד אותי, השר אלקין.

יואל חסון: זה אחורי מדי, אם לא הבנת.

זאב אלקין: זו תוצאה של הקואליציה.

יואל חסון: אבל אחורי מדי.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, צפינו עכשיו באמת במופע של תמימות, כאילו שכל אחד כאן משחק את המשחק התמים שלו ולא מבין באמת מה מטרת החוק הזה.

יואל חסון: מצד אחד, חברי הכנסת של המשותפת, חברי הכנסת הערבים, שמייצגים את הרצון הברור והאמיתי ליצור כאן את איחוד המשפחות.

יואל חסון: וברור שאיחוד המשפחות גם, עם כל הכבוד, הוא לא איזה פעולות תמימות, והם לא איזה משהו שיש בו רק אהבה וככה עננים ורודים.

יואל חסון: יש כאן באמת תוכנית מכוון ליצור את החתונות האלה, ליצור את המעברים האלה, ליצור את הסיטואציה הזאת של כוונה ליצור שינוי דמוגרפי במדינת ישראל.

יואל חסון: ומצד שני, יש את קידום החוק הזה באמת כל שנה, שזה מחדל בפני עצמו.

יואל חסון: מדינת ישראל, חבר הכנסת דיכטר, צריכה בגאון ובצורה ברורה להעביר חוק כזה, קבוע, חד-משמעי, ולהימנע מהטקס הזה.

יואל חסון: כן, מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי, היא מדינה יהודית ודמוקרטית, והיא יכולה ואף חייבת להגן על אופייה, כי זאת מדינת העם היהודי.

יואל חסון: וזה לא אומר בהכרח פגיעה במיעוט הערבי, אבל כן זה אומר, כן זה אומר שמירה על העקרונות הדמוגרפיים.

יואל חסון: אבל אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת דיכטר, למרות שאתה די קרוב לדעותי, לדעתי, בעניין הזה, הסכנה הדמוגרפית האמיתית היא לא רק איחוד המשפחות.

יואל חסון: איחוד המשפחות הוא סכנה, אבל האמת, סכנה קטנה.

יואל חסון: הסכנה הדמוגרפית האמיתית, חברי חברי הכנסת בקואליציה – השר אלקין בספסלים האחוריים, תקשיב לי טוב – הסכנה הדמוגרפית האמיתית היא מניעת ההיפרדות מהפלסטינים, היא העובדה שאנחנו לא יוצרים כאן מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, העובדה שאנחנו מביאים למצב שבו תוך עשר, 20 שנה מהיום נצטרך לחלק תעודות זהות ישראליות למיליוני פלסטינים.

יואל חסון: ואז החוק הזה בכלל יהיה בדיחה, הוא יהיה טיפה בים, השר אלקין.

יואל חסון: באמת, תשב שם במחשכים, אולי שם תבין ותראה את האור מהחושך.

יואל חסון: הסכנה הדמוגרפית האמיתית היא העובדה שאנחנו לא יוצרים שתי מדינות, שתי מדינות לאום, אחת ליד השנייה, וממשיכים וסוחבים וסוחבים, ומאמינים שמשהו יקרה.

יואל חסון: אז, גברתי היושבת-ראש, המשהו הזה שיקרה יהיה רע מאוד אם לא תהיה הפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

יואל חסון: והתוצאה תהיה שנאבד את הרוב היהודי – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יואל חסון: – – ומדינת ישראל לא תהיה מדינת העם היהודי, כי היא לא תהיה מדינת העם היהודי אם רוב אזרחיה לא בחרו שהיא תהיה מדינת העם היהודי.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, כאמור, אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת באסל גטאס, ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת איתן ברושי.

באסל גטאס: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בערבית אומרים פתגם: (אומר בערבית ומתרגם:) – קח את הסודות שלהם מהאנשים הקטנים שלהם.

באסל גטאס: לא היינו זקוקים ליואל חסון בשביל לדעת שהחוק הזה הוא חוק דמוגרפי, גזעני, שיח קולוניאליסטי גזעני, שמראה שהפרויקט הציוני הקולוניאליסטי נמשך וממשיך.

באסל גטאס: זה אתם אומרים, לא אני, אתם עושים את זה.

באסל גטאס: זו לא אידיאולוגיה, זה למעשה.

