ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 131, 2016-06-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ב' בסיוון התשע"ו, 8 ביוני 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אזמין את שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: השר ליצמן ישיב על שתי שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן, שמספרה 199, היא מאת חברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: מחסור חמור בשירותי בריאות הנפש בעוטף-עזה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש.

סתיו שפיר: כבוד השר ליצמן, כיום יש פסיכיאטר אחד בלבד במרפאת בריאות הנפש בשדרות.

סתיו שפיר: במרפאה אין מנהל, ואף לא פסיכיאטר ילדים אחד, למרות המקרים הרבים באזור שדורשים טיפול, כידוע.

סתיו שפיר: ברצוני לשאול: מה נעשה כדי לטפל במחסור החמור בשירותי בריאות הנפש באזור?

סתיו שפיר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה לאדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת סתיו שפיר, משרד הבריאות רואה חשיבות רבה במתן שירותי בריאות הנפש לתושבי האזור.

יעקב ליצמן: במרפאת בריאות הנפש בשדרות, המופעלת על-ידי המרכז הרפואי ברזילי, מתפקדים כיום שני פסיכיאטרים.

יעקב ליצמן: מנכ"ל המשרד הורה להעביר תקציב בסך 300,000 שקל לבית-החולים ברזילי על מנת לממן משרה של פסיכיאטר מומחה אשר יתגבר וינהל את המרפאה.

יעקב ליצמן: התקציב יועבר בתקופה הקרובה.

יעקב ליצמן: יהיה עוד תקן אחד.

סתיו שפיר: תקן אחד?

יעקב ליצמן: תוספת.

יעקב ליצמן: מומחה.

יולי יואל אדלשטיין: יש שאלה נוספת לחברת הכנסת סתיו שפיר, וגם לחברי הכנסת מיכל רוזין ודב חנין.

סתיו שפיר: אדוני השר, תודה לך על התשובה.

סתיו שפיר: האם נבדקו הצרכים בשנה האחרונה, כמעט שנתיים אחרי "צוק איתן", גם בשדרות וגם באזור כולו, לכמה תקנים אנחנו נדרשים?

סתיו שפיר: האם כל הסכומים שהיו אמורים לעבור כתוצאה מהחלטת הממשלה, בין היתר למרכזי חוסן, אבל בכלל לשירותי הבריאות באזור, אכן הועברו?

סתיו שפיר: והאם נעשתה איזו בדיקה של מה צריך לעשות היום, שנתיים אחרי כן, כדי לשפר את המצב?

סתיו שפיר: בטענות שאני מקבלת מהתושבים אני שומעת פעם אחר פעם על מחסור חמור בשירותים האלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת סתיו שפיר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

מיכל רוזין: תודה לך.

מיכל רוזין: כבוד השר, ביקרתי לפני כשלושה שבועות או פחות מכך את תושבי עוטף-עזה, וגם אני שמעתי טענות מאוד קשות על הטיפולים הנפשיים, ובוודאי על הוצאות מאוד גבוהות בתקציב החודשי של כל משפחה על הטיפולים המשלימים בשל החוסר בטיפולים נפשיים.

מיכל רוזין: כמו שאתה יודע, היה לי קושי רב לקבל את הרפורמה בבריאות הנפש.

מיכל רוזין: היא התקבלה.

מיכל רוזין: אחת ההבטחות הייתה שקופות-החולים ייקחו על עצמן את הטיפולים האלה ולא יהיה מחסור ולא יהיה חסר.

מיכל רוזין: לא מדובר גם רק בכך שחסר מנהל למחלקה בברזילי ועוד ועוד, אלא מדובר באמת בחוסר מענה הולם של קופות-החולים – חלקן נותנות, חלקן לא נותנות – לטיפולים הנפשיים.

מיכל רוזין: גם חוק נפגעי פעולות איבה בעצם לא מכסה את התושבים בעוטף-עזה אם הם לא נפגעו כטראומה ספציפית, אלא כטראומה מתמשכת; אין לכך מענה בחוק.

מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו צריכים להכניס תחת הרפורמה בבריאות הנפש התייחסות לטראומה המתמשכת; למצוא את הדרך לתת טיפול מוגבר בבריאות הנפש לאזור הזה, כשאנחנו יודעים שיש שם בעיה קשה, בעיקר לילדים.

מיכל רוזין: הטראומה הזאת היא טראומה מתמשכת, היא לא פוסט-טראומה.

מיכל רוזין: הם עדיין בטראומה, הם עדיין חיים את הטראומה.

מיכל רוזין: מכיוון שאנחנו יודעים שכל רגע יכול לקרות פה סבב אלימות נוסף, לצערנו – אף שאני מאמינה שניתן לעצור אותו – מן הראוי לפחות שהפיצויים והטיפולים לתושבי האזור, אנחנו נדאג להם עד תומם.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו נאפשר לפנים משורת הדין גם לתושב האזור חיים ילין לשאול שאלה נוספת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אחד החששות המרכזיים סביב הרפורמה בשירותי בריאות הנפש עסק בשאלת הפגיעה האפשרית בהכשרה של פסיכולוגים קליניים.

דב חנין: כמו שאדוני יודע, כדי שבן-אדם יוכל להיות פסיכולוג קליני, הוא צריך אחרי לימודי התואר השני לעבור התמחות, וההתמחות האפשרית היא אך ורק במערכת הציבורית.

דב חנין: עכשיו המערכת הציבורית תהיה בידי קופות-החולים מכוח הרפורמה.

דב חנין: בעבר המדינה, משרד הבריאות, סבסד בעצם, נתן מלגה, בגובה מסוים, לקופות-החולים כדי שהן תיקחנה מתמחים.

דב חנין: עכשיו ההשתתפות של המדינה במלגות האלה הצטמצמה מאוד; מדובר על שליש בערך מגובה המלגה שהייתה קודם.

דב חנין: התוצאה היא שקופת-חולים כללית, שירותי בריאות כללית, הודיעה שהיא מפסיקה לגמרי לאמן מתמחים.

דב חנין: זה יוצר מצוקה מאוד קשה: מאות אנשים צעירים שסיימו את המסלול המאוד-ארוך של ההכשרה בפסיכולוגיה קלינית וסיימו את לימודי התואר השני לא יכולים למצוא מקומות התמחות, מכיוון שאין מי שמוכן לקחת מתמחים.

דב חנין: אדוני, בזמנך אתה התחייבת לתת מענה לקושי הזה, ואני מכיר אותך לא מעט זמן כמי שעומד בהתחייבויותיו, ואני פונה אליך להתערב במשבר הזה ולמצוא לו פתרון.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, ואז נשמע את תשובת השר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מודה לך מאוד על שאפשרת לי לשאול.

חיים ילין: כבוד השר, מרכזי חוסן הוקמו על-ידי משרד הרווחה יחד עם משרד הבריאות.

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו – רק מילים טובות יש לי להגיד על משרד הבריאות ועל משרד הרווחה, אלא שקרה משהו אחרי "צוק איתן", ואני אומר לך את זה כתושב.

חיים ילין: זה לא עוד טילים שכבר 16-15 שנה מתפוצצים בעוטף-עזה, שיש ממ"ד ויש מענה פסיכולוגי ראוי לאותם אנשים שעוברים את הטראומה ודואגים לזה שלא יהיה פוסט-טראומה, אלא שקרה משהו ב"צוק איתן", וזה נושא המנהרות.

חיים ילין: כשמתגלית מנהרה בסופה, כל העוטף – ולא רק העוטף – על הרגליים.

חיים ילין: אין מענה.

חיים ילין: אני אומר לך את זה עכשיו – אין מענה.

חיים ילין: זה לא רק עניין של תקנים.

חיים ילין: זה משאבים, זה כל מה – לכן חייבים חשיבה מחודשת על כל מרכזי החוסן בעוטף-עזה, כי הנושא הזה של המנהרות – והיום כשמפרסמים גם על מזל"טים והכלים נגד מזל"טים, שזה הכלי הבא של ה"חמאס" מול התושבים, חייבים מענה רגשי.

חיים ילין: 40 סנטימטר בטון יש – ברוך השם, אין טענות.

חיים ילין: גם את הנפש צריך לרפא, וזה התפקיד שלך.

חיים ילין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: רבותי, אני רוצה לחלק את התשובה שלי לשני חלקים: א.

יעקב ליצמן: עקרונית – בריאות הנפש לעם, נגדיר את זה ככה; ב.

יעקב ליצמן: על שדרות ועוטף-עזה.

יעקב ליצמן: כשהלכתי לעשות את הרפורמה ראיתי מסביב – ואני אומר לכם את זה כבן-אדם שאומר לכם את כל האמת, מה שאני חושב – במרכז היה בסדר, פחות או יותר בסדר; בפריפריה, במקומות רחוקים, במקומות לא מרכזיים, שם לא היה כלום, לא היה בריאות הנפש.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח הישן – זה לא הנושא, זה עבר.

יעקב ליצמן: אבל אני רוצה להגיד לכם – אני לא יודע אם שמעתם את זה ממני כבר, אבל אני רוצה שתקשיבו טוב.

יעקב ליצמן: יש משל: אחד האנשים שאל את הרב מבריסק מה עדיף – נדמה לי שבאחד הדיונים אמרתי את זה – שעון שלא הולך בכלל או שעון שלא הולך טוב?

יעקב ליצמן: אמר אחד התלמידים: שעון שלא הולך.

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: כי פעמיים ביום לפחות הוא נכון.

יעקב ליצמן: אמר הרב בריסק: לא, שעון שלא הולך הוא לא שעון בכלל; שעון שלא הולך טוב אפשר לתקן.

יעקב ליצמן: אז אני אומר לכם: הנמשל – זה גם אצלנו, אותו הדבר.

יעקב ליצמן: אפשר לא להתייחס לכל הנושא של פריפריה, אבל זה שעון שלא הולך.

יעקב ליצמן: לא שלא הולך טוב – לא הולך, כי לא היה כלום.

יעקב ליצמן: אנחנו מנסים, סוף-סוף, ניסינו.

יעקב ליצמן: אני מודע לתיקונים, ועכשיו אני עונה על כל השאלות שסתיו שאלה, וכולם, האם נבדקו צרכים.

יעקב ליצמן: אנחנו לא מפסיקים לבדוק את עצמנו כל הזמן, במיוחד במקומות הרגישים.

יעקב ליצמן: בודקים את עצמנו.

יעקב ליצמן: בגלל זה גם הוספנו כוח.

יעקב ליצמן: אי-אפשר להוסיף כוח כמה שאני רוצה, כמובן יש הגבלות, אבל ברור שאנחנו מוסיפים כוח, וגם בשדרות מה שהיה – היה סגור בהתחלה, פתחנו.

יעקב ליצמן: הרי זה לא מובן מאליו, מה שקורה שם.

יעקב ליצמן: לכן אני חושב שעושים את זה, בודקים את עצמנו.

יעקב ליצמן: במיוחד אחרי השאלות היום של כולכם, אני אבדוק את עצמי עוד פעם, לראות אם – – –

מיכל רוזין: נשמח להעביר מסמכים מתושבי האזור מה קורה – – –

יעקב ליצמן: אתם רוצים להעביר לי?

מיכל רוזין: מהתושבים.

יעקב ליצמן: אין לי בעיה.

יעקב ליצמן: בשמחה.

יעקב ליצמן: אני בטוח בכל הדברים.

יעקב ליצמן: זו תשובה אחת לכולם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נשאר אתנו על מנת להשיב גם על שאילתה דחופה מס' 200 מאת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: היעדר רופא תעסוקתי בגליל.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת שאשא ביטון.

יפעת שאשא ביטון: תודה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: כבוד השר, בגליל אין היום רופא תעסוקתי.

יפעת שאשא ביטון: בעבר היה רופא תעסוקתי בטבריה, ואחת לתקופה גם בקריית-שמונה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היא: 1.

יפעת שאשא ביטון: מדוע הופסק השירות והועבר לעפולה – הורחק בעצם מתושבי הגליל? 2.

יפעת שאשא ביטון: מדוע במקום לעבות ולחזק שירותים רפואיים בפריפריה, הממשלה בעצם מרחיקה אותם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, שירותי רפואה תעסוקתיים ניתנים ברחבי הגליל המזרחי כבמערבי ובזמינות סבירה.

יעקב ליצמן: לפני כחודש נסגרה המרפאה התעסוקתית של שירותי בריאות כללית בעיר טבריה.

יעקב ליצמן: נותרה מרפאה בעיר עפולה המשרתת את הגליל המזרחי, אצבע-הגליל.

יעקב ליצמן: זה זמן רב שהמרפאה התעסוקתית בטבריה אינה מתפקדת במלוא יכולתה עקב בעיות בריאות של אחד מצוות הרופאים.

יעקב ליצמן: כדי לשפר ולייעל את השירות הוחלט לרכז את מצבת כוח-האדם והשירות במרפאה ראשית אחת מחודשת בעפולה, להוסיף לצוותה המינהלתי וכן לשעות פעילותה כשעתיים ביום, ולפעול במודל שלוחות שישרתו את הערים בפריפריה.

יעקב ליצמן: הכוונה לשמר ואף לתגבר את זמינות השירות בערי הגליל המרוחקות על-ידי מתן שירות מדי שבוע על-ידי רופא תעסוקתי בכיר העושה סבב בקריית-שמונה, טבריה, בית-שאן, נצרת ומגדל-העמק.

יעקב ליצמן: בהשוואה, עד לסגירת המרפאה בטבריה ביקר רופא תעסוקתי בקריית-שמונה רק פעם בחודש, וכרגע אנחנו מדברים על פעם בשבוע.

יעקב ליצמן: גם יגדל היצע הבדיקות שיתבצעו בקריית-שמונה: יבוצעו בדיקות כושר עבודה, נוסף על בדיקות קבלה ובדיקות פיקוח שנעשו שם עד כה.

יעקב ליצמן: הבדיקות יתבצעו במרפאות ראשוניות בפריפריה, והן ילוו בביקורי צוות הרופאים ממרפאת עפולה במפעלים בכל רחבי המחוז.

יעקב ליצמן: נעשה גם שינוי בחלוקת העבודה בין הרופאים התעסוקתיים בעפולה כדי לאפשר יציאות תכופות יותר של הרופאים לשטח.

יעקב ליצמן: עובדתית, במהלך החודש האחרון, מאז נסגרה מרפאת טבריה, ביצע הצוות הרפואי ארבעה ביקורים במרפאות-מפעלים בטבריה ושניים בקריית-שמונה.

יעקב ליצמן: השנה החל משרד הבריאות לבצע בקרות איכות במרפאות התעסוקתיות בכל רחבי המדינה ובכל הקופות.

יעקב ליצמן: המשרד יעקוב מקרוב אחרי מדדי הזמניות בגליל המזרחי, וכן יפעל לבדוק שביעות רצון המעסיקים והעובדים כדי לעמוד על איכות והיקף השירותים לאזרחים העובדים.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה, כבוד השר, ואני באמת מודעת למאמצים ולגישה שלך, במיוחד בהנגשה של השירותים לפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לדעת שהבנתי נכון, כי עד לפני שבועיים הפנו תושבים מקריית-שמונה והאזור לעפולה, באופן חד-משמעי, בלי לתת להם שום אופציה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אז פעם אחת אני רוצה לוודא שהבנתי שיהיו ביקורים תכופים גם באזור הגליל המזרחי, ופעם שנייה – צריך להנחות את הצוותים, כי הקלות הבלתי-נסבלת שבה הם פשוט שולחים אנשים מרחק של שעתיים נסיעה צריכה להיעצר.

יפעת שאשא ביטון: אז אם אפשר להוריד הנחיה לשטח, שייתנו עדיפות קודם כול לאזור המגורים, ורק אחר כך ישלחו למרפאות מרוחקות.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעקב ליצמן: אני בנושא מקצועי לא מתערב.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מי קודם, למי לתת – קשה לי, כי אני אגיד לך את האמת, אני לא מבין בדיוק מה צריך לעשות.

יעקב ליצמן: מה שכן, וזה הבנת נכון, הצוותים היום – מה שלא היה כל כך קודם – היה פעם בחודש, היום זה פעם בשבועיים, יהיה פעם בשבועיים.

יעקב ליצמן: התחילו כבר, לא רק סתם אנחנו הולכים לעשות – התחילו לעשות את זה.

יעקב ליצמן: אני מציע שנעקוב אחרי זה תקופה, לראות אם זה פועל.

יעקב ליצמן: בהחלט, אם יהיו טענות, אני אשמח להיכנס יותר, לשנות, לגבי הזמנים והתכיפות, כמה יבקרו.

יעקב ליצמן: אבל להגיד מי מקבל טיפול קודם – קטונתי.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן על תשובותיו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ישיב על שאילתה דחופה מס' 195 מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי בנושא: שנתיים אחרי "צוק איתן":

יולי יואל אדלשטיין: מדוע הלוחם שנפצע אינו יכול לשוב לביתו?

יולי יואל אדלשטיין: יש גם שואלים נוספים שרשומים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, נא לקרוא את השאילתה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי סגן השר, הלוחם סמל יהודה יצחק הישראלי נפצע אנושות במבצע "צוק איתן", ומשפחתו אינה מקבלת סיוע להתאמת הבית לצרכיו.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להעלות שתי שאלות: 1.

שולי מועלם-רפאלי: מדוע המנגנון שאמור לתת מענה על מקרים חריגים טרם הסדיר את הנושא?

שולי מועלם-רפאלי: אנחנו שנתיים כמעט אחרי המבצע.

שולי מועלם-רפאלי: 2.

שולי מועלם-רפאלי: מתי יתקבל ההיתר להנגשת הבית?

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מאז פציעתו מאושפז יהודה הישראלי בבתי-חולים ומקבל באמצעות משרד הביטחון את כל הטיפולים הרפואיים והשיקומיים שלהם הוא נזקק עקב נכותו.

אלי בן-דהן: כמו כן, יהודה מקבל את התגמולים וההטבות שלהם הוא זכאי כדין, לפי נכותו, ובנוסף קיבלה משפחתו סיוע רב, לרבות בתחום הדיור.

אלי בן-דהן: באופן אישי, לפני שמונה חודשים ביקרתי את יהודה ומשפחתו; נפגשתי אתם.

אלי בן-דהן: אני מכיר היטב, מקרוב את עניינו.

אלי בן-דהן: הוראות משרד הביטחון מאפשרות לתת סיוע להתאמת בית ההורים והנגשתו, ואף לבנות יחידת דיור נפרדת הצמודה לבית ההורים, אולם הדבר מחייב היתרי בנייה הנדרשים כדין.

אלי בן-דהן: לצערנו, בהיעדר היתרים אלו, הציע משרד הביטחון חלופות במסגרת השיח עם המשפחה.

אלי בן-דהן: משרד הביטחון ימשיך, כמובן, ביחד עם המשפחה, למצוא פתרונות שיאפשרו את המשך שיקומו של יהודה.

אלי בן-דהן: לבסוף, חשוב לציין את הצהרתו של שר הביטחון אביגדור ליברמן מיום שני, שלפיה משרד הביטחון מוכן לשאת בכל הוצאות השהות הקשורות לחייל הפצוע יהודה הישראלי ולממן את השהות עבורו ועבור משפחתו בזמנים שבהם הוא שוהה מחוץ לבית-החולים.

אלי בן-דהן: השר גם הנחה את מתאם הפעולות בשטחים האלוף פולי מרדכי לפנות שוב לוועדת החריגים, שתדון פעם נוספת בבקשת המשפחה לבנות יחידה עם נגישות מתאימה.

אלי בן-דהן: מדינת ישראל מחויבת לדאוג לכך שכל חייל היוצא לשרת את מדינתו בצבא יוכל גם לחזור לביתו.

אלי בן-דהן: לצערנו הרב, קיימים קשיים תכנוניים וחוקיים הנובעים מהמציאות הבלתי-נסבלת שהחוק הישראלי לא הוחל עדיין ביהודה ושומרון.

אלי בן-דהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אחר כך – שאלות נוספות לחבר הכנסת יואב קיש וחבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, עמר בר-לב הופיע גם, אז אני מתנצל בפני חבר הכנסת ילין, אבל השואלים הנוספים פשוט רשומים לי פה מראש, כי הם הגישו את הנושא לדיון.

יולי יואל אדלשטיין: אז יואב קיש ועמר בר-לב.

שולי מועלם-רפאלי: חברי סגן השר, אני שמעתי ברוב קשב את התשובה שלך; אני רק רוצה לנסות להבין אותה לעומקה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, משרד הביטחון מציע למשפחתו של פצוע אנוש ממבצע "צוק איתן" לעזוב את ביתה, כי כרגע ועדת החריגים לא מצליחה לעשות את זה.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, אנחנו מבינים שיש חשיבות בחזרה שלו הביתה, אז במקום שהוא יחזור הביתה, משרד הביטחון מציע להוציא את כל המשפחה למקום אחר?

שולי מועלם-רפאלי: ואני רוצה להוסיף, שלמיטב ידיעתי ברור לכולם שתהליך השיקום של הפצוע האנוש הזה עוד ארוך מאוד, והאם נכון, לדעת אנשי המקצוע במשרד הביטחון, להוסיף על הפציעה ועל המצב הקשה שלו גם את הצורך לעזוב את הסביבה המוכרת שתסייע בתהליך השיקום?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש – שאלה נוספת, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יואב קיש: תודה, היושב-ראש.

יואב קיש: סגן השר ידידי, אמרת שהוועדה תדון בנושא.

יואב קיש: אני מקריא רגע ציטוט של תשובת הוועדה המייעצת למנכ"ל משרד הביטחון במתן הטבות לפנים משורת הדין, הפועלת בראשות שופטת בדימוס על-פי הכללים.

יואב קיש: התשובה שהמשפחה קיבלה: לעניין הבקשה לסיוע במימון בניית יחידת הדיור צמוד לבית ההורים, הוחלט שאין מקום לדון בבקשה בעת הזו, כל עוד אין היתרי בנייה.

יואב קיש: לפיכך, הדיון בבקשה יידחה עד להמצאת היתרי הבנייה.

יואב קיש: זו הייתה התשובה הראשונה.

יואב קיש: ולהבנתי, ואני פשוט רוצה לחדד את זה מתשובתך, למרות התשובה הזו, שאין לדון מפני שאין היתרי בנייה, בהנחיית

יואב קיש: כם הוועדה תדון בבקשה, למרות העובדה שעדיין אין היתר בנייה לנכס הספציפי.

יואב קיש: זו שאלה אחת.

יואב קיש: ושאלה שנייה: האם אתה לא חושב שמן הראוי ששר הביטחון ייצור קשר גם הוא, אישי, עם משפחת החייל, כפי שלא נעשה עד עכשיו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: כבוד סגן השר, יש דברים שהם לא קשורים לשמאל וימין.

עמר בר-לב: אני חושב שהנושא הזה, נושא של חייל צה"ל שנפגע, ונפגע קשה, בהגנה על מדינת ישראל, אני חושב שבמקרה כזה חייבים למצוא את הדרך, למרות היעדר אישור הבנייה, לאפשר לו לחזור לביתו.

עמר בר-לב: ואני חושב שהאמירה שלך, שאתה מקווה שהחוק הישראלי יחול וכן הלאה, כפי שאתה מניח – אני מקווה הפוך ואני מעריך הפוך.

עמר בר-לב: אבל בוודאי אי-אפשר, את הבעיה האישית, הכואבת, שהפכה להיות בעיה לאומית, להטיל על נושא כזה או אחר.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שתמצאו, או – האם תמצאו את הדרך, למרות – ולא אחזור על דבריו של חבר הכנסת קיש לפני – למצוא דרך אכן לאפשר לו לחזור לביתו עם כל התנאים הנדרשים?

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עמר בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: אחרונת השואלים, חברת הכנסת עליזה לביא, גם היא הגישה את הנושא לדיון, ונשמע את התייחסות סגן השר.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: סגן השר, כבר לפני שבועיים הגשנו את הבקשה להצעה לסדר-היום.

עליזה לביא: אני בטוחה שהלב של כולם כאן, וגם שלך, אדוני סגן השר, עם המקרה, עם סמל יהודה הישראלי.

עליזה לביא: הציבור אמר את דברו, משרד הביטחון – אסור לו לאטום את לבו.

עליזה לביא: אנחנו רואים סוג של דפוס של התנהלות ביורוקרטית לא רק במקרה הזה, אדוני סגן השר; גם בנושא של הארוסות לאחר "צוק איתן", גם בקשות שלנו לבוא ולהכיר בהן, והיום זה הפך לחוק.

עליזה לביא: כי אנחנו רואים פה איזה דפוס עבודה, שבעצם הביורוקרטיה אומרת את שלה: אין חלופה, אין מענה, אין אפילו דיאלוג, והאמירה העקבית נשארת כמו שהייתה, גם כשהנסיבות משתנות, גם כשיש האירועים שאנחנו מתארים.

עליזה לביא: והמקרה הקשה, קורע הלב הזה, שהעם הבין אותו מייד – ההתגייסות היא מיידית.

עליזה לביא: אבל הבעיה היא לא תקציבית ולא כסף, אלא ההבנה של המקרה, על ההשלכות שלו על המקרה המאוד-מאוד מיוחד: המדינה שולחת חייל לחזית, המדינה צריכה לדעת לתת את המעטפת, את המענה, גם לו וגם למשפחה שלו בכל תנאי ובכל מצב.

עליזה לביא: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: כן, אני שוב אומר, כיוון שאני מכיר אישית את המשפחה, וגם ישבתי אתם עוד לפני שהפרשה התפרסמה, באמת מיותר לומר עד כמה לבי יוצא אליהם.

נחמן שי: מה יהיה?

נחמן שי: עכשיו יבנו או לא יבנו?

אלי בן-דהן: תן לי לומר תשובה, אני לא מבין למה ההתפרצות.

אלי בן-דהן: עוד לא אמרתי משפט, מה קרה?

אלי בן-דהן: איפה הסבלנות?

נחמן שי: מדברים, מדברים.

אלי בן-דהן: אתה לא רוצה שאדבר?

אלי בן-דהן: לא מכובד.

אלי בן-דהן: סלח לי שאני אומר לך, מאוד לא מכובדת ההתנהגות הזאת, אבל בסדר.

אלי בן-דהן: אני אומר את זה באמת בכאב רב: אני מכיר אישית את המשפחה, מאוד מאוד מצר על כך.

אלי בן-דהן: אבל אני רוצה להסביר.

אלי בן-דהן: אף אחד לא רוצה שהם יעברו מביתם, וכולם, כל מערכת הביטחון מעוניינת למצוא את הפתרון שבו ניתן יהיה לבנות את יחידת הדיור ליד ביתם.

אלי בן-דהן: לצערנו, ועדת החריגים לא דנה בכלל בבקשה, מכיוון שהתנאי המקדמי לדיון בבקשה הוא היתר בנייה.

אלי בן-דהן: וכאשר הבקשה הוגשה ללא היתר בנייה, היועצים המשפטיים פסלו את הבקשה, אמרו: בקשה כזאת לא יכולה להגיע לדיון, כיוון שאין היתר בנייה.

אלי בן-דהן: והסברתי: שר הביטחון פנה שוב לאלוף פולי מרדכי, שהוא אינו קשור לוועדת החריגים, הוא כן קשור – –

יולי יואל אדלשטיין: להיתרי בנייה.

אלי בן-דהן: – – לגוף שנותן את היתרי הבנייה.

אלי בן-דהן: זאת הבקשה.

אלי בן-דהן: הבקשה היא למצוא פתרון חריג להיתר הבנייה, כי מה לעשות, לחלק מהבתים בעפרה יש בעיות תכנוניות, בעיות חוקיות שצריך להסדיר.

איתן ברושי: סגן השר, היה – – –

אלי בן-דהן: רגע, תן לי לומר משפט.

איתן ברושי: אני רוצה לתת לך פתרון.

איתן ברושי: היה בג"ץ – אני טיפלתי בזה – על תשעה בתים, שאמר שדין הבתים האלה כדין עפרה.

איתן ברושי: והבג"ץ אישר את המשך – תשאל את הרב גיסר.

איתן ברושי: אני ייצגתי את זה כעוזר שר הביטחון.

איתן ברושי: ופתרנו את הבעיות האלה בלי להיות פצועים ונכים.

איתן ברושי: והיו גם בעיות במקומות אחרים.

איתן ברושי: תלך לבג"ץ, אחז בן ארי מכיר את זה, ותפתרו את זה כמו שפתרו את הבג"ץ: דין ההרחבה של הבית יהיה כדין הבתים בעפרה.

איתן ברושי: וכשיהיה דיון על עפרה יהיה גם על זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

איתן ברושי: אפשר לפתור את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עליזה לביא: אבל לא נשמע שום קול, שום אמירה?

עליזה לביא: כלום.

יולי יואל אדלשטיין: תנו לסגן שר הביטחון בבקשה להמשיך את תשובתו.

אלי בן-דהן: זה בדיוק מה שאני אומר.

אלי בן-דהן: כרגע המערכת המשפטית מנסה למצוא פתרון, שאפשר יהיה להרחיב את יחידת הדיור בבית שלהם.

אלי בן-דהן: כפי שאמרתי, יש כרגע בעיה משפטית, אני מאמין שהבעיה הזאת תיפתר.

חיים ילין: סגן השר, אבל אנחנו יכולים להקים יישוב בחמש דקות.

חיים ילין: את גוש-עציון הקימו בלי היתרי בנייה.

חיים ילין: עכשיו אתה – – –

אלי בן-דהן: קודם כול, חיים, אני שמח שאתה מרשה לבנות בלי היתרים.

אלי בן-דהן: יפה.

אלי בן-דהן: בכלל היום זה משהו נפלא, גם חבר הכנסת בר-לב וגם אתה – אני שמח, כל הכבוד לכם.

חיים ילין: ידידי היקר, לא – – –

אלי בן-דהן: אני אתכם.

אלי בן-דהן: אני אתכם, הלוואי שנבנה עוד בניינים.

חיים ילין: כשרוצים אין שום בעיה.

חיים ילין: כשרוצים אין שום בעיה – – –

אלי בן-דהן: אתה יודע שאני בעד, אני בעד ההתיישבות.

חיים ילין: – – – פתאום פורמליסטיקה.

אלי בן-דהן: אני בעד ההתיישבות, ואני אשמח מאוד שייבנו עוד הרבה מאוד בניינים.

עמר בר-לב: אנחנו נגד ההתיישבות, אבל זה לא קשור.

עליזה לביא: מה בניינים?

עליזה לביא: בוא נדאג לאנשים אולי.

אלי בן-דהן: האנשים האלה צריכים לגור במקום.

אלי בן-דהן: לכן, כפי שאמרתי, שר הביטחון הנחה כרגע את מתאם הפעולות בשטחים, שהוא אחראי לבנייה ולכל אישורי הבנייה, למצוא פתרון, כדי שניתן יהיה לאשר את בניית היחידה הנוספת צמוד לביתם של משפחת הישראלי.

אלי בן-דהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן על תשובתו, בתקווה, אני חושב, בשם כולנו, שהנושא אכן ייפתר בקרוב.

אלי בן-דהן: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר הביטחון נשאר אתנו על הדוכן על מנת להשיב גם על שאילתה דחופה מס' 193 מאת חבר הכנסת אמיר אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: השתתפות צה"ל בפעילויות המעודדות הסתננות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אוחנה, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

אמיר אוחנה: הובאו בפני, אדוני סגן שר הביטחון, ראיות כי חיילות וחיילי צה"ל משתתפים בפעילויות שונות לרווחת אוכלוסיית המסתננים הבלתי-חוקיים בשכונות דרום תל-אביב.

אמיר אוחנה: ברצוני לשאול: 1.

אמיר אוחנה: האם יש אמת בדבר?

אמיר אוחנה: 2.

אמיר אוחנה: אם כן – מה תכלית שיתוף הפעולה?

אמיר אוחנה: 3.

אמיר אוחנה: ולבסוף, האם בכוונת צה"ל, צבא ההגנה לישראל, לעודד הסתננות בלתי חוקית לישראל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר הביטחון.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צה"ל דוחה מכול וכול את הטענה כי הוא מעודד הסתננות.

אלי בן-דהן: כוחות צה"ל פועלים בכל עת למניעת חדירות בלתי חוקיות לשטחי מדינת ישראל.

אלי בן-דהן: הטענה כי צה"ל, בפעילות התנדבותית בקהילה, מעודד הסתננות אינה נכונה ומשוללת כל יסוד.

אלי בן-דהן: צה"ל, כצבא העם, מעודד פעילות התנדבותית ותרומה לקהילה.

אלי בן-דהן: יחידות צה"ל וחייליו מעורבים בפעילות התנדבותית מגוונת, אשר מתבצעת באופן מסודר ובכפוף לפקודות הצבא.

אלי בן-דהן: כל פעילות התנדבותית מתבצעת מול מוסדות וגורמים רשמיים הפועלים בהתאם לחוק ונעדרים זיקה פוליטית.

אלי בן-דהן: לאחרונה, בעקבות המקרים הללו, חודדו ההנחיות הרלוונטיות בקרב המפקדים וסגלי החינוך.

אלי בן-דהן: בין השאר, חודדו הדברים הבאים: 1.

אלי בן-דהן: פעילות התנדבותית תתבצע מול מוסד פורמלי ללא כוונת רווח.

אלי בן-דהן: לא ניתן אישור לפעילות עם גוף שאיננו חוקי; 2.

אלי בן-דהן: חל איסור לביצוע פעילות במוסדות פרטיים או בעלי זיקה פוליטית; 3.

אלי בן-דהן: הפעילות נועדה לחזק את תחושת הסולידריות בחברה הישראלית ועל כן יש לוודא שהפעילות המתבצעת על-ידי צה"ל כגוף ממלכתי איננה מנוגדת למדיניות הממשלה.

אלי בן-דהן: מבירור שערך צה"ל עולה כי התבצעה פעילות התנדבותית במעונות ילדים בדרום תל-אביב.

אלי בן-דהן: הפעילות הייתה במסגרת חד-פעמית ונעשתה בהתאם לנהלים ולמדיניות.

אלי בן-דהן: בהקשר זה יודגש כי הפעילות נעשתה במעונות ילדים המופעלים על-ידי עיריית תל-אביב בצורה מסודרת ובהתאם לחוק.

אלי בן-דהן: במעונות אלה מתחנכים גם ילדי עובדים זרים, שחלקם שוהים בישראל שלא כדין.

אלי בן-דהן: התנדבות חד-פעמית במעון ילדים מוסדר ורשמי, הפועל מטעם עיריית תל-אביב, אינה מהווה עידוד של הסתננות בלתי חוקית לישראל ואיננו רואים בה פסול.

אלי בן-דהן: עם זאת, אני רוצה להדגיש: בעקבות עדויות אחרות שקיבלתי מתושבי דרום תל-אביב בעניין זה, ביקשתי מהגורמים הרלוונטיים לבדוק פעם נוספת את הנושא ולהביא בפני את תוצאות הבדיקה.

אלי בן-דהן: לסיום, ברצוני לומר שאני מודע היטב לקשיים ולסבל שחווים תושבי שכונות דרום תל-אביב.

אלי בן-דהן: ביקרתי שם לא אחת.

אלי בן-דהן: מעל דוכן הכנסת אני מזמין את נציגי תושבי דרום תל-אביב להיפגש עמי שוב כדי לבחון את הדרכים שבהן אני יכול לסייע.

אלי בן-דהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אמיר אוחנה – בבקשה, אדוני.

אמיר אוחנה: אדוני, דיברת על פעילות התנדבותית אבל אני מדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: סליחה, סליחה, מתקיים פה כינוס משותף של סיעות ישראל ביתנו ויהדות התורה, אז אני מבקש, קודם תבחרו יושב-ראש משותף ולאחר מכן תתכנסו, רצוי לא באולם המליאה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אוחנה.

אמיר אוחנה: אדוני סגן השר, דיברת על פעילות התנדבותית ואילו אני מדבר על פעילות שמבוצעת במדים.

אמיר אוחנה: מי שרוצה לבצע פעילויות בהתנדבות, שיעשה אותן בזמנו החופשי ובלי מדים שמייצגים את מדינת ישראל.