באסל גטאס: אחרי 70 שנה כמעט אתם נזקקים לחוק אזרחות בשביל ליצור קטגוריה, כמו בדיוק – יעקב פרי, סיימתי ספר, אני מציע לך לקרוא, של פרופסור עאדל מנאע, על מה שהיה בין 1948 ל-1956, שם הספר "נכבה ובקאא" – נכבה והישארות.

באסל גטאס: כמובן, הרבה על כל מעשי הטבח שהיו, אבל איך השתמשו בנושא האזרחות בשביל לגרש עשרות-אלפי ערבים.

באסל גטאס: ואני מדבר על השנים שהמדינה קמה, לא בתקופת המלחמה.

באסל גטאס: התקנות אז המציאו דבר שאף colony בעולם – אף משטר קולוניאליסטי לא יצר, מה שנקרא אל-חאצֹר עֹאאב – הנוכחים-נפקדים.

באסל גטאס: מכירים את זה?

באסל גטאס: זו קטגוריה, יצור יצירתי של הציונות.

באסל גטאס: אנשים שיושבים במולדת שלהם, קיבלו אזרחות אחר כך, בבתי-משפט וכו', אבל הם נפקדים – בכל דבר שקשור לרכוש, לאדמות, הם נפקדים.

באסל גטאס: הכול הופקע מהם.

באסל גטאס: עכשיו, בשליטת ישראל, יש כמה קטגוריות: יש אזרחים, יש אזרחים שווים יותר, שהם היהודים, יש אזרחים שהם שווים פחות, שהם הערבים, יש נוכחים-נפקדים, ועכשיו, החוק הזה, אני טוען, מייצר עוד קטגוריה – שלא לדבר על אנשים שהם תחת כיבוש, שאין להם אזרחות ואין להם מעמד – אבל הוא מייצר קטגוריה חדשה, שנקראת נפקדים-נוכחים: כל מי שמתחתן או התחתן עם פלסטינית או במקור מהשטחים הכבושים – אפילו אם יש לה אזרחות ירדנית, או לצורך העניין צרפתית – הוא לא יכול להתאחד.

באסל גטאס: הוא כבר הופך נפקד.

באסל גטאס: אתם הופכים אזרחי מדינה, שכל אשמתם שהם רוצים להתחתן עם בחירת לבם, לנפקדים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

באסל גטאס: למעשה, חוק שאומר דבר אחד, לגבי – אני לא מצפה מכם ליותר מזה, אין לי ציפיות, לא מהמחנה הציוני, שמשתמש בטיעונים ביטחוניים וכו' – –

טלי פלוסקוב: תודה.

באסל גטאס: – – ולא מהצד הזה.

באסל גטאס: אתם אומרים דבר אחד: אנחנו מדינה לא יהודית-דמוקרטית – תגידו את האמת: אנחנו מדינה שבאנו לכאן כמדינה קולוניאליסטית, לכבוש ולכבוש, ולגרש את הערבים – –

טלי פלוסקוב: תודה, חבר הכנסת באסל גטאס.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

באסל גטאס: – – ולהשאיר את היהודים לבד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון יסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שאחרי הפיגוע בתל-אביב, פעם נוספת, חברי דיכטר וחברים אחרים, הבעיה העיקרית היא עם השב"חים.

איתן ברושי: צריך לומר שמדינת ישראל נכשלה בטיפול בשב"חים.

איתן ברושי: הגדר שפרוצה באזור דרום הארץ, או דרום הר-חברון, לא פרוצה מאתמול; הדבר העיקרי שמשפיע על האוכלוסייה הזאת, שרוצים למנוע את כניסתה, הוא אוזלת היד של הממשלה ושל כוחות הביטחון, על כל המורכבות שלהם, במניעת כניסת שב"חים.

איתן ברושי: אני, כמי שנוסע על כביש 6 בבקרים, רואה אותם גם לאורך הכביש במקומות אחרים.

איתן ברושי: לכן, אני חושב שיהיה נכון, אחרי הפיגוע החמור בתל-אביב, לומר לממשלה שהבעיה העיקרית שלה היא לא נישואי תערובת כאלה או אחרים, או נישואים אחרים, אלא קודם כול מניעת השב"חים.

איתן ברושי: דבר נוסף, צריך לומר שראיתי שהשר לביטחון פנים מדבר על עבודה מועדפת באבטחה; אני הצעתי את זה לראש הממשלה ולשר לביטחון פנים בתחילת הפיגועים.

איתן ברושי: יש כסף לתת עבודה מועדפת באבטחה, אבל הממשלה בוחרת גם בעניין הזה לא להחליט.

איתן ברושי: אבל, אני רוצה לומר עוד משפט אחד, גם לחברי מהרשימה המשותפת וגם למרצ, ואלה שמתנגדים להחלטה: הגיע הזמן לקבל הכרעה על עתידה של המדינה, על דמותה ועל אופייה, ואם לא תתקבל ההחלטה, דחיית ההחלטה על הפתרון של שתי מדינות תמשיך להוביל אותנו לסכסוך שאין לו סוף גם בתוכנו.

איתן ברושי: אם היה ברור איפה יעבור הגבול, היה אפשר גם לקבל החלטות על כניסה כזאת או אחרת, ולפחות מטעמים הומניטריים.

איתן ברושי: אבל זה שכל אחד מתבצר בעמדה שלו, וזה שלא מסוגלים לקבל הכרעות משותפות גורליות על דמותה, עתידה וגבולותיה של המדינה, מנציח את הסכסוך עם האויבים ואת חוסר ההסכמות בתוכנו.

איתן ברושי: לכן, הגיע הזמן – כל כך הרבה שנים אחרי מלחמת ששת הימים – הגיע הזמן לקבל הכרעה מה הם גבולותיה של המדינה, או איזו ישראל אנחנו רוצים, ואנחנו, כידוע, תומכים בפתרון ובפשרה, אבל הגיעה עת ההכרעה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר, ולאחר מכן נגיע להצבעה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, אני מודה, גברתי היושבת-ראש, מעולם לא עמדתי בסיטואציה כזו שאני עומד בה כרגע, והסיבה היא מאוד פשוטה – יושבים כאן בקהל אנשים שנאמו נאומים חוצבי להבות נגד הארכה בשנה של הצעת החוק, אבל עכשיו, כשזה מגיע לרגע ההצבעה, מופעל עלי מכבש אדיר, מכבש לחצים שאני לא בטוח שהוא מותר על-פי החוק, גברתי היושבת-ראש – ב-19:45 האפטאר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז חצי שעה לפני – – –

אבי דיכטר: רמדאן כרים לכל המוסלמים בכלל והצמים בפרט.

אבי דיכטר: ומובן שהלחץ הוא: סכם מהר, כדי שנצביע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו מפעילים עליך לחץ להצבעה – – –

אבי דיכטר: ואני מודה שזה לחץ – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אבי דיכטר: אני באמת, ידידי חבר הכנסת חאג' יחיא, אני אומר לך שזה סוג הלחצים שעליהם נאמר: (אומר בערבית ומתרגם:) באמת, זה בתרגום חופשי: נעימים פצעי אוהב.

אבי דיכטר: ואני חושב שההארכה הזאת, שמובאת כאן, למליאה, אחרי דיון מאוד רציני בוועדה המשותפת – בניגוד למה שנאמר כאן, מי שהיה בדיון, כולל חברת הכנסת זנדברג, יודע שהיו שם כולם, מהצד של החתן ומהצד של הכלה, וישבו וליבנו את הסוגיה לעומק, בדיוק כשם שהוחלט כאן, במליאה, לפני שנה, ביוזמה, למיטב זיכרוני, של חברת הכנסת מרב מיכאלי, שהציעה שזה יובא לדיון בוועדה לפני שזה מגיע למליאה.

אבי דיכטר: אבל אי-אפשר לומר: תעבירו לוועדה, ואם החלטת הוועדה היא לא כרצון האנשים, אז הוועדה היא לא רצינית.

אבי דיכטר: הרי באותה נשימה, אם ההצבעה באותו דיון הייתה אחרת, אני מניח שזה היה נחשב לדיון פז.

אבי דיכטר: אבל מה לעשות, דיונים בוועדה הם לא דיונים כבקשתך, אלא דיונים מקצועיים, עוסקים בסוגיה בכובד ראש.

אבי דיכטר: כפי שנאמר כאן קודם לכן, נדמה לי על-ידי חבר הכנסת נחמן שי, הסוגיה היא רצינית, הדיונים הם רציניים, ונקבע גם דיון המשך, בחודשים הקרובים, כדי ללבן את הסוגיות שעלו בישיבה.