אמיר אוחנה: צה"ל פועל מכוח חוק שירות ביטחון, אין מדובר בהתנדבות, אנשים מתגייסים לצה"ל כגיוס חובה.

אמיר אוחנה: דיברת על סולידריות בחברה הישראלית, ואני שואל, האם המדיניות היא שהמסתננים הבלתי-חוקיים צריכים להפוך להיות חלק מהחברה הישראלית, בין השאר באמצעות פעילויות כגון אלה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוחנה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אלי בן-דהן: התשובה היא: ממש לא.

אלי בן-דהן: אין ספק שהמסתננים הבלתי-חוקיים הם לא חלק מהחברה בישראל.

אלי בן-דהן: אמרתי שהפעילות ההתנדבותית של צה"ל היא כזאת, כדי לחזק את הסולידריות בתוך עם ישראל.

אלי בן-דהן: ההתנדבות, חלק מהתפקידים של החיילים, נעשים באמת במדים כי הם כחיילים גם עושים פעילות התנדבותית ולכן זה נעשה במדים.

אלי בן-דהן: אבל ודאי שהמגמה היא לא לחזק את השוהים הבלתי-חוקיים, בוודאי לא להפוך אותם להיות חלק מהחברה בישראל.

אלי בן-דהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן על תשובותיו.

יולי יואל אדלשטיין: יחליף אותו על הדוכן סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: סגן שר החינוך מאיר פרוש ישיב על שאילתה דחופה מס' 198 מאת חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: ילדי החינוך המיוחד בחופשת הקיץ.

קארין אלהרר: אדוני, אפשר אחרי זה שאלה נוספת?

יולי יואל אדלשטיין: כן, חברת הכנסת קארין אלהרר, שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: בעניין היעדר תקציב ומסגרות מתאימות לילדי החינוך המיוחד בחופשת הקיץ, רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: מה ייעשה לפתרון המצוקה? 2.

נחמן שי: מדוע פעילות בזמן חופשה אינה מעוגנת בתקציב המשרד?

נחמן שי: 3.

נחמן שי: מה הוא המענה שמשרדך מעמיד לילדים בעלי לקות שכלית נמוכה?

נחמן שי: – כך זה נקרא.

נחמן שי: 4.

נחמן שי: מתי יפורסמו פעילויות הקיץ בנושא?

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת השואל, חברי הכנסת, 1.

מאיר פרוש: משרד החינוך נותן כבר כיום פתרונות להארכת שנת הלימודים לתלמידי החינוך המיוחד על רצף הלקויות, באופן דיפרנציאלי, וגם בהתייחס לרמת התפקוד ולצרכים השונים.

מאיר פרוש: אם תרצה, אני יכול להקריא מעל הבמה את הפירוט של זה, אבל אני חושב שאתה ודאי תעדיף לקבל את זה בכתב.

מאיר פרוש: יש לי תשובה – טבלה ופירוט משך הארכת שנת הלימודים לתלמידים על-פי לקויות ורמות תפקוד.

מאיר פרוש: מוסכם כי הרחבת המשאבים לתלמידים אלה היא ממש חיונית, אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה כי לשינוי מסוג זה משמעויות תקציביות לא מבוטלות.

מאיר פרוש: לעת הזאת, בהיעדר תקציב, אין באפשרות המשרד לערוך שינוי במבנה שנת הלימודים במוסדות החינוך המיוחד.

מאיר פרוש: נושא הארכת שנת הלימודים במסגרות החינוך המיוחד ככלל ולילדים בעלי מוגבלות שכלית בפרט נמצא על שולחן המשרד והוא כרגע נבחן לקראת תקציב 2017–2018.

מאיר פרוש: 2.

מאיר פרוש: הפעילות להארכת שנת הלימודים, כפי שהיא מופיעה בטבלה המצורפת, מעוגנת בתקציב משרד החינוך.

מאיר פרוש: 3.

מאיר פרוש: המענה הניתן לתלמידים עם לקות התפתחותית שכלית קלה הוא הארכת שנת הלימודים עד סוף חודש יולי, וגם את זה תוכל לראות בטבלה.

מאיר פרוש: אני מבקש להוסיף ולציין בהקשר זה כי לפני כשלושה חודשים, בהנחיית השר, עודכנה זכאותם של תלמידים עם מוגבלות שכלית קלה להסעה, דבר שלא היה קיים קודם.

מאיר פרוש: 4.

מאיר פרוש: בימים אלה מפרסמות מסגרות החינוך השונות את תוכנית הארכת שנת הלימודים להורי התלמידים – כמפורט בטבלה שאתן לך עוד מעט.

מאיר פרוש: כמו כן, ניתן למצוא מידע בחוזר מנכ"ל הוראת קבע נח/10(ג): תוכניות הפעלה של מסגרות החינוך המיוחד בחופשות ובאתר האגף לחינוך מיוחד.

מיקי רוזנטל: אתה מרוצה מהמצב?

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, השואלים הנוספים יהיו חברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת אורי מקלב.

נחמן שי: מה אני יכול להגיד?

נחמן שי: חברי מיקי רוזנטל כבר שאל את השאלה.

נחמן שי: הלוא קראת עכשיו איזה טקסט, ידידי, שמישהו נתן לך, לא מתייחס לאנשים, לא מתייחס לזמנים, סתם זרקו כמה שורות לאוויר.

נחמן שי: חברים וחברות, יש פה אוכלוסייה גדולה של אלפי ילדים שבחודש אוגוסט אין להם פתרון והם נופלים על הוריהם ועל סביהם ועל סבתותיהם, שאינן יכולות כי הם ילדים כבדים, הם כבר ילדים גדולים; וצריך לעזור להם, נקודה.

נחמן שי: אז כל התקציב האדיר של מדינת ישראל לא יכול למצוא כמה מיליונים בשביל זה?

נחמן שי: באמת אני שואל, מה זה "בהיעדר תקציב"?

נחמן שי: מה התקציב שלכם, 50 מיליארד שקל, אין לכם 10 מיליון שקל לעזור להם?

נחמן שי: על מה אנחנו מדברים?

נחמן שי: בסוף, כל הגאווה הגדולה של מדינת ישראל – הקבוצות המוחלשות: יש פה 3,000 ילדים כאלה שהם בחינוך המיוחד ואין להם פתרון לתקופה הזאת, או שיש פתרון זמני שנותנים להם.

נחמן שי: אז תדאגו להם.

נחמן שי: זה מה שאתם נדרשים לעשות, אדוני סגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אורי מקלב.

קארין אלהרר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: אדוני סגן השר, שמעתי את מנכ"לית משרד החינוך מתבטאת ואומרת שלא יכולתם להרחיב את קייטנות החופש הגדול מפני שהקציתם כספים נוספים לילדי החינוך המיוחד.

קארין אלהרר: הדבר הזה כמובן לא מתיישב עם התשובה שזה עתה נתת.

קארין אלהרר: ואני אומר, הנושא של הארכת שנת הלימודים לתלמידי החינוך המיוחד המאובחנים עם לקות התפתחות שכלית, ברמה הגבוהה יותר, בעצם, נמצא על שולחנו של השר כבר שנה.

קארין אלהרר: אני אומר עוד דבר, כל פעם אומרים שההחלטה הזאת ממש על סף קבלה – מה שכמובן לא קרה.

קארין אלהרר: ואני רוצה לשאול, אדוני, כמה כספים הקציתם לעניין הזה ומתי ההחלטה הזאת עתידה להתקבל?

קארין אלהרר: ורק לומר, אדוני, שמדובר בילדים ותלמידים שאין להם מסגרות אחרות שיקבלו אותם, כי הם לא לגמרי במצב קשה ומאידך הם גם לא מסוגלים ללכת לקייטנות הרגילות.

קארין אלהרר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע את התשובות של סגן שר החינוך.

אורי מקלב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי סגן השר, אני כן מקבל בברכה את תשובתך לגבי הוספת ימים והוספת תקציבים לילדי החינוך המיוחד בנושא החופשות, אבל עדיין אני כן רוצה להעלות את המצוקה דווקא של אלה שנמצאים בסוף סדר העדיפויות, שזה בעלי הלקויות הקלות.

אורי מקלב: אנחנו מרגישים שכמה שהלקויות יותר קשות, אנחנו באמת צריכים לתת מענה יותר מוקדם.

אורי מקלב: זה נכון.

אורי מקלב: אבל במקרה של חופש ולמצוא מסגרת, דווקא הילדים עם הלקויות הקלות מתקשים הרבה יותר.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: אין הארגונים, אין להם מסגרות מתאימות, מכיוון שהם נמצאים משולבים כלקוי קל בתוך כיתה רגילה או בתוך בית-ספר רגיל.

אורי מקלב: לרוב, הם גם מרוחקים מבית-הספר ומהחברה הקרובה, מכיוון שהם באים בהסעות, מכיוון שאין בכל שכונה, בכל אזור, המסגרת המתאימה.

אורי מקלב: הם מוסעים בבוקר למסגרת הרגילה – מפסיקים להם את ההסעות.

אורי מקלב: הילדים הרגילים – הם לא נמצאים בחברתם ובסביבתם.

אורי מקלב: הם גם לא יכולים להשתלב יחד בכל מיני מסגרות או סידור שההורים מוצאים שהם קצת חלטורות; הם צריכים סידור הרבה יותר ממוסד.

אורי מקלב: הם נפגעים הכי הרבה.

אורי מקלב: משקיעים כל השנה בשילוב שלהם, החופש מרחיק אותם הרבה יותר לעומת ילד אחר, מפני שהם גם נמצאים רחוק וגם אין מסגרת.

אורי מקלב: לכן אני כן רוצה להעלות את המצוקה ואת הבעייתיות בלקויות הקלות, שמשום מה בסדר העדיפויות הן נמצאות בסוף הרשימה.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת שי, חברת הכנסת קארין אלהרר וחבר הכנסת מקלב, וגם רשמתי לי את קריאת הביניים של חבר הכנסת מיקי רוזנטל, לא פעם ראשונה שאני עונה תשובה על שאילתה מהסוג הזה.

מאיר פרוש: אני, דרך אגב, חושב שכמו שלמשל אי-אפשר להגיש הצעת חוק אם היא נופלת או אם היא מקבלת תשובה, אלא רק אחרי חצי שנה, אני חושב שגם בשאילתות היו צריכים למצוא איזה הסדר שאם אתה כבר נשאלת על כך ונתת את הפירוט, אז מה הטעם להגיש את זה מחדש?

מאיר פרוש: יתרה מכך, אם מדובר בחברי כנסת מאותה סיעה, זה נראה לי קצת משונה.

מאיר פרוש: אז אני לרגע חשבתי שחבר הכנסת נחמן שי זוכר פחות או יותר את מה שעניתי לחברת הכנסת סויד על השאלה הזו, ולכן אמרתי שיש לפני טבלה.

מאיר פרוש: אתן לך את הטבלה, אני חושב שתהיה מרוצה.

מאיר פרוש: כי גם חברת הכנסת סויד שאלה את השאלה הזו – –

נחמן שי: זה בחוזר מנכ"ל.

מאיר פרוש: – – ואני עניתי לה בכותרות מה שאני הולך לומר לך.

מאיר פרוש: אחר כך נתתי לה את הטבלה והיא הייתה מרוצה.

נחמן שי: היא הייתה מרוצה, אבל אנחנו לא מרוצים.

מאיר פרוש: אבל מאחר שעדיין יושב-ראש הכנסת ונשיאות הכנסת לא החליטו מה עושים עם שאילתות שחוזרות על עצמן שוב ושוב, אני בכל אופן – – –

קארין אלהרר: – – –

מאיר פרוש: אני לא בא להגיד, אבל מאחר שהותקפתי, אז אני מבקש לומר.

מאיר פרוש: אני רוצה לומר כך – – –

מיקי רוזנטל: לא הותקפת, נשאלת.

מיקי רוזנטל: אני שאלתי אם אתה מרוצה מהמצב – ואתם עושים דברים, אבל השאלה אם אתם עושים מספיק.

מאיר פרוש: אתה שאלת שלא במסגרת, אני אענה לך.

מיקי רוזנטל: נכון, אני מתנצל.

מאיר פרוש: אבל דבר ראשון, אני אומר, הותקפתי.

מאיר פרוש: אני אומר, הותקפתי.

מאיר פרוש: בגני-ילדים ובבתי-ספר מיוחדים – – –

נחמן שי: התקפה ידידותית.

מאיר פרוש: בגני-ילדים ובבתי-ספר מיוחדים, חופשת קיץ בכל המגזרים.

מאיר פרוש: חולים בבתי-חולים רגילים, בעלי מוגבלות שכלית קלה – רמה ב', בעלי הפרעות התנהגותיות קשות, לקויי למידה – רמה ב', בעלי משכל גבולי רב-בעייתיים מורכבים – כל אלה בחודש יולי מקבלים את ההסעות; באוגוסט, במחצית אוגוסט – – –

קארין אלהרר: הסעות.

קארין אלהרר: אנחנו מדברים על לימודים.

מאיר פרוש: אם אני צריך לענות על קריאת ביניים, זה תלוי ביושב-ראש.

מאיר פרוש: אם הוא נותן לי את כל אחר-הצהריים, אז אני מוכן.

קארין אלהרר: אבל, אדוני, תענה על השאלה.

מאיר פרוש: אבל תני בבקשה לענות.

מאיר פרוש: לגבי מחצית אוגוסט או יתר החגים, התשובה, לגבי אלה שהקראתי, היא לא.

מאיר פרוש: באלה שהקראתי לא ציינתי את מורכבי שפה בגני-ילדים, שגם הם מקבלים.

מאיר פרוש: ואני עובר עכשיו לגני-ילדים ובתי-ספר מיוחדים, חופשת קיץ בכל המגזרים, ואני מקריא: בעלי מוגבלות שכלית בינונית – רמה ב', בעלי מוגבלות שכלית קשה/עמוק/סיעודיים, בעלי מוגבלות שכלית בינונית מורכב, מוגבלות פיזית קשה – רמה ב', אוטיסטים, בעלי הפרעות נפשיות קשות, חירשים ולקויי שמיעה רב-בעייתיים, עיוורים ולקויי ראייה רב-בעייתיים.

קארין אלהרר: אבל מה שאלתי ומה אתה עונה.

מאיר פרוש: כל אלה, ביולי יש להם הסעות, לכולם.

מאיר פרוש: לכולם יש גם במחצית אוגוסט הסעות, חוץ מלחירשים וללקויי שמיעה רב-בעייתיים ולעיוורים – – –

קארין אלהרר: – – –

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, את מוכנה לעזור לי פה?

מאיר פרוש: אני לא יכול לענות לה על קריאות הביניים, והיא בינתיים בקריאות ביניים.

קארין אלהרר: הייתה שאילתה – – –

מאיר פרוש: כל אלה – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר, בואי ניתן לסגן השר להשיב, ואז – – –

מאיר פרוש: לא "ואז" – – – אני מוכן לסיים את השיחה הזאת.

טלי פלוסקוב: שמעתי אותך.

קארין אלהרר: עם כל הכבוד, יש שאלה מאוד ברורה – – –

מאיר פרוש: אבל אני באמצע לענות.

מאיר פרוש: זה לא מקובל.

טלי פלוסקוב: אדוני, תן לי בבקשה לנהל את הדיון.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר, השאלה נשאלה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לתת לסגן השר אופציה להשיב.

קארין אלהרר: אבל שיענה על השאלה.

טלי פלוסקוב: לא, לא, את פשוט מפריעה לו.

טלי פלוסקוב: לא, אי-אפשר ככה להשיב.

טלי פלוסקוב: תני לו בבקשה להשיב.

טלי פלוסקוב: כשהוא יסיים, אנחנו נמשיך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: אני שוב חוזר: בעלי מוגבלות שכלית בינונית רמה ב', בעלי מוגבלות שכלית קשה/עמוק/סיעודיים, בעלי מוגבלות שכלית בינונית מורכב, בעלי מוגבלות פיזית קשה רמה ב', אוטיסטים, בעלי הפרעות נפשיות קשות – כל אלה מקבלים ביולי ובמחצית אוגוסט וחופשת סוכות וחופשת חנוכה ופסח, ואביב במגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: חירשים ולקויי שמיעה רב-בעייתיים מקבלים רק ביולי, לא מקבלים במחצית אוגוסט, מקבלים בחופשת סוכות, חנוכה ופסח, ואביב במגזר הלא-יהודי, וכנ"ל גם עיוורים ולקויי ראייה רב-בעייתיים.

מאיר פרוש: כיתות מיוחדות בבתי-ספר רגילים, לאותם אלה שאני הולך למנות אותם: בעלי מוגבלות שכלית ובינונית רמה ב', בעלי מוגבלות שכלית קשה/עמוק/סיעודיים, מוגבלות פיזית קשה רמה ב', אוטיסטים, חירשים ולקויי שמיעה רב-בעייתיים, עיוורים ולקויי ראייה רב-בעייתיים – כל אלה מקבלים: הראשון שמניתי, בעלי מוגבלות שכלית ובינונית רמה ב', גם ביולי, במחצית אוגוסט, חופשת סוכות, חופשת חנוכה ופסח, ואביב במגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: כנ"ל גם בעלי מוגבלות שכלית קשה/עמוק/סיעודיים, הם מקבלים גם ביולי, גם מחצית אוגוסט, גם סוכות, גם חנוכה ופסח, גם באביב במגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: מוגבלות פיזית קשה מקבלים גם ביולי, גם במחצית אוגוסט, גם בסוכות, גם בחנוכה ופסח, גם באביב במגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: האוטיסטים מקבלים גם ביולי, גם במחצית אוגוסט, גם בסוכות, גם בחנוכה ופסח, גם באביב במגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: חירשים ולקויי שמיעה רב-בעייתיים ועיוורים ולקויי ראייה רב-בעייתיים מקבלים ביולי, לא מקבלים את מחצית אוגוסט, אבל כן מקבלים את סוכות, את חנוכה, את פסח, את האביב במגזר הלא-יהודי.

מאיר פרוש: כך שאני לא יכול לומר שהמשרד, חבר הכנסת שי, השואל המרכזי – –

נחמן שי: כן, כן, אני שומע אותך.

מאיר פרוש: – – אני לא יכול לומר שהמשרד לא נותן מענה.

נחמן שי: – – –

מאיר פרוש: לא, עכשיו אני משיב.

מאיר פרוש: אני לא יודע אם אתה תוכל לשאול עוד פעם.

מאיר פרוש: עכשיו אני עונה.

נחמן שי: אתה משיב.

מאיר פרוש: הכותרת שלך מדברת על ילדי החינוך המיוחד בחופשת הקיץ.

מאיר פרוש: אין ספק שעניתי על מה שקורה עם ילדי החינוך בחופשת הקיץ.

מאיר פרוש: הכותרת שלה היא בעניין היעדר תקציב ומסגרות מתאימות לילדי החינוך המיוחד בחופשת הקיץ.

מאיר פרוש: היעדר תקציב?

מאיר פרוש: אין מסגרות מתאימות לילדי החינוך המיוחד?

מאיר פרוש: אני חושב שנתתי מענה, הוא מכסה כמעט את הכול.

מאיר פרוש: כמעט את הכול.

מאיר פרוש: לפחות אלה שהם לא בשכלית קלה.

מאיר פרוש: מותר גם למדינת ישראל, מותר גם למשרד החינוך, לעמוד כאן מעל הדוכן ולומר – כאשר התקציב הוא לא כמה שאנחנו מבקשים, הוא לא כמה שחברי הכנסת חושבים ולא כמה שאנחנו באמת היינו רוצים – שיש ילדים בחינוך המיוחד שלא מקבלים.

מאיר פרוש: אבל הפתוס שבו נשאלה השאלה: מה אתם עושים בשבילם?

מאיר פרוש: אז אדוני חבר הכנסת המלומד, הייתי בטוח שאתה יודע את התשובה מחברת הכנסת סויד, שעכשיו נכנסה למליאה.

מאיר פרוש: היא קיבלה פירוט מלא.

מאיר פרוש: אני מתכבד עוד מעט לתת לך את הפירוט המלא בעניין החינוך המיוחד בחופשות.

מאיר פרוש: או, הנה, היא מסכימה למה שאני אומר.

נחמן שי: יש בחוזר מנכ"ל.

מאיר פרוש: ולכן אני אומר, יש תשובה, נותנים מענה, אם כי הוא לא מענה במאה אחוז.

נחמן שי: הוא לא מענה מלא.

נחמן שי: אמרתי, אין מענה.

מאיר פרוש: כן, כמו שלא נותנים לשום דבר, מענה.

מאיר פרוש: אתה יודע שלילדים במוסדות פטור במגזר החרדי אין שום מענה בחוק?

נחמן שי: – – –

מאיר פרוש: בוודאי, אתה מזדהה אתי.

מאיר פרוש: אם אני הייתי באופוזיציה ונתתי – מה, נותנים מענה לכול?

מאיר פרוש: לא נותנים מענה לכול.

מאיר פרוש: חברת הכנסת קארין, אני לא יכול לומר לך כמה כסף זה.

מאיר פרוש: אני יכול לתת את התשובה.

מאיר פרוש: הקראתי את התשובה, ואמרתי לך בדיוק מה עושים והיכן עושים.

מאיר פרוש: אז אולי ספציפית אין תשובה על מה שאת שאלת, אבל אני לא יכול לומר לך כמה כסף זה.

מאיר פרוש: אין לי פה, אני לא מצויד – – –

קארין אלהרר: – – –

מאיר פרוש: את שאלת כמה כסף זה, אין לי שקלול לתת לך כמה, זה הרבה הרבה מאות מיליונים של שקלים.

קארין אלהרר: לא, אני יודעת – – –

מאיר פרוש: אני חייב גם לענות תשובה לחבר הכנסת מקלב, שהיה בין השואלים ברשות, ולומר לו שאני ממשיך עם מה שאמרתי קודם: המשרד נותן מענה.

מאיר פרוש: אתה בוודאי יודע שבמוסדות פטור, ת"תים, אין שום מענה לחינוך מיוחד, אבל בסדר, אנחנו מקבלים את זה; לא מקבלים את זה באהבה, אבל מקבלים את הייסורים.

מאיר פרוש: אז אין למשרד מענה לגבי לקויות קלות.

מאיר פרוש: שאל חבר הכנסת רוזנטל שאלה, היא מצוינת, אבל אני חייב לענות על זה בסוף – אחרון חביב בדרך כלל, אבל מאחר שזה לא היה לפי הסדר – אני חייב לומר לך כך: אני כיהודי, תמיד שואלים אותי: הכול בסדר?

מאיר פרוש: אמרתי: יהודי יכול לומר הכול בסדר?

מאיר פרוש: הכול בסדר?

מאיר פרוש: קח תראה לי נקודה אחת שאפשר לומר עליה שהכול בסדר, מה הכול בסדר?

מאיר פרוש: תמיד אני מצפה ליותר טוב, תמיד הייתי רוצה שיהיה יותר טוב, שיהיו עוד מענים לכל מיני בעיות שיש.

מאיר פרוש: אז אני ממש לא מרוצה, אני ממש לא מרוצה.

מאיר פרוש: שאלת אותי אם אני מרוצה?

מאיר פרוש: לא מרוצה.

מאיר פרוש: לא שמה שיש זה אפס, לא שמה שיש זה לא מענה על לפחות 70% מהבעיה, 75% מהבעיה, יכול להיות שאפילו יותר מ-75%.

מאיר פרוש: אני לא מרוצה, הייתי רוצה שיהיה 100%, הייתי רוצה שכולם יקבלו את הפתרון.

מאיר פרוש: הייתי רוצה שכל הילדים במדינת ישראל, לא משנה באיזה מסגרות הם לומדים, יקבלו טיפול בחינוך המיוחד – לא רק בחופשת הקיץ, כל השנה.

מאיר פרוש: ואני אומר לך, ילדים – וזה בערך 45,000 ילדים שלומדים במוסדות פטור – אין להם שום מענה בחוק חינוך מיוחד, אין שום דבר, לא בקיץ ולא בחופשה, נו, אז מה אפשר לעשות?

מאיר פרוש: זו המציאות הקשה.

מיקי רוזנטל: אדוני, אתה סגן שר, אתה יכול לעשות ולהגיד: זה בראש מעייני ואני עושה.

מאיר פרוש: אני חייב לומר לך שאני ממש ממש ממש לא מרוצה.

מאיר פרוש: אתה שאלת אותי אם אני מרוצה.

מאיר פרוש: מרוצה זה רק אם זה 100%.

מאיר פרוש: אני לא מרוצה.

מאיר פרוש: אבל אני אומר לך במפורש שנעשית עבודה מיוחדת מאוד עם כסף של מאות-מיליוני שקלים.

מאיר פרוש: משתדלים לתת מענה, וזה המענה שהמשרד נותן כיום.

נחמן שי: – – – חלקי.

נחמן שי: באנו ריקים, יצאנו ריקים.

מאיר פרוש: אם האופוזיציה תשכיל לקראת התקציב הדו-שנתי, 2017–2018 המתקרב ובא, לומר לנו איפה אפשר להוריד עוד כדי להוסיף לנקודה הזו, אני בטוח – – –

נחמן שי: באמת, באמת.

מאיר פרוש: לא שהמחנה הציוני יהיה בתוך הקואליציה, לא אמרתי את זה.

נחמן שי: זה בטח לא.

נחמן שי: אנחנו – – –

מאיר פרוש: אני לא מתערב בשיקולים – דרך אגב, אישית, אני חושב שאם הולכים לבחירות על רקע שהכול תקוע, לא מכובד שהמחנה הציוני, כשהוא מפסיד – יש ניסיונות להיכנס לקואליציה.

מאיר פרוש: אני בטוח שאתה לא מאלה.

מאיר פרוש: אנחנו באנו – – –

נחמן שי: – – –

מאיר פרוש: לא מתוך הקואליציה שתעשו את זה.

נחמן שי: אני מדבר על הילדים האלה – – –

מאיר פרוש: לא, לא מתוך הקואליציה.

מאיר פרוש: לא מתוך הקואליציה לעשות את זה, אבל בהחלט יכול להיות שתבואו ותשכנעו שאפשר להוריד כספים מסעיפים אלה ואחרים כדי להוסיף לאותם ילדים.

נחמן שי: אולי נעשה סיבוב שאלות נוסף.

מאיר פרוש: כך שאני מבקש להסתפק בתשובה הזו, ואני אתן את הזמן שנותר לאלה שבאים אחרי.

נחמן שי: לשירה בציבור.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך פרוש.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להודעת יושב-ראש ועדת הכנסת בדבר מינוי סגן ליושב-ראש הכנסת.

טלי פלוסקוב: ימסור את ההודעה יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: אני מבינה שיש פה שתי הודעות, אחת עם ההצבעה והשנייה בלי – בבקשה, אדוני.

): היושבת-ראש, אני אתחיל עם ההודעה שאינה דורשת הצבעה.

): חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו:

): בוועדת החוץ והביטחון – במקום השר אביגדור ליברמן יכהן חבר הכנסת רוברט אילטוב; בוועדת הפנים והגנת הסביבה – – –

חיים ילין: רוברט, אתה לא יכול – – –

): עכשיו הוא מפסיד משהו: בוועדת הפנים והגנת הסביבה – במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב יכהן חבר הכנסת חמד עמאר; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – במקום השרה סופה לנדבר תכהן חברת הכנסת יוליה מלינובסקי; בוועדה לענייני ביקורת המדינה – במקום חבר הכנסת עודד פורר תכהן חברת הכנסת יוליה מלינובסקי; בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – במקום השרה סופה לנדבר תכהן חברת הכנסת יוליה מלינובסקי; בוועדת הכספים – חבר הכנסת חמד עמאר יכהן כממלא-מקום קבוע; בוועדה המיוחדת לפניות הציבור – במקום השרה סופה לנדבר תכהן חברת הכנסת יוליה מלינובסקי; בוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, בהצעת חוק שירותים פיננסיים חוץ-מוסדיים, בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה) ובהצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה) (תיקון – חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים) – במקום חבר הכנסת רוברט אילטוב יכהן חבר הכנסת עודד פורר; בוועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וועדת החוץ והביטחון לפי חוק שירות לאומי-אזרחי, התשע"ד–2014 – במקום השרה סופה לנדבר תכהן חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יחיאל חיליק בר: תצביע על פיצול של יוליה.

): עכשיו אני עובר להודעה שדורשת הצבעה.

): חברי הכנסת, בהתאם להחלטת הכנסת מיום 1 ביוני 2015, פקעה כהונתם של חברי הכנסת אורן חזן ונורית קורן כסגני יושב-ראש הכנסת ביום 1 ביוני 2016.

): ועדת הכנסת החליטה להמליץ לכנסת לבחור בחבר הכנסת חמד עמאר לכהן כסגן יושב-ראש הכנסת.

): אבקש אישורה של הכנסת להמלצה זו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו נגיע להצבעה על ההודעה השנייה.

טלי פלוסקוב: לפני זה אני מבינה שהעמדה של השרה גילה גמליאל לא פעילה, לכן ההצבעה תהיה ידנית.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: אנחנו רוצים גם וגם.

טלי פלוסקוב: רק העמדה של השרה של גמליאל, אם אתם לא הבנתם אותי נכון.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד הצעת ועדת הכנסת – 26 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לבחור את חבר הכנסת חמד עמאר לסגן ליושב-ראש הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 26 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת התקבלה, והשרה גמליאל, אני מוסיפה את קולך כתומכת, אז 27 חברי כנסת בעד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: ברכות לסגן יושב-ראש הכנסת חמד עמאר.

טלי פלוסקוב: אני לא רואה אותו באולם, אבל אנחנו מברכים כמובן.

טלי פלוסקוב: גברתי, אנחנו עוברים עכשיו לקבלת האורחים?

טלי פלוסקוב: אוקיי, ממשיכים בחקיקה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2789/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לחקיקה.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הראשונה שעולה לדיון: הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון – צווים לסגירת אתר בנייה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלי אלאלוף וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: ההצעה בתמיכת הממשלה, ואני מזמינה את יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף להציג את ההצעה.

טלי פלוסקוב: לרשותך, אדוני, עד עשר דקות.

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכולם, ברכות לכל המינויים החדשה והבחירה החדשה לכל התפקידים, מסגן יושב-ראש הכנסת ועד לחברי הוועדות למיניהם, ואני שמח שאצלנו – קיבלנו תוספת כוח באמצעות חברת הכנסת החדשה יוליה מלינובסקי.

אלי אלאלוף: חברים, הצעת החוק שאני מביא לאישורכם היא הצעה ראשונה, שאמורה לתקן עיוות מאוד מאוד קשה בתחום אדיר שנקרא תחום הבנייה.

אלי אלאלוף: כמה פעמים כבר דנו, גם במליאה וגם בוועדה שלנו, על מצב תאונות העבודה בכלל ותאונות העבודה בתחום הבנייה.

אלי אלאלוף: אתם יודעים ש-50% מתאונות העבודה היום הן בענף הבנייה.

אלי אלאלוף: הרוב דווקא אצל קבלני משנה שעובדים באתרי בנייה.

אלי אלאלוף: בהשוואה לארצות-הברית ולאירופה – חברים, הנושא הוא די רגיש כדי שניתן לו את תשומת הלב הנדרשת, ואני מבקש מהחברים שלי להתרכז אם אפשר, זה יעזור לי.

יולי יואל אדלשטיין: השר לוין וחברת הכנסת מלינובסקי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: כנ"ל חבר הכנסת מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מוזס, אדוני ישב, וחבר הכנסת דב חנין, תפזר בבקשה את ההתקהלות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אלי אלאלוף: תודה, אדוני היושב-ראש, על ההגנה.

אלי אלאלוף: היום בארצות-הברית ואירופה – המצב שלנו לעומת המצב במדינות האלה הוא בכי רע: אנחנו מקום שלישי לפני הסוף בכמות תאונות העבודה שיש.

אלי אלאלוף: אתם בוודאי יודעים שבארץ יש כרגע לפחות 13,000 אתרי בנייה, שיש בהם בנייה, ובנייה שרובה לגובה.

אלי אלאלוף: 70% מתאונות העבודה באים מאתרים של בנייה לגובה; בנייה לגובה זה מקומה שלישית ומעלה, עד ל-50 ו-60.

אלי אלאלוף: כפי שאתם בוודאי רואים כל יום, הנזק מתאונות עבודה הוא אדיר.

אלי אלאלוף: לפי דוח מבקר המדינה האחרון, שפורסם לפני פחות מחודשיים, הנזק למשק, לפריון של המשק, זה איבוד של 15 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: תקשיבו למספר, הוא מזעזע.

אלי אלאלוף: לפני כמה דקות חברי נחמן שי דיבר על הצורך למצוא 10 מיליון שקל לילדים בחינוך מיוחד, ולא מצאנו.

אלי אלאלוף: בנוסף, הביטוח הלאומי משלם, כולל הדרכות, כולל השיקום, כולל הגמלאות הנדרשות בעקבות התאונות האלה, כל שנה – וזה המספר של שנת 2015 – 4.3 מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: סכום מזעזע.

אלי אלאלוף: בתוך זה גם סכום נוסף של 700 מיליון שקל שנמצא בסל הבריאות, לצורך השירותים שניתנים על-ידי קופות-חולים, כפי שאתם יודעים.

אלי אלאלוף: זה אומר שהיום הנזק שהמדינה סובלת, צריכה לשאת, הוא אדיר, ליד הרווחים האדירים של חברות הבנייה שמאפשרים להן להתעשר על אי-היערכות נכונה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד לכם שרק בשנת 2016, השנה, עד היום – 17 הרוגים.

אלי אלאלוף: תרשו לי לציין הרוג אחד, היסטוריה של הרוג אחד.

אלי אלאלוף: מאוד קשה, חברים, לדבר על נושא כל כך כאוב וכל כך מרכזי בחוסר ההתייחסות שלכם.

אלי אלאלוף: הנושא הוא לא סקסי, מפני שהוא רק הורג אנשים.

אלי אלאלוף: הורג אנשים, ובמיוחד הורג גם ערבים וגם אזרחים זרים, אז מה זה חשוב?

אלי אלאלוף: אז בכאב הזה אני רוצה שתתחלקו אתי, לפחות בתשומת לב בדיון.

אלי אלאלוף: תבינו, לפני חודש וחצי, יחד עם החברים עבדאללה אבו מערוף ואחרים, ביקרנו משפחה של הרוג בצפון – שנפל באתר בנייה של מפעל הפיס, שבונה מתנ"ס ברשות אזורית מסודרת.

אלי אלאלוף: היסטוריה אישית של הבחור שנפל – ילד, שלמשפחתו יש שני ילדים: הילד הזה ואחותו, שהיא אוטיסטית.

אלי אלאלוף: הילד הזה הלך – ההורים עשו הכול כדי שילמד במוסד טוב – וגמר את לימודיו ב"כדורי" אחרי שמונה שנים של פנימייה.

אלי אלאלוף: נפרד ממשפחתו כדי ללמוד טוב.

אלי אלאלוף: המשפחה שלחה אותו ללמוד בבוקרשט ברומניה שש שנים.

אלי אלאלוף: גמר את כל מסלול לימודי רפואה, הייתה לו חופשה קצרה, והוא בא הביתה כדי לעשות קצת כסף, כמו שנאמר, וביום הראשון שלו באתר הבנייה הילד המדהים הזה נהרג מנפילה מהפיגום באתר הבנייה.

אלי אלאלוף: זאת ההיסטוריה של ילד אחד, שהיה יכול להיות ילד של כל אחד מאתנו, ותראו איזה אסון נפל על אותה משפחה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שלעולם לא אשכח את הסיפור הזה ואת המקרה המזעזע.

אלי אלאלוף: כל זה מפני שהפיגום לא היה מתאים.

אלי אלאלוף: היום המערכת שעומדת לרשות תאונות העבודה, במיוחד באתרי בנייה, כשיש הרוג, אמורה להפעיל מערכת ממשלתית ענפה – כמובן, משרד הכלכלה עם פיקוח ישיר על אתר הבנייה.