אבי דיכטר: ואני באמת חושב שההחלטה הזאת – ואני קורא כאן לחברי הכנסת לתמוך בהארכה בשנה נוספת – צריך לזכור שמ-2001, שזה מוארך שנה אחרי שנה – – –

טלב אבו עראר: נו, אז מה?

אבי דיכטר: זה לא רק כדי לעשות איזשהו תרגיל מחושב, אלא באמת כדי לייצר מנה עודפת של ביטחון, והנתונים מדברים בעד עצמם.

אבי דיכטר: אמרתי את זה בפתיח, אמרו את זה חברי כנסת שדיברו כאן לפני מעל הדוכן, ומה לעשות, העובדות מחייבות אותנו, ככנסת אחראית, ובוודאי את הוועדה המשותפת, להביא לכנסת האחראית הזאת החלטה טובה, חשובה.

אבי דיכטר: מי שסבור שצריך לקבע את זה כחוק ולא כהוראת שעה שמוארכת – לפני 15 שנה זה לא צלח, והדבר הזה לא עבר כחוק, אלא כהוראת שעה.

אבי דיכטר: בחלוף 15 שנה, ובעיקר נוכח המציאות שכולנו חווים, ובוודאי נוכח השנה האחרונה, שאפילו סימנה הסלמה בנתונים האלה – אז אני יודע שרוצים לתלות את זה באמירה על תושבים פלסטינים במזרח-ירושלים, רוצים לתלות את זה באנשים ממזרח-ירושלים.

אבי דיכטר: מה לעשות, אין שום הבדל בין תושב ישראל מיפו או תושב ישראל מירושלים, כשעוסקים בסוגיה של איחוד משפחות; זה וגם זה משכו מטול-כרם, משכם או מכל מקום אחר.

אבי דיכטר: ולכן ההחלטה היא רלוונטית לכולם.

אבי דיכטר: ובהחלט זו החלטה שמוסיפה לביטחון מדינת ישראל – גם לביטחונם של היהודים, גם לביטחונם של הערבים וגם לביטחונם של אלה שמבקרים במדינת ישראל.

אבי דיכטר: לכן, אני קורא לחברי הכנסת להצביע בעד הארכת צו השעה בשנה נוספת.

אבי דיכטר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת אבי דיכטר.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על אישור או אי-אישור של צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ה–2015.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד הצו – 65 נגד – 14 נמנעים – 2 צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק), התשע"ה–2015, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 65 בעד, 14 נגד, נמנעו שני חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: צו האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה) (הארכת תוקף החוק) אושר, כהארכה לשנה נוספת.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1033; "דברי הכנסת", חוב' כ"ד, עמ' 12173; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 16), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, שרים, חברי כנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 16), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית, שבאה בעקבות דיונים בוועדה על חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), (תיקון מס' 12), התשע"ה–2015, שחוקקנו לפני כשנה ושנכנס לתוקף בתחילת חודש פברואר 2016.

משה גפני: הצעה זו מתקנת את תיקון מס' 12 מיום תחילתו ואילך, כפי שאסביר להלן.

משה גפני: תיקון מס' 12 קבע איסור על מעביד להתנות תשלום כספים לקופת גמל בעד עובדו ואת שיעור ההפקדה, וזאת כדי להבטיח בחירה חופשית של עובד לאיזו קופת גמל הוא מחליט להצטרף וכדי לאיין את התמריץ שמעביד עלול לקבל מצד קופת גמל אם הוא יצרף את עובדיו אליה.

משה גפני: ככל שתיעשה התניה זו, קבע תיקון מס' 12 שהעובד יהיה זכאי לשיעור ההפקדה הגבוה מבין אותן קופות שהוצעו לו, גם אם הוא בחר בקופה אחרת.

משה גפני: לאחר שנחקק תיקון 12, קיבלתי כמה פניות מצד המעסיקים, ובהן גם פנייה משרגא ברוש, נשיא התאחדות התעשיינים, שהתיקון בעייתי.

משה גפני: ועדת הכספים קיימה דיון בהשתתפות המעסיקים, ההסתדרות והממונה על שוק ההון.

משה גפני: בין מכלול טענותיהם של המעסיקים עלה בין היתר שתיקון 12 משנה בעקיפין הסכמים קיבוציים, וכי עלותו למעסיקים יכולה להסתכם במיליארדי שקלים.

משה גפני: במהלך הדיון בוועדה חתמו שרגא ברוש ואבי ניסנקורן על הסכמה להעלות את שיעור ההפקדה לעובד.

משה גפני: הסכמה זו עוגנה לאחר מכן בהסכם קיבוצי.

משה גפני: עתה מבוקש לעגן את ההסכמות הללו בהצעת החוק שבפניכם.

משה גפני: על-פי הצעת החוק, אם נקבעה בין עובד למעביד התניה שלפיה שיעור ההפקדה ללא מרכיב הפיצויים לקופת גמל עומד על שיעור מסוים משכר העובד, וכן כולל תשלום של המעסיק לרכישת ביטוח אובדן כושר עבודה, ושיעור ההפקדה לסוג אחר של קופת גמל עומד על שיעור נמוך יותר – לא יראו בהתניה מעין זו התניה אסורה, ובלבד שהעובד יהיה זכאי לשיעור הפקדה מינימלי, מיום כ"ה בסיוון התשע"ו, 1 ביולי 2016, ועד ליום ב' בטבת, 31 בדצמבר 2016, של 6.25% לפחות, ולגבי התקופה שמיום ג' בטבת התשע"ז, 1 בינואר 2017 ואילך – שיעור הפקדה שלא יפחת מ-6.5%.

משה גפני: בהצעת החוק המקורית הוצע גם ששר האוצר, באישור ועדת הכספים, יהיה רשאי לשנות את שיעור ההפקדה.

משה גפני: בעניין הזה הייתה התנגדות מצד המעסיקים וההסתדרות, וכן התנגדות של חברי הוועדה לשינוי כזה בדרך של חקיקת משנה.

משה גפני: בסופו של דבר, משרד האוצר הסכים לוותר על הוראה זו.

משה גפני: ההצעה אושרה בוועדה פה אחד, ואין לה הסתייגויות.

משה גפני: על כן, גברתי היושבת-ראש, אני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אין הסתייגויות, אין בקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: לכן, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת להגיע למקומכם.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על הצעת החוק בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–2 – 73 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 73 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: עכשיו אנחנו נצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: קריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 66 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 16), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 66 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: להוסיף בבקשה לפרוטוקול את חבר הכנסת יואב קיש כתומך.

טלי פלוסקוב: זהו, רבותי?

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 16), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה וקריאה שלישית, ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, עליזה לביא, רויטל סויד, אחמד טיבי, מיכל רוזין ואורן אסף חזן בנושא: מצוקת הרופאים המתמחים.

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: [מס' כ/601; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' ט"ו, עמ' 3054; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 46), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רבותי, גם להצעת החוק הזאת אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור, לכן אנחנו מייד נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

איתן כבל: שלום לך, גברתי היושבת-ראש, רשמים פרלמנטריים, חברותי וחברי חברי הכנסת, ובכן כך: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 46), התשע"ו–2016, שיזמו חברי הכנסת יואל חסון, אורי מקלב, משה גפני ומיקי לוי.

איתן כבל: מטרת הצעת החוק היא לחייב עוסק ליידע צרכן על קיומו של חוב כלפיו ולהסדיר את אופן היידוע, ולגרום לכך שעוסק לא ינקוט הליכי גבייה אלא לאחר שיידע את הצרכן על חובו כאמור.

איתן כבל: קבלת הודעה מפורטת על קיומו של חוב במועד הסמוך להיווצרותו תאפשר לצרכן לבחון את החוב הנטען באופן יעיל ולהסדיר את חובו מול העוסק ככל שאכן קיים חוב, ללא הוצאות מיותרות.

איתן כבל: בהצעת החוק מוצע אפוא לחייב עוסק הטוען כי לצרכן חוב כלפיו, לשלוח אליו הודעת חוב בתוך ארבעה חודשים מהמועד לתשלום החוב.

איתן כבל: בהודעת החוב ייכללו הפרטים המהותיים הנוגעים לחוב, שהם פרטי העוסק והעסקה, פרטים בדבר החוב ואופן חישובו ודרכים להתקשרות עם העוסק לגבי החוב.

איתן כבל: כמו כן, מוצע לחייב את העוסק לשלוח לצרכן, אם ביקש זאת הצרכן, בתוך 14 ימים מיום הבקשה, תיעוד המאשר את קיומה של העסקה שלגביה נשלחה אליו הודעת חוב.

איתן כבל: כדי להסב את תשומת לב הצרכן להודעת החוב, מוצע לחייב את העוסק לשלוח אותה במסמך נפרד.