אלי אלאלוף: הדיווח המיידי הוא למשטרה.

אלי אלאלוף: למשטרה היום אין כוח-אדם מתאים ואין כוח-אדם מספיק כדי להגיע לאתר בזמן מתאים, דהיינו מייד עם התאונה, ולדווח לשאר הרשויות.

אלי אלאלוף: הפרקליטות שאמורה לקבל דיווח מהמשטרה לא מקבלת אותו בזמן, ונכנסת באטיות גדולה מאוד לחקירות שלה.

אלי אלאלוף: רשם הקבלנים, חברים, בעשר השנים האחרונות לא פסל אף קבלן, לא ראשי ולא משנה, מלהמשיך לעבוד אחרי התאונות האלה.

אלי אלאלוף: אפילו התובע שעמד לרשותו לפי חוק התקציב והחוק בכלל לא פועל ברשם הקבלנים כמה שנים – הוא נמצא בלשכה המשפטית של משרד השיכון.

אלי אלאלוף: חוסר התיאום בין המערכות מביא לכך שפחות מארבעה-חמישה תיקים נפתחים בשנה, לעומת מאות התאונות שקיימות.

אלי אלאלוף: למרות המצב העגום, אני חייב להגיד שיחד עם כמה חברים, במיוחד חבר הכנסת חאג' יחיא וחבר הכנסת בן ראובן, החלטנו להתמסר לעבודה הזאת ולנסות ולתקן את העיוות המטורף הזה, שכפי שאמרתי, פוגע בבני-אדם ופוגע במערכת המדינה שלנו.

אלי אלאלוף: אין שום מערכת היום שמאפשרת להרתיע את הקבלנים ולהביא אותם לזה.

אלי אלאלוף: אתן לכם כמה דוגמאות: במשרד הכלכלה, שהוא אמון על הפיקוח, יש 17 מפקחים – אם זו לא הייתה בדיחה, זה היה מאוד עצוב – חלקם, מתוך 17 המפקחים, רק לחמישה יש רכב; כל השאר – זו לא בדיחה, זו אמת – מגיעים באופניים או מגיעים אחרי זמן רב.

אלי אלאלוף: אני מדבר רק על התאונות שבהן יש הרוג.

אלי אלאלוף: אין שום מערכת שקופה שמאפשרת – כשאנחנו יושבים בוועדה, אנחנו שומעים דברים כמו בבית-ספר: לא קיבלתי את הדיווח, איך אתה רוצה שאני אתערב?

אלי אלאלוף: אומר לי רשם הקבלנים; אומרת המשטרה: לא קיבלתי הוראה להעביר לו דיווח על התאונה; הפרקליטות אומרת: זה הזמן שאנחנו יכולים להקדיש כדי לחקור.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, המצב העגום הזה שאני ציינתי בכלל לא נלקח ברצינות על-ידי כל המערכות.

אלי אלאלוף: בנוסף, אין שום מערכת שמתאמת בין הגופים האלה שצריכים לשרת את המלחמה בתאונות העבודה ובמיוחד באתרי בנייה.

אלי אלאלוף: לשמחתנו, אנחנו יודעים שאתרי בנייה, אדוני היושב-ראש, ילכו ויגדלו; ילכו ויגדלו במספר וגם בסכנות האפשריות.

אלי אלאלוף: כל מי שמסתובב – מדברים על בנייה לגובה, ובנייה לגובה היא בדרך כלל, כפי שאמרתי, גורמת ל-70% מתאונות העבודה הקטלניות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות על כל שיתוף הפעולה האדיר שיש מסביב לזה.

אלי אלאלוף: מספר רב של חברי כנסת מלווים אותנו בעבודה הזאת, ונמשיך כדי לקדם את החוק.

אלי אלאלוף: אני מבקש את אמון הכנסת בהצבעה על הצעת החוק הזאת.

אלי אלאלוף: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאזמין את השר המקשר יריב לוין לענות בשם שר הכלכלה, אבקש מחברי הכנסת והשרים לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת חסון וחנין, אפשר לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לקדם כעת בברכה אורחת נכבדת המבקרת היום במשכן הכנסת, שהתקבלה הבוקר כאן אצלנו בטקס רשמי ומכבדת אותנו כעת בנוכחותה עם פמלייתה ביציע האורחים – יושבת-ראש הפרלמנט של דנמרק, גברת פיה קירסגו.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) ברוכה הבאה, גברתי – לך, לבעלך לכל חברי המשלחת, לשגריר דנמרק בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לירושלים בירת ישראל המאוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכה הבאה אלינו, למשכן הכנסת, לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: הקשרים בין ישראל לדנמרק הם עמוקים והיסטוריים.

יולי יואל אדלשטיין: איננו שוכחים את התגייסותה של המחתרת הדנית להצלת יהודי דנמרק בעת הכיבוש הנאצי – אני לא צריך עזרה, חבר הכנסת זוהר, על מנת לברך את האורחים.

יולי יואל אדלשטיין: איננו שוכחים את התגייסותה של המחתרת הדנית להצלת יהודי דנמרק בעת הכיבוש הנאצי, את הסיוע שלכם בהקמת מדינת ישראל ואת עשרות-אלפי הדנים שבאו להתנדב בקיבוצינו.

יולי יואל אדלשטיין: את ידידה קרובה, וביקורך כאן היום מבטא את הידוק הקשרים בין מדינותינו.

יולי יואל אדלשטיין: ישראל ודנמרק חולקות ערכים דמוקרטיים משותפים של שוויון, חירות וזכויות אדם ואזרח.

יולי יואל אדלשטיין: לצד זאת, המדינות גם ניצבות בפני אתגרים דומים, כמו המאבק בהקצנה ובטרור והצורך בפעולה גלובלית כנגד התחממות כדור-הארץ.

יולי יואל אדלשטיין: ההתמודדות עם האתגרים הללו, תוך שמירה על חברה דמוקרטית ואיתנה, מחייבת אותנו להדק את שיתופי הפעולה עם ידידותינו.

יולי יואל אדלשטיין: ביקור זה מבטא את הרצון המשותף שלנו להדק את שיתוף הפעולה בכל התחומים, ובהם בולטים, בין היתר, תחומי הגנת הסביבה, התיירות, המסחר וכמובן המאבק בטרור.

יולי יואל אדלשטיין: שיתוף הפעולה בין הפרלמנטים הוא מרכזי וחיוני בקשרים בין העמים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לך ולמדינתך, גברתי יושבת-ראש הפרלמנט הדני, על יחסכם החם לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת וחבריה, בשם קבוצת הידידות הבין-פרלמנטרית בראשות חברת הכנסת מיכל בירן, אני מאחל לכם ביקור פורה ומוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים אתם בבואכם.

יולי יואל אדלשטיין: מותר למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: (הצעת קבוצת חברי הכנסת)

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להזמין את השר יריב לוין להשיב על הצעת החוק בשם שר הכלכלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת אלאלוף, אני מברך אותך על הצעה באמת חשובה.

יריב לוין: הצעת החוק קובעת כי במקרה של תאונת עבודה באתר בנייה שגרמה למוות או לפציעה קשה, יוכל מפקח עבודה להוציא צו בטיחות מיוחד שיאסור כל פעילות באתר הבנייה למשך חמישה ימי עבודה, ובמהלכם יחויב המחזיק במקום העבודה לנקוט אמצעים שונים לצורך הרחקת הסכנה.

יריב לוין: תאונות עבודה בענף הבנייה הן מכה שיש להילחם בה בכל האמצעים, לצד פעילות של הסברה וחשיפה לשיטות עבודה בטוחות.

יריב לוין: בהחלט יש גם צורך באכיפה מרתיעה ואפקטיבית.

יריב לוין: אין ספק שהמנגנון שמוצע בהצעה, שפירושו הפסד כספי משמעותי שכרוך בהשבתה של אתר למשך חמישה ימי עבודה, יש בו כדי ליצור הרתעה כלכלית ולהמריץ מעסיקים להקפיד על הוראות הבטיחות ולוודא, כמובן, שהעובדים שלהם מצייתים להוראות האלה.

יריב לוין: סגירה של אתר לאחר תאונה מספקת גם הזדמנות לתקן את ליקויי הבטיחות ולבצע פעולות הסברה שימנעו אסון נוסף.

יריב לוין: הצעת החוק אכן באה לאזן בין החובה לשמור על חיי אדם לבין הרצון להאיץ הליכי בנייה.

יריב לוין: יחד עם זאת, צריך גם לומר, יש כאן גם היבטים מורכבים שצריך להביא בחשבון.

יריב לוין: ברור לגמרי שכאשר סוגרים אתר בנייה לחמישה ימים הנזק הוא כמובן לא רק לקבלן או למי שאחראי לאתר, אלא הוא גם לכל העובדים שמוצאים את עצמם פתאום שבוע בלי פרנסה, במיוחד בענף שבו הרבה מאוד מהעבודה מבוסס על שכר יומי ולא על שכר חודשי גלובלי.

יריב לוין: לכן יש בהחלט צורך לבחון גם את ההיבט הזה וגם היבטים אחרים במסגרת המשך הליכי החקיקה, על מנת להגיע לתוצאה באמת מאוזנת ונכונה.

יריב לוין: על כן, בתיאום עם המציע, הממשלה תומכת בהצעת החוק, בכפוף לכך שקידומו ייעשה בהסכמה עם משרדי הכלכלה, ביטחון הפנים והמשפטים, ותוך תיאום עם משרד האוצר.

יריב לוין: אני מבין, חבר הכנסת אלאלוף, שהדבר מקובל עליך, ולפיכך הממשלה מבקשת מהכנסת לתמוך בהצעת החוק בקריאה הטרומית.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: רבותי, אז אנחנו נעבור כעת להצבעה.

טלי פלוסקוב: רק להזכיר – לחברת הכנסת, השרה גמליאל, ההצבעה ידנית.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון).

טלי פלוסקוב: נא להצביע בעד או נגד.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 55 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון – צווים לסגירת אתר הבנייה), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות התקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 55, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון – צווים לסגירת אתר הבנייה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה טרומית ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: גילה גמליאל תמכה גם בהצעת החוק, לכן, לפרוטוקול, 56 בעד.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: אגב, אני לא רואה את חבר הכנסת יצחק וקנין, שצריך להציג את הצעת החוק.

טלי פלוסקוב: גברתי – –

שולי מועלם-רפאלי: וקנין לא נמצא.

שולי מועלם-רפאלי: אין אף אחד מש"ס.

טלי פלוסקוב: מישהו אחר יכול להציג אותה?

טלי פלוסקוב: אז אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/274/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אין לנו מי שיציג את הצעת החוק הזאת, לכן אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העלאת קצבת זיקנה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

טלי פלוסקוב: לרשותך עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: נוסח החוק, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת הצעת חוק בעלת חשיבות היסטורית שבאה להתמודד עם אחת השאלות החברתיות הקשות והכואבות ביותר בחברה שלנו, ואני מדבר על עוני ועל מצוקה של קשישים בישראל.

דב חנין: הצעת החוק שלי ושל חברי מבקשת להעלות את קצבת הזיקנה, כדי שאנשים, גם בגיל מבוגר, יוכלו לחיות בכבוד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, רבע מהזקנים בישראל, אנשים מעל גיל הפנסיה, נמצאים בעוני מחפיר.

דב חנין: זה המצב.

דב חנין: חלק גדול מהגמלאים בישראל – יודע את זה היטב שר הרווחה, השר כץ, שעסק רבות בסוגיית הפנסיה, וזו הזדמנות להביע הערכה לך על העבודה רבת-השנים שלך בענייני הפנסיה – אבל חלק גדול מאוד מהגמלאים בישראל, אין להם הסדר פנסיוני.

דב חנין: אין להם הסדר פנסיוני.

דב חנין: לפי הנתונים של הסקר החברתי של הלמ"ס מ-2012, ל-62% מהגמלאים בישראל אין הסדר פנסיוני, והמשמעות היא שעבור קשישים רבים קצבת הזיקנה בתוספת השלמת ההכנסה של המוסד לביטוח לאומי מהווה את מקור ההכנסה העיקרי, לפעמים הבלעדי.

דב חנין: אנחנו מדברים, עמיתי חברי הכנסת, על סכומים מגוחכים.

דב חנין: אם זה לא היה כל כך עצוב זה היה מזעזע ומקומם.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו מדברים על סדר גודל של 1,600 שקל קצבת זיקנה לקשיש בישראל – מזה אפשר להתפרנס?

דב חנין: מזה אפשר לממן חשמל?

דב חנין: מים?

דב חנין: דירה?

דב חנין: אוכל?

דב חנין: מזה אפשר לתת מתנה לנכד מדי פעם?

דב חנין: איך אנחנו מצפים שמישהו יחיה מקצבה של 1,600 שקל לחודש?

דב חנין: קצבת הזיקנה בישראל נמוכה מאוד, גם ביחס ליוקר המחיה הגבוה בארץ וגם ביחס למקובל במדינות ה-OECD.

דב חנין: והתוצאה היא, בשורה התחתונה, שלפי דוח העוני השנתי של המוסד לביטוח לאומי, דוח שפורסם לפני כחצי שנה, שיעור העוני בקרב הקשישים בישראל עומד על כרבע – רבע מהקשישים בישראל, לפי נתונים רשמיים, נמצאים בעוני.

דב חנין: מה המשמעות של עוני בקרב קשישים?

דב חנין: לפי סקר של הקרן לידידות שנעשה השנה באמצעות מכון "גיאוקרטוגרפיה", אחד מתוך שלושה קשישים בישראל נאלץ לוותר על צרכים חיוניים, כמו מזון, תרופות, חימום הבית בחורף; אחד מכל שבעה קשישים מוותר על רכישת מזון; עשירית מהקשישים בישראל מוותרים על טיפול רפואי או על רכישת תרופות עקב אילוצים כלכליים.

דב חנין: אדוני השר, בתחילת השנה המוסד לביטוח לאומי הגדיל את קצבת הבטחת ההכנסה שמשולמת בערך ל-200,000 קשישים – –

חיים כץ: 265,000.

דב חנין: – – בשיעור צנוע של בין 150 ל-400 שקלים בחודש.

דב חנין: אני כמובן מברך על כל העלאה, אבל הנתונים שנמצאים בידי, נתוני סקרים שנעשו ושבדקו את המצב בקרב הקשישים, אומרים שההגדלה לא שיפרה את מצבם הכללי באופן משמעותי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אדוני השר, גם במוסד לביטוח לאומי מבינים שאת המציאות הקשה הזו חייבים לשנות.

דב חנין: אני רוצה לצטט את דבריו של מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי שלמה מור-יוסף בריאיון ל"דה-מרקר" בחודש יולי.

דב חנין: הוא אמר שאת קצבאות הזיקנה חייבים להעלות.

דב חנין: הוא אמר, אני מצטט: יש בעיה קשה בכל הקשור להתמודדות עם העוני בזיקנה; הממשלה מתעלמת מכך שהפנסיות הצוברות הולכות ליצור זקנים עניים.

דב חנין: אתה, אדוני השר, כמי שמלווה מקרוב את נושא הפנסיה, יודע שזה המצב, ולכן, אומר מנכ"ל הביטוח הלאומי, חייבים לחזור ולעזור יותר לפנסיה.

דב חנין: וכאן אני רוצה לצטט בהדגשה את דברי מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי: גם לקצבאות הזיקנה צריך להוסיף לפחות 1,000 שקלים בחודש.

דב חנין: לפחות 1,000 שקלים בחודש, אומר מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו יכולים להביא כאן סיפורים של קשישים שהגיעו אלי, והגיעו אלי סיפורים רבים על קשישים שמתקשים בתנועה, מרותקים לבית, על קשישים שסובלים ממחלות, על קשישים סיעודיים, קשישים שנעזרים במטפלים סיעודיים למשך כמה שעות בכל בוקר.

דב חנין: וכל אותם אנשים מספרים על מצוקה כלכלית קיצונית – על כך שאין להם כסף לממן את הדברים הבסיסיים ביותר: אוכל, תרופות, שכר דירה, חשמל, מים.

דב חנין: אנחנו מדברים גם על אנשים שכל ימי חייהם היו עצמאיים, פרנסו את עצמם.

דב חנין: למשל, יש פה סיפור על זוג שמתגורר במרכז הארץ, היו בעלי אטליז, חסכו במהלך חייהם שקל לשקל, אבל לא היו להם תוכניות פנסיוניות מסודרות.

דב חנין: והיום, אחרי הרבה שנים, כשהם כבר בני 90, הם חיים רק מקצבת הזיקנה הפעוטה וממעט מה שנותר להם מהחסכונות שלהם ומהריבית על החסכונות שלהם.

דב חנין: זוהי תעודת עניות לחברה שלנו, שכך נראה מצבם של הקשישים בישראל.

דב חנין: אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לומר לכם, יש סוגים שונים של קצבאות, אבל המחקרים מראים, אדוני השר, שהקצבה הראשונה שאין אתה שום נזקים כלכליים לשוק העבודה, שלא גורמת לאנשים לצאת משוק העבודה ולהתפרנס בדרך אחרת, שאין לה שום תוצאות לוואי שליליות מכל סוג; הקצבה היחידה שמוסכמת על כל הכלכלנים, שהיא נכונה, צודקת וראויה וצריך להעלות אותה – זו קצבת הזיקנה.

דב חנין: וקצבת הזיקנה, עמיתי חברי הכנסת, צריכה להיות קצבה אוניברסלית, זה צריך להיות חלק מרשת הביטחון החברתית שהמוסד לביטוח לאומי נותן כדי שאנשים בגיל מבוגר לא יחיו בעוני ובמצוקה.

דב חנין: עכשיו, אדוני השר, אני יודע שאתה תבוא, תעלה לדוכן ותגיד שאנחנו מדברים על הרבה כסף.

דב חנין: ואני רוצה לומר לך שאכן מדובר בלא-מעט כסף.

דב חנין: אני לא מתווכח עם הנתונים, מדובר בהרבה כסף.

דב חנין: אבל את הכסף הזה צריך לתת.

דב חנין: זו חובה שלנו כמדינה וכחברה לתת את הכסף הזה לקשישים.

דב חנין: אבל גם אם, אדוני השר, אתה תרצה להגיד שאין לך היום הכסף הזה ולמוסד לביטוח לאומי אין הכסף הזה, אני מציע לך לומר כאן מעל הדוכן שאתה מסכים שהצעת החוק תעבור בקריאה הטרומית, ושאנחנו אחר כך נתחיל דיאלוג אמיתי וכן בינינו יחד עם חברי הכנסת כדי לראות מה ניתן לעשות.

דב חנין: אני לא מאלה שאומרים שהדרך לשינוי הגדול חייבת להגיע בקפיצה אחת.

דב חנין: אני מוכן את הדרך הארוכה לשינוי לעשות גם בצעדים, אבל בוא לפחות נצא לדרך.

דב חנין: בוא נצא לדרך.

דב חנין: תעבירו את הצעת החוק הזו היום בקריאה הטרומית ותתחילו אתנו דיאלוג, דיאלוג אמיתי, דיאלוג רציני.

דב חנין: תראו את חוות הדעת המקצועיות של המוסד לביטוח לאומי שאומרות שאנחנו צודקים, שצריך להעלות את קצבת הזיקנה, שחייבים להעלות את קצבת הזיקנה.

דב חנין: בואו נעשה את השינוי הזה, בואו נעשה צדק עם הקשישים בישראל.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעת החוק שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, איפה דב חנין?

טלי פלוסקוב: הנה, הוא שם.

חיים כץ: הנה, לא מעניין אותו.

חיים כץ: אה, מעניינות אותך התשובות?

דב חנין: – – –

חיים כץ: כמה חשוב, כמה חשוב שמגיע יום רביעי בשבוע וסוף כל סוף באים חברי כנסת, חלקם חרוצים מאוד, ענייניים מאוד, ובאים ואומרים: ואללה, תראו אתם בממשלה, אתם השרים לא עושים כלום, טוב שאנחנו באים ומציעים לכם דרך לעשות.

חיים כץ: אז דב חנין יקירי, במדינת ישראל, לצערי, לצערי, חיים – לצערי לא שהם חיים, אלא מתפרנסים 265,000 אנשים מבוגרים וחיים מקצבת הבטחת הכנסה.

חיים כץ: אתה בא וזורק פה הצעה – אתה מקשיב לי? – שסוגרת את הביטוח הלאומי.

חיים כץ: בעוד שנה לאף אחד לא יהיה ביטוח לאומי.

דב חנין: זה לא מה שהביטוח הלאומי אומר.

דב חנין: הם אומרים שאתה יכול.

חיים כץ: גם אני אומר שצריך.

דב חנין: אומר המנכ"ל ב-1,000 שקל – – –

חיים כץ: גם אני אומר שצריך.

חיים כץ: עלות ההצעה הזאת, כמו שעשיתי אתך בחשבון גס, היא 20 מיליארד.

חיים כץ: 20 מיליארד.

עיסאווי פריג': זה – – –

חיים כץ: לפחות.

עיסאווי פריג': זה – – –

חיים כץ: לפחות.

חיים כץ: לפחות.

חיים כץ: לפחות 20 מיליארד.

עיסאווי פריג': – – –

חיים כץ: תראה, יש 800,000 זקנים והוא מבקש 1,500 שקל לחודש – זה 1.2 מיליארד לחודש; כפול 12 – זה 20 מיליארד, רק הסעיף הראשון.

חיים כץ: עכשיו, האם הביטוח הלאומי יודע לעמוד ב-20 מיליארד?

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: אם אנחנו רוצים לקחת ולסגור אותו, זה בסדר.

חיים כץ: גם בביטוח הלאומי הכסף שנכנס הוא מוגבל, התקבולים שהוא מקבל – הוא מקבל.

חיים כץ: יושב פה חבר כנסת רציני ומעלה הצעת חוק לא רצינית, שהוא יודע שלא יכולה להיות.

חיים כץ: אז בא דב חנין חברי ואמר: תנו להם.

חיים כץ: גם אני רוצה לתת לזקנים.

חיים כץ: רוצה.

חיים כץ: אז גם כשאתה מבקש – אימא שלי, עליה השלום, אמרה, דב: מה שיותר מדי – לא טוב, למה זה הופך את זה ללא רציני.

חיים כץ: כשאתה שם פה הצעת חוק של 20 מיליארד – – –

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, כבוד השר, דקה בבקשה.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת והצוותים – חברי הכנסת והצוותים של הסיעות, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לעבור באולם ולהרגיע את כולם.

טלי פלוסקוב: יש רעש מאוד חזק באולם.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אפילו לא שומעים את מה שאומרים מכאן, רבותי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד אמסלם, אני מבקשת לשבת.

טלי פלוסקוב: משיב כאן שר, קצת כבוד, בבקשה, לשר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה, אני מבקשת שקט, קצת שקט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כן, כבוד השר.

חיים כץ: אוקיי, איפה דב חנין?

חיים כץ: איננו, הלך?

חיים כץ: אה, הוא שם.

חיים כץ: זאת אומרת, מישהו בא, מניח הצעת חוק, 20 מיליארד, ואני מסתכל על ההוצאות של הביטוח הלאומי ואני מסתכל על התקבולים של הביטוח הלאומי, ונשאלת השאלה אם אנחנו רוצים שיהיה ביטוח לאומי.

חיים כץ: זאת השאלה הקרדינלית עכשיו.

חיים כץ: לא שומע את עצמי, תשמרי עלי.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: עוד קצת להוריד את הקול, בבקשה.

עיסאווי פריג': כמה אתה מוכן להעלות?

חיים כץ: אני מוכן להעלות את קצבת הנכים למינימום שכר מינימום.

חיים כץ: את קצבת הנכים אני מוכן להעלות לשכר מינימום, זה רק 8 מיליארד.

עיסאווי פריג': – – –

חיים כץ: זה 20 מיליארד.

חיים כץ: אתה יודע כמה אספות עניתי על זה: איך אתה, שר הרווחה, מתנגד להעלאת קצבת הנכים?

חיים כץ: אמרתי: אני אוהב את אילן גילאון – שתהיה לו הזדמנות בחצי השנה הקרובה להעלות את זה עוד פעם.

חיים כץ: אני מבקש מחברי הכנסת להסיר את ההצעה.

חיים כץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכולם לחזור למקומות.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העלאת קצבת זיקנה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העלאת קצבת זיקנה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, הכרזתי לפני ההצבעה שלשרה גמליאל לא פועל לוח ההצבעות, והיא הצביעה נגד, ולכן התוצאה הסופית היא 45 בעד ו-46 נגד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ובכן, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – העלאת קצבת זיקנה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת, אינה עוברת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2773/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מימון מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: רבותי, אי-אפשר לנהל את הישיבה בצורה כזאת.

טלי פלוסקוב: לימור, עליזה, אני מבקשת, יש שם רעש, להוציא את כולם החוצה.

טלי פלוסקוב: כל הצוותים, נא לצאת החוצה, אני מבקשת לצאת החוצה.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: אתה כבר במקום, יפה.

טלי פלוסקוב: יש לך עד עשר דקות להצעת החוק שלך.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, את אמרת להוציא – אז שיוציאו.

יואל חסון: שיהיה פה שקט פעם אחת.

טלי פלוסקוב: יוציאו, אני כבר רואה סדרנים נמצאים שם.

טלי פלוסקוב: תן בבקשה לסדרנים לעשות את העבודה שלהם, תודה רבה לך, סגן יושב-ראש הכנסת יואל חסון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל מתפארת בחוק חינוך חובה חינם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד החוקים החשובים ביותר וזה מראה קידמה, מראה מתן כבוד לחינוך, וגם, אם הוא חינם, אז המדינה מממנת אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בראש ובראשונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר שני – סליחה, גברתי היושבת-ראש, מפריעים לי.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים – ביקשתי להוציא את העוזרים החוצה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לצאת החוצה.

טלי פלוסקוב: גם בצד השני.

טלי פלוסקוב: כל מי שמדבר יוצא החוצה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדבר השני – שכל התלמידים במדינה, האזרחים, צריכים לקבל תנאים שווים כדי לקבל חינוך טוב, כי כולם, אחרי שהם מסיימים את בתי-הספר, הם יוצאים לקהילה, לאוכלוסייה, וחשוב מאוד שהם יקבלו אותם תנאים, שיקבלו תנאים טובים שמאפשרים להם ללמוד ולהתקדם ולא להחסיר דברים חשובים שהמדינה – או משרד החינוך חשב שהם נחוצים והם ראויים ללמידה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מהצד הזה מפריעים לי מאוד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, חבר הכנסת דוד ביטן, חבר הכנסת דוד ביטן – תעזור לנו בבקשה לעשות סדר בצד הזה של האולם.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכניסתו למשרד החינוך שר החינוך הכריז: כל התלמידים הם בני, הם שווים, אני לא מפריד בין האחד לשני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש משהו בביצוע של החוק, או באי-הבהרת החוק של החינוך, במיוחד במימון בתי-הספר המוכרים הבלתי-רשמיים, ואת זה החוק שלי בא לתקן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מוכר בלתי רשמי, היום, לפי החוק, מקבל 75% ממה שמקבל החינוך הממלכתי הפורמלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל ה-75% הם לא מכל התוכניות שמשרד החינוך מאשר או מממן, ואז, לפי החישוב, התקציב הזה נשחק לכ-45%, וזה גורם לגירעונות בבתי-הספר האלה וזה גם גורם לירידה ברמת החינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לסגור את הפער הזה, בתי-הספר המוכש"רים, מה שנקרא, גובים כסף וגובים שכר לימוד מההורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שכר הלימוד הזה, יש לו תקרה מסוימת שאי-אפשר לעבור אותה, כי הרי ההורים יש להם גם העלויות שלהם – ואנחנו מדברים על אוכלוסייה רגילה, אנחנו לא מדברים על האליטה; בתי-הספר האלה הם לא רק של האליטה, הם לא בתי-ספר פרטיים, הם מנוהלים ברובם על-ידי עמותות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העמותות האלה הן לא למטרות רווח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן שכר הלימוד הזה, אסור שיעבור תקרה מסוימת, והוא לא עובר אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז התוצאה היא חוסר במה שהתלמידים יכולים לקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל החוק, אין חוק שבאים ואין מאחוריו הסברים שאמורים להיות משכנעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי, לא יכול להיות, לא יכול להיות, ממש לא יכול להיות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לעבור באולם, וכל מי שמדבר – לבקש לצאת.

טלי פלוסקוב: אלא אם כן אני אתחיל להוציא את האנשים מהאולם.

טלי פלוסקוב: מה קורה היום, רבותי, התגעגעתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההסבר מאחורי החוק, שנותנים 75%, מממנים 75% לבתי-הספר המוכש"רים – היו שתי סיבות מרכזיות: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לימודי ליבה; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שהם סלקטיביים או לא-סלקטיביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד שר החינוך, בישיבת פגרה בשנה שעברה, ב-21 בספטמבר, הכריז מעל הדוכן – זה לא היה באולם הזה, היה באודיטוריום – הכריז שאלה הן הסיבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני שואל, איפה שהסיבות האלה לא קיימות, איפה שמלמדים ליבה, איפה שהם אינם סלקטיביים – למה שלא יקבלו תקציב מלא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פרויקטים של משרד החינוך שאינם ממומנים, יש פרויקטים שהם פרויקטי דגל, מה שנקרא, במשרד החינוך – "אופק חדש".

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמידים שם נהנים מיותר שעות ומקבלים שעות לימוד פרטניות ופרונטליות וסביבת עבודה נוחה ויעילה – זו ההגדרה ב"אופק חדש".

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לפרויקט הזה יש עלויות כספיות, אז הוא לא נכנס לבתי-ספר המוכש"רים; הוא לא נכנס לשם כי הם לא יכולים לממן אותו, אז למה לא יממן אותו משרד החינוך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם ייסגרו בתי-הספר האלה, הרי אותם תלמידים ילכו לממלכתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אתה לא מביא הוצאה מיותרת, אתה מביא את אותה הוצאה, כי אלה אותם תלמידים, והם, התלמידים, אזרחים של המדינה, הם צריכים לקבל את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד תוכנית, תוכנית העשרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמידים נהנים מתוכניות העשרה מגוונות ללא תמורה כדוגמת תוכניות "קרן קרב".

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה קיים במוכש"ר, אבל לא מתוקצב על-ידי משרד החינוך ולכן התקצוב הוא על חשבון ההורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד תוכנית, של מזון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמידים נהנים מארוחה חמה בעלות מזערית של כ-500 שקל, לשנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמידים במוכש"ר לא נהנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי הם תלמידים, הם הבנים שלנו, הם צריכים גם לקבל את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן הפרויקטים האלה צריכים להיות ממומנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המוכש"רים האלה נותנים פתרונות גם איפה שהמדינה גם לא נתנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם אלה שמקימים את המבנים, הם חוסכים בעלויות של המדינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לפחות בעלויות התפעול הם צריכים לקבל אותו דבר, אותו תקציב, של הממלכתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רובם ככולם של המפעילים של בתי-הספר האלה הם עמותות שלא למטרות רווח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים לא עושים הון, הם לא מרוויחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הכסף שהמדינה תממן שם לא ייכנס לכיסים של אף אחד, הוא ייכנס כדי שהילדים שלנו יקבלו חינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, המחסור במימון מצמצם את האפשרויות של הפעילות של בתי-הספר האלה: אין להם אפשרות לתת העשרה כמו שצריך, אין להם אפשרות לפתח תוכניות אחרות, ואז אנחנו נתחיל לראות את הפער בין התלמידים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מדבר על כמה בתי-ספר, או אחוז מסוים של בתי-ספר שהם באמת סלקטיביים והם בוחרים ומגיעים אליהם התלמידים הכי טובים, והם מתקבלים לאוניברסיטאות, והם אקדמאים, והם מתקדמים, והם מקבלים מקום של כבוד מכולם; אני מדבר על כלל בתי-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ההצעה שלי באה להגיד ככה:

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל פרויקט שמוכר על-ידי משרד החינוך בבתי-הספר הממלכתיים, יוכר גם באותם בתי-ספר, ושיקבלו את ה-75% גם לפרויקט הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין סיבה ש"אופק חדש" לא ייכנס לבתי-הספר המוכש"רים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הוא יקבל את המימון, בטוח הוא ייכנס, אם לא, אז הוא לא יוכל להיכנס, הוא ועוד הרבה פרויקטים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן ה-75% צריכים להיות על כל הפרויקטים שמאושרים על-ידי משרד החינוך, ולא רק על הבסיס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מזכיר עוד פעם, התלמידים הם הבנים של כולנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בית-ספר שמלמד את נושאי הליבה ואינו סלקטיבי, הפך להיות בית-ספר כמו כל בית-ספר ממלכתי, ואין סיבה להפלות אותו, אפילו אין סיבה להעביר לו רק 75%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להעביר לו את ה-100% במלואם, כי בית-ספר כזה בא כתחליף, במקום שהמדינה לא נתנה בית-ספר, לא בנתה בית-ספר, לא הכינה בית-ספר, לא הקימה בית-ספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם הוא עמד בכל התנאים, ויש עליו הפיקוח של משרד החינוך, הוא עושה אותן בגרויות, הוא עושה אותם מקצועות, אותה תוכנית לימודים – אז מה הסיבה להפלות אותו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מבקש ששר החינוך יאשר – יעלה על הדוכן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני הבנתי שוועדת שרים לענייני חקיקה לא תמכה, אבל אני אומר: יש סיבה, זה לא תלמיד שלי ולא שלך, אלה תלמידים, הבנים של כולנו, והם צריכים לקבל מלוא הזכויות ולהיות שווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני מבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: לפני שסגן שר החינוך ישיב לנו, אני רוצה לברך את הסטודנטים מבר-אילן, בתוכנית "נחשונים להוראה", שיזמה חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו – חיילים וחיילים משוחררים אשר בתום לימודיהם יהפכו להיות מורים, מנהיגים ומחנכים בישראל.

טלי פלוסקוב: אני מאחלת לכם הצלחה בלימודים ויישר כוח בדרככם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מזמינה את סגן שר החינוך מאיר פרוש להשיב על הצעת חוק של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא הציג פה את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מימון מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים) בשם קבוצת חברי כנסת שרובם מהרשימה המשותפת, וגם מהמחנה הציוני ומש"ס, שעיקרה הוא כלהלן: בסעיף 11 לחוק חינוך ממלכתי מבקשים המציעים שיהיה כתוב: בחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953, בסעיף 11, האמור בו יסומן (א) ואחריו יבוא (ב) וייאמר בו כך: "קבע השר תקנות, סדרים ותנאים לפי סעיף קטן (א), ייקבע בין השאר לעניין מוסדות חינוך לא רשמיים שהוכרו לפי אותו סעיף קטן, כי המדינה תשתתף במימון עלות תוכנית לימודים הנלמדת בהם באותו שיעור שבו היא משתתפת במימון אותה תוכנית במוסדות חינוך רשמיים, ובלבד שהם מקיימים תנאים אלה: 1.

מאיר פרוש: תוכנית הלימודים נלמדת בהם באותו היקף של שעות לימוד שבו היא נלמדת במוסדות חינוך רשמיים; 2.

מאיר פרוש: הם אינם מסרבים לרשום תלמיד המבקש להירשם אליהם, למעט אם מספר הנרשמים עולה על מספר מקומות הקליטה באותו מוסד חינוך".

מאיר פרוש: וכן סעיף קטן (ג) שיהיה כתוב בו: "לעניין סעיף קטן (ב), 'תוכנית לימודים' – לרבות תוכנית 'אופק חדש', שנקבעה בהסכם הקיבוצי בין מדינת ישראל לבין הסתדרות המורים ביום כ"ח בכסלו תשס"ט, 25 בדצמבר 2008, לרבות תיקוניו והתוספות שנוספו לו מזמן לזמן, וכן תוכניות מיוחדות".

מאיר פרוש: הצעת החוק הזו, שהציג חבר הכנסת חאג' יחיא ואת עיקריה מסרתי כעת, נדונה בישיבת ועדת השרים לענייני חקיקה ב-5 ביוני 2016, דהיינו השבוע, והחלטת ועדת השרים הייתה להתנגד להצעת חוק זו.