איתן כבל: כמו כן, כדי למנוע ככל הניתן את האפשרות שהודעת החוב לא תגיע לצרכן בשל נסיבות שונות, כגון מעבר דירה, מוצע כי העוסק ישלח את הודעת החוב לכתובת הצרכן כפי שהיא רשומה אצלו, שכן פעמים רבות כתובת זו עדכנית יותר מזו המצוינת במרשם האוכלוסין.

איתן כבל: עם זאת, במקרים שבהם כתובת הצרכן אינה ידועה לעוסק, ישלח העוסק את הודעת החוב לכתובת הצרכן כפי שהיא רשומה במרשם האוכלוסין – כך, לדוגמה, אם נהג עשה שימוש בכביש אגרה ואינו רשום אצל העוסק – מפעיל הכביש.

איתן כבל: נוסף על כך מוצע כי העוסק יהיה רשאי לשלוח לצרכן הודעת חוב שלא באמצעות הדואר, אלא במסרון או בדרך ממוחשבת, אם הצרכן הסכים לכך באופן מפורש מראש.

איתן כבל: הוועדה נתנה את דעתה על כך שהודעת חוב עשויה להיות מאיימת ולהוביל את הצרכן לשלם חוב נטען אף ללא בדיקה אם אכן ערך עסקה עם העוסק או אם לא שילם את תמורתה כפי שטוען העוסק.

איתן כבל: לפיכך, מוצע לחייב את העוסק לשלוח את הודעת החוב לצרכן בעצמו, ולא על-ידי אחר מטעמו, לדוגמה על-ידי עורך-דין חיצוני.

איתן כבל: מעבר לכך, מוצע לקבוע כי עוסק לא יוכל לנקוט פעולה שמטרתה גביית חוב, לרבות שליחת התראה לפני נקיטת הליכים משפטיים, או לחייב את הצרכן בהוצאות גבייה, אם טרם עברו 14 ימים מיום ששלח לו את הודעת החוב.

איתן כבל: כדי להבטיח אכיפה יעילה של הוראות החוק המוצע, קבענו גם סנקציות שיוטלו על עוסקים שיפרו את ההוראות המוצעות:

איתן כבל: הרשות להגנת הצרכן תהיה רשאית להטיל עיצומים כספיים בסך 22,000 ש"ח על עוסק שהוא חברה ובסך 7,000 ש"ח על עוסק שהוא יחיד, אם העוסק לא שלח לצרכן הודעת חוב או תיעוד המאשר את קיומה של העסקה.

איתן כבל: כמו כן, על עוסק שינקוט פעולה שמטרתה גביית חוב או שיחייב את הצרכן בהוצאות גבייה, ללא ששלח לו הודעת חוב בהתאם להוראות המוצעות, אפשר להטיל סנקציה כפולה: ראשית, הרשות להגנת הצרכן תהיה רשאית להטיל עליו עיצומים כספיים בסכומים שציינתי לעיל; שנית, רשם ההוצאה לפועל או בית-משפט יהיו רשאים להפחית את הוצאות הגבייה, כולן או חלקן, אם העוסק יתבע הוצאות אלו במסגרת הליכי גבייה או תובענה.

איתן כבל: חברותי וחברי חברי הכנסת, מדובר בהצעת חוק משמעותית מאוד לציבור הצרכנים בארץ, ואני משוכנע שקבלתה תוביל לשיפור השירות לצרכנים.

איתן כבל: אני שב ומודה לחברי הכנסת המציעים על הצעת חוק חשובה זו.

איתן כבל: להצעת החוק הזאת, כפי שגם אמרה היושבת-ראש, לא הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מכם לקבל אותה בקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: חברי יואל חסון, ברכותי, מראש אני אומר, על הצעת החוק הראשונה שאתה מעביר בכנסת הנוכחית – ברכותי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו עוברים להצבעות: הצבעה על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 46) בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–3 – 66 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 66 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול להוסיף את חברת הכנסת יעל גרמן ואת חבר הכנסת אראל מרגלית כתומכים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: החוק התקבל, כמובן, בקריאה שנייה, ולכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 68 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 46), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 68, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 46), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואל חסון מבקש לברך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: גם אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: בסדר גמור.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להודות לכלל חברי הכנסת על התמיכה מקיר לקיר בהצעת החוק הזאת.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, מאז נבחרתי לכנסת בפעם הראשונה, ב-2006, העברתי עשרות חוקים שנכנסו לספר החוקים.