מאיר פרוש: הצעת חוק זו מדברת ומבקשת בעצם לתקן את חוק חינוך ממלכתי ולקבוע כי מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים אשר מממנים את תוכנית הלימודים בהיקף השעות הנלמד במוסדות חינוך רשמיים ואינם מסרבים לרשום תלמיד המבקש ללמוד בהם אלא מטעמים של מקום, יתוקצבו בשיעור זהה לזה של מוסדות חינוך רשמיים.

מאיר פרוש: משרד החינוך, כמדיניות, פועל לחיזוק וקידום החינוך הציבורי, החינוך הרשמי – דבר שאינו עולה בקנה אחד עם עקרונותיה של הצעת חוק זו.

מאיר פרוש: תקצובם המלא של מוסדות החינוך הרשמיים, לעומת התקציב החלקי שניתן למוסדות המוכרים שאינם רשמיים, משמר את עדיפותו של החינוך הרשמי, ובשורה של פסקי-דין בעניין זה קבע בית-המשפט כי העדפתו של החינוך הרשמי מותרת ולגיטימית ואף מחויבת בשל מעמדו החוקי.

מאיר פרוש: אני מבקש לציין שחוק הפיקוח על בתי-הספר, התשכ"ט–1969, קובע כי אפליה אסורה גם במוסדות המוכרים שאינם רשמיים, ומוסדות שבהם מתקיימת אפליה השר רשאי להורות על סגירתם.

מאיר פרוש: לאור האמור, מוצע להצטרף לעמדת הממשלה ולהתנגד להצעת החוק.

מאיר פרוש: אני מבקש, אבל, לומר לחבר הכנסת המציע ולאלה שהצטרפו אליו: אני מכיר כמה מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים לא במגזר הלא-יהודי אלא דווקא במגזר היהודי, ואני מתייחס למוסדות החרדיים.

מאיר פרוש: בחינוך המוכר שאינו רשמי, המדינה אמורה להשתתף בכ-75% מעלות תלמיד.

מאיר פרוש: בציבור החרדי יש גם מוסדות פטור, ששם באופן רשמי העלות, ההשתתפות, אמורה להיות כ-55%.

מאיר פרוש: אבל בשונה – בציבור החרדי, כאשר יש מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים או פטור, הם עושים את זה מכיוון שהם מבקשים להיות מובדלים, הם מבקשים להיות גם עצמאיים במידה מסוימת, וזו האמונה שלהם.

מאיר פרוש: הם לא מבקשים כסף כמו כל תלמיד, מכיוון שהם אומרים: אנחנו לומדים שונה, ההתנהלות שלנו היא שונה, והם לא מבקשים תמורת זה כסף.

מאיר פרוש: הצעת החוק הזו מבקשת לומר כך: אף שבאותם מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים ילמדו כמו במוסדות החינוך הרשמיים, עדיין העצמאות לחינוך תישאר בידי המוסדות, בידי אותן בעלויות.

מאיר פרוש: והדבר הזה, מבחינת המשרד, לא עובד או פועל לפי המדיניות של המשרד.

מאיר פרוש: נכון ציין חבר הכנסת חאג' יחיא לגבי שאלת שכר הלימוד, שהיא מוגבלת, ואפשר גם להסכים עם כך שהיא מוגבלת, מכיוון שאם חלילה לא, יש הרבה הרבה מן ההורים שלא יוכלו להשתתף ולא יוכלו גם לשאת בנטל הזה.

מאיר פרוש: אבל מצד שני, ואני אומר את זה גם בדיונים פנימיים, אין הצדקה להגביל, מכיוון שאנחנו גם יודעים שאותם מוסדות לפעמים נמצאים במבנים שלא נבנו על-ידי המדינה ועולה כסף לשכור אותם, ההוצאות הן רבות.

מאיר פרוש: אבל על כך יש דיונים.

מאיר פרוש: אני חייב לומר שהמשרד, אף שיש מדיניות, משתדל גם לעשות התאמות.

מאיר פרוש: אני בהחלט יכול לומר שאין מדיניות מקובעת: כך היה לפני שנה, שנתיים, שלוש שנים; כך זה נשאר ולא יכול להיות אחרת.

מאיר פרוש: אבל, כמובן, עושים את זה במסגרת הנתונים ובמסגרת היכולות, וכך גם אני מסביר את תשובת המשרד.

מאיר פרוש: אני מוסיף עוד נתון, ואני אומר שאף שזו התשובה של המשרד, במשרד יש דיונים בנושאים האלה ויש התייחסויות.

מאיר פרוש: אני אתן, למשל, דוגמה על מספר התלמידים במגזר החרדי לעומת המגזר הכללי.

מאיר פרוש: מספר התלמידים במגזר החרדי – אני אציין עוד מעט גם את מספר התלמידים במגזר הלא-יהודי – אבל מספר התלמידים במגזר החרדי הוא למעלה מ-400,000, כאשר זה כולל את גני-הילדים והיסודיים, כשבאופן כללי האחוז שלו, השיעור, באוכלוסיית התלמידים הוא 19%.

מאיר פרוש: אני מציין את זה כי במשרד יודעים להצביע שאם באופן כללי מספר התלמידים החרדים הוא כ-19% מכלל מספר התלמידים, וזה משקלל גם את גני-הילדים והיסודי, כשאנחנו מפלחים את גילאי גני-הילדים בלבד אנחנו מוצאים את המגזר החרדי עם 23% מכלל אוכלוסיית הילדים בגני-הילדים, כלל האוכלוסייה.

מאיר פרוש: למה אני אומר לכם?

מאיר פרוש: זה נתון שהמשרד מכיר, המשרד מאיים בדברים האלה, כי גם אם, נניח, יש מדיניות של המשרד כפי שהקראתי אותה קודם, ברור שיש דברים שהם משתנים; ברור שיש דברים שיצטרכו לתת עליהם תשובות; ברור שיש דברים שגם חייבים להשתנות.

מאיר פרוש: אם, נניח, יותר ויותר אחוזים מכלל אוכלוסיית התלמידים ילמדו בדרך שלא מותאמת למדיניות המוצהרת של המשרד, ודאי שמהשרד ירצה לתת פתרונות.

מאיר פרוש: הוא לא ירצה להישאר עם אותה גישה כאשר אין פתרון ותשובה לאחוזים ניכרים מכלל אוכלוסיית התלמידים.

מאיר פרוש: וכאשר אני אומר שבכלל אוכלוסיית התלמידים המגזר החרדי הוא 19%, והלא-יהודי הוא 25%, ובמסגרת הלא-יהודי יש חלקים נרחבים שהם גם לא לומדים במוסדות חינוך רשמיים, אז המדינה נמצאת עם יותר ויותר תלמידים שהם לא מותאמים למערכת החינוך הרשמית.

מאיר פרוש: אבל בזה המשרד כמובן שוקל ובודק את עצמו, וחושב מה הם הדברים שהוא יכול בכל זאת לתת להם פתרונות.

מאיר פרוש: והפתרונות האלה, אמרתי קודם בהקשר של שאילתה אחרת, לא תמיד אפשר לומר שכל מה שהמשרד חושב או היה רוצה, הוא יכול באמת לממש.

מאיר פרוש: אמרתי את זה קודם כאשר נשאלתי, במסגרת שאילתה דחופה של חבר הכנסת שי לגבי החינוך המיוחד, אם אני מרוצה ממה שקורה במשרד, מהפתרונות שנותנים בימי החופש של תלמידי החינוך המיוחד.

מאיר פרוש: אמרתי, אני כיהודי, על כל דבר ששואלים אותי אני לא יכול לומר שאני מרוצה.

מאיר פרוש: איך אדם יכול לומר שהוא מרוצה?

מאיר פרוש: הוא תמיד שואף למאה אחוז, אדם שואף לגדלות, אדם שואף לעשות את המקסימום.

מאיר פרוש: אז לומר שהמשרד מרוצה מהשירותים שהוא נותן במאה אחוז – ממש לא.

מאיר פרוש: זה לא אומר, אבל – אמרתי את זה קודם ואני אומר את זה עכשיו, כשנמצאים יותר חברי כנסת – המשרד בהחלט נותן פתרונות משמעותיים.

מאיר פרוש: הייתי אומר, עד כדי אפילו 80% ממה שנדרש לתת לחינוך המיוחד.

מאיר פרוש: אבל עדיין אנחנו יודעים שהתקציב הוא הגורם שאתו אפשר להיטיב או להוסיף, ובמידה מסוימת, אם יש צורך, גם להשוות.

מאיר פרוש: אז אלה הם דברים שנמצאים בבדיקה, והמשרד עושה את זה, ואמרתי שאין מדיניות מקובעת, אין דברים שהם קבועים, אין דברים שהם נשארים – כך לעשות.

מאיר פרוש: תמיד יש חשיבה, תמיד יש רצון, תמיד יש שינויים.

מאיר פרוש: השינויים האלה לא מתבצעים בהינף יד.

מאיר פרוש: צריך לעשות את הדברים האלה כאשר יש לזה גיבוי תקציבי, צריך לעשות את זה כאשר קיימת אפשרות.

מאיר פרוש: לא תמיד יש אפשרות לעשות את זה.

מאיר פרוש: ודאי שהמשרד היה מאוד שמח לו היה מקבל תשובה בדיוני התקציב, ועכשיו אלה הימים והשבועות שבהם מתחילים לגבש תקציב לשנים 2017–2018.

מאיר פרוש: ודאי שהמשרד יציג את כל מה שהוא חושב שצריך לעשות בתקופה כזו.

מאיר פרוש: ולכן, אני אומר שוב: התקציב הוא גורם משמעותי לכל שינוי של כל מציע, ובוודאי בהצעת החוק הזו ובנושאים הקודמים שדיברת עליהם – החינוך המיוחד.

מאיר פרוש: התקציב הוא דבר משמעותי שאתו אפשר לשנות ולהיטיב או גם להשוות אם צריך.

מאיר פרוש: אבל הנתונים האלה, ואני חוזר ואומר: למשל, במגזר החרדי, מכלל אוכלוסיית התלמידים הציבור החרדי, האוכלוסייה החרדית היא 19%, ובגני-ילדים היא 23%.

מאיר פרוש: או המגזר הלא-יהודי, אם מכלל אוכלוסיית התלמידים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, כבוד סגן השר.

מאיר פרוש: – – הוא 25%, אז בגני-הילדים – פחות.

מאיר פרוש: אז כרגע המדיניות של המשרד היא כזו, ובוודאי היא פועלת בהתאמות, לא במדיניות מקובעת – –

יואל חסון: סגן השר – – – מה אתה עושה?

מאיר פרוש: – – ואני מקווה מאוד שחברי הכנסת ידחו את הצעת החוק הזו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר החינוך מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו נעבור – חבר הכנסת חאג' יחיא רוצה לחזור לשכנע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות יש לך לשכנע ואז אנחנו נעבור להצבעה, רבותי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מבקשים קצת שקט באולם, קצת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: הרבה חברי כנסת נמצאים כאן.

טלי פלוסקוב: תקשיבו קצת לנו.

טלי פלוסקוב: מבקשים שקט.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גפני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו באה להגיד: אנחנו לא רוצים עוד שביתות בתחילת שנת הלימודים כמו שהיה בבתי-הספר הכנסייתיים, כששר האוצר הבטיח 50 מיליון והם לא קיבלו עד היום, ואנחנו לא יודעים אם שנת הלימודים שם תיפתח או לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם במקומות אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצעת החוק באה להגיד: אני רוצה שוויון, אני רוצה להשאיר את ה-75%, אבל בכל הפרויקטים שמשרד החינוך מאשר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שלא מלמד ליבה, שיישאר איפה שהוא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שסלקטיבי, שיישאר איפה שהוא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא יקבל תוספת מי שסלקטיבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שלא מלמד ליבה, יישאר איפה שהוא נמצא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אומר, מן הצדק, וזה לכולם – זה גם ערבים, גם יהודים, לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה לטובת העניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתפלא שיש עדיין חוק מפלה כזה במדינת ישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה צריך להיות מתוקן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: השרה גילה גמליאל מצביעה ידנית, העמדה שלה מושבתת.

טלי פלוסקוב: נא להצביע – מי בעד, מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מימון מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשע"ו–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 42, נגד – 49, פלוס אחד נגד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, לאן אתה מבקש לצרף אותך?

חיים ילין: בעד.

טלי פלוסקוב: בעד.

טלי פלוסקוב: חיים ילין, להוסיף לפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: הוא לא הספיק.

טלי פלוסקוב: התוצאה הרשמית היא 50 מתנגדים ו-42 בעד.

טלי פלוסקוב: לפרוטוקול, חיים ילין מצביע בעד.

טלי פלוסקוב: אם כן, הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מימון מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא וקבוצת חברי הכנסת, לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2945/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – ביטול שיקים בשל טעות של הבנק), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת חיים ילין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת חיים ילין; עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני חוזרת על בקשתי לשמור על השקט באולם.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רגע, אדוני.

טלי פלוסקוב: רגע, אדוני.

טלי פלוסקוב: לא, אני לא ממשיכה.

טלי פלוסקוב: עליזה וכל הצוות, אני מבקשת שקט.

טלי פלוסקוב: שר השיכון, כבוד שר השיכון וחבר הכנסת אלי כהן, אנחנו מבקשים כבוד לחברי הכנסת שמציגים את החוק.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני אפתח – השר חיים כץ, החוק הזה לא עולה שקל.

חיים ילין: שקל לא עולה, בסדר?

חיים ילין: אני כבר אומר לך כי אתה תמיד מדבר על כסף, אז אני כבר אומר.

חיים ילין: מה אומר החוק הזה?

חיים ילין: החוק הזה הוא אחד החוקים הסוציאליים, החברתיים ביותר שיש, שלא עולה שקל אחד.

חיים ילין: הוא בא ואומר דבר כזה: היום, במצב שנוצר לפי החקיקה, מי שחוזרים לו עשרה שיקים הוא בעצם לקוח מוגבל ורק אז הוא יכול לפנות לבית-המשפט כדי לגרוע חלק מהשיקים האלה עקב תקלה או עקב מצב ביטחוני או עקב זה שהוא ישב בבתי-חולים וטיפל בהורים שלו.

חיים ילין: אבל מה הבעיה?

חיים ילין: הבעיה, שבשיק החמישי כבר הבנק שולח התראה וכל חברות האשראי מאותו רגע יודעות שיש לקוח מוגבל וסוגרות אותו.

חיים ילין: החוק הזה בא ואומר שבשיק החמישי בלבד, במקום התראה או ברגע שיש התראה, הלקוח, הצרכן, יכול לפנות לבית-המשפט ולהגיד: הייתה תקלה, סעדתי את הורי בבית-חולים, או שהייתי ב"צוק איתן", והשיקים חזרו.

חיים ילין: זה בא לעשות סדר לאנשים שבאמת יש להם בעיה.

חיים ילין: זה בשום פנים ואופן לא בא לעשות סדר לאלה שרוצים לסחוט את המערכת.

חיים ילין: זה החוק.

חיים ילין: עכשיו אני רוצה לדבר קצת על פוליטיקה במדינת ישראל, ותקשיבו טוב, טוב-טוב, כולם, כי הבטן שלי מלאה.

חיים ילין: היום בבוקר בכירי הקואליציה פנו אלי כדי שאני אסכים ששלושה חברי כנסת מיש עתיד יתקזזו מול ראש הממשלה, מול שר החקלאות ומול אלקין, ואז החוק הזה, החוק הזה היה עובר בטרומית.

חיים ילין: זאת אומרת – שימו לב לשחיתות הפוליטית.

חיים ילין: מצד אחד, החוק הזה יכול לעבור אם חיים ילין יביא שלושה חברי כנסת מיש עתיד, ויתקפלו.

חיים ילין: מצד שני, הוא לא טוב כי חיים ילין הוא מהאופוזיציה ולא הסכים להתקזז.

חיים ילין: עכשיו אני אגיד לכם עוד משהו.

חיים ילין: לפני שמונה חודשים ביקשו ממני להוריד את החוק על עוטף-עזה, ואמרו לי: אל תעלה את המכשול, אל תעלה את הבעיות של עוטף-עזה, תבחר איזה חוק אתה רוצה להעביר.

חיים ילין: תקשיבו טוב, כולכם: אנחנו משרתים עם.

חיים ילין: אתם לא משרתים כיסאות.

חיים ילין: אני אומר לכם, החוק הזה הוא סוציאלי, של כל עם ישראל.

חיים ילין: הוא טוב בשביל קיזוזים; הוא רע בשביל להעביר אותו.

חיים ילין: אתם לא מתביישים?

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: אני מסתכל על חברי כנסת ישרים והוגנים; זה מה שעושים בכירי הקואליציה, ואתם מרימים יד כמו תוכים.

חיים ילין: את כל זה, את הפוליטיקה הזאת, צריך לשנות.

חיים ילין: בגלל זה העליתי את החוק.

חיים ילין: אני לא יודע אם הוא יעבור או לא, אבל אני אומר לכם, אני לא מוכן לשום שחיתות וסחיטה פוליטית בכנסת עצמה.

חיים ילין: אחרי זה כולכם אומרים על הסחיטה שיש מחוץ לכותלי הכנסת.

חיים ילין: אם אנחנו נותנים את הדוגמה הזאת, איך נראית המדינה שלנו?

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: תשיב לנו שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, חוק שיקים ללא כיסוי, התשמ"א–1981, מאפשר כיום ללקוח מוגבל לפנות לבית-המשפט בבקשה לבטל שיק מסוים מתוך עשרת השיקים שסורבו על-ידי הבנק מטעמים המפורטים בחוק.

איילת שקד: הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – ביטול שיקים בשל טעות של הבנק), מבקשת להרחיב אפשרות זו ולקבוע כי גם בעל חשבון שקיבל התראה מהבנק לאחר שסורבו לו חמישה שיקים, ועוד לפני שהוגדר לקוח מוגבל, יוכל לפנות לבית-המשפט בבקשה זהה.

איילת שקד: הטעם להצעה הוא כי לפי חוק נתוני אשראי, התשס"ד–2004, על תאגיד בנקאי להעמיד לרשות בעל רישיון שירות נתוני אשראי מידע בדבר משלוח התראה בשל סירוב שיקים ללקוח.

איילת שקד: ומכאן כי למשלוח ההתראה עקב סירוב השיקים יש משמעות מבחינת נתוני האשראי הנאספים לגבי אותו לקוח.

איילת שקד: במרס 2016 עבר בכנסת בקריאה שנייה ושלישית חוק נתוני אשראי, התשע"ו–2016 – ואני מודה שוב לאיתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה, שעשה עבודה מאוד יסודית ורצינית – ועתיד להיכנס לתוקף בספטמבר 2018.

איילת שקד: לפי החוק החדש, תאגיד בנקאי יעמיד לרשות מאגר המידע, מידע על כל שיק שסורב לצד מידע על כל שיק שכובד, ולכן לא תהיה כל משמעות למשלוח ההתראה או לפנייה לבית-המשפט לאחר סירוב לכבד חמישה שיקים, כאשר המידע לבנק ישראל זורם כבר החל מהשיק הראשון.

איילת שקד: לאור השינוי במצב המשפטי וכדי לבחון את המשמעות של הצעת החוק לאור השינוי ואת ההתאמות הנדרשות, ועדת השרים לענייני חקיקה ביקשה לדחות את הדיון בהצעת החוק כדי לבחון את השאלה אם ניתן להעביר את ההצעה תוך התאמות מסוימות, או שאולי היא מיותרת לחלוטין במצב המשפטי החדש.

איילת שקד: כיוון שההצעה הועלתה להצבעה לפני שהממשלה גיבשה את עמדתה, הממשלה מתנגדת לחוק.

איילת שקד: עליזה, להמשיך?

קריאה: – – –

איילת שקד: אני רוצה לנצל – אני רואה שכל האופוזיציה יושבת פה כמו חיילים, אז אנחנו רוצים לחכות כמה דקות – ואני רוצה לנצל את הזמן הזה לדבר על הרפורמה של שר החינוך – לא רפורמה, אבל הייתי אומרת, העידוד של שר החינוך ללמוד חמש יחידות מתמטיקה.

קארין אלהרר: די – – – אותנו – – –

איילת שקד: אני רוצה להגיד לכם שעידוד למצוינות זה לא מילה גסה.

איילת שקד: אני לא יודעת כמה מכם עשו חמש יחידות.

איילת שקד: אני עשיתי חמש יחידות, התאמצתי מאוד, לא היה פשוט, אבל לנסות לעודד תלמידים ללמוד חמש יחידות מתמטיקה זה דבר טוב.

איילת שקד: לכל אחד יש כישרון לדברים אחרים.

איילת שקד: אני, נגיד, תמיד רציתי שיהיה לי כישרון כתיבה, ולצערי אין לי.

איילת שקד: אין לי כישרון מספיק טוב, מה לעשות, כל אחד יודע במה הוא טוב ובמה הוא לא, אבל מי שיש לו כישרון למתמטיקה, בהחלט צריך לעודד אותו למצוינות וצריך לעודד אותו להתאמץ וצריך לעודד אותו להשקיע, ולא לעודד אותו לעשות רק ארבע יחידות כדי לקבל ציונים יותר טובים ולהגדיל את הממוצע הבית-ספרי.

איילת שקד: אלא כל אחת ואחד – ואני שמחה שחבר הכנסת אראל מרגלית מסכים אתי, שנינו באנו מעולם ההיי-טק ואנחנו גם מבינים את החשיבות של זה – ולכן, צריך לעודד תלמידים טובים ותלמידים שיכולים לעשות את זה, ללמוד חמש יחידות.

איילת שקד: ומי שטוב בכתיבה, שיעשה חמש יחידות בזה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איילת שקד: מה?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איילת שקד: את צודקת במאה אחוז, אבל עושים גם את זה.

איילת שקד: את צודקת במאה אחוז.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איילת שקד: את צודקת במאה אחוז.

איילת שקד: ודאי שצריך לעודד מורים טובים, כמו שמעודדים רופאים טובים, לעבוד בפריפריה.

איילת שקד: את צודקת במאה אחוז.

איילת שקד: צריך לעודד גם מורים טובים לעבוד בפריפריה, ואני בטוחה ששר החינוך עושה גם את זה; נכון, שר החינוך?

איילת שקד: אתם מעודדים גם מורים טובים לעבור לפריפריה, ועובדה שהשנה, במיוחד בפריפריה, לא בתל-אביב, נבחנו הרבה יותר תלמידים בחמש יחידות מאשר בשנה שעברה.

איילת שקד: אני חושבת שזה נושא שהוא אינטרס של כל חברי הכנסת בבית הזה כן לעודד את מי שיכול לעשות את זה, כי מדינת ישראל הייתה במדרון חלקלק, באמת איום ונורא, והגענו לכך שרק 8,000 נבחנים בחמש יחידות מתמטיקה.

איילת שקד: עליזה, עליזה, אני יכולה לרדת?

אראל מרגלית: רגע, רגע, רגע – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: עוד לא?

קריאה: – – –

איילת שקד: לא, זה ממש לא.

איילת שקד: ממש לא.

טלי פלוסקוב: זה על הצעת החוק, יש לנו עוד זמן.

איילת שקד: נושא נוסף – – –

קריאה: – – –

איילת שקד: לא, ממש לא.

איילת שקד: אני עומדת פה ואני נהנית לדבר.

איילת שקד: נושא נוסף שהייתי רוצה להעלות, שדיברנו עליו, זה נושא ילדי תימן – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: אתם לא רוצים לשמוע על ילדי תימן?

טלי פלוסקוב: רבותי, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: השעון שהופעל זה שעון של חבר הכנסת שהציג את החוק.

טלי פלוסקוב: לא הפעלתי שעון מאז השרה מדברת – –

אראל מרגלית: – – – חמש יחידות בכתיבה – – – זה דבר חשוב – – –

טלי פלוסקוב: – – אז מעכשיו עשר דקות יש אפשרות לשרה להשיב.

איילת שקד: מי שיש לו כישרון – – –

אראל מרגלית: במדינה הזאת אנשים שכחו לכתוב – – –

איילת שקד: מי שיש לו כישרון, בוודאי – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לשרה יש ארבע דקות לדבר.

טלי פלוסקוב: רבותי, השעון הזה לא הופעל – – –

איילת שקד: מי שיש כישרון בכתיבה ובספרות, בוודאי צריך לעשות חמש יחידות בנושא הזה.

איילת שקד: אנחנו צריכים לעודד מצוינות בכל התחומים.

איילת שקד: אתה רוצה שנדבר על ילדי תימן?

קריאה: – – –

איילת שקד: אז שנייה.

איילת שקד: הלוואי שהיה לי את הכישרון לעשות את זה גם.

איילת שקד: טוב, כמה דברים על פרשת ילדי תימן החטופים.

איילת שקד: כידוע, פנתה אלי עמותה שעוסקת בנושא לפני כמה שבועות, ואני פניתי למשרד ראש הממשלה במטרה לבדוק קודם כול מה הפרוצדורה.

איילת שקד: אז באמת בארכיון יש מאות תיקים חסויים – – –

קריאות: – – –

איילת שקד: זהו?

איילת שקד: אני רק אשלים.

איילת שקד: יש מאות תיקים חסויים.

איילת שקד: פניתי במכתב לראש הממשלה, ביקשתי ממנו להסמיך שר משרי הממשלה שיהיה אחראי לעבור על כל החומר ולבדוק את כל התיקים החסויים.

איילת שקד: לאחר שהממשלה תסמיך שר ספציפי לעשות את זה, אותו שר יחליט האם להביא החלטת ממשלה לפתיחת החיסיון.

איילת שקד: מכיוון שזה נסגר בהחלטת ממשלה, זה צריך גם להיפתח בהחלטת ממשלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה איילת שקד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין מבקש לעלות לשכנע, ואנחנו מייד עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

חיים ילין: שרת המשפטים, שרת המשפטים, שמעתי אותך, את כל מה שאת אמרת.

חיים ילין: עכשיו את צריכה להגיד לציבור שלך ולכל מדינת ישראל איך נתת את התשובה הזאת, ואם הייתי מסכים לשלושה קיזוזים, החוק היה עובר.

חיים ילין: תקשיבי טוב מה שאני אומר לך.

חיים ילין: את שרת המשפטים?

חיים ילין: את האישה הנאורה של החוק?

חיים ילין: איך החוק היה מתקפל מול שלושה קיזוזים?

חיים ילין: על זה אתם צריכים לתת את הדין.

חיים ילין: אבל אני אגיד עוד משהו.

חיים ילין: נכון, זאת שיטה, ואת השיטה הזאת צריך לשנות.

חיים ילין: והדבר היחידי המשותף לחמש יחידות ולחוק שלי זה המספר חמש – חמישה שיקים, חמש יחידות – ויש משהו בחינוך שנקרא מיצוי.

חיים ילין: לא מצוינות, מיצוי.

חיים ילין: לתת לכל נער במדינת ישראל למצות את הפוטנציאל שלו, ועל זה אתם לא מדברים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור למקומות.

טלי פלוסקוב: השרה גילה גמליאל מצביעה ידנית שוב.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 49 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – ביטול שיקים בשל טעות של הבנק), התשע"ו–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 44, נגד – 50, עם השרה גמליאל.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק שיקים ללא כיסוי (תיקון – ביטול שיקים בשל טעות של הבנק), התשע"ו–2016, אינה עוברת.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2590/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת אלעזר שטרן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה מוזמן לכאן להציג את ההצעה.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת-ראש, תודה, עמיתי חברי הכנסת, השרים, אנחנו נמצאים ערב חג השבועות.

אלעזר שטרן: נקרא במגילה: "עמך עמי ואלהיך אלהי".

אלעזר שטרן: התיקון שאני מציג כאן – השר יריב לוין אמר עליו בקדנציה הקודמת: החוק הכי חשוב.

אלעזר שטרן: אנחנו מדברים פה על בעיה לאומית, אנחנו מדברים פה על בעיה חברתית, אנחנו מדברים פה על מניעת התעמרות ועל צמצום שחיתות.

אלעזר שטרן: יש מונופול שמוביל לשחיתות.

אלעזר שטרן: משטרת ישראל פשטה על משרדי הרבנות הראשית, לצערנו הרב, לצמצום פעולת ההסמכות הפיקטיביות שעושה הרבנות.

אלעזר שטרן: רב ראשי בישראל, בגלל המצב הקיים הזה, המונופול של הרבנות והיכולת להתעמר בעולים חדשים, עומד למשפט על מכירת גיורים בעשרות-אלפי שקלים.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת גפני, אני יודע שאתה מקשיב.

משה גפני: אני רוצה את כל הרשימה של אלה שעובדים – – –

אלעזר שטרן: הרב הראשי לישראל, שאתם נותנים לו כוח, והוא מוכר גיורים בכסף, ואת זה אתם רוצים לקדש.

אלעזר שטרן: המונופול הזה, לא רק שהוא מתעלם מצורכי העם, אלא הוא מאפשר התעללות בחיילי צה"ל, הוא לא נותן משקל לחיבור לעם היהודי, למי שמשרתת או משרת בצה"ל.

אלעזר שטרן: ולמה?

אלעזר שטרן: כיוון שהרבנים הראשיים נגד שירות נשים, אז איך הם יתייחסו בצורה מכובדת לחיילות שבאות להתגייר או לנשים?

אלעזר שטרן: הוא לא נותן משקל, מפני שמדינת ישראל, בחסותה של הקואליציה הזאת, הפקידה את מפתחות הכניסה אליה ואל העם היהודי בידי אנשים שחלקם מתנגדים לקיום שלה.

אלעזר שטרן: אני פונה לשרת העלייה והקליטה, שלא נמצאת כאן:

אלעזר שטרן: אני מכיר את החשיבות שאתם מייחסים לעולים החדשים, אני יודע כמה כואב לכם המצב הנוכחי של היחס הזה.

אלעזר שטרן: הצעת החוק שאני מגיש כאן, מי שחתומים עליה מלבדי, או נוסף עלי, אלה יאיר לפיד, יצחק הרצוג ואביגדור ליברמן, שלאורך שנים, יחד עם חבר הכנסת דודו רותם, זיכרונו לברכה, ניסו לקדם את החוק הזה.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, שר הביטחון לא נמצא כאן והוא גם לא מצביע, אבל החוק הזה, שאף אחד לא יגיד לכם שהוא סותר את ההלכה, להפך.

אלעזר שטרן: החוק הזה לא נוגע בהלכה, החוק הזה נוגע באנשים, החוק הזה, כמו שאמרתי קודם, בא לצמצם שחיתות.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לשר התחבורה: הרי אתה אתי, מה אתה עכשיו מנסה לשכנע אותם?

אלעזר שטרן: הרי אני יודע שאתה אתי.

אלעזר שטרן: הרי אתה חושב ככה, אתה מכיר מה אנחנו עושים ביחס הזה לגרות.

אלעזר שטרן: ויש לי משהו להגיד לשר בנט – – –

משה גפני: אתה מוסיף שחיתות.

משה גפני: מוסיף שחיתות.

אלעזר שטרן: סליחה?

משה גפני: אתה מרחיב את זה עכשיו לכל מיני אנשים שאף אחד לא יודע מי הם.

אלעזר שטרן: אני לא שומע.

משה גפני: אתה לא רוצה לשמוע.

משה גפני: יש לך רק נושא אחד שאתה מביא כל הזמן.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד משהו לשר החינוך: שר החינוך, אתה יודע שאתה התחייבת בפני, החוק הזה היה לי בידיים, היה לו רוב בכנסת, ביקשת ממני במשרד ראש הממשלה שאני אסכים לוותר על חוק ותהיה החלטת ממשלה.

אלעזר שטרן: שאלתי אותך: נפתלי, בקדנציה הבאה תהיו עם החרדים, מה תעשו?

אלעזר שטרן: אמרת לי: נראה לך שאני אוותר על הגיור?

אלעזר שטרן: הרי אתה יודע כמה זה חשוב.

אלעזר שטרן: אתה גם שר החינוך, אתה יודע איך מסתכלים על הבטחות, אתה יודע איך מסתכלים על מילים; אתה מכיר את הציבור שבתוכו אתה ואני יושבים, כמה העניין הזה חשוב לו – אפילו יותר מחמש יחידות, שזה דבר חשוב.

אלעזר שטרן: אבל גם המשמעות של לתת מילה, גם המשמעות של למכור את נשמתה של המדינה – בשביל מה?

אלעזר שטרן: בשביל שני תיקים?

אלעזר שטרן: בשביל כספים קואליציוניים?

אלעזר שטרן: על החלשים?

אלעזר שטרן: על העולים החדשים?

אלעזר שטרן: על חיילי צה"ל?

אלעזר שטרן: על חיילות צה"ל?

אלעזר שטרן: בשביל מה?

אלעזר שטרן: הרי אתה יודע שהשרים שיושבים אתך בממשלה, רובם המוחלט תומך בזה.

אלעזר שטרן: אני לא מדבר על המצביעים שהצביעו בעד הקואליציה הזאת.

אלעזר שטרן: אתה יודע שזה מיעוט קטן שמנצל כוח עליך ופיתה אתכם בתיקים והקרבתם את הנושא – עזוב בעל החשיבות העליונה – את הנושא שבשחור-לבן אמרת כן או לא.

אלעזר שטרן: ואתה יודע שאני – אני לא יודע אם בתמימותי – האמנתי, אחרת החוק הזה לא היה בא עכשיו, משום שהוא כבר עבר בקריאה ראשונה ועבר בוועדת החוקה מוכן לקריאה שנייה ושלישית, ואז לפי בקשתך עצרנו את זה, לפי התחייבותך עצרנו את זה.

אלעזר שטרן: תיגמר המליאה הזאת, תיגמר הכנסת, נלך כל אחד לשבועות הביתה, נקרא "עמך עמי ואלהיך אלהי", נעביר שיעורים על הגיור – ומה נגיד?

אלעזר שטרן: אני אומר כאן, ואני פונה לחברי הכנסת מהקואליציה – ואני לא רוצה להזכיר שמות; אני יודע כמה מכם באו אלי ואמרו לי כמה אני צודק, כמה אמרו לי כמה זה חשוב – אל תיפלו במלכודת שזה נגד מישהו.

אלעזר שטרן: החוק הזה הוא לא נגד הרבנות, הוא בוודאי לא נגד היהדות, הוא בעד היהדות.

אלעזר שטרן: נגד מה הוא?

אלעזר שטרן: נגד שחיתות, נגד התעמרות, נגד פירוד, נגד יצירת שנאה, ואולי יותר מכול, נגד התבוללות כאן במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

טלי פלוסקוב: חברים, אין לנו תגובה של הממשלה, ועל-פי התקנון רשום: תמכה הממשלה בהצעת החוק או לא נקטה עמדה ביחס אליה, כאמור בסעיף קטן (ג)(1), רשאי אחד מחברי הכנסת הנוכח במליאה, כפי שיקבע יושב-ראש הישיבה, להציע להסיר את הצעת החוק מסדר-היום ולנמק את התנגדותו להצעת החוק במסגרת זמן שלא תעלה על שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: מי שביקש להתנגד זה חבר הכנסת ישראל אייכלר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד שלוש דקות להתנגד.

עליזה לביא: אם אלעזר שטרן רוצה, הוא יכול לחזור להשיב.

טלי פלוסקוב: כמובן, אם אלעזר שטרן ירצה לחזור – את מוזמנת לקרוא את התקנון, קראתי סעיף מהתקנון – לאלעזר שטרן יהיו שלוש דקות נוספות, אם ירצה לחזור לשכנע.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני חבר הכנסת ישראל אייכלר, יש לך עד שלוש דקות.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים – לא שומעים – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו שוב מבקשים שקט באולם, אנחנו לא שומעים.

טלי פלוסקוב: תגבירו בבקשה את הרמקול של הדובר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, השבוע בשבת, מוצאי-שבת, ניכנס לחג השבועות, ואחד הדברים של חג השבועות שאנחנו קוראים הוא מגילת רות, ומגילת רות עוסקת בגיור, מה זה גרי צדק ומה זה גרים מזויפים.

ישראל אייכלר: אף פעם כמעט בהיסטוריה לא היה דבר כזה – אני אומר "כמעט" – שאנשים שלא התכוונו לקבל עול תורה ומצוות, לא רצו להצטרף לנחלתו של הקדוש-ברוך-הוא, רצו להיות יהודים.

ישראל אייכלר: היו תקופות שהיו גרי אריות – אנשים שחששו אז מפני הגדולה של מלכות ישראל ורצו להתגייר – ולא קיבלו גרים.

ישראל אייכלר: לא מקבלים גרים שאינם מתכוונים להתגייר בכל הדורות.

עליזה לביא: מי אתה שתגיד מי רוצה ומי לא רוצה?

ישראל אייכלר: אנחנו נחליט, אנחנו היהודים – – –

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: סליחה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: מי אתה?

עליזה לביא: מי אתה?

עליזה לביא: מי אתה שתגיד מי זה גר צדק ומי זה לא גר צדק?

ישראל אייכלר: הגויים לא יחליטו.

ישראל אייכלר: עם ישראל, תורת ישראל, אלוקי ישראל.

ישראל אייכלר: גברת היושבת-ראש, אני מבקש – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא, אני מבקשת להפסיק עם הערות ביניים.

ישראל אייכלר: – – בכל פעם שהגברת לביא מפריעה, אני רוצה שתפסיקי את השעון.

ישראל אייכלר: לא אכפת לי, כי יש לי מספיק זמן, רק שיפריעו מספיק.

ישראל אייכלר: רות המואבייה הייתה דמות של גרת צדק.

ישראל אייכלר: מה זה נקרא גרת צדק?

ישראל אייכלר: גם כאשר כולם יודעים את הסיפור – כאשר נעמי חזרה לבית-לחם, ובאו אתה שתיים, האחת ערפה, האימא של גוליית, והאחת רות המואבייה, ותאמר נעמי: "שבנה בנתי למה תלכנה עמי?

ישראל אייכלר: העוד לי בנים במעי – – – שבנה בנתי, לכן, כי זקנתי" – וכו' – "ותשנה קולן ותבכינה עוד ותשק ערפה לחמותה" – ערפה רצתה, אבל היא לא הייתה גרת צדק, היא לא רצתה לקבל עול תורה ומצוות, עול היהדות – "ורות דבקה בה".

ישראל אייכלר: נעמי מנסה להניא אותה מלהתגייר: "ותאמר הנה שבה יבמתך אל עמה ואל אלהיה שובי אחרי יבמתך" – למה את צריכה את זה?

ישראל אייכלר: – "ותאמר רות אל תפגעי בי לעזבך לשוב מאחריך כי אל אשר תלכי אלך ובאשר תליני אלין, עמך עמי ואלקיך אלקי" – בלי "אלוקייך אלוקי" אין גיור – "באשר תמותי אמות, ושם אקבר.

ישראל אייכלר: כה יעשה ה' לי וכה יֹסיף כי המוות יפריד ביני ובינך".

ישראל אייכלר: זה יסוד ושורש גרי הצדק.

אראל מרגלית: אבל המעשה הגדול שלה היה מעשה של בין אדם לחברו.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית.

ישראל אייכלר: נכון, נכון.

ישראל אייכלר: אי-אפשר להיות יהודי בלי לקבל מצוות שבין אדם לחברו ומצוות שבין אדם למקום, כי חטיבה אחת היא ומאלוקי ישראל היא ניתנה לנו.

ישראל אייכלר: לכן, כאשר בא חבר הכנסת שטרן ואומר – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

ישראל אייכלר: – – שאנשים מושחתים, אנשים שלא רוצים בקיומנו, אלה הם הדיינים של הרבנות הראשית, הוא עוד מדבר על אהבת ישראל?

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: הוא אומר שמדובר פה בשנאה או באהבה?

ישראל אייכלר: הרי כל הדבר הזה – אתמול היה אצלנו דיון על הדיור – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

ישראל אייכלר: גברתי היושבת-ראש, אני שאלתי שאלה: כמה אנשים יש להם בעיות דיור במדינה?

ישראל אייכלר: כמה חוקים חבר הכנסת שטרן הביא בעניין הדיור?

אלעזר שטרן: רד כבר.

אלעזר שטרן: למה את לא מורידה אותו?

ישראל אייכלר: אתה לא תגיד לי לרדת.

ישראל אייכלר: הכיפה שלך הביאה אותך לדרגת אלוף – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן.

ישראל אייכלר: – – ואתה מדבר על – – – שמקבלים ג'ובים – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אייכלר, אני מבקשת לסיים.

ישראל אייכלר: – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני כבר הוספתי לך על ההפרעות שהיו.

מרב מיכאלי: היה מותר לך עשר דקות.

ישראל אייכלר: נו, אני מדבר.

טלי פלוסקוב: לא, לא מדבר עשר דקות.

יואב קיש: לא את כל הזמן – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת, משפט סיום.

ישראל אייכלר: משפט סיום.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: משפט סיום.

ישראל אייכלר: אני רוצה לתת משפט סיום ולומר: כאשר אדם חובש כיפה במפלגה חילונית, שהיה אלוף בצה"ל בגלל הכיפה שלו – לא בגלל שהוא היה מבריק ולא בגלל שהוא היה גדול – והוא בא ומדבר על ג'ובים של הרבנות הראשית – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

ישראל אייכלר: – – ועל שחיתות שזה ג'ובים?

ישראל אייכלר: השאלה היא כזאת:

ישראל אייכלר: האם הכנסת רוצה – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

ישראל אייכלר: אני כבר מסיים.

טלי פלוסקוב: הבטחת לי משפט אחרון, אבל אתה כבר מגיע למשפט שלישי.

ישראל אייכלר: לא, אני רוצה – – –

טלי פלוסקוב: לא, לא.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לומר שחבר הכנסת שטרן רוצה להרוס את כרם ישראל, ואסור לאפשר לו את זה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – וצריך שהגרות תהיה גרות – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

ישראל אייכלר: – – ועם ישראל יישאר עם ישראל – – –

טלי פלוסקוב: אדוני, אני לא רוצה לסגור מיקרופון.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת ממך לסיים.

ישראל אייכלר: מה?

ישראל אייכלר: את רוצה שאני אסיים?

טלי פלוסקוב: כן, בוודאי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות תמו מזמן.

ישראל אייכלר: טוב, בסדר, אז אני אסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

קריאה: רגע, רגע.

ישראל אייכלר: הממשלה יכולה להשיב?

ישראל אייכלר: שהממשלה תשיב, אין לי בעיה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: שנייה, רבותי.

טלי פלוסקוב: זהו.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

מרב מיכאלי: – – – זמן, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: הוא סיים.

טלי פלוסקוב: דקה.

ישראל אייכלר: בסדר, אני מסיים.

ישראל אייכלר: אני מחכה לראות אם השר ליצמן יכול לעלות.

טלי פלוסקוב: לא, לא, חבר הכנסת אייכלר, סליחה, אתה סיימת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מרב מיכאלי: – – –

ישראל אייכלר: אין בעיה.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אתה מדבר בשם הממשלה?

טלי פלוסקוב: אתה מבקש לדבר בשם הממשלה?

מרב מיכאלי: אבל, אייכלר הוא גם – – –

טלי פלוסקוב: שר הבריאות יעקב ליצמן מבקש לדבר בשם הממשלה.

טלי פלוסקוב: היות שהייתה התנגדות קודמת הוא מוגבל עכשיו לחמש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, יש לך עד חמש דקות.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו פועלים על-פי התקנון.

טלי פלוסקוב: אתם רוצים לבדוק?

טלי פלוסקוב: בבקשה, אתם מוזמנים לגשת לכאן ולבדוק.

אלעזר שטרן: אבל למה את לא שומרת?

אלעזר שטרן: כמה זמן הוא עמד.

טלי פלוסקוב: אחרי חמש דקות של השר, חבר הכנסת אלעזר שטרן, תהיה לך אופציה של שלוש דקות נוספות.

אלעזר שטרן: אבל הוא דיבר – כמה דקות?

טלי פלוסקוב: הוא דיבר שלוש דקות, עם כל ההפרעות שלכם.

אלעזר שטרן: – – – לא שלוש דקות.

אלעזר שטרן: זה לא נכון.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לתת לכבוד השר להגיד את דבריו, ואחר כך יהיו לך עוד שלוש דקות, לחזור לכאן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, כבוד השר, עד חמש דקות.

זהבה גלאון: רגע, רגע – – –

יעקב ליצמן: לא, את לא מתחילה.

יעקב ליצמן: מפריעים לי.

יעקב ליצמן: אני לא מתחיל שעון עד שיהיה שקט.

יעקב ליצמן: לא מתחיל.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון, אם יש לך שאלות את יכולה לגשת למזכירות, והמזכירה תיתן לך תשובה.

טלי פלוסקוב: אנחנו פועלים על-פי התקנון.

טלי פלוסקוב: הייתה לנו התנגדות של חבר כנסת, ולכן עכשיו השר יכול לדבר רק חמש דקות.

טלי פלוסקוב: זה הכול.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, אני שוב מפעילה שעון, ועכשיו לרשותך חמש דקות.

יעקב ליצמן: השר שלפיד רצה שיהיה שר רוצה לדבר חמש דקות.

יעקב ליצמן: הוא ביקש שאני אהיה.

יעקב ליצמן: גברתי, אני לא יכול לדבר כי מפריעים לי.

יעקב ליצמן: אני לא יכול.

יעקב ליצמן: אני רוצה להתחיל את השעון – – –

טלי פלוסקוב: עכשיו אני מבקשת מהקואליציה.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

יעקב ליצמן: אני לא מתחיל.

יעקב ליצמן: אני רוצה שתפעילי את השעון מחדש.

יעקב ליצמן: לא, אני לא מתחיל.

טלי פלוסקוב: קואליציה, אני עדיין שומעת אתכם.

יעקב ליצמן: אני מקבל עוד?

טלי פלוסקוב: הבנתי.

טלי פלוסקוב: אני מוסיפה לך 20 שניות.

יעקב ליצמן: יותר.

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, תרגילי האופוזיציה, לספור דקות – אני זוכר כמה דיברתם בקדנציה הקודמת, חצי שעה, שלושת-רבעי השעה – אף אחד לא הפריע לכם.

יעקב ליצמן: אף אחד לא אמר לכם מילה אחת, אף אחד לא הפריע לכם – –

מרב מיכאלי: להזכיר לך – – –

יעקב ליצמן: – – כל התרגילים המלוכלכים עשיתם בכנסת הזאת.

יעקב ליצמן: אני מבקש להוריד לי את הדקות שהם צועקים.

יעקב ליצמן: אני לא מוכן.

מרב מיכאלי: לא – – –

יעקב ליצמן: לא מוכן לדבר ככה.

יעקב ליצמן: לא מוכן לדבר ככה.

יעקב ליצמן: לא שומעים אותי.

טלי פלוסקוב: את כל הדקות שאתם מפריעים אני מוסיפה לשר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יעל גרמן: – – –

יעקב ליצמן: את חוכמת שרת הבריאות הקודמת כבר שמעתי.

יעקב ליצמן: אם את רוצה, גברתי, להתחיל כאן על משרד הבריאות – להגיד לך מה מצאתי במשרד?

יעקב ליצמן: אנא, אל תעשו לי את זה – –

יעל גרמן: – – –

יעקב ליצמן: – – אנחנו בסיוון.

יעקב ליצמן: היום זה יום לא של זה.

יעקב ליצמן: היום קבלת התורה.

יעקב ליצמן: אתם צריכים לקבל את התורה, אתם צריכים להפסיק להיות אנטי-דתיים, שונאי דת.

יעקב ליצמן: תפסיקו עם כל השטויות שלכם.

יעקב ליצמן: אז, אולי, אולי – אני לא רוצה להגיד את ההמשך.

יעקב ליצמן: חזרה בתשובה זה בכיוונים אחרים.

יעקב ליצמן: היום בסיוון, קבלת התורה.

יעקב ליצמן: אל תעשו לי כל הזמן – איפה שטרן, אלעזר?

יעקב ליצמן: אני לא רואה אותו.

יעקב ליצמן: הוא מנהל משא-ומתן עם הערבים.

יעקב ליצמן: אני הבנתי.

יעקב ליצמן: אלעזר, במקום לנהל משא-ומתן עם הערבים תנהל משא-ומתן אתי.

אלעזר שטרן: גם וגם.

קריאה: אנחנו רוצים לנהל אתם משא-ומתן.

יעקב ליצמן: למה אתה מחפש שהערבים יחליטו על גיור?

יעקב ליצמן: למה?

יעקב ליצמן: מה העסק שלכם?

יעקב ליצמן: מה העסק שלך אצלם עכשיו?

יעקב ליצמן: גיור זה רק יהודים, רק על-פי ההלכה.

אלעזר שטרן: – – – אתה בממשלה.

יעקב ליצמן: תפסיקו, כל המזייפים, הרפורמים, הקונסרבטיבים – זה הכול זיוף אחד גדול.

אלעזר שטרן: – – –

יעקב ליצמן: למה אתה צריך את זה?

אלעזר שטרן: – – –

יעקב ליצמן: למה אתה צריך את זה?

יעקב ליצמן: למה אתה מתחיל אתם?

אלעזר שטרן: – – –

יעקב ליצמן: אני לא שומע.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מבקשים שקט – – –

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: אני אתחיל להוציא חברי כנסת מהאולם, רבותי.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה להתחיל לקרוא אתכם לסדר ולהוציא אתכם.

טלי פלוסקוב: שוב אני מבקשת מהסדרנים להתפזר באולם ולהרגיע את חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סמוטריץ, אתה יודע שזה מפריע כאן, נכון?

יעקב ליצמן: אני שמח, חבר הכנסת שטרן, שהשותפים שלך בהלכה זה ערבים.

יעקב ליצמן: אני שמח שאתם אתה מנהל משא-ומתן להחליט מה זה גיור במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: אתה מבין איזה אבסורד הכנסת לכאן?

יעקב ליצמן: אתה מבין שאתה הורס את הדת במדינת ישראל?

יעקב ליצמן: זה מה שיש לכם להגיד כאן, ואחר כך אתם עוד רוצים להגיד שאתם חוזרים בתשובה.

יעקב ליצמן: כל הנושא של הגיור זה רק כדי לקנטר.

יעקב ליצמן: אני חושב, גברתי היושבת-ראש, את לא יכולה פתאום באמצע הקדנציה להחליט ששר או מישהו שמדבר, מוגבל.

יעקב ליצמן: אני זוכר בקדנציה, כמה שהתפוצצתי, והם דיברו – אני לא שומע.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אנחנו פועלים על-פי התקנון.

יעקב ליצמן: אני יודע, התקנון, אבל בתקנון אי-אפשר לעשות איפה ואיפה.

יעקב ליצמן: אני לא שומע את עצמי.

טלי פלוסקוב: אם הייתה פה תשובה של הממשלה – –

יעקב ליצמן: אבל אי-אפשר ככה.

טלי פלוסקוב: – – זה היה משהו אחר.

טלי פלוסקוב: כרגע – – –

יעקב ליצמן: אי-אפשר לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, אני מבקשת שוב להביא בחשבון את השעון.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת.

יעקב ליצמן: לא, אבל אי-אפשר לדבר.

אחמד טיבי: – – –

דב חנין: – – – אתם – – – את כל הנורמות.

אחמד טיבי: יש פה אנשים – – – והם יושבים ומצביעים – – –

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מנהלת את המליאה.

טלי פלוסקוב: כל הקיזוזים – אין לי מושג מה קורה כרגע בקיזוזים.

טלי פלוסקוב: אני כרגע מנהלת את המליאה, על-פי התקנון.

טלי פלוסקוב: זה התקנון.

טלי פלוסקוב: זכותו של השר להשיב.

טלי פלוסקוב: אתם יכולים להיות מרוצים או לא מרוצים.

יעקב ליצמן: אני לא שומע את עצמי.

יעקב ליצמן: אני לא יכול.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, אתה יכול להמשיך.

יעקב ליצמן: אי-אפשר, לא שומעים אותי.

יעקב ליצמן: זה שוק כאן.

יעקב ליצמן: אי-אפשר לדבר ככה.

טלי פלוסקוב: אתה רוצה שאני אוציא את כל חברי הכנסת מהאולם?

יעקב ליצמן: גברתי, אני לא אדבר עד שיהיה שקט כאן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מחברי הכנסת קצת שקט באולם, וממך, כבוד השר, אני מבקשת להמשיך.

טלי פלוסקוב: כן, כבוד השר, אני מבקשת להמשיך.

יעקב ליצמן: גברתי היושבת-ראש, לכן אני אומר שיש לי הערה גם על התקנון.

יעקב ליצמן: אני לא יודע מה התקנון היום, אבל בקדנציה הקודמת שר עלה לדבר והוא דיבר כמה שהוא רצה.

יעקב ליצמן: אני לא חושב – – –

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: לא שמעתי אותך.

טלי פלוסקוב: אני רואה את השעון, ותנו לי בבקשה לנהל.

טלי פלוסקוב: יש פה יותר מדי מורים.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אני מבקשת לסיים ולסכם את דבריך, כי הזמן כבר הסתיים.

יעקב ליצמן: יש לי עוד תוספת זמן.

טלי פלוסקוב: אני כבר מביאה בחשבון את התוספת.

טלי פלוסקוב: אל תתווכחו אתי עכשיו על השעון.

יעקב ליצמן: אוקיי, אני לא אתווכח על השעון, אני אתווכח על המהות.

טלי פלוסקוב: משפט סיכום בבקשה מהצד שלך.

משה גפני: הפריעו לו.

משה גפני: היו לו דברים חשובים להגיד, הפריעו לו.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני נותנת לשר עוד דקה לסיים בגלל ההפרעות, ובזה זה הסתיים, נקודה.

משה גפני: הפריעו לו, היו לו דברים חשובים להגיד.

טלי פלוסקוב: כבוד השר, אם אתה לא תדבר, זאת דקה שלך, נקודה.

יעקב ליצמן: גברתי, אני שמח – חבר הכנסת גפני, גפני, גפני, אני רוצה שתקשיב – שיש שיתוף פעולה בנושא גיור בארץ בין חבר הכנסת שטרן לערבים.

יעקב ליצמן: הערבים הם המומחים להחליט מה זה גיור בארץ.

יעקב ליצמן: בגלל זה חבר הכנסת שטרן הלך להתייעץ עם הערבים איך להצביע, וזה שיתוף הפעולה בין יש עתיד – – –

משה גפני: – – –

אחמד טיבי: מה רע בערבים?

יעקב ליצמן: בדיוק, מצוין, אתה יודע שבבריאות אני עוזר לכם בכול, אבל בגיור מה יש לך לחפש?

יעקב ליצמן: מי עזר לכם יותר, אני או השרה הקודמת?

יעקב ליצמן: אחמד טיבי, תגיד את האמת, מי עזר לך יותר בבריאות, אני או השרה הקודמת?

אחמד טיבי: אתה.

יעקב ליצמן: אני, אז תגיד להם את זה, עם כל הכבוד.

עיסאווי פריג': – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה, כבוד השר.

יעקב ליצמן: גברתי, אני מציע, רבותי, לדחות את החוק.

יעקב ליצמן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר הבריאות ליצמן.

טלי פלוסקוב: אם חבר הכנסת אלעזר שטרן מעוניין בשלוש דקות נוספות, לרשותך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, קודם כול אני מבין שנרשם שהשר ליצמן ייצג את עמדת הממשלה, ורק בכוח זה הוא עלה לכאן, אחרי שכבר דיבר חבר כנסת משלא ניתנה עמדת ממשלה, נכון?

אלעזר שטרן: אז נרשם שזאת עמדת הממשלה.

אלעזר שטרן: אני, צר לי מאוד ששר בממשלת ישראל מתייחס לחלק מחברי הכנסת כערבים וכלא-ערבים.

אלעזר שטרן: הם אזרחי מדינת ישראל כמוני וכמוך, ועל כל מה שקורה בכנסת – הרי השר ליצמן, במטותא, אל תעשה הצגות, הרי אתה יודע שזה פוליטיקה – – –

יעקב ליצמן: – – –

אלעזר שטרן: שנייה, שנייה, שנייה, שנייה.

יעקב ליצמן: – – –

אלעזר שטרן: שנייה, שנייה, תן לי שנייה, תן לי להגיד לך משהו.

אלעזר שטרן: אם זו לא הייתה פוליטיקה מלוכלכת, החוק הזה היה עובר.

אלעזר שטרן: שרי ממשלת ישראל מבינים את הקריטיות של פתרון סוגיית הגיור.

יעקב ליצמן: – – –

אלעזר שטרן: חברי הכנסת מהליכוד ומהבית היהודי, על מה הם מתחבטים?

אלעזר שטרן: איך כופפת אותם בהסכם קואליציוני נגד הערכים הכי בסיסיים שלהם, אז אתה אומר לי למה אני מדבר עם ערבים?

אלעזר שטרן: זה הדבר הגרוע שאתה יכול לומר פה?

אלעזר שטרן: כן, חבר הכנסת יוגב מסתכל עלי, הוא יודע שאני צודק.

אלעזר שטרן: את העמדה שלא מכירה בשירות צה"ל כחלק מ"עמך עמי" – –

מרדכי יוגב: – – –

אלעזר שטרן: – – אמר פה שר מממשלת ישראל בשם הממשלה.

אלעזר שטרן: אתם יכולים אחרי זה ללכת להפגנות ולתמוך בחיילי צה"ל ולהגיד מי שפוגע, ואתם נותנים יד להתעללות.

אלעזר שטרן: אתם מחקתם את "עמך עמי".

משה גפני: די, מספיק עם הדמגוגיה.

אלעזר שטרן: אין "עמך עמי", אין "עמך עמי" – –

משה גפני: מספיק עם הדמגוגיה.

אלעזר שטרן: – – יש רק "אלוהייך אלוהי" – –

משה גפני: מעניין אותך למחוק את תורת ישראל.

אלעזר שטרן: – – וגם זה בתנאי שמי שמנהלת את זה זו מערכת מושחתת, שמוכרת גיורים בכסף.

משה גפני: מעניין אותך למחוק את תורת ישראל, זה מה שמעניין אותך.

אלעזר שטרן: אתם יודעים שהחוק הזה – – –

משה גפני: מעניין אותך למחוק את תורת ישראל, זה מה שמעניין אותך.

אלעזר שטרן: – – – יש רק לצמצם את הכוח שלכם – –

משה גפני: לא מעניין אותך שום דבר, מעניין אותך רק למחוק את תורת ישראל.

אלעזר שטרן: – – לצמצם את השחיתות, שלא ימכרו גיורים בכסף.

משה גפני: אתה מעוניין למחוק את תורת ישראל.

משה גפני: אתה מעוניין למחוק את תורת ישראל, שום דבר אחר לא.

משה גפני: שום דבר אחר לא.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: דמגוג.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: דמגוג, דמגוג, דמגוג.

טלי פלוסקוב: אני קוראת אותך לסדר פעם – – –

משה גפני: דמגוג.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: דמגוג, אתה מעוניין למחוק את תורת ישראל, שום דבר לא מעניין אותך, לא מעניין אותך כלום.

אלעזר שטרן: אתה לא קורא את מגילת רות.

משה גפני: אתה דמגוג.

משה גפני: אתה דמגוג.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: אתה דמגוג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני לא רוצה להוציא אותך מהאולם.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

משה גפני: לא מעניין אותך כלום, רק דמגוגיה.

משה גפני: אתה מעוניין למחוק – – –

אלעזר שטרן: כן, זאת דמגוגיה?

אלעזר שטרן: דמגוגיה זה – – – זאת דמגוגיה.

משה גפני: – – – אתה מעוניין למחוק את תורת ישראל.

משה גפני: אל תטיף לי מוסר – – –

אלעזר שטרן: מה, אתם לא משתתפים בוועדה למינוי קאדים?

אלעזר שטרן: אל תעשה הצגות.

משה גפני: אל תטיף לי מוסר.

משה גפני: אל תטיף לי מוסר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת גפני, אני מבקשת לצאת מהאולם, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית.

משה גפני: אתה דמגוג.

אלעזר שטרן: אל תלמד אותי – – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעזור לגפני לצאת מהאולם.

אלעזר שטרן: אל תלמד אותי מה זה יהדות – לא אתה ולא אייכלר ולא אף אחד, אל תלמדו אותי מה זה שירות בצה"ל – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: שמת לב שאני לא מפסיקה את שטרן?

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: – – אל תלמדו אותי מה זה למות בשביל המדינה הזאת.

אלעזר שטרן: אני לא מכיר ביטוי יותר גדול מ"עמך עמי" – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: – – לא בשביל לחם לבוא לפה, שמוכנים להקריב את החיים שלהם – ואתם התעלמתם מ"עמך עמי".

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לסיים.

אלעזר שטרן: לצערי הרב, החברים מהליכוד ומהבית היהודי נותנים יד לכל הגיור כולו רק על ההלכה לפי הפרשנות החרדית.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אני מבקשת לסיים.

אלעזר שטרן: אין "עמך עמי" בקואליציה הזאת.

אלעזר שטרן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: רבותי, על-פי בקשת הממשלה, ההצבעה תהיה שמית.

טלי פלוסקוב: לכן, גברתי מזכירת הכנסת, אני מבקשת להתחיל בהצבעה, ואני מבקשת שקט כדי שנוכל להעביר אותה כפי שצריך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח יעקב אשר – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – אינו נוכח נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – בעד יהודה גליק – נגד יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – נגד צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו משתתף בהצבעה מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – אינו נוכח יריב לוין – נגד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד יוליה מלינובסקי – נגד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – נגד טלי פלוסקוב – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – אינו נוכח נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תקרא בבקשה בשמות חברי הכנסת שלא נכחו באולם.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח זאב אלקין – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – אינה נוכחת איל בן ראובן – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח יואב גלנט – אינו נוכח מסעוד גנאים – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכחת חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח ישראל כץ – אינו נוכח מיקי לוי – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח עמיר פרץ – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח

בצלאל סמוטריץ': האם יש מי מחברי הכנסת שנוכח באולם, לא הצביע ומעוניין לעשות זאת?

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) איימן עודה – בעד

דוד ביטן: אבל הוא מקוזז.

דוד ביטן: מה זה?

בצלאל סמוטריץ': תמה ההצבעה.

בצלאל סמוטריץ': האם יש עוד מישהו?

בצלאל סמוטריץ': ההצבעה תמה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה, ספרי בבקשה את הקולות.

דוד ביטן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, אל תתווכח עם המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 39 בעד, 49 נגד.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יושב-ראש הקואליציה, תנוח דעתך, הצעת החוק לא התקבלה.

דוד ביטן: – – –

דוד ביטן: [הצעת חוק פ/1731/20; נספחות.

דוד ביטן: ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הדרכה שיקומית לאדם עם עיוורון או לקות ראייה – חברי הכנסת, אם לא שמתם לב, התחלף יושב-ראש, אני ממשיך – הצעת חוק הדרכה שיקומית לאדם עם עיוורון או לקות ראייה, התשע"ה–2015, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אבקסיס מוזמנת להציג את הצעת החוק.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, זו הצלחה גדולה של הכנסת.

משה גפני: הצלחה גדולה של הכנסת, שהחוק של אלעזר שטרן נפל.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני עולה כאן היום ומציעה הצעת חוק, שבאמת אני לא יכולה להבין את הרציונל להתנגד לה.

אורלי לוי אבקסיס: ואסביר למה, ונדבר גם על העלויות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עצם העמידה שלי היום פה על הפודיום, להגיש הצעת חוק במצב הלא-כל-כך פשוט שבו אני נמצאת מבחינה פוליטית-פרלמנטרית, התאפשרה באמת בזכות חברים בסיעות הבית שתרמו לי או נידבו לי ממכסת החוקים שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: והחוק הזה, בראשיתו גם, הוא חוק שלי ושל מיקי רוזנטל יחדיו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מודה.

בצלאל סמוטריץ': זה תרומה פטורה ממס?

אורלי לוי אבקסיס: אגיד לך מה: היה והחוק הזה יעבור, אני חושבת שזה ייחשב יותר מתרומה בעיני הקדוש-ברוך-הוא.

אורלי לוי אבקסיס: ואומר לך למה: היה פה עכשיו דיון סוער במיוחד בנוגע להלכה, לדת, לגיור – ואני עכשיו מחפשת את חברי הכנסת הדתיים, כי בהצעת החוק הזו אני מקיימת הלכה למעשה את החוק, והוא חוק הלכתי, חוק מהמקורות שלנו, והחוק אומר דבר כזה: "לא תקלל חרש, ולפני עִוֵר לא תתן מכשֹל, ויראת מאלהיך, אני ה'".

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק הנ"ל היא הצעת חוק שבאה להסדיר אחת ולתמיד את הזכאות של ילד, תינוק, מבוגר או קשיש שביום בהיר אחד מאבדים את מאור עיניהם.

אורלי לוי אבקסיס: הסיבות ללקות הראייה יכולות להיות רבות ומגוונות, אבל ההדרכה השיקומית היא אחת; היא מאפשרת לאותו בחור, לאותה נערה, לאותו חייל פצוע שאיבד את מאור עיניו בקרב – לעמוד על רגליו, ולהרגיש שיש לו עוד מה לתרום ויש לו עוד מה לעשות, והוא יכול עדיין להיות חלק פעיל בחברה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: תארו לעצמכם מצב שבו – שלום, גברתי השרה – מצב שבו אדם פעיל, חיוני, חזק בגופו וברוחו, מתעורר למציאות של חושך.

אורלי לוי אבקסיס: תחשבו ותנסו לתאר לעצמכם בוקר כזה, שבו אתה מתעורר לעולם חשוך.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יורד מהמיטה ומנסה למצוא את המסלול לדבר הפשוט ביותר בחיי היום-יום, ואתה נתקל – – –

חיים כץ: תסכימי אחר כך לתשובה והצבעה במועד אחר?

אורלי לוי אבקסיס: – – – ואתה נתקל במכשולים; מכשולים פיזיים – לפעמים זה רהיטים, לפעמים דברים אחרים.

אורלי לוי אבקסיס: המכשול הגדול ביותר שמדינה יכולה לעשות הוא למנוע מאותו אחד לקבל את ההדרכה שתאפשר לו גם להמשיך ולעבוד, אבל כן, גם להמשיך ולחיות את החיים הפשוטים.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר עוד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: יש אנשים שלא יודעים, חושבים שעיוור זה רק עיוור.

אורלי לוי אבקסיס: לקות ראייה קשה היא עיוורון, היא מצריכה כלים אחרים כדי להמשיך ולהתקיים בצורה סבירה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מכירה באופן אישי, קרוב מדי, קרוב מאוד, זוג צעיר, מקסים, שהביא לעולם את בתו בכורתו בשמחה אחת גדולה, ואז עם הלידה מתברר שהילדה לבקנית.

אורלי לוי אבקסיס: ללבקנים יש המון בעיות.

אורלי לוי אבקסיס: הבעיה הגדולה ביותר, בין היתר, פרט לחשיפה לשמש וכדומה, היא אי-יכולת להתמקד במרחב, אי-יכולת למקד את הראייה.

אורלי לוי אבקסיס: ומדובר כמעט בעיוורון מוחלט.

אורלי לוי אבקסיס: לדברים האלו יש הדרכה.

אורלי לוי אבקסיס: והזוג הצעיר הזה, שמקורב אלי מאוד, מספר לי שללא ההדרכה הזו – והלידה התרחשה כשהייתה השביתה של המורות השיקומיות הללו, כי המדינה סגרה את הברז ולא היה מי שישלם להן.

אורלי לוי אבקסיס: ואז נחשפתי לכמה הדבר הזה כל כך חשוב ואלמנטרי – כדי שהילדה תוכל להתנייד, שתוכל לעמוד על הרגליים.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם היא לא תראה, זה יכול להגביל אותה גם שם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל תארו לכם שהילדה צריכה ללמוד איך לקרב את הדף לעיניים, איך להצליח להתמקד.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לקנות מכשור, אייפד שמגדיל אותיות.

אורלי לוי אבקסיס: מבקר המדינה נתן את דעתו – האם אתה יודע, אדוני היושב-ראש, כמה אנשים זכו לזה בשנת 2014?

אורלי לוי אבקסיס: אגלה לך: סך הכול 16% מאלו שהיו זכאים.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה אומר: מבקר המדינה נתן את דעתו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא זעזע גם את משרד הרווחה, אדוני השר.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, אנחנו באים ואומרים: אוקיי, עלויות, קודם דיברת על עלות של 20 מיליארד – החוק הזה הוא כל כך זול, אבל הוא כל כך יקר ללמעלה מ-20,000 ישראלים שצריכים את ההדרכה הזו.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, היינו אצלך בוועדה כשטיפלנו בנושא הזה של המדריכות השיקומיות.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת, ולא רוצה לצטט את דבריך כיושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בנושא הזה בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד, אדוני השר – דיברתי גם עם השר כחלון, או עם צוותו, שבהתחלה אמרו לי: האוצר נותן תמחור גבוה – אוקיי, 10 מיליון נחשב גבוה?

אורלי לוי אבקסיס: – במקרים מסוימים כן, בוא נודה.

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו פורטים כמה כסף יש במערכת, ואני ביחד עם המרכז לעיוור – כמובן, כתבנו את החוק והגשנו – מסתבר שאפשר לעשות איגום משאבים, וחלק מהכסף הוא כבר בצנרת.

אורלי לוי אבקסיס: אז כמה נותר, אם יש 7.5 מיליון שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: כמה נותר להוסיף לשנה?

אורלי לוי אבקסיס: 2.5 מיליון שקלים, מאחר שיש כוח-האדם, וצריך בסך הכול שעות נוספות.

אורלי לוי אבקסיס: הילדה שדיברתי אתכם עליה היא האחיינית שלי, והיא עולה לכיתה א'.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היא, למזלה הרב, חיה במרכז, היא מקבלת את ההדרכה השיקומית גם בלי החוק הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שואלת שאלה אחרת: כמה כמוה יש בפריפריה הרחוקה שלא מגיעות אליהם השעות האלו, כי לא השכלנו לעשות את זה בפריסה ארצית?

אורלי לוי אבקסיס: האם רק לילדים במרכז יש הזכות לקבל את ההדרכה הבסיסית כדי להתקיים ביום-יום, כדי להיכנס לבית-ספר רגיל?

אורלי לוי אבקסיס: האם זה נראה לכם הוגן?

אורלי לוי אבקסיס: חיים, אני באמת פונה אליך, תנסה לשנות את רוע הגזירה, כי בנושא הזה – והדתיים, חבל מאוד שהם לא פה, כי זו העזרה האמיתית למי שזקוק לה ברגע החשוב ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: ולא בכדי: לא תשים בפני עיוור מכשול, כי פחדת, יראת, מה' אלוהיך.

אורלי לוי אבקסיס: איפה היראה שלכם?

אורלי לוי אבקסיס: איפה הפחד?

אורלי לוי אבקסיס: כשאנחנו כחזקים, או בשם היהדות, מתווכחים על סמנטיקה, מתווכחים אם הרב הזה שקיבל הכשרה – דרך אגב, מהרבנות – הוא כן טוב או לא טוב?

אורלי לוי אבקסיס: האם הוא באזור כזה או אחר?

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו באים לדבר על החיים עצמם, או על העזרה לאנשים החיים האלו, כולם נעלמים.

אורלי לוי אבקסיס: הרב מוזס, אתה מכיר את המשפט, לא תשים בפני עיוור מכשול.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שמים היום מכשול גדול אם לא נעביר את החוק הזה, כי החוק הזה הוא בסך הכול תוספת של 2.5 מיליון שקל להדרכה שיקומית לעיוורים ולילדים בעלי לקות ראייה גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: זה – תן לו את המכשיר.

אורלי לוי אבקסיס: כשאתה נכה, אתה מקבל את כיסא הגלגלים – –

מנחם אליעזר מוזס: אל תביאי את – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – כשאתה עיוור – אתה לא יכול לעשות את השתל אפילו של השמיעה – אבל אתה יכול לקבל את ההדרכה איך להתנהל בעולם, שהוא חשוך בעיניך.

אורלי לוי אבקסיס: אז פה לא נהיה אנחנו אנשים חשוכים, בוא נהיה רגישים לאנשים שזקוקים לנו היום.

אורלי לוי אבקסיס: לא תשים בפני עיוור מכשול, כי יראת את ה' אלוהיך, אני ה' אלוהיך.

אורלי לוי אבקסיס: אז קצת פחד מהקדוש-ברוך-הוא.

אורלי לוי אבקסיס: בוא נקיים היום את המצווה הזו, שעולה למדינה בסך הכול 2.5 מיליון שקל.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נתעלה קצת מעל הוויכוחים – כן, לא – ונסתכל על האנשים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

חיים כץ: חכי, חכי רגע.

חיים כץ: עוד מעט תשובה והצבעה – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

חיים כץ: אורלי – – – רגע, חכי.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה שר הרווחה והשירותים החברתיים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יוכל לשאול אותה את זה מעל – – –

חיים כץ: אבל אם אני אענה זה, כאילו אני – – – חכה, אני אגש אליה.

חיים כץ: דקה.

חיים כץ: אורלי – – –

בצלאל סמוטריץ': האם תשובה והצבעה במועד אחר או עכשיו?

חיים כץ: – – –

בצלאל סמוטריץ': גברתי לא צריכה לעלות.

אורלי לוי אבקסיס: אני כן רוצה לעלות.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, אי-אפשר.

בצלאל סמוטריץ': לבקשת המציעה, אנחנו דוחים את התשובה וההצבעה למועד אחר.

אורלי לוי אבקסיס: לשבועיים.

קריאה: – – –

אורלי לוי אבקסיס: אני מסכימה לשבועיים דחייה.

אורלי לוי אבקסיס: שבועיים.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה.

חיים כץ: נעשה מאמץ ענק לגמור את זה – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נתקן לפרוטוקול: הממשלה מבקשת תשובה והצבעה במועד אחר, והמציעה מסכימה.

אורלי לוי אבקסיס: מסכימה לשבועיים.

בצלאל סמוטריץ': היא אומרת בהתניה של שבועיים, אבל אדוני השר יכול להסכים או לא להסכים.

חיים כץ: אני אעשה כמיטב יכולתי שזה יסתיים עד אז.

בצלאל סמוטריץ': מה שאדוני מחליט זה מה שאדוני מחליט.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2709/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – חובת המצאת פירוט בנוגע לחוב), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כבל יעלה נא אל הדוכן וינמק את הצעתו במשך עשר דקות תמימות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כבל, אתה עולה?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת כבל?

איתן כבל: אדוני ממשיך לא לראות.

איתן כבל: הכוס הסתירה לו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, רשמת נכבדה, הצעת החוק שמונחת כאן לפנינו, זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון – חובת המצאת פירוט בנוגע לחוב), התשע"ו–2016, אני החלטתי, אף שאין לי כוונה – אדוני השר גלנט, חשוב לי שתקשיב.

איתן כבל: השר גלנט – יש לי זמן, אני רוצה לדבר אליו.

איתן כבל: השר גלנט, עליתי במיוחד כדי לפרגן לך, עכשיו אתה לא מקשיב לי?

איתן כבל: אמרתי שעליתי אף שלא תהיה הצבעה על הצעת החוק הזו, כי בכל זאת, לפעמים, גם כשחבר כנסת מניח הצעה ומגיש הצעה, והמשרד, מסתבר – אני אפילו לא שמתי לב בעומס של העבודה של המשרד של ועדת הכלכלה שכבר הבאתם תיקון לחוק, והתיקון שהבאתם, חברי סגן השר ז'קי לוי, אפילו יותר מקיף מהצעת החוק הזו.

איתן כבל: אז מצאתי לנכון לעלות ולומר לכם תודה.

איתן כבל: כשמגיעה תודה על עשייה אז צריך לומר אותה, ואין הבדל אופוזיציה–קואליציה, אדוני השר וסגנו, כי באמת עשיתם מעשה נכון וראוי, שאני אומר לעצמי – איך לא עשינו את זה עד היום?

איתן כבל: זאת אומרת שהעניין הזה הוא כל כך מתבקש, שכשאזרח מקבל – –

קריאה: איתן, יש הצבעה על החוק הזה היום?

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: – – חיוב לתשלום, שזה הדבר הכי בסיסי, שיקבל את הפירוט, ולא משנה אם הוא מקבל את זה מרשות מדינתית, כן או לא.

איתן כבל: בן-אדם צריך לדעת על מה הוא משלם.

איתן כבל: ולכן, אדוני השר גלנט, השר גלנט, אני רוצה – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: אני, מבחינתי, מושך את החוק, אוקיי?

איתן כבל: אדוני השר, רציתי לומר לך תודה, ותודה לסגנך ז'קי לוי.

איתן כבל: תבורכו על ההחלטה הזו.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': בשם הממשלה, משיב על ההצעה – אה, אין תשובה.

בצלאל סמוטריץ': תשובה והצבעה במועד אחר.

חיים כץ: הוא משך את החוק.

בצלאל סמוטריץ': הוא משך את החוק בכלל.

בצלאל סמוטריץ': משך את החוק.

בצלאל סמוטריץ': זה עוד לא היה לי בכלל.

בצלאל סמוטריץ': פעם ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2571/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – איסור על נקיבת מחיר שלא ניתן לשלמו במעות שבמחזור), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות שלך להציג לנו את ההצעה.

יחיאל חיליק בר: חברותי וחברי חברי הכנסת, אני פשוט מתבייש היום, כי נמאס לי מהקומבינות של ועדת שרים ונמאס לי מהתחשבנויות על חשבון הציבור בהצעות חוק צרכניות חברתיות מספר אחת, ואני רוצה שתקשיבו לי, חבר הכנסת הטרי-ישן יעקב אשר ומקלב, כי בעיקר אצלכם, החרדים, כמו בשכבות החלשות, החוק הזה לא נאכף והחוק הזה לא קיים.

יחיאל חיליק בר: תקשיב, יקירי אורי מקלב, מה הצעתי?

יחיאל חיליק בר: אמרתי דבר אחד מאוד פשוט: אני לא מוכן שבשום סופר, בשום מרכול, בשום חנות בארץ ינקבו במחיר שאי-אפשר להחזיר בו עודף – במעות שלא קיימות במחזור, קרי: 9.99, 9.95.

יחיאל חיליק בר: הרי אין מטבע של אגורה או 5 אגורות במחזור.

יחיאל חיליק בר: מדוע הממשלה הזו מתעקשת שוב ושוב להפיל הצעות חברתיות שמגינות על הצרכן?

יחיאל חיליק בר: הרי אם אני קונה משהו ב-9.95 אני רוצה לקבל 5 אגורות בחזרה.

יחיאל חיליק בר: אני לא יכול לקבל אגורות בחזרה.

יחיאל חיליק בר: עבורנו, חברי הכנסת שנהנים ממשכורת נכבדת, הרי מה זה 5 אגורות או אגורה?

יחיאל חיליק בר: למה נתחשבן על זה?

יחיאל חיליק בר: אבל עבור עשרות-אלפי משפחות קשות-יום – ותכף אני אספר לכם איפה הדבר הזה קיים – מאות רכישות בשנה יכולות להוביל לחיסכון של מאות שקלים שיכולים ללכת לביגוד, לחינוך, לציוד לילדים בבתי-הספר.

יחיאל חיליק בר: אבל מעבר לכול, חברות וחברים, וזה מה שאני לא מבין, מדובר פה בעניין פשוט של הגינות והפסקת הגזל והגנבה מהציבור הרחב.

יחיאל חיליק בר: לציבור ולצרכנים מגיע לדעת כמה הם משלמים, ולא כמה רשתות השיווק או המרכולים רוצים שהם יחשבו שהם משלמים.

יחיאל חיליק בר: מעבר לכסף, מה שמרתיח בדבר הזה זה שזה עוד פעם תופעת ה"מצליח", שיטת "מצליח".

יחיאל חיליק בר: עכשיו, יעלה לפה השר – אני לא יודע איזה שר משיב לי.

יחיאל חיליק בר: גברתי, איזה שר משיב לי?

טלי פלוסקוב: לוין.

יחיאל חיליק בר: יעלה יריב לוין ויגיד לי: חיליק, אתה צודק.

יחיאל חיליק בר: באמת אי-אפשר לשלם 9.95 ולא לקבל עודף, אבל יש תקנות.

יחיאל חיליק בר: נכון, השר?

יחיאל חיליק בר: אתה תגיד לי: יש תקנות.

יריב לוין: אתה הורס לי את כל – – –

יחיאל חיליק בר: אני הורס לך את כל הקרשנדו, כמו שאומר טיבי.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, בוא אני אגלה לך משהו:

יחיאל חיליק בר: לא רק שהתקנות האלה לא נאכפות, אני הלכתי עם עוזרי הפרלמנטריים המוכשרים ועוזרותי לבדוק אם באמת התקנות האלה נאכפות.

יחיאל חיליק בר: בוא אני אגיד לך, הרב מקלב, איפה הן נאכפות.

יחיאל חיליק בר: אתה לא תמצא בסניף "שופרסל" ברמת-אביב 9.99; אתה לא תמצא 9.95.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע איפה תמצא את זה?

יחיאל חיליק בר: אצלך בבני-ברק.

יחיאל חיליק בר: בדוק.

יחיאל חיליק בר: אצלך בבני-ברק, בדרום תל-אביב, באופקים, עיר הולדתה של אשתי, בצפת, עיר הולדתי, בשכונות החלשות בירושלים, במגזר הערבי הדרוזי ובמגזר החרדי.

יחיאל חיליק בר: צילמנו, שלחנו למשרד המשפטים תמונות מהשבועות האחרונים של 9.95 ו-9.99 – שמים קצוץ על התקנות.

יחיאל חיליק בר: עם כל התקנות וכל הכבוד להן, הן נוצחו על-ידי איזה פקיד בדרג ביניים במשרד המשפטים, או אני לא יודע איפה.

יחיאל חיליק בר: המוכרים במרכולים וברשתות מצפצפים על זה, כי זה לא חוק – הם לא מפרים חוק, זה לא פלילי.

יחיאל חיליק בר: כבר דיברו פה על כל מה שמסריח אבל הוא לא פלילי.

יחיאל חיליק בר: פה, כל מה שלא פלילי הוא מותר, זוהיר.

יחיאל חיליק בר: מה שלא פלילי – מותר.

יחיאל חיליק בר: אז בא אותו מוכר, בבני-ברק או אצלך ביישוב, ואומר: איזה פקח יבוא אלי?

יחיאל חיליק בר: בכלל, יש להם תקנים לפקחים האלה?

יחיאל חיליק בר: אני ארשום 9.95, ובמהלך שנה, עשרות משפחות ביישוב שלך או בבני-ברק, יבואו, ישלמו לי 10 שקלים, אין לי 5 אגורות להחזיר להם, זה עוד 5 אגורות ועוד 5 אגורות, והוא מרוויח – וזה בסדר שהוא ירוויח, אבל הציבור מפסיד.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע כמה בשביל משפחות אצלך, מאות השקלים האלה – מאות שקלים, עשינו חישוב – בשנה הולכים לפח?

יחיאל חיליק בר: ואחרי זה רבים על עוד 100 או 200 שקל בקצבאות ילדים כאשר מאות שקלים הולכים על דבר שיכול להיפתר בחוק צרכני פשוט, מובן מאליו ומתבקש:

יחיאל חיליק בר: לא לנקוב במחירים שבהם אי-אפשר להחזיר עודף – במעות שאינן במחזור.

יחיאל חיליק בר: מה ביקשתי מהממשלה, לקדם את רעיון שתי המדינות, חלילה?

יחיאל חיליק בר: ביקשתי 20 מיליארד, כמו שביקש, בצדק, ידידי אילן גילאון?

יחיאל חיליק בר: זה חוק שלא עולה כסף, לא עולה אגורה, אבל חוסך מאות ואלפי אגורות.

יחיאל חיליק בר: ובאה הקואליציה הזאת עוד פעם, עם עוד החלטה פושעת של ועדת שרים שמחליטה להתחשבן עם האופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: אני לא מאלה שהולכים ומלקקים כל יום, לא רוצה להגיד את מה של ועדת שרים.

יחיאל חיליק בר: לא מתקשר.

יחיאל חיליק בר: אמרתי, חוק נורמלי, צרכני, מתבקש, שיש לו תקנות שלא נאכפות – תאשרו אותו.

יחיאל חיליק בר: מה קרה, צריך את הסחר-מכר והשוחד הזה לוועדת שרים כדי לאשר חוק כזה בסיסי?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: מה, יש פה ימין ושמאל?

יחיאל חיליק בר: אני מבטיח לך, הרב אשר, שהחוק הזה דופק את הציבור החלש גם כשהם מצביעי הליכוד, גם כשהם המצביעים שלך ושל גפני וגם כשהם מצביעי מפלגת העבודה.

קריאה: השר מוכן לדחות את זה.

יחיאל חיליק בר: אבל תקשיב.

יחיאל חיליק בר: זה כבר חוק שלישי שלי שאומרים לי: בהסכמה.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך, יריב יקירי, אני יודע שאתה איש חברתי.

הוא מוכן.

יחיאל חיליק בר: לא, הוא ילך ומשרד המשפטים יגיד – כמו שהיה בחוק תעודות קדימות בתור לנכים – יגידו לי: עוד שבועיים, ויגידו לי: יש תקנות ומשרד המשפטים יתנגד כי יש תקנות – אורלי מכירה את זה היטב – ויבואו ויפילו לי את זה בפעם הבאה.

יחיאל חיליק בר: אני מוכן למשוך את ההצבעה, אני באמת מוכן, אני רק לא רוצה לקבל עוד פעם את התשובה של התקנות.

הוא מוכן.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד משהו, יריב, זה באמת חוק טוב, והוא חינמי.

יחיאל חיליק בר: הוא קיים ברוב המדינות המתוקנות.

יחיאל חיליק בר: אתה לא יכול לנקוב במחיר עם מעות שלא במחזור.

יחיאל חיליק בר: לא בתקנות, זה קיים בחקיקה של רוב המדינות הדמוקרטיות המתוקנות.

יחיאל חיליק בר: זה חוק קטן, שיפסיק את הגנבה והגזל מהציבור, ושוב פעם – בעיקר מהשכבות החלשות.

יחיאל חיליק בר: אם תבטיח לי שבעוד שבועיים אנחנו נבוא לפה ותשכנע את הפקידים במשפטים ובאוצר – – –

יריב לוין: לא – – – אני יכול לאפשר לך לעשות ניסיון להתדיין אתם.

יריב לוין: מי אני שאבטיח לך – אני לא שר הכלכלה, אני לא יכול להבטיח.

יחיאל חיליק בר: אז מה אתה מבקש?

יריב לוין: אני לא מבקש כלום.

יריב לוין: אם אתה רוצה לדחות את ההצבעה בשבועיים – – –

הצבעה במועד אחר.

אל תמשוך את החוק – הצבעה במועד אחר.

בינתיים, ינסו לעשות מאמץ ביניהם ואנחנו נגייס – – –

יחיאל חיליק בר: תשמעו, אני אומר פה לפרוטוקול, יש לי ניסיון אתך בזה – למרות שזה לא באשמתך – בכרטיס קדימות לנכים.

יחיאל חיליק בר: עד עכשיו, השר כץ, לא קיבלתי תשובה על זה בגלל הנושא הזה של התקנות.

יחיאל חיליק בר: אתה היית בעד, אבל משרד המשפטים הפיל את זה.

יחיאל חיליק בר: כמו שיש תקנות לחוק למתן כרטיס קדימות בתור לנכים.

יחיאל חיליק בר: ביקשתי להפוך את זה לחוק, אמרו לי תמשוך, משכתי, עד עכשיו אין הצבעה במועד אחר.

חיים כץ: עכשיו אתה מצביע על החוק, עכשיו הם יפילו לך את זה.

חיים כץ: אז מה הרווחת?

חיים כץ: הם יפילו לך בעוד שבועיים.

יחיאל חיליק בר: אני לא עושה חשבונות.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך מה הרווחתי.

יחיאל חיליק בר: הרווחתי שהציבור יראה שהקואליציה עושה חשבונות.

יחיאל חיליק בר: אני מוכן לא לעשות את זה.

חיים כץ: אין, הציבור לא יראה.

חיים כץ: הוא יראה את זה עוד שבועיים, מה קרה?

יחיאל חיליק בר: אז אני מבקש ממזכירת הכנסת שתרשום שביקשו ממני הצבעה בתוך שבועיים.

יחיאל חיליק בר: ואני מבקש ממך, הרב אשר, והרב מקלב, שתסייעו בוועדת שרים – – –

דוד ביטן: לא, לא יסייעו.

יחיאל חיליק בר: אתה, אדוני יו"ר הקואליציה, עד שלא תעמוד בהבטחתך ותיישר פה את השיפוע, אין לך שום זכות דיבור בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אף-על-פי שזה מאוד משעשע לראות אותך רץ בהצבעות על השיפוע.

דוד ביטן: הלו, יש מנכ"ל חדש.

איילת נחמיאס ורבין: חיליק, זה טוב, כי זה בערך כמו הרעיון של נפילת הממשלה, אין סיכוי לסדר את זה.

יחיאל חיליק בר: אין שום סיכוי לסדר.

יחיאל חיליק בר: אני מוכן לדחות את ההצבעה למועד אחר.

יחיאל חיליק בר: שלושה שבועות?

דוד ביטן: חודש.

דוד ביטן: אף אחד – – –

יחיאל חיליק בר: בשלושה שבועות.

טלי פלוסקוב: אני ממתינה להחלטה, רבותי.

יחיאל חיליק בר: ואני מבקש מכם בהוגנות, זה באמת לא עניין של ימין ושמאל ולא קואליציה ואופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: זה דבר פשוט מאוד, לא נוקבים במחיר – ומי שנוקב עובר על חוק פלילי; לא על תקנה של פקיד במשרד המשפטים ולא על איזה תקנה שלא נאכפת.

יחיאל חיליק בר: מי שרוצה את התמונות, הדוגמאות, מעשרות המרכולים בפריפריה שגונבים מאות שקלים בשנה מכל משפחה שאין לה כוח להתחשבן עם זה – התפקיד שלנו להגן עליהם.

יחיאל חיליק בר: אני מוכן לדחות את ההצבעה, ומבקש מחברי ביהדות התורה לסייע לי, שבעוד שלושה שבועות, בעזרת השם ובעזרתכם, אנחנו נבוא לפה ונצביע על חוק שלא עולה כסף, הוא נכון, הוא מפסיק גנבה וגזל מהציבור, ויבוא לציון גואל.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיליק בר.

טלי פלוסקוב: כפי שהבנתי, ופה אני רוצה לשמוע גם את תשובת הממשלה, שתשובה והצבעה במועד אחר, נכון?

יריב לוין: אכן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיליק בר, אני מבקשת להחליף אותי כי הצעת החוק הבאה היא הצעה שלי.

טלי פלוסקוב: בינתיים, יש הודעה של טלב אבו עראר על ההצבעה על הצעת החוק הקודמת – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תפעילו בבקשה מיקרופון לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש, אני מודיע שבחוק לתיקון פקודת העדה הדתית, חוק ההמרה, כפי שזה נקרא, טעיתי בהצבעה: במקום להצביע נמנע, הצבעתי בעד.

טלב אבו עראר: אני מודיע לפרוטוקול ואני מבקש שזה יתוקן.

טלב אבו עראר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/3009/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עוברים להצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), של חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, יש לך עד עשר דקות להציג את ההצעה.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתחיל מהביקור שלי או ההשתתפות שלי ושל עוד חברי כנסת, ביניהם גם שרת המשפטים, במצעד בפולין לפני כחודש ימים.

טלי פלוסקוב: רבותי, היינו בפולין, וכשביקרנו בבית-קברות בוורשה – – –

יחיאל חיליק בר: יו"ר הקואליציה ביטן, אתם מוזמנים לנהל את השיחות בחוץ.

יחיאל חיליק בר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כשביקרנו בבית-הקברות בוורשה ועמדנו ליד חלקת אדמה קטנה, ואמרו לנו, שפה, במקום הזה, מונחות 5,000 גופות של אנשים, שאז הרגו אותם, הרסו אותם, מתו מכל הסיבות, התחושה הייתה – רצינו לשתוק, פשוט לשתוק, כדי לעכל את מה שראינו, ומהצד האחר הבנו שאנחנו חייבים לדבר.

טלי פלוסקוב: אנחנו חייבים לצעוק, אנחנו חייבים לצרוח, כדי שכל העולם יבין מה העם שלנו עבר.

טלי פלוסקוב: כשחזרנו ארצה – אני לא יכולה להגיד שלא ידעתי מה זה שואה; אני לא יכולה להגיד שאין לי אנשים במשפחה שעברו את השואה; אני לא יכולה להגיד שלא השתתפתי בטקסים ביום השואה ולא נאמתי שם – אבל אחרי מה שראיתי, זה היה אחרת.

טלי פלוסקוב: וכשחזרתי אמרתי לעצמי: כל, אבל כל מה שאנחנו כמדינת ישראל יכולים לעשות בשביל האנשים האלה, אנחנו חייבים לעשות.

טלי פלוסקוב: לכן החלטתי, הדבר הראשון שאעשה, אני אעשה את התיקון בהצעת חוק שקשורה לניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: אני מדברת היום על סדר גודל של 6,500 אנשים, אנשים שעברו גטאות ומחנות.

טלי פלוסקוב: במדינת ישראל יש חוק, והאנשים האלה מקבלים היום מגרמניה 960 יורו פעם בשלושה חודשים.

טלי פלוסקוב: ב-2014 החליטו לשפר את מצבם.

טלי פלוסקוב: איך?

טלי פלוסקוב: אלה שהגיעו למדינת ישראל לפני 1953 מקבלים מהמדינה כל חודש 2,200 שקל; ב-2014 החליטו להשוות את התנאים של אלה שהגיעו לפני 1953 לאלה שהגיעו אחרי 1953 ולשלם גם להם 2,200 שקל.

טלי פלוסקוב: החלטה נכונה, מאוד מבורכת, אבל, וה"אבל" הזה זה משהו שאנחנו הולכים לתקן, לא הביאו בחשבון – יותר נכון הביאו בחשבון, בחישוב של הכסף, שצריכים לשלם לאנשים האלה סכום של 320 יורו שהם מקבלים מגרמניה, וחישבו את זה כהכנסה.

טלי פלוסקוב: לכן, הקצבה המשולבת שהיום הם מקבלים ממשרד האוצר לא הגיעה ל-2,200 שקל פלוס השלמת הכנסה שהם היו מקבלים מהמדינה.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: הוסיפו להם רק 800 שקל, בעצם פער בין 2,200 שקל שתכננו להוסיף מינוס אותם 320 יורו שהם קיבלו מגרמניה.

טלי פלוסקוב: וזה בעיני לא נכון.

טלי פלוסקוב: וזה לא סוד שהיו לא-מעט חברי כנסת, שנמצאים גם כאן, חבר הכנסת יואל רזבוזוב וחברת הכנסת והשרה היום סופה לנדבר, וחבר הכנסת דב חנין, שהגישו הצעות ורצו לתקן.

טלי פלוסקוב: אלא מה בעצם הייתה התשובה?

טלי פלוסקוב: שאם אנחנו עכשיו נשלם להם גם את 2,200 השקל וגם 320 יורו, אז אנחנו שוב עושים אי-שוויון בין שתי הקבוצות, בין אלה שהגיעו לפני 1953 ואלה שאחרי.

טלי פלוסקוב: אבל מה לא הביאו בחשבון?

טלי פלוסקוב: וזה מה שאמרתי במשרד האוצר, ואני באמת מאוד מאוד מאושרת על כך שהם הקשיבו והבינו.

טלי פלוסקוב: אמרתי כזה משפט: אלה שהגיעו לפני 1953 הם כל השנים האלה קיבלו 2,200 שקל, מינימום.

טלי פלוסקוב: אלה שהגיעו אחרי, ואם, אני לא מדברת על קבוצה של עולים חדשים שהגיעו בשנות ה-90 לארץ-ישראל, האנשים האלה כל התקופה הזאת, ואני מדברת על לפחות 40 שנה, לא קיבלו מאף מדינה, מאף גוף, שקל אחד על כל מה שהם עברו.

טלי פלוסקוב: ולכן, זה הזמן עכשיו, באמת, להודות לאנשים שהבינו את הסיבה לכך וכן הסכימו לתקן.

טלי פלוסקוב: קודם כול, אני באמת רוצה להודות, ואני גאה מאוד ושמחה מאוד ששר האוצר משה כחלון הגיע לכאן כדי להשיב על הצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: שר האוצר משה כחלון, תודה רבה לך על האוזן הקשבת, על ההבנה שאת המצב הזה צריך לתקן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה גם לסגן שר האוצר איציק כהן, שגם הוא היה מאוד מעורב בתיקון הזה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לכל החברים שלי במפלגת כולנו, שכשהסברתי בישיבת הסיעה את המצב, מייד הבינו והתגייסו לתיקון המצב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם, חברים.

טלי פלוסקוב: אני בוודאי רוצה להגיד לאנשי האוצר שפעלו, ואני אומרת לכם, אחרי פסח, ביום של המימונה, כשכולם בבית, הם באו לעבודה כדי לשבת ולסגור את העניינים כדי שנוכל כבר היום לדון על הצעת החוק ולהעביר אותה.

טלי פלוסקוב: אני באמת אומרת לכם, יש המון אנשים שממתינים לתיקון הזה, כי אנחנו חייבים להם, ומזה אנחנו צריכים היום להגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה עוד דבר אחד להגיד, ולא נמצא פה שר התחבורה, וחבל.

טלי פלוסקוב: אני פניתי לשר התחבורה בבקשה לאשר תחבורה ציבורית חינם לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: רבותי, זה קיים בהמון מדינות בעולם.

טלי פלוסקוב: למה אנחנו, היהודים, המדינה שבעצם צריכה להיות הכי קרובה לנושא השואה, לא יודעים לעשות את זה?

טלי פלוסקוב: קודם כול, שר התחבורה אמר לי שהבקשה צודקת, ואני מקווה מאוד שמהר מאוד הוא ישיב בחיוב, ואם אנחנו נצטרך להציג את זה כהצעת חוק, נעשה את זה כך.

טלי פלוסקוב: אם לא, אני אשמח מאוד אם זה יגיע מטעם משרד התחבורה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת שעושים ועוזרים – ושולי מועלם, אני יודעת כמה היא עושה למען ניצולי שואה.

טלי פלוסקוב: אגב, אני רוצה גם להודות לוועדת הכנסת, ליושב-ראש היוצא והיושב-ראש החדש, שזו הייתה הצעת החוק הראשונה שהוא העביר, לפטור מחובת ההנחה.

טלי פלוסקוב: ולמה בעצם ביקשתי את זה, רבותי?

טלי פלוסקוב: כי האנשים האלה, אנחנו לא יודעים כמה מהם יהיו מחר.

טלי פלוסקוב: האנשים האלה הולכים כל יום, ולא אחד-שניים – עשרות אנשים.

טלי פלוסקוב: ולכן, התיקון צריך להיות מהיר ודחוף.

טלי פלוסקוב: ולכן, אני מבקשת כמובן מכולם, מכל חברי הכנסת, לתמוך בהצעת החוק הזאת, ואני מבקשת ממי שמטפל בהצעה בהמשך לעשות את זה כמה שיותר מהר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/2751/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: יעלה חבר הכנסת דב חנין, יש לו הצעת חוק מוצמדת להצעה הזאת.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד שלוש דקות לנמק את הצעתך המוצמדת.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור לתשובת הממשלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, רבותי השרים, גבירותי ורבותי חברי הכנסת, בשדולה למען ניצולי השואה אנחנו נתקלים פעם אחר פעם באבסורדים.

דב חנין: והמקרה הזה, שאליו התייחסה חברת הכנסת פלוסקוב לפני, הוא דוגמה לאבסורד.

דב חנין: לקזז לאנשים קצבה שהם מקבלים מגרמניה ולהחשיב את זה כהכנסה כדי לפגוע בעצם בהגנה הסוציאלית שהמדינה נותנת להם, זה פשוט לא הגיוני.

דב חנין: אין לזה שום טעם, אין לזה שום הצדקה.

דב חנין: אין לזה שום הצדקה ערכית, אין לזה שום הצדקה חברתית – – –

חיים כץ: אנחנו הורדנו את זה לצורך מבחני חוק הסיעוד של הביטוח הלאומי.

חיים כץ: אני הורדתי את זה.

חיים כץ: יש שם מבחן הכנסה של 9,090 שקל; כל רנטה שאתה מקבל מחו"ל, זה לא משנה גם אם היא 20,000, לא נחשבת לעניין.

דב חנין: תודה לך, אדוני שר הרווחה, אני חושב שזו בדיוק הגישה.

דב חנין: אני חושב שרנטות שאנשים מקבלים כפיצוי מחו"ל הן סוג של פיצוי.

דב חנין: זה בכלל לא משהו שנחשב – – –

חיים כץ: זה לחלוטין – – –

דב חנין: זה בכלל לא נחשב כמשהו שהוא הכנסה, ולכן טוב נעשה בהנחייתו של שר הרווחה בביטוח הלאומי, כשזה הוסר מהמבחנים שאנשים צריכים לעבור, כקריטריון, וזה נכון גם שאנחנו נסיר את זה באופן מוחלט מחוק ההטבות לניצולי שואה.

דב חנין: רנטות, תקבולים שמתקבלים מחו"ל, לא יכולים להיחשב כהכנסות.

דב חנין: אני רוצה, אבל, עמיתי חברי הכנסת, לומר לכם בהזדמנות הזאת, שאנחנו נמצאים פה במסע ארוך, כי ככל שאנחנו עוסקים בנושא הזה, אנחנו רואים עוד ועוד דוגמאות לאבסורדים ולמנגנונים שאין בהם טעם ואין בהם צורך.

דב חנין: היחס שלנו לניצולי השואה חייב להיות שונה לחלוטין.

דב חנין: אנחנו צריכים פעם אחת ולתמיד להבין שהחברה בארץ הזאת חייבת חוב גדול, גם חוב מוסרי, לניצולי השואה.

דב חנין: ולכן, לא צריך את כל הגישה הזאת של התחשבנות ובדיקה בזכוכית מגדלת כדי לראות למה אי-אפשר, למה לא לתת, למה להגיד "לא"; הגישה צריכה להיות הפוכה.

דב חנין: הגישה צריכה להיות ללכת לקראת.

דב חנין: ללכת לקראת, לתת פתרונות ולתת את מרב הסיוע שניתן ואפשר לתת לאנשים האלה.

דב חנין: אכן, ממד מאוד מרכזי בחקיקה הזו הוא ממד הזמן.

דב חנין: ככל שאנחנו משתהים, פחות אנשים מקבלים את ההגנות הבסיסיות האלה שאנחנו מעבירים בחקיקה הזאת.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לברכתה של חברת הכנסת פלוסקוב לוועדת הכנסת על הפטור מחובת ההנחה שנתנו להצעה שלה, ואני פונה לוועדה שתדון בחוק הזה – אני מניח, אדוני חבר הכנסת אלאלוף – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; אני פונה אליכם באמת בבקשה להמשיך ברוח הזו ולסיים את הכנת החוק הזה לקריאה שנייה ושלישית, אם אפשר אפילו בחודש הקרוב.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר משה כחלון, שר האוצר, בשם הממשלה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ולאחר מכן, יש שני מתנגדים לחוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש – – –

דב חנין: היית חסר לנו ביום ירושלים.

חיים ילין: הוא כל יום פה.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש – – –

דב חנין: – – –

חיים ילין: גם אם זה 50 יום, זה הרבה מאוד בישראל.

משה כחלון: ככה אתם מקבלים אורחים, תגידו?

חיים ילין: אנחנו אוהבים אותך.

דב חנין: – – –

משה כחלון: איזה חינוך זה?

קריאות: – – –

משה כחלון: איזה חינוך זה?

חיים ילין: מפני שאנחנו אוהבים אותך ומכבדים אותך, אנחנו מתגעגעים אליך – – –

דב חנין: – – –

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרים, ראשית, באמת, בפתח דברי, אני רוצה להודות לחברת הכנסת טלי פלוסקוב על היוזמה, והצטרף אליה גם דב חנין.

משה כחלון: עד שלא תהיה בקואליציה, רק תצטרף כל הזמן.

משה כחלון: תצטרף ותצטרף ותצטרף – אבל כדי שיקרה משהו צריך את הקואליציה.

קריאה: דיברנו על זה.

משה כחלון: לא יעזור כלום.

משה כחלון: ותמשיך להצטרף – אתה תהיה המצטרף הנצחי.

קריאות: – – –

משה כחלון: אבל אנחנו מכבדים.

אלעזר שטרן: או שתהיה בקואליציה או שתפרוש.

משה כחלון: אבל אנחנו מכבדים.

קריאה: תגיד שאתה אמרת.

משה כחלון: אנחנו מכבדים את זה.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: לא, לא, השר, הוא קודם אמר:

אלעזר שטרן: או שתהיה בקואליציה או שתפרוש – – –

משה כחלון: תשמע, המנעד של התפקידים מתרחב באופוזיציה.

משה כחלון: חברים, כפי שאמרה חברת הכנסת טלי פלוסקוב, טחנות הצדק טוחנות לאט, לצערי, והצעת החוק שעלתה היום היא פשוט צדק.

משה כחלון: צדק עם אנשים שיש לנו להם חוב מוסרי, צדק עם אנשים שהיו צריכים לקבל את ההקלה הזאת או את ההטבה הזאת, או את ההכרה ב-disregard הזה, ב-300 יורו, לפני הרבה מאוד זמן.

משה כחלון: אבל אני שמח שזה נפל במשמרת שלנו, שטלי הציעה את זה, ואני שר אוצר שיכול לאשר את זה.

משה כחלון: ואכן אנחנו מאשרים את זה.

משה כחלון: ומדובר פה, רק לשם ההמחשה, ב-1,200 שקלים בחודש, 14,400 ש"ח בשנה, שזה מספר מכובד, שיאפשר לאנשים האלה באמת לחיות עד כמה שאפשר ברווחה קצת יותר גדולה ממה שעד היום.

משה כחלון: מתוך הקבוצה הזאת של ה-15,000 שיזכו בגמלה הזאת, או ב-300 יורו בחודש, יש לדעתי 6,000 ניצולי שואה שמקבלים הבטחת הכנסה, זאת אומרת שהם נמצאים למטה, וליתר יש קצבאות נוספות – של נכות וקצבאות נוספות.

משה כחלון: הקבוצה הזאת הגיעה אחרי 1953 וקיבלה 320 יורו בחודש, והמדינה השלימה לה עוד 800 כהשלמה ל-2,200, ופה לקחו את החלק הזה וקיזזו אותו.

משה כחלון: ומה שעשינו היום – מה שעושה הצעת החוק הזאת, היא פשוט מחזירה אותו.

משה כחלון: התיקון ברור, הוא תיקון היסטורי, אבל אני חושב שזה עוד דבר ועוד פעולה בסדרת פעולות שאנחנו עושים באוצר, לפעמים באמצעות חקיקה פרטית, לפעמים ביוזמה שלנו, כדי לצמצם פערים, כדי להחזיר לאוכלוסיות החלשות את מה שמגיע להן עד כמה שאפשר.

משה כחלון: זה מצטרף ל-1.4 מיליארד שיהיו בהבשלה של ארבע שנים לכל אוכלוסיית מדינת ישראל שמקבלת הבטחת הכנסה: זה מצטרף לדוח אלאלוף, ל-560 מיליון שקלים שכבר נתנו בתקציב הקודם; ועוד 350 מיליון שקלים שכלולים בתוך 1.4 המיליארד גם לצמצום פערים.

משה כחלון: ואנחנו ממשיכים לטפל בתיקון עוולות, ואנחנו ממשיכים לטפל בנכים.

משה כחלון: יש גם קבוצה גדולה של נכים, לצערנו, שמקבלים גמלה מאוד מאוד נמוכה.

משה כחלון: אנחנו נקים ועדה ונקצה לזה כסף טוב כדי שבאמת אפשר יהיה לעזור ולסייע לאנשים האלה.

משה כחלון: זה מצטרף ל-50% שהוספנו לשכר חיילי החובה בצה"ל – ולכל הקבוצות האלה שלא היה להן לובי ולא היו להן שתדלנים.

משה כחלון: אז אנחנו שמחים להיות כאן כדי לתת ולשרת אותם ולאפשר להם.

משה כחלון: אז כפי שנאמר, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית, ואחריה להמתין להצעת חוק ממשלתית – לצרף – של משרד האוצר ולקדמה בכפוף להצעה הממשלתית.

משה כחלון: אני מאוד מודה לך, טלי, שוב, באמת על הפעולה הזאת, על החשיבה למען ניצולי השואה.

משה כחלון: וכפי שאמרתי, גם בתקציב הקרוב ירגישו אותנו – ירגישו אותנו בתחומים החברתיים, ירגישו אותנו בתיקון עוולות, ירגישו אותנו בצמצומי פערים אמיתיים, וזה מה שאנחנו נעשה, ותודה רבה.

משה כחלון: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני שר האוצר.

יחיאל חיליק בר: השרה לנדבר ביקשה הבעת עמדה נוספת – אבל זה בשם הממשלה?

יחיאל חיליק בר: אני כבר שואל.

יחיאל חיליק בר: זה גם בשם הממשלה, אז אדוני השר – – –

משה כחלון: – – – הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אתם יושבים באותה ממשלה, השר.

משה כחלון: מה, של הפלסטינים?

משה כחלון: יש ממשלה אחת.

יחיאל חיליק בר: האם המציעים מתנגדים, או שזה בסדר שהשרה סופה לנדבר תביע עוד עמדה בשם הממשלה?

יחיאל חיליק בר: אתם יכולים להסכים או לא, קסניה ודב חנין – טלי ודב חנין.

טלי פלוסקוב: אין התנגדות.

יחיאל חיליק בר: אין התנגדות.

יחיאל חיליק בר: דב.

יחיאל חיליק בר: אין התנגדות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד חמש דקות.

קריאה: ואחרי זה הצבעה?

יחיאל חיליק בר: כן, אני אסביר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: תודה, אדוני.

סופה לנדבר: אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, שרים בממשלת ישראל והמציעים של החוק הזה, אני רוצה להגיד קודם כול, לפני הכול – אורלי, אורלי – אדוני שר האוצר, אני רוצה לברך אותך על ההחלטה הנכונה.

סופה לנדבר: היה לי חוק והייתה לי זכות להציג את החוק, ובמשך שנה שלמה נלחמנו עבור האנשים האלה.

סופה לנדבר: אם חברי חברי הכנסת זוכרים, לא פעם אחת אמרתי מהבמה הזאת שהאנשים האלה ראויים לקבל יחס אחר.

סופה לנדבר: הרנטה מגרמניה לא נחשבת במדינת ישראל כהכנסה.

סופה לנדבר: אלה אנשים שעברו בחיים כל כך הרבה.

סופה לנדבר: טלי דיברה על כך שבמחנה בפולין היא ראתה את הדברים שנגעו ללב שלה, שעברו דרך הלב.

סופה לנדבר: גם אני, יחד עם חברי חברי הכנסת, הייתי בפולין, וכאשר עברנו מול אולמות של זכוכית, כאשר ראינו את החפצים שפעם היו בגדים, וכאשר ראינו הר של מזוודות, והמון המון דברים, חשבתי אז מה עברו האנשים האלה, מה הם עברו ומה הם היו מסוגלים לעבור.

סופה לנדבר: וכאשר הגיעו לכאן, גרמניה החליטה לתת להם פיצויים.

סופה לנדבר: ניתן להגיד על הרנטה שזה פיצוי, והיום האנשים האלו חייבים לקבל את הרנטה.

סופה לנדבר: הרנטה לא הייתה הכנסה כאשר ממשלת ישראל – ואז הייתי חברה בממשלה – קיבלה את ההחלטה ושר האוצר הקודם העביר את ההחלטה.

סופה לנדבר: אז הכוונה הייתה לחלק מיליארד ש"ח ולתת לאנשים האלו מינימום פלוס ההכנסות שיש מקצבת זיקנה, לתת להם 2,200 ש"ח.

סופה לנדבר: אבל כך קרה, אנשי האוצר החליטו, ובאותיות קטנות כתבו:

סופה לנדבר: 2,200 פחות הרנטה מגרמניה.

סופה לנדבר: ואז כאן, באולם הזה, פניתי לשר האוצר, ולצערי, ההחלטה הייתה שלילית.

סופה לנדבר: אבל הפעם בוועדה של הממשלה, בוועדת השרים לענייני חקיקה של הממשלה, הרמתי יד עבור החוק הזה, חוק צודק.

סופה לנדבר: אבל הייתי ממליצה לשר האוצר לזרז את העניין, ואפשר להוציא את המילים הקטנות מהר מאוד בהחלטת ממשלה.

סופה לנדבר: לאנשים האלו מגיע – מגיע מה שהם מקבלים במדינת ישראל ומה שהם מקבלים מגרמניה.

סופה לנדבר: אני חושבת שהחוק הזה הוא חוק ראוי ביותר, חוק שצריך לעבור כאן בכנסת ומהר מאוד, כדי שהאנשים האלו עוד כאשר הם בחיים יקבלו מה שמגיע להם, והם ראויים לכך.

סופה לנדבר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לשרה לנדבר.

יחיאל חיליק בר: יש לנו שני מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני רק מזכיר למתנגדים שלפי התקנון הם חייבים להתנגד לחוק מעל הפודיום.

יחיאל חיליק בר: להצביע – תצביעו מה שאתם רוצים; לא לדבר בעד.

יחיאל חיליק בר: אתם מתנגדים?

יחיאל חיליק בר: אז ראשונת המתנגדים לחוק של טלי, חברת הכנסת סבטלובה, ולאחר מכן – חבר הכנסת שמולי יתנגד לחוק של דב חנין.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, כבוד השרים, כמובן, טלי היקרה, אני לא מתנגדת לחוק שלך, ודב, אני לא מתנגדת לחוק שלך.

קסניה סבטלובה: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא.

יחיאל חיליק בר: קסניה, את לא יכולה.

קסניה סבטלובה: – – כן, לנצל את הבמה הזאת כדי – – –

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סבטלובה, זה מנוגד לתקנון.

קסניה סבטלובה: אני מתנגדת, מתנגדת, מתנגדת, ואני רוצה, יחד עם זאת, להעלות נושא חשוב שהיה זה עתה במליאה: הותקפתי בצורה ברוטלית וקשה על-ידי השר ששמו בישראל השר חיים כץ.

קסניה סבטלובה: השר חיים כץ התנשא עלי, השפיל אותי, התגזען עלי, וגם דיבר בצורה קשה ביותר כלפי וכלפי ציבור שלם שאני מייצגת אותו.

קסניה סבטלובה: במה מדובר?

קסניה סבטלובה: מדובר בסך הכול בהצעת חוק שקידם השר כץ יחד עם השר משה כחלון שעניינה זכויות של יתומים שהתייתמו משני ההורים במהלך פיגועי טרור ומעשי איבה.

קסניה סבטלובה: כאשר באתי אליו ושאלתי אותו: ומה בדבר האנשים שבאים ממשפחות חד-הוריות?

קסניה סבטלובה: כן, יש משפחות כאלה במדינת ישראל, אנחנו במאה ה-21 ויש אנשים שאביהם או אימם לא היו בקשר אתם מאז יום לידתם והם התייתמו מההורה שלהם, שזה מספיק קשה, ואחרי זה הם באים למדינה ואז אומרים להם, מפנים להם את העורף: לא התייתמתם משני הורים, לא מגיע לכם שקל אחד, ולא משנה אם אתם לבד בארץ.

קסניה סבטלובה: מה אני שומעת מהשר כץ, שמסתכל עלי ואומר לי: אני, מהציבור הזה לא אכפת לי, לא אכפת לי מציבור החד-הוריות, לא אכפת לי מהציבור שאת מייצגת.

קסניה סבטלובה: את מחוקקת – תחוקקי, מה את רוצה ממני?

קסניה סבטלובה: אני לא רוצה לדבר אתך בכלל.

קסניה סבטלובה: כך אומר לי שר בישראל.

קסניה סבטלובה: שר בישראל שממונה על ענייני רווחה.

קסניה סבטלובה: ענייני רווחה.

קסניה סבטלובה: השר הזה מסתכל עלי ואומר: לא אכפת לי ציבור שלם, לא אכפת לי מדברייך, לא אכפת לי מה את רוצה לשאול אותי.

קסניה סבטלובה: אני ואת לא מסתדרים, הוא אומר לי.

קסניה סבטלובה: מה אנחנו, זוג נשוי שאנחנו לא מסתדרים?

קסניה סבטלובה: מה זו הגזענות הזאת?

קסניה סבטלובה: מה זה השוביניזם הזה?

קסניה סבטלובה: מה זה הגועל-נפש שאני לא מאמינה שאני זוכה לו כאן בכנסת ישראל?

קסניה סבטלובה: אני רוצה להגיד שכל פעם שאנחנו מדברים על אלימות נגד נשים – זאת, רבותי, אלימות נגד נשים.

קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים להתחיל בניקוי אורוות כאן בבית הזה ולא בשום מקום אחר.

קסניה סבטלובה: אנחנו כאן כשאנחנו מדברים על נשים שנרצחות שלפני כן מושפלות, שהגברים שחושבים שהם כאלה מאצ'ואים, שמתנשאים עליהן, שמסתכלים עליהן מלמעלה ואומרים: מי את בכלל?

קסניה סבטלובה: למה את באה אלי?

קסניה סבטלובה: למה את בכלל פותחת את הפה שלך?

קסניה סבטלובה: כשאנחנו זוכות ליחס כזה כאן, זה מעורר זעם עצום.

קסניה סבטלובה: ואני אומרת כאישה, כישראלית, כנבחרת ציבור, כמי שמייצגת את החלשים ביותר, את אותן המשפחות שפנו אלי בקול זעקה ואמרו לי: קסניה, כיצד זה ייתכן, כיצד זה ייתכן שאנחנו, מסכנים וגלמודים, שגם נעזבנו בילדותנו על-ידי אחד מההורים ואחרי זה שכלנו בפיגועי טרור רצחניים את ההורה השני, אנחנו דווקא לא זכאים לכלום?

קסניה סבטלובה: אז אני רוצה להגיד לכם, חברים יקרים, מהשר חיים כץ אתם לא תזכו לישועה.

קסניה סבטלובה: אבל אני מבטיחה לכם שבעזרת חברים ששמעו כבר את הסיפור הזה אנחנו נמשיך לקדם את העניין שלכם.

קסניה סבטלובה: אנחנו נמשיך לקדם את העניין של כל אלה שלא זוכים לתואר משפחה נורמטיבית אפילו במותם.

קסניה סבטלובה: תודה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת קסניה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת איציק שמולי יתנגד לחוק של חנין.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש רק לא להביע תמיכה בחוק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אם לא היו מבריחים את השר כחלון מהמליאה הייתי מסתכל לו בעיניים ואומר לו שאני חושב שהלב שלו עדיין במקום הנכון.

איציק שמולי: אם לא היו מבריחים את השר כחלון מהמליאה הייתי אומר לו שהוא עושה גם דברים יפים במשרד.

איציק שמולי: אבל אם לא היו מבריחים מכאן את השר כחלון, גם הייתי אומר לו שהוא מפשל בענק בסיפור של הביטוחים הסיעודיים.

איציק שמולי: לזה שהתרגלנו בשנה, שנה וחצי האחרונות, שחברות הביטוח מתעללות במבוטחים, בקשישים ובנכים ועכשיו גם בחיילים המשוחררים – לזה התרגלנו כבר.

איציק שמולי: אבל השינוי שמגיע עכשיו, בשבועיים האחרונים, ואחד מהם התפרסם עכשיו, בבוקר – תקשיבו טוב:

איציק שמולי: נכה שמסוגל להזיז ככה, ככה עם הידיים, את כיסא הגלגלים שלו, מבחינת חברות הביטוח, עם ההכשר של שר האוצר והמפקחת על הביטוח, הוא לא סיעודי יותר במדינת ישראל.

איציק שמולי: הוא יכול להסתובב לבד עם כיסא הגלגלים, הוא אצן אולימפי בכלל.

איציק שמולי: אתם רוצים לשמוע עוד?

איציק שמולי: קשישים סיעודיים שלא שולטים על הסוגרים שלהם, אתם יודעים מה ההחלטה שהתקבלה?

איציק שמולי: העובדה שהם מרטיבים על עצמם היא לא עומדת לזכותם עוד במבחני הזכאות, זה כבר לא מספיק.

איציק שמולי: חיילים שעד היום סיימו את השירות – ישראל ביתנו – ובאופן אוטומטי הוחזרו לפוליסות שלהם, שהם היו בתוכן לפני שהם התגייסו, מעכשיו לא.

איציק שמולי: נתנו הטבה, אחלה בוננזה לחברות הביטוח: האפשרות להגיד לחיילים, בעיקר אלו שנפצעו וחלו בשירות, האפשרות להגיד להם: תסתדרו לבד.

איציק שמולי: אני חושב שהמתח הזה בין הדאגה לאינטרסים של חברות הביטוח לבין השמירה על המבוטחים הופר כבר מזמן, וההפקרות הזאת וההפקרה הזאת של ציבור המוחלשים ביותר מגיעות כדי אבסורד בכנסת הזאת.

איציק שמולי: אני אגיד לכם למה אני מצפה.

איציק שמולי: אני מצפה לשני דברים: שבמדינת ישראל אתה לא תהיה עם שתי רגליים בקבר כדי לקבל את מה שהובטח לך בפוליסה; ואני מצפה גם שכולם פה יחברו את כל הנקודות לקו אחד, והקו הזה אומר דבר מאוד מאוד פשוט: שאגף הפיקוח על שוק הביטוח, שהיה אמור לשמור על המבוטחים, שומר על חברות הביטוח ומפקיר את החלשים ביותר.

איציק שמולי: אני רוצה לשאול את השר כחלון: איפה אתה?

איציק שמולי: אתה שר אוצר חברתי, לא?

איציק שמולי: איפה אתה?

איציק שמולי: המדיניות הזאת יוצאת מהמשרד שלך, שלך.

איציק שמולי: זה אגף במשרד שלך, ומי שיכול לעצור את המדיניות הזאת שנכנסת לתוקף ב-1 ביולי זה אך ורק אתה.

איציק שמולי: אז אני אומר לך: זה בידיים שלך, אתה צריך לעצור את זה – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

איציק שמולי: – – ובטווח הארוך אנחנו נביא ביטוח סיעודי ממלכתי, ואם אתה תתנגד – אנחנו נכפה את זה עליך.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצביע על שתי הצעות החוק.

יחיאל חיליק בר: ההצעה הראשונה שנצביע עליה היא הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יחיאל חיליק בר: אני עובר להצבעה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

קריאה: – – –

קריאה: קארין.

יחיאל חיליק בר: 44 בעד.

יחיאל חיליק בר: 45, כולל קארין.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נוסיף את קארין.

יחיאל חיליק בר: אין מתנגדים, אין נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת החוק תעבור – טלי, זה לכספים או לעלייה וקליטה, מה אתם – – –

אברהם נגוסה: עלייה וקליטה.

טלי פלוסקוב: יש פה – – –

משה גפני: זה נדון בכספים.

משה גפני: זה נדון בכספים – – –

אלי אלאלוף: נדון גם – – –

יחיאל חיליק בר: להמשיך בכספים – – –

טלי פלוסקוב: – – –

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעביר את זה – – –

מרב מיכאלי: אפשר להוסיף אותי לפרוטוקול, אדוני – – –

יחיאל חיליק בר: לפרוטוקול נוסיף את הרצוג, כבל, חסון ומיכאלי כתומכים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נעביר את זה לכספים?

יחיאל חיליק בר: מעבירים את זה לכספים – – –

קריאות: לא, לא – – –

טלי פלוסקוב: ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: לוועדת הכנסת, שתכריע בין כספים לעלייה וקליטה.

יחיאל חיליק בר: הצעת החוק עברה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דב חנין.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: אותו הדין, כמובן, יחול עליה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 47 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 47 בעד, ללא מתנגדים, עם נמנע אחד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי גם הצעת החוק הזו עברה, ואותו הדין יחול עליה עם ועדת הכנסת שתכריע.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכות אכיפה – מעצרים) (תיקון – מעצר מפרי צו הגנה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

יחיאל חיליק בר: איפה טלי?

חיים כץ: ביקשתי לעלות לדבר.

חיים כץ: ביקשתי – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, רגע.

יחיאל חיליק בר: השר ביקש.

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: סליחה, זהבה.

יחיאל חיליק בר: שר הרווחה ביקש.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מתנצל.

טלי פלוסקוב: כן, רבותי.

טלי פלוסקוב: השר חיים כץ ביקש להשיב על מה שהיה פה באולם לפני כמה דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מבין, זה "הרצחת וגם ירשת".

חיים כץ: ניגשת בחורה, אני מדבר שם בפינה, מתנפלת עלי – – –

קריאה: חברת כנסת, לא בחורה.

חיים כץ: חברת כנסת.

חיים כץ: חברת כנסת לא מתנהגת כך.

קסניה סבטלובה: בחורות תמצא בבית שלך.

חיים כץ: מתנפלת עלי בצעקות, אומרת לי: אתה תחוקק – –

קסניה סבטלובה: אתה משקר.

קסניה סבטלובה: אתה משקר.

חיים כץ: – – יש לי חברה שצריכה לקבל מענק של – –

קסניה סבטלובה: אתה משקר, אתה משקר.

קסניה סבטלובה: באתי ושאלתי אותך שאלה, כמו ששואלים שר.

חיים כץ: – – שניים שנפטרו.

חיים כץ: חוקקה הכנסת חוק שנפגעי פעולות איבה ששני הוריהם נהרגו יקבלו מענק.

שרן השכל: נרצחו.

חיים כץ: נרצחו.

חיים כץ: היא אומרת לי: תשמע, ומה עם חד-הוריות?

חיים כץ: אמרתי: תחוקקי.

חיים כץ: אתה תחוקק – ויצאה בהתקפה, בקול רם.

חיים כץ: אמרתי: תשמעי, לא מעניין אותי מה שאת אומרת, תעשי מה שאת חושבת.

חיים כץ: מפה עד גזענות, עד רצח נשים, ואני משקר?

קסניה סבטלובה: משקר.

קסניה סבטלובה: משקר.

קסניה סבטלובה: כל מילה שלך שקר.

חיים כץ: אני מציע לכנסת שאני ואת נלך למכונת אמת, ושנינו נראה מי משקר.

חיים כץ: כי את לא דוברת אמת – –

קסניה סבטלובה: אמרת: את לא באת מהמגזר הזה, תעשי מה שאת רוצה.

קסניה סבטלובה: אתה רגיל לשקר.

חיים כץ: – – כי בושה לכנסת ישראל שיש חברת כנסת כמוך.

חיים כץ: תודה רבה.

קסניה סבטלובה: אתה רגיל לשקר, זה בסדר – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר חיים כץ.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2870/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכות אכיפה – מעצרים) (תיקון – מעצר מפרי צו הגנה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברות הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד עשר דקות להציג את ההצעה שלך.

טלי פלוסקוב: לפי מה שרשום אצלי, מי שצריך להשיב – שרת המשפטים.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שאני מציגה עכשיו בפניכם היא גם הצעתן של נורית קורן, רויטל סויד ושולי מועלם-רפאלי, ואני רוצה בפתח דברי להודות גם לשר לביטחון פנים וגם לשרה איילת שקד על התמיכה בהצעה הזו.

זהבה גלאון: אני לא אגזים אם אומר שאנחנו מדברים על הצעה מצילת חיים; מצילת חיים של נשים שעומדות היום חסרות אונים מול בן-זוג אלים, נשים שכבר התייאשו, שהפסיקו להתקשר למשטרה כי הן למדו שזה לא עוזר, ואף שכנגד בן-הזוג האלים – הוא חוזר ומאיים עליהן – הוצא צו שנועד להרחיק אותו מהאישה, הוא ממשיך להסתובב חופשי, הוא מפר את צו ההגנה שהוצא על האישה והוא מכה את בת-זוגו לשעבר או את בת-זוגו הנוכחית.

זהבה גלאון: ומקרים רבים אחרים, לצערי, כתוצאה מהפרת צו ההרחקה, הסתיימו ברצח.

זהבה גלאון: ואנחנו רואים מצב בלתי מתקבל על הדעת, שנשים נאלצות ללכת למקלט, לרדת למחתרת, לעצור את החיים שלהן בעצם רק כדי להישאר בחיים.

זהבה גלאון: הצעת החוק שמובאת כאן היום – אני מודה שאני לא יודעת איך לא חשבנו עליה קודם.

זהבה גלאון: ההצעה היום משנה את המצב שבו לשופט אין הסמכות החוקית להורות על מעצר עד תום ההליכים או איזוק אלקטרוני לגבר שמפר את צווי ההגנה.

זהבה גלאון: הוא יכול להורות על מעצר עד תום ההליכים רק אם אותו גבר פגע באישה.

זהבה גלאון: אבל אם הגבר הפר את צו ההרחקה ועוד לא הספיק לפגוע פיזית באישה, אבל הוא מאיים עליה, ואנחנו יודעים שהמשטרה לא יכולה להציב שוטר ליד כל דלת של אישה שהוצא נגד בן-הזוג שלה צו הרחקה או צו הגנה על האישה.

זהבה גלאון: זה באמת מצב אבסורדי, ולכן הצעת החוק הזו היא כל כך משמעותית וכל כך דרמטית, והיא מתקנת בעצם מצב אבסורדי שהחוק היום לא אפשר לעצור את הגבר לפני שהוא פוגע.

זהבה גלאון: מעכשיו אפשר יהיה לעצור את הגברים האלה עד תום ההליכים רק בשביל – – –

בצלאל סמוטריץ': את הגברים האלה.

זהבה גלאון: את הגברים האלה.

בצלאל סמוטריץ': הגברים האלה.

זהבה גלאון: הגברים האלה, המכים, חבר הכנסת סמוטריץ.

זהבה גלאון: הגברים האלה, הייתי אומרת עליהם מילה הרבה יותר קשה.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, האלה.

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על הגברים האלה, שהוצא נגדם צו הרחקה מהנשים.

זהבה גלאון: 515 צווי הרחקה, רק השנה, הוצאו נגד אותם הגברים האלה, שאני קוראת לכם כך, וכל הפרה כזו של צו ההרחקה הייתה יכולה להסתיים באסון.

זהבה גלאון: אנחנו כל פעם באים בטענה על המשטרה, כל פעם שנרצחת אישה על-ידי בן-הזוג שלה.

זהבה גלאון: ואנחנו הרי כבר יודעים, הלב רותח, הלב כואב והדם רותח, והייתי אומרת, הלב נשבר כשאנחנו רואים עוד סיפור על עוד אישה.

זהבה גלאון: רק לפני כמה ימים נרצחו אישה ובן-זוגה בראשון-לציון, ואנחנו אומרים לעצמנו: איך לא הצלחנו למנוע את הטרגדיה הזאת?

זהבה גלאון: בעזרת ועדת השרים לענייני חקיקה וההתגייסות של השר לביטחון פנים ושרת המשפטים איילת שקד, אני חושבת שאנחנו מייצרים מהלך מאוד מאוד דרמטי, הישג מאוד משמעותי עבור נשים שנאלצות להגן על עצמן, על הילדים שלהן, כי בעצם התיקון הזה לחוק ירחיב את היקף המקרים שבהם המערכת עומדת לצדן של אותן נשים; באמת עומדת לצדן, ולא רק על הנייר.

זהבה גלאון: אני יודעת שהכנסת הזו מגויסת ומחויבת לחזק את מערך ההגנה על ילדים ונשים מפני קרובי משפחה אלימים.

זהבה גלאון: בעצם אנחנו מרחיבים את המעטפת, מעטפת ההגנה כלפי נשים, ומחמירים את היחס כלפי מפרי צו הגנה.

זהבה גלאון: אנחנו אומרים שהפרת צו הגנה זה עוד שלב בהסלמה המסוכנת, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות, חברי חברי הכנסת, ולהודות לאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.

זהבה גלאון: הם סייעו לנו לנסח את ההצעה הזאת.

זהבה גלאון: כמו שאמרתי קודם, דיברתי עם השר לביטחון פנים, שהחליט לקחת את הנושא של אלימות נגד נשים כיעד בתוכנית העבודה של המשרד לביטחון פנים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אישור החוק הוא צעד חשוב.

זהבה גלאון: אנחנו יודעים שיש עוד דרך ארוכה, והמאבק באלימות נגד נשים זה מאבק מערכתי.

זהבה גלאון: הוא צריך להיות מאבק רב-מערכתי של המשרד לביטחון פנים ומשרד הרווחה ומשרד החינוך וכל המשרדים האפשריים.

זהבה גלאון: לסיום, אני רוצה לנצל את ההזדמנות שנותרו לי עוד כמה דקות ולומר כמה משפטים יותר כלליים.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא פן אחד במאבק נגד אלימות נגד נשים.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאני עומדת כאן על הבמה ולקרוא למפכ"ל המשטרה לחזור בו מהעמדה שלו שהמשטרה לא תחקור תלונות אנונימיות של שוטרות על אלימות מינית, על עבירות מין, על הטרדות מיניות.

זהבה גלאון: לא יכול להיות שמפכ"ל המשטרה – המשטרה מצד אחד פועלת בצורה כל כך חיובית, כמו שמפגין עכשיו השר לביטחון פנים, ומחוקקים חוקים שבאים לסייע לנשים ולהגן עליהן מפני אלימות בכלל ואלימות מינית בפרט, ואנחנו רואים איזו גישה דוגמטית, שלא מתכתבת עם המציאות.

זהבה גלאון: מישהו חושב שבמקום הייררכי כמו המשטרה שוטרות יכולות להגיש תלונה עכשיו על שוטרים מבלי לחשוש?

זהבה גלאון: הרי אנחנו מבינים למה יש תלונות אנונימיות במוסדות שהם מוסדות הייררכיים, והגישה הזו של המפכ"ל, שגם הופיע בוועדה לקידום מעמד האישה בראשותה של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, הפגינה, הייתי אומרת, בורות, חוסר הבנה למצבן של נשים במערכת שהוא מופקד עליה; ולצערי, העמדות הנוספות שאנחנו רואים שמפגין המפכ"ל לאחרונה ודאי אינן לכבודה של המשטרה.

זהבה גלאון: אבל בסוגיה הזאת אני קוראת לו להוציא נוהל ברור ולקרוא לנשים או לעודד נשים במשטרת ישראל להתלונן גם תלונות אנונימיות.

זהבה גלאון: טוב שיש מח"ש שיפתחו בחקירה.

זהבה גלאון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

בצלאל סמוטריץ': משיבה על ההצעה, בשם הממשלה, שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק של חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון מבקשת לתקן את חוק המעצרים ולהוסיף לרשימת העבירות המקימות חזקת מסוכנות ומאפשרות מעצר עד תום ההליכים גם עבירה של הפרת הוראה חוקית בשל הפרת צו הגנה.

איילת שקד: משמעות ההצעה היא, שככל שיוגש כתב-אישום בגין הפרת צו הגנה, יוכל בית-משפט להורות על מעצר עד תום ההליכים בשל מסוכנותו של המפר מבלי שהתביעה תצטרך להוכיח את מסוכנותו על-פי נטל ההוכחה הרגיל בדין הפלילי.

איילת שקד: כיום, חזקת המסוכנות הקבועה בחוק המעצרים כוללת רק עבירות שיש בהן מסוכנות מובהקת, ואילו צו הגנה ניתן גם במצבים שבהם אין מסוכנות מובהקת, כמו למשל כאשר מי שנגדו ניתן הצו מתנהג באופן שאינו מאפשר לבן משפחתו ניהול סביר ותקין של חייו.

איילת שקד: הקביעה כי כל מפר צו הגנה מבסס חזקת מסוכנות היא גורפת, ויש לצמצמה רק למצבים שבהם הפרת צו ההגנה מעידה על מסוכנות.

איילת שקד: ברצוני להדגיש כי כבר היום כלולות ברשימת העבירות המקימות חזקת מסוכנות עבירות אלימות חמורות ועבירות של אלימות כלפי בן משפחה.

איילת שקד: הצעת החוק מבקשת להרחיב את חזקת המסוכנות בתחום האלימות במשפחה.

איילת שקד: אני תומכת בהרחבת החזקה בכפוף למגבלה שציינתי, ורוצה להודות לשר לביטחון פנים על הדחיפה.

איילת שקד: הוא זה שניגש אלי ואמר לי שהחוק הזה הכרחי.

איילת שקד: לנוכח האמור, הממשלה תומכת בהצעת החוק בכפוף להסכמה עם משרד המשפטים, משרד הבט"פ ויתר המשרדים הרלוונטיים.

בצלאל סמוטריץ': רגע, האם המציעה מסכימה לתנאים?

בצלאל סמוטריץ': מקובל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור, אם כן, להצבעה על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכות אכיפה – מעצרים) (תיקון – מעצר מפרי צו הגנה), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכות אכיפה – מעצרים) (תיקון – מעצר מפרי צו הגנה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 38 תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': לפרוטוקול, חברת הכנסת ענת ברקו מצרפת את קולה בעד וגם חבר הכנסת עודד פורר מצרף את הצבעתו לפרוטוקול בעד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה, והיא עוברת להכנה בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1217/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יאיר לפיד וחברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': תנמק את ההצעה חברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, לא חדש עבורנו ששוק השכירות בישראל הוא שוק פרוץ, לא מאוזן ולא הוגן, בעיקר כלפי השוכרים.

יעל גרמן: למעלה מ-2 מיליון תושבים שוכרים במדינת ישראל דירות, כי הם לא יכולים להרשות לעצמם לגור בדירות משלהם.

יעל גרמן: זוהי מציאות חיים יומיומית, מציאות חיים שבמסגרתה הם נאלצים להסתדר בשוק שבו אין ביטחון, שבו ההיצע הוא פחות מן הביקוש, שבו המשכירים בדרך כלל קובעים את חוקי המשחק.

יעל גרמן: במציאות הזאת של ישראל אנחנו רואים עיוות במיוחד במקומות שבהם יש פער גדול בין היצע לבין ביקוש.

יעל גרמן: במקומות אלה יכולים צעירים וזוגות צעירים למצוא את עצמם נתונים למורת רוחו של המשכיר ונאלצים בכורח לעמוד בתנאים שאינם סבירים ואפילו קיצוניים.

יעל גרמן: במקרים מסוימים שוכרים אפילו נאלצים לשכור דירות שאינן ראויות למגורים.

יעל גרמן: אני חושבת שרובנו היו חשופים למציאות הזאת.

יעל גרמן: אני יכולה להעיד על עצמי שבשלוש וחצי השנים הראשונות של נישואינו, של בעלי ושלי, אנחנו שכרנו דירה, כי לא יכולנו להרשות לעצמנו לקנות דירה.

יעל גרמן: היינו בשכירות.

יעל גרמן: ואני יכולה להעיד גם היום שהיום, בעקבות ירושה של הורי, אני משכירה שתי דירות בדרום העיר.

יעל גרמן: הצעת החוק של חבר הכנסת לפיד ושלי מבקשת לעשות צעד ראשון בהליך הסדרה של שוק השכירות, שכאמור, הוא פרוץ היום.

יעל גרמן: ההצעה מבקשת לאזן בין הזכויות של השוכרים, אשר מגיעים לרוב לעסקה בעמדת נחיתות וביכולת מיקוח נמוכה, לבין משכירי הדירות, אשר באינטרס נכון וראוי רוצים לשמור על הנכס שלהם ולהעמיד ממנו רווח ראוי.

יעל גרמן: ראשית ולראשונה מבקשת הצעת החוק להגדיר מהי דירה ראויה להשכרה.

יעל גרמן: בפעם הראשונה יהיו כמה קריטריונים – תבחינים – שאם הדירה לא תעמוד בהם, הרי שלא תהיה ראויה.

יעל גרמן: וחשוב לי מאוד לקרוא תבחינים אלה, כדי שהשוכרים העתידיים ידעו מה לדרוש: דירת מגורים ראויה היא דירה שבנייתה הושלמה; שלשוכר קיימת גישה חופשית אליה; היא דירה שכוללת חלל מגורים ובו לפחות מטבח וחדר שירותים שבו כיור, אסלה ומתקן רחצה; זו דירה הכוללת מערכת לאספקת מי שתייה וכוללת גם מערכת לאספקת מים חמים; זו דירה שכוללת מערכת ניקוז, לרבות מערכת לסילוק סדיר של שפכים ודלוחין; זו דירה שכוללת חשמל ותאורה; זו דירה שיש בה פתחי אוורור; זו דירה שאין בה גורם סיכון בלתי סביר לבטיחותו או לבריאותו של השוכר.

יעל גרמן: ההצעה הזאת עוסקת גם בהגדרת יחסי שוכר ומשכיר, ומסדירה את נושא הבטוחות, תיקון פגמים בנכס ונושא ביטוח הדירה.

יעל גרמן: היא מסדירה נושאים אשר לא היו ברורים ולא היו מוסדרים בעבר.

יעל גרמן: עם זאת, לדאבוני, מדובר במהלך חסר.

יעל גרמן: החלטת ועדת השרים שלא להכניס גם מנגנון בקרה על העלאת מחירי השכירות מעקרת חלק גדול בבעיה של שוק השכירות.

יעל גרמן: רק לפני ימים מספר נחשפנו לפרסומים על הגידול העצום בשכר הדירה הממוצע באזורים שונים ברחבי הארץ.

יעל גרמן: מאז שנת 2008, גילינו, עלו מחירי השכירות בצפון הארץ ב-61%, בחיפה ב-61%, ואפילו בדרום הארץ היינו עדים לעלייה של 60%.

יעל גרמן: אלו עליות מחירים שמעידות על כשל שוק ברור וצועק.

יעל גרמן: לא ייתכן ששכר הדירה של מאות-אלפי משקי בית בישראל יקפוץ כל שנה בעשרות אחוזים.

יעל גרמן: כפי שאמרתי בראשית דברי, הצעות החוק שמונחות היום בפני הכנסת הן צעד ראשון בדרך הנכונה של הסדרת שוק השכירות בישראל.

יעל גרמן: אבל מענה אמיתי לבעיה יינתן רק כאשר ייושם באמת מנגנון בקרה על העלאת מחירי השכירות.

יעל גרמן: אנו קוראים לכנסת לתמוך בהצעת החוק ולממשלה להשלים אותה על-ידי המנגנונים שציינתי.

יעל גרמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת גרמן.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/604/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כמה הצעות צמודות.

בצלאל סמוטריץ': הראשונה: הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי שכירות), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חברת הכנסת אורלי לוי, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי, לרשותך.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה להתחיל בתודה וכל הכבוד לשניים.

תמר זנדברג: חברת הכנסת סתיו שפיר, חבר הכנסת רועי פולקמן – בשם כל שוכרי הדירות, אני קודם כול רוצה להגיד לשניכם תודה.

תמר זנדברג: בשם שוכרי ושוכרות הדירות, אני רוצה קודם כול להגיד לשניכם תודה.

תמר זנדברג: עשיתם דבר גדול, הבקעתם חומה: בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל נכנסת רגולציה כלשהי לשוק השכירות.

תמר זנדברג: זה דבר שאי-אפשר להגזים בחשיבות שלו, אי-אפשר להפריז – עד כמה הוא משמעותי.

תמר זנדברג: בפעם הראשונה בשוק הדיור, שהוא שוק פרוץ, נטול כל אחריות ציבורית, נטול כל אחריות ממשלתית, שכל-כולו מופקר לחסדי השוק, על דבר שהוא לא סחורה והוא לא איזה חפץ בשוק אלא זה הבית שלנו – הבית, הקירות, המקום שאנחנו גרים בו, המקום שממנו אנחנו יוצאים לעבודה, המקום שקובע מי השכנים שלנו, המקום שקובע לאן הילדים שלנו הולכים מהבית שלנו לבית-הספר.

תמר זנדברג: אנחנו הגענו היום למצב שכאשר מצד אחד מחירי הדירות עולים, ומצד שני שוק הדיור מבוסס כמעט באופן בלעדי על בעלות, כי אין ברירה, כי כמעט אי-אפשר לגור בשכירות בלי שיסלקו אותך כל שנה, בלי חוסר ודאות מוחלט וגורף לילדים שלנו, אם הם יוכלו ללכת לאותו גן או לאותו בית-הספר שנה אחרי שנה, אז אנשים נדחקים לקנות דירות.

תמר זנדברג: אנשים הולכים לקנות דירות, מחיר הדירות עולה, הם לא יכולים להרשות את זה לעצמם, ואנחנו נמצאים לפני שוקת שבורה לא רק בפני אלה שרוצים לקנות דירות אלא גם בפני אלה ששוכַרים.

קריאה: שוכְרים.

תמר זנדברג: שוכְרים, סליחה.

תמר זנדברג: מכל הישראלים והישראליות מדובר על 27% – יותר מרבע מאתנו גרים בשכירות, אבל מדובר על 40% מהצעירים.

תמר זנדברג: כאשר אנחנו מסתכלים – הולכים ויורדים לאנשים הצעירים, לנשים הצעירות ולזוגות הצעירים, אנחנו מגלים עלייה דרמטית בשיעור הגרים בשכירות באופן כללי.

תמר זנדברג: אחר כך, עלייה גבוהה מאוד בשיעור הגרים בשכירות בקרב זוגות צעירים, וירידה בשיעור הבעלות, כל זה בגלל עליית מחירי הדיור.

תמר זנדברג: כשאנחנו הולכים לערים הגדולות, אנחנו מגלים 40% מגורים בשכירות, מהם יותר מ-50% בתל-אביב.

תמר זנדברג: העניין הוא שכמו שאתם בטח יודעים, הצעת החוק הזאת היא חסרה, והיא חסרה את המרכיב החשוב ביותר, והוא פיקוח על שכר-דירה.

תמר זנדברג: ולפני שאומרים לנו, קומוניסטים וסוציאליסטים, ומה אתם רוצים לעשות, ואוי ואבוי, ואתם תגרמו לעליית מחירי הדירות, אני רוצה לומר לכם שהמרכיב שמוסיף את חוסר הוודאות הקשה ביותר, החריף ביותר, הוא עליית מחירי השכירות בזמן חייו של החוזה – במערכת היחסים שבין השוכר למשכיר.

בצלאל סמוטריץ': הזמן תם, חברת הכנסת זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': קצר.

תמר זנדברג: אני מסיימת.

תמר זנדברג: לכן אני גאה ומתכבדת, בהמשך לתהליך החשוב שלכם, להוסיף ולהניח על שולחן הכנסת הצעת חוק שנוגעת אך ורק בסעיף הזה, של פיקוח על שכר הדירה, כי הגיע הזמן שאחרי המחאה החברתית, ואחרי שמשבר הדיור עומד במוקד המדיניות הממשלתית והכנסתית שלנו זו הכנסת השנייה ברציפות באופן מאוד מאוד גורף, אנחנו נתחיל להתעסק עם פיקוח על שכר דירה.

תמר זנדברג: זו הצעה נורא נורא פשוטה; היא אומרת דבר סופר-הגיוני וסופר-מאוזן: המחיר בין השוכר למשכיר בתחילת החוזה ייקבע באופן חופשי לחלוטין.

תמר זנדברג: כוחות השוק, מה שלא תרצו, משחק כאן, אבל העלייה מפעם לפעם, מחידוש חוזה לחידוש חוזה – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זנדברג, שלוש דקות חלפו להן.

תמר זנדברג: – – תוגבל עד גובה המדד פלוס 2%.

בצלאל סמוטריץ': החוזה הסתיים, אנחנו נעלה את המחיר, תודה.

תמר זנדברג: החוזה הסתיים.

תמר זנדברג: אני רוצה לסיים שוב בכבוד גדול ליוזמים ולממשלה, שמאמצת את זה, ומכאן נמשיך הלאה, עד שנגיע לשכירות באמת הוגנת.

תמר זנדברג: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1240/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מוצמדת אף היא.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אבקסיס, שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כול, אני באמת רוצה לברך על כך שסוף-סוף החוק לשכירות הוגנת עולה היום להצבעה במליאה.

אורלי לוי אבקסיס: כשיצאנו לדרך, בכנסת הקודמת, היינו שלושה – די דומה לשיר של שלמה ארצי, רק שבמקרה שלנו היינו שלושה, והשלושה האלה, אני חייבת לומר, אחד מהם חסר לי פה, וחסר לי פה בגדול, כי הוא התעסק בזה ממש לעומק.

אורלי לוי אבקסיס: קוראים לו חיליק בר, והוא זה גם שמשך אותנו להתעסק בנושא הזה.

אורלי לוי אבקסיס: אז חשוב לומר, הוא אולי לא עולה היום לפודיום לברך על כך, אבל הוא בהחלט היה מהיוזמים הראשונים והמקוריים.

אורלי לוי אבקסיס: מובן שחברת הכנסת סתיו שפיר ואנוכי, לא רק שהלכנו ושיווקנו ובדקנו והעלינו נתונים, והראינו את האבסורד, גם העלינו את זה לוועדת שרים לחקיקה בכנסת הקודמת.

אורלי לוי אבקסיס: בכנסת הקודמת, מי שהיה שר האוצר, ואם אינני טועה, גם את, חברת הכנסת יעל גרמן, הצבעתם נגד החוק הזה בוועדת השרים לענייני חקיקה, ולכן החוק הזה לא התקדם.

אורלי לוי אבקסיס: כנראה היינו צריכים לעבור עוד כמה תהפוכות וממשלה חדשה כדי שהחוק הזה לא רק יקודם – יש לו היום הרבה מאוד מציעים, בהם כאלה, חלק, שכנראה שינו את דעתם במהלך הדרך.

אורלי לוי אבקסיס: החוק הזה הוא חשוב כי, לצערי הרב, לא מעט אנשים, ובעיקר סטודנטים – אבל התקופה הזאת הפכה להיות לא זמנית, אלא ארוכה, כי היום מי שאין לו הון עצמי לרכישת דירה ייאלץ לעד להיות נתון לחסדיו של בעל הדירה, בעל הדיור להשקעה, והמדינה מעודדת, שלא תטעו, משקיעים להתעסק בנדל"ן.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אותם צעירים עם ילדים לא יוכלו כמעט לעולם, אם לא תשתנה הדרישה להון עצמי של 30%, להיות בעלי דירה בעצמם.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה מספקת את הקליינטורה למשקיעים.

אורלי לוי אבקסיס: ועכשיו, באין ברירה, אנחנו מנסים להגן על מי שנמצאים בתוך המערכת, בתוך הצנרת, שהיום שוכרים אצל אותם בעלי הדירות להשקעה, ואם מישהו חושב שמישהו משקיע בדירות האלו, בהחלט לא.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך, המדינה קצת סירסה את החוק המקורי שלנו, סתיו, היא הורידה ממנו גם את הפיקוח על המחירים, היא הורידה ממנו את הפיצויים העונשיים, והיא הורידה עוד כמה דברים שהיו יכולים להביא הכנסות ענקיות למדינה.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם החוזים האלו היו מוסדרים, והיה פיקוח, המדינה הייתה יודעת כמה כסף שחור מסתובב בשוק הזה, של השכירות, של ההלוואות לדיור, לא של הזוגות לפעם ראשונה, לדירה ראשונה, אלא של בעלי הכסף להשקיע בנדל"ן.

אורלי לוי אבקסיס: ואני נותנת לכם כמה אבסורדים קטנים, ובזה אני אסיים, אדוני, ברשותך.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיום בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תחשבו מה קורה למשפחה שמעלים לה את שכר הדירה בצורה דרסטית – יש בתי-ספר לילדים, יש חוגים, יש מערכת שלמה שהמשפחה בנתה סביב הבית, גם אם הוא לא שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: המצב הזה הופך משפחות רבות להיות בעצם שבויות, שלא מרצון, של בעל-הבית, שבכל רגע יכול להגיד להם: החלטתי לסיים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: דוגמה אחרונה חביבה.

בצלאל סמוטריץ': אחרונה חביבה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת לכם דוגמה, שהיא דוגמה די מטרידה, לשוק הפרוץ הזה – –

בצלאל סמוטריץ': אבל היא אחרונה חביבה, בלי הקדמות.

אורלי לוי אבקסיס: – – והיא של היועצת הפרלמנטרית שלי, שדי הזדעזעתי להקשיב – מה קורה.

אורלי לוי אבקסיס: היא גרה בתל-אביב.

אורלי לוי אבקסיס: לפני חודש היא נכנסה לדירה, היא חתמה על חוזה, הכול טוב ויפה, פתאום בעלת-הבית הודיעה שהיא מתכננת להפוך את הסלון לחדר נוסף, ותחזיקו חזק – להכניס שותף נוסף על השניים שכבר קיימים.

אורלי לוי אבקסיס: איפה החוזה?

אורלי לוי אבקסיס: איפה ההבטחות?

אורלי לוי אבקסיס: איפה ההגינות של הצד המשכיר?

אורלי לוי אבקסיס: זה מה שקורה במצב שבו הכול ניתן על-ידי המדינה לבעלי הכסף.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני מודה לממשלה, שהחליטה ליישם – יש לנו עוד דרך ארוכה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חברת הכנסת אורלי אבקסיס.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1900/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין, מוצמדת אף היא.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, גבירותי ורבותי, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה להצטרף לברכות לחברת הכנסת סתיו שפיר, לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לחבר הכנסת חיליק בר, לחברי הכנסת שהצטרפו בקדנציה הנוכחית – חבר הכנסת רועי פולקמן, חברת הכנסת יעל גרמן, חבר הכנסת יאיר לפיד – אני מברך את כולכם על העברת הצעת החוק הזאת בקריאה טרומית.

דב חנין: זה מהלך חשוב, וזה מהלך שמתחיל להתמודד, בפעם הראשונה, עם סוגיה שהגיע הזמן שהכנסת והמדינה תתמודדנה אתה בצורה יותר רצינית.

דב חנין: מדברים על שוק חופשי – אין שוק חופשי בשכירות.

דב חנין: לא קיים, לא היה קיים, לא יהיה קיים.

דב חנין: אין יחסי כוח שווים בין שוכר ומשכיר; אין מנגנונים אמיתיים שמאפשרים צדק, אין מנגנונים אמיתיים שמאפשרים חלוקה, אין מנגנונים אמיתיים שמאפשרים הגינות.

דב חנין: אגב, עולם המקרקעין בכלל הוא לא עולם שהשוק החופשי עובד בו טוב.

דב חנין: הוא עולם שהשוק החופשי עובד בו גרוע.

דב חנין: אדוני שר החינוך, מרקס כתב פעם שהמערכת הקפיטליסטית מייצרת עדיפות מובנית לדברים שיש להם ערך חליפין גבוה על-פני דברים שיש להם ערך שימוש גבוה, ולכן אנחנו מוצפים בהמון המון מוצרים וסחורות שאין לנו שום צורך בהם וכמעט בכל חברה קפיטליסטית באופן מובנה יש מחסור בדיור.

דב חנין: יש מחסור בדיור.

דב חנין: וכדי להתמודד עם מה שקורה בתחום הדיור, המדינה צריכה להתערב, וכדי להתמודד עם מה שקורה בתחום השכירות, המדינה צריכה להתערב.

דב חנין: ומנגנונים של שכירות הוגנת ופיקוח על שכר-דירה הם מנגנונים הכרחיים שבלעדיהם אי-אפשר.

דב חנין: אבל זה לא מספיק.

דב חנין: צריך ליצור בישראל מנגנונים של שכירות מוגנת לטווח ארוך.

דב חנין: למה אנשים בישראל חייבים לקנות דירה אם הם לא רוצים שיזרקו אותם מהבית בכל גחמה של בעל-הבית?

דב חנין: למה שלא יהיו גם כאן מנגנונים כפי שקיימים בעולם, של שכירות מוגנת לטווח ארוך בשכר-דירה סביר?

דב חנין: הדבר הזה הגיוני, הדבר הזה רצוי, בצורה כזאת או אחרת הוא היה גם קיים בארץ בעבר במנגנונים של דיירות מוגנת, והגיע הזמן, בשנת 2016, לחזור וליצור כאן מנגנונים של שכירות מוגנת לטווח ארוך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1229/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': יש לנו שתי הצעות חוק שלא מוגדרות מוצמדות על-פי הנוהל, אבל הן באות בחדא מחתא.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), של חברת הכנסת סתיו שפיר וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שפיר תנמק את הצעתה במשך עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות שלמות נתתי לה, רק מפני שהיא מהמפלגה שלך, חיליק.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: כנסת נכבדה, אני מאוד מתרגשת להציג את הצעת החוק הזו היום בפניכם, כמעט חמש שנים מאז שהנחנו את האוהלים בשדרות רוטשילד, ביולי 2011.

סתיו שפיר: כולנו שוכרי דירות שמשלמים מחירים מופקעים בשכר-הדירה שלנו, שאף פעם לא פורקים את כל הארגזים, כי מי יודע מתי נצטרך לעבור שוב, וזה כבר בזבוז זמן.

סתיו שפיר: ו-2 מיליון ישראלים חיים בדיוק ככה.

סתיו שפיר: 2 מיליון שוכרי דירות בישראל – ילדים, הורים, משפחות, הרבה מאוד אנשים צעירים, וגם קשישים, ואנשים שאין בידם האפשרות לקנות דירה.

סתיו שפיר: בשנים האחרונות גם הוכפל אחוז הזוגות מתחת לגיל 40, זוגות נשואים, שחזרו לגור עם ההורים כי הם בכלל לא יכולים להרשות לעצמם לשכור דירה ולהצליח לחסוך משהו במקביל.

סתיו שפיר: החוק הזה, שסוף-סוף יוצא לדרך, ומגיע לכאן לקריאה טרומית, הגיע תודות לאלפי ישראלים שהצטרפו לקמפיין הזה.

סתיו שפיר: לפני שנתיים וחצי, כשהגשנו את הצעת החוק הזו לראשונה, ביחד עם שותפי אורלי לוי אבקסיס וחיליק בר – הגשנו אותה ואז פנינו לשוכרי הדירות, ביקשנו שייתנו לנו עדויות, סיפורים, על מה קורה בדירה שהם חיים בה בשכירות.

סתיו שפיר: בתוך 48 שעות אני קיבלתי מאות פניות, בעיקר מצעירים, אבל גם ממשפחות עם ילדים, מתל-אביב, מירושלים, מחיפה, מבאר-שבע, ובאופן מפתיע גם ממקומות שבדרך כלל לא מוזכרים סביב סיפור השכירות: מעכו, מקריית-שמונה, מאזור מכללת תל-חי, מאזור מכללת ספיר.

סתיו שפיר: במקומות שיש אנשים צעירים מחירי השכירות נוסקים.

סתיו שפיר: והמשותף לכולם זה שנוסף על המחירים שהולכים ועולים משנה לשנה, כולם גם חיים בחוסר ודאות מוחלט לגבי הבית שבו הם מקיימים את חייהם, נדרשים לשלם ערבויות בסכומים של עשרות-אלפי שקלים במזומן, להוסיף סכומים נוספים על תיקונים של פגמים שבכלל לא קשורים אליהם, ולעתים לקבל הודעה במפתיע על זה שהם צריכים לפנות את הדירה בעוד שבועיים כי החוזה הולך פשוט להיפסק.

סתיו שפיר: חברים, זה חוזה השכירות שלי.

סתיו שפיר: אני חיה בשכירות.

סתיו שפיר: יש כאן כבר נציגות לדור, גם בכנסת, שחי בשכירות.

סתיו שפיר: אלה החוזים שכולנו חותמים עליהם.

סתיו שפיר: לא פעם מצאתי את עצמי, גם אני, בלחץ בעת חתימה על החוזה, שמחייב אותי לחתום על חוזה שהוא חסר כל הגינות כלפי כשוכרת דירה, שאני לא יודעת לפיו אם פתאום אני אדרש לשלם על הצנרת של כל הבניין, או על התקרה הדולפת, ומתי יסלקו אותי מהדירה ואצטרך למצוא דירה חדשה.

סתיו שפיר: הצעת החוק הזאת הולכת לפתור חלק ניכר מהבעיות האלה.

סתיו שפיר: ואני רוצה כאן לפנות דווקא לכמה מהאנשים שפנו אלינו ולספר להם איך הצעת החוק הזאת הולכת לעזור להם.

סתיו שפיר: מכתב אחד שקיבלנו משוכר דירה בשם יונתן:

סתיו שפיר: לפני חודש קמנו מוקדם מאוד בבוקר למשמע דפיקות פטיש חזקות.

סתיו שפיר: בהתחלה חשבנו שהשכנים התחילו בשיפוצים.

סתיו שפיר: אבל מהר מאוד גילינו, מאחורי ענן גדול של אבק, את בעל הדירה שלנו עומד במטבח עם פטיש ביד ומרסק את השיש ואת הכיור שלנו לחתיכות קטנות.

סתיו שפיר: כמה ימים לפני כן השכן מלמטה התלונן על רטיבות מכיוון הדירה שלנו.

סתיו שפיר: בעל-הבית, מסתבר, החליט על דעת עצמו ובלי להודיע, להיכנס אלינו הביתה מוקדם בבוקר, להוציא את השיש והכיור מהמקום ולבדוק אם הוא יכול לפתור את הבעיה בעצמו.

סתיו שפיר: הוא לא הצליח, ולכן את שארית הזמן בדירה נאלצנו לחיות בלי כיור במטבח ובלי אפשרות למעשה לחיות בדירה שהייתה חצי שבורה.

סתיו שפיר: רחצנו את הכלים במקלחת, וגם לא קיבלנו שום פיצוי.

סתיו שפיר: כשהתלוננו על המצב בפני בעל-הבית, הוא הודיע לנו שיש לנו שבועיים להתפנות ממנה.

סתיו שפיר: הסיפור הזה, יונתן, לא הולך לקרות לך יותר.

סתיו שפיר: מעכשיו, בעלי-בתים יצטרכו לדרוש ולהתריע שלושה חודשים מראש לפני סיום החוזה.

סתיו שפיר: גם תיקונים מהסוג הזה יצטרכו להתבצע בזמן מוגבל ועל-ידי בעל-הבית.

סתיו שפיר: קרן מספרת לנו: ראינו דירת שותפים, סיכמנו עם בעלת הדירה על שכר-הדירה, והיא ביקשה עשרות-אלפי שקלים שטר ערבות מכל אחד מהשותפים – 50,000 שקלים.

סתיו שפיר: אחר כך היא העלתה את שכר-הדירה ב-200 שקלים בחודש.

סתיו שפיר: נתנו לה צ'ק ראשון כדי להראות רצינות, אבל אחרי שראינו את החוזה גילינו שזה לא חוזה שאפשר לחתום עליו.

סתיו שפיר: לעומת זאת, הצ'ק כבר הופקד.

סתיו שפיר: היינו צריכות להסתובב בבתי-משפט כדי לקבל את הכסף בחזרה.

סתיו שפיר: זה, חברים, וזה, קרן, לא יחזור יותר.

סתיו שפיר: מעכשיו תוטל מגבלה על גובה הערבות, ויהיו חייבים להחזיר את כל הצ'קים ברגע שהחוזה מסתיים.

סתיו שפיר: ואני יכולה לספר לכם עוד מאות סיפורים של שוכרי דירות.

סתיו שפיר: החוק הזה הולך להגדיר לראשונה מה הם תנאי הבסיס להשכרת דירה.

סתיו שפיר: הוא יגדיר את היחסים בין השוכר למשכיר, דבר שכבר עשרות שנים לא הוגדר בישראל, ויוודא שלא תשלמו ערבויות מטורפות, שיחזירו לכם את הפיקדונות בזמן, שבעל-הבית יידרש לתקן פגמים שלא קשורים לשוכר בזמן מוגבל, שלא יוכל לדרוש לשלם על ביטוחי דירה ותשלומים נוספים, ויש עוד ועוד.

סתיו שפיר: המטרה: לאזן את הכוח של השוכר ושל המשכיר, את הזכויות של השוכר וזכות הקניין של בעל-הבית.

סתיו שפיר: בית הוא לא מוצר רגיל.

סתיו שפיר: זה לא מילקי, שברגע שעולה המחיר שלו אפשר ללכת ולקנות מעדן חלב אחר.

סתיו שפיר: בית – אי-אפשר שלא לגור בו, אי-אפשר לחיות מבלי שתהיה לכם קורת גג מעל הראש.

סתיו שפיר: וכשאתה עובד במשרה מלאה ויש לך שני ילדים, ובעל-הבית פתאום מקפיץ את שכר הדירה, אתה לעתים תסכים לחתום ולשלם שכר דירה גבוה בהרבה רק כדי לא לגרור את הילדים לגן-ילדים חדש או לבית-ספר חדש, להעביר אותם מהשכונה, לגרום לנזקים ולאובדן של זמן עבודה יקר והרבה מאוד עלויות על מעברים.

סתיו שפיר: וככה שוכרי הדירות כפופים הרבה מאוד פעמים לתנאים נצלניים בחוזה שלהם, שלא מאפשרים להם לחיות באופן תקין.

סתיו שפיר: אנחנו נעביר את הצעת החוק הזאת, שתשתלם מאוד גם למשכירי הדירות.

סתיו שפיר: גם למשכירים משתלם לעודד שכירות ארוכת טווח: הדיירים יישארו בדירה לטווח ארוך יותר, יימנעו נזקים שנגרמים מתחלופה תכופה מדי של דיירים והסיכונים שכרוכים בכך.

סתיו שפיר: וביום שנצליח גם להרחיב את החוק ולהעביר פה פיקוח כמו שצריך, גם התשואה על הנכס תהיה ידועה.

סתיו שפיר: מהרגע שהגשנו את הצעת החוק הזאת בכנסת הזו, ביחד עם שותפי היקר חבר הכנסת רועי פולקמן, שעשה עבודה מאוד מאוד קשה ומאומצת מול הממשלה על מנת לקדם את זה ולהביא אותנו לרגע הזה היום, התקבצו מנגד חבורה של כלכלנים חובבים ובעלי אינטרס כדי לנסות ולהלך אימים על חברי הכנסת ולספר להם למה החוק הזה הוא סכנה לשוק הדיור בישראל.

סתיו שפיר: כן, שוק הדיור בישראל שכבר נמצא במצוקה כל כך הרבה שנים.

סתיו שפיר: ומה הם אמרו?

סתיו שפיר: אחת הטענות המרכזיות הייתה, שאם אנחנו נגדיר תנאי מינימום למה היא דירה שראויה להשכרה – וחברים, בתנאי מינימום אני מתכוונת שחייבת להיות מערכת ביוב תקינה, פתחי אוורור, מים זורמים, מפתח ומנעול, בטיחות בדירה – אז זה יפחית ממספר הדירות שנמצאות בשוק, כלומר, רק יגדיל את מצוקת הדיור.

סתיו שפיר: והם אומרים גם – ואני מצטטת: אם מישהו מוכן לשלם על דירה בלי כיור, אז אין בעיה להשכיר אותה.

סתיו שפיר: זה כמעט כמו להגיד שזה שיש חקיקה שמגבילה את גיל העבודה פוגע ברצון החופשי של ילדים בני שמונה לעבוד; או זה שיש הגדרות מהו כלי רכב, מהי מכונית שמותר להעמיד להשכרה או למכירה, מגביל את הרצון של נהגים שרוצים לנהוג באוטו בלי מנוע תקין מלקנות את האוטו הזה.

סתיו שפיר: זה פשוט לא עובד ככה, בטח לא במשהו שהוא לא סתם מוצר – הוא הבית שלנו.

סתיו שפיר: מספר הדירות לא ייפגע אם אנחנו נחייב את משכירי הדירות להתקין מערכת ביוב או מים זורמים.

סתיו שפיר: בעלי הנכסים פשוט יתקינו את הדברים האלה כי זה משתלם להם להעמיד את הדירה להשכרה ולהרוויח עוד אלפי שקלים בחודש.

סתיו שפיר: טענה אחרת ששמענו מטעם אותם כלכלנים-מטעם הייתה שהגדרה של היחסים בין השוכר למשכיר תיצור שוק שחור בישראל.

סתיו שפיר: אז בואו נדבר על השוק השחור של השכירות.

סתיו שפיר: בישראל כבר יש שוק שחור, וכל מי ששוכר דירה מכיר את הבקשות האלה שמגיעות לפעמים מבעלי דירות.

סתיו שפיר: אבל כשזימנתי את רשות המסים לוועדת השקיפות בראשותי, גילינו עוד פגם משמעותי מאוד בשוק הזה:

סתיו שפיר: רשות המסים לא יודעת באמת כמה דירות עומדות להשכרה היום בישראל.

סתיו שפיר: אין לה שמץ של מושג.

סתיו שפיר: בעוד היא אמורה לגבות מס על השכרה מהמשכירים, היא גם לא יודעת כמה מהם לא באמת משלמים אותו.

סתיו שפיר: לראיה, בשנת 2014 פנתה רשות המסים באופן יזום ל-32,000 בעלי דירות, שאלה אותם אם הם אמורים לדווח ולשלם מס השכרה.

סתיו שפיר: מתוכם, 80%, הסתבר, עד לאותה שנה לא שילמו את המס.

סתיו שפיר: אז מי שמדבר אתנו על שוק שחור, כדאי שיבדוק את הנתונים.

סתיו שפיר: בגלל זה הצענו גם, חבר הכנסת פולקמן ואני, מנגנון של רשם שכירויות שהיה יכול לתקן גם את הנזקים האלה.

סתיו שפיר: ובזמן שבישראל מהססים, בכל רחבי העולם יש הסדרה של שוק השכירות.

סתיו שפיר: בהולנד הממשלה קובעת את ההעלאה המקסימלית המותרת בשכר-הדירה מדי שנה; בגרמניה שכר הדירה נקבע בהתאם למדדי שכירות מקומיים והעלאה בדמי השכירות מותנית בעלייה בעלויות התחזוקה, הריבית במשק ומסי מקרקעין.

סתיו שפיר: זה גם מודל השכירות אולי הקיצוני ביותר שקיים, אבל דווקא שם שוק השכירות פורח ומשגשג; בצרפת, מאז 2008, העלאת שכר-דירה מותרת בהתאם למדד בלבד.

סתיו שפיר: ואני יכולה להרחיב.

סתיו שפיר: המחקר בעולם תומך בהצעה הזאת, ומדינות שמצליחות לייצר רגולציה מאוזנת מביאות להורדת מחירי הדיור, כי הן מפחיתות את הביקושים לדירות לרכישה ומונעות ממשפחות צעירות להיכנס לחובות לכל החיים על דירות שהם לא יכולים באמת לרכוש.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שפיר, חבר הכנסת בר ביקש ממני להיות אדיב כלפייך, אז אני איענה לבקשה, אבל ממש קצר, כי הזמן – – –

סתיו שפיר: סמוטריץ, אתה תמיד חייב להיות אדיב כלפי.

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל עשר דקות זה הרבה זמן, אז לקצר.

סתיו שפיר: בבקשה, עוד דקה אחת, עוד דקה אחת מזמנה של הכנסת.

סתיו שפיר: תראו, יש סיבה למה לקח כל כך הרבה זמן להצעה הזאת להגיע לכאן.

סתיו שפיר: כבר שנתיים וחצי שאנחנו עובדים עליה.

סתיו שפיר: אבל כמה ממקבלי ההחלטות בישראל פשוט לא ממש יודעים איך נראים מגורים במציאות הישראלית.

סתיו שפיר: כמה ממקבלי ההחלטות לא מכירים את מציאות חייהם של 2 מיליון שוכרי דירות שלא מבלים את זמנם במלונות פאר בחברתם של מיליארדרים זרים אלא מרוויחים 6,000 שקל בחודש ומנסים גם לשכור דירה וגם, אולי במקרה, לשים איזה שקל בצד כדי לדאוג לעתיד שלהם.

סתיו שפיר: גם מציאות חייהם של הצעירים בישראל, שאחרי שהם משרתים בצבא יצאו לתוך שוק התעסוקה הפגוע ופגום, בתוך מדינה שהפכה להיות שיאנית ההעסקה הקבלנית, שיאנית העוני, שיאנית הפערים החברתיים, עם שירותים חברתיים שהולכים ועולים יותר ויותר כסף – זאת מציאות חיינו.

סתיו שפיר: דור ההורים שלנו – ואתה מכיר את זה גם, חבר הכנסת סמוטריץ, אני מניחה – כשהם נישאו ורצו להקים בית בישראל, הייתה להם האפשרות לקבץ את החסכונות, לקחת משכנתה סבירה ולרכוש דירה.

סתיו שפיר: לדור שלנו, אחרי 15 שנים של תקיעות בשכר, עם שירותים חברתיים מפוררים, עם יוקר מחיה שרק עולה ועולה, אין האפשרות הזאת.

סתיו שפיר: אנחנו חיים בשכירות, והסדרה של שוק השכירות תועיל ותעשה רק טוב לשוק הדיור.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

סתיו שפיר: ופה אני אגיד רק דבר אחרון, כי יש לי כמה תודות לומר וזה מאוד חשוב לי, ברשותך.

סתיו שפיר: באמת, ירקנו דם על החוק הזה, אז אני מבקשת עוד שתי דקות.

בצלאל סמוטריץ': תודות קיבלת, נו.

סתיו שפיר: לא, זה לא תודות בשבילי.

בצלאל סמוטריץ': דקה ועוד שתי דקות.

סתיו שפיר: זה לא חוק רק שלנו, זה חוק שהרבה מאוד אנשים עבדו בשבילו – חוק שהיה צריך להיחקק כבר ב-2011, כשאנחנו יצאנו לרחובות במאות-אלפים.

סתיו שפיר: על החוק הזה אחראים וחתומים אותם מאות-אלפי אנשים שרצו שינוי בשוק הדיור.

סתיו שפיר: אני רוצה להודות, בראש ובראשונה, לדפני ליף, שנאלצה לעזוב את דירתה בגלל שהחליטו לסלק אותה מהדירה בהתראה מאוד מאוד קצרה – גם דבר כזה לא יכול לחזור יותר אחרי שהחוק הזה יעבור – ולכל מאות-אלפי האנשים שהצטרפו אלינו בשדרות רוטשילד ובכל רחבי הארץ כדי למחות כנגד מחירי הדיור העולים, ואחר כך כדי לדרוש צדק חברתי ולדרוש חיים הוגנים יותר במדינת ישראל.

סתיו שפיר: אני רוצה להודות מאוד לחברי להגשת הצעת החוק המקורית: לחיליק בר ולאורלי לוי אבקסיס; לרועי פולקמן, שעשה עבודה מאוד קשה כדי שהחוק הזה יקודם; לפבלו קאל ולילך רובין ולכל אלפי חברי ועד שוכרי הדירות שהחתימו אלפים על חוזי שכירות הוגנים; למיכאל וולה ונעם בר-לוי ממאז"ה 9; בכלל, לעיריית תל-אביב ולראש העיר רון חולדאי וגם לראש עיריית באר-שבע רוביק דנילוביץ, שעזרו לקדם ולייעץ לקראת הצעת החוק הזאת; לאמנון פורטוגלי, לעורך-דין גיל גן-מור, לד"ר אמילי סילברמן, להתאחדות הסטודנטים ובעיקר לכל תאי "אופק" בכל רחבי הארץ, שהיו שותפים חשובים לקמפיין הזה.

סתיו שפיר: ובראש ובראשונה – לסיון שור, היועצת הפרלמנטרית שלי לשעבר, שעבדה מאוד קשה על הקידום של החוק, וגם לברוך גורביץ, עדו שטסל, ולצוות שלי היום, לעינב, לנטע ולעומר.

סתיו שפיר: כולנו שוכרי דירות.

סתיו שפיר: כולנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

סתיו שפיר: אני רוצה להודות בשם כולנו ובשמם של 2 מיליון שוכרי דירות בישראל על כך שתצביעו היום בעד ההצעה הזאת בקריאה טרומית.

סתיו שפיר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2019/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': שלישי – חבר הכנסת רועי פולקמן, גם הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': עד שאתה עולה, אתה מרשה לי לשאול שאלה כיו"ר?

בצלאל סמוטריץ': בהנחה שההוראות שאתם רוצים לקבוע הן קוגנטיות, איך אתה מתמודד עם הפגיעה בחופש החוזים, שזה אחד מעקרונות היסוד בדין החוזים?

בצלאל סמוטריץ': בהנחה שאי-אפשר להתנות על זה בחוזה בין שני אנשים – אין פה פערי כוחות, אין פה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

בצלאל סמוטריץ': להעלות שכר-דירה פעם בשנה זה לא חוסר תום-לב.

רועי פולקמן: אני אתייחס לזה אולי במשפט, אבל שרת המשפטים תוכל להתייחס לזה, אני חושב.

רועי פולקמן: זה גם עלה, וסך הכול הצוות במשרד המשפטים, בראשות ארז קמיניץ, נדרש לנושא הזה לאורך זמן רב.

רועי פולקמן: 1.

רועי פולקמן: זה באמת מרגש לראות הצעת חוק כזאת.

רועי פולקמן: גם תראו כמה גורמים שותפים לה, ובעיני זה מקסים.

רועי פולקמן: יצא כאן שאני היחיד מהקואליציה, כלומר כל סיעות האופוזיציה שותפות – יש להן חוקים במתווה שכירות הוגנת.

יחיאל חיליק בר: תסיק מסקנות, רועי, תסיק מסקנות.

רועי פולקמן: ההפך, ההפך, תסיקו אתם מסקנות.

יחיאל חיליק בר: לאן מקומך שייך.

בצלאל סמוטריץ': הוא פועל להרחבת הקואליציה ונאמן לדרכו של כחלון.

יחיאל חיליק בר: את זה אנחנו יודעים, אגב.

יחיאל חיליק בר: אנחנו יודעים.

רועי פולקמן: מקיר לקיר.

רועי פולקמן: כמובן, אורלי היא הראשונה שמוזמנת.

רועי פולקמן: אז באמת הייתה לי הזכות להיות הצד שהאחריות שלו הייתה מהקואליציה לסייע להוציא את החוק הזה מהקיפאון בן כשלוש שנים שהוא היה בו.

רועי פולקמן: עלו, ירדו הצעות, התחלפו ממשלות, ובאמת סללו את הדרך רבים וטובים שדיברו כאן לפני.

רועי פולקמן: אז קודם כול – אני דווקא אתחיל מהסוף, מה שאמרה חברתי חברת הכנסת סתיו שפיר.

רועי פולקמן: אני אתחיל בתודות, ואני כמובן רוצה להודות גם לשרת המשפטים; אני יודע שהיא לא מתה על החוק הזה, והצלחנו למצוא פשרה בעניין הזה.

רועי פולקמן: היא אכן מחויבת אליו, ואני רוצה להודות לה על המאמץ הזה; וכמובן לשר האוצר, שבלעדיו הדבר הזה בוודאי לא היה קורה.

רועי פולקמן: הוא ראשון בין שווים מבחינתי לתודות.

רועי פולקמן: אני רוצה להודות לצוות שלי, לגילית, למיכאלה, לשלומי, שעבדו באמת בשנה האחרונה ימים ולילות כדי שהחוק הזה יעבור.

רועי פולקמן: אני רוצה להודות גם לוועד שוכרי הדירות, וגם לדפני שהוזכרה כאן, וגם