יואל חסון: אני מאמין שזה אחד מהחוקים החשובים ביותר שחוקקתי.

יואל חסון: החוק הזה באמת מייצר עולם חדש לצרכנים, עולם שבו העוסק לא יכול יותר לאיים על חובות אבודים, לא יכול לאיים יותר על לקוח.

יואל חסון: יש היום לציבור הצרכנים זכויות – גם בחובות, ואני שמח וגאה על הצעת החוק החשובה הזאת, שעושה סדר בנושאי הגבייה ומחייבת עוסקים למנגנון גבייה הוגן כלפי לקוחות לפני שיפנו לשיטות גבייה אגרסיביות.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אני מבקש להודות: אני קודם כול רוצה להודות לחברי חבר הכנסת איתן כבל על הובלת הדיון בוועדת הכלכלה, ולצוות הוועדה כולו.

יואל חסון: לחבר הכנסת אורי מקלב, שיעלה פה, שהיה שותף לחוק מהרגע הראשון, ולולא התמיכה והעובדה שהוא מהקואליציה – שיחד התאגדנו, אופוזיציה וקואליציה, כדי להעביר את החוק הזה, חבר הכנסת מקלב, ואני מודה לך מאוד על מה שעשית בחוק הזה כיוזם שווה לי לפחות.

יואל חסון: אני מודה גם – וצריך לציין את חבר הכנסת לשעבר בועז טופורובסקי, שהעלה את החוק הזה לראשונה בכנסת התשע-עשרה, ואנחנו המשכנו אותו בכנסת העשרים.

יואל חסון: צריך גם לומר מילה חיובית לתקשורת.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, תוכנית הטלוויזיה "צינור לילה" בערוץ 10 הייתה למעשה הראשונה שחשפה את הונאת "איקיוטק" והביאה למעשה למצב שבו היום החוק הזה עובר ומגן על האזרחים.

יואל חסון: אז מילה טובה גם ל"צינור לילה", שקידמה ועבדה על הנושא הזה, וגם למועצה לצרכנות, שבאמת הייתה שותפה מלאה לחקיקת החוק, ושוב – לכם, חברי הכנסת, תודה מקרב לב על התמיכה פה-אחד.

יואל חסון: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

אורי מקלב: חברי חברי הכנסת – נראה לי שהווליום; הווליום הכללי, לא שומעים.

טלי פלוסקוב: אפשר בבקשה להגביר קצת את הווליום של המיקרופון?

אורי מקלב: דבר ראשון, אני מצטרף לכל הברכות שחבר הכנסת יואל חסון בירך את כולם, אבל לא היה מי שיברך אותך, אז – ברכה מיוחדת, וכפי שאתה יודע ואני יודע, אומרים אצלנו: לפי צערא אגרא – לפי כמה שאתה משקיע, כך השכר.

אורי מקלב: יש הצעות חוק שהיו נראות מאוד מאוד קלות, עברנו את המשוכה של ועדת שרים לענייני חקיקה – הנה, זה צריך כבר לטוס, ואז התברר שיש לא מעט מפריעים, לא מעט מעצורים, וכנראה הצעת החוק הזאת הייתה חשובה, לפי המעצורים ולפי העיכובים שהיו; לא קל להגן על הצרכן, לא קל.

אורי מקלב: וזאת הצעת חוק, כפי שאמר חברי יואל חסון על העבודה המשותפת שלנו, ושל עוזרינו, כמובן, והיועצים המשפטים כולם, שהתאגדו יחד, לבקוע את הדבר הזה – שאין דבר כזה לתבוע מצרכן בלי שיש לזה מחיר – אי-אפשר, בשיטת "מצליח", או לגבות ממנו בלי להתריע לפני כן.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת בעצם מחזקת את אמון הצרכנים, מחזקת את הצרכנים.

אורי מקלב: אני חושב ששיתוף הפעולה, בסופו של דבר, של כולם, הביא אותנו להצעת החוק הזאת, ובזה אני מסיים: זה לא רק שלא יקרה – זה גורם מרתיע מאוד חזק, וזה מה שחשוב.

אורי מקלב: כגורם מרתיע, יש משמעות מאוד מאוד גדולה להצעת החוק הזאת.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום, רבותי.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ח' בסיוון תשע"ו, 14 ביוני 2016, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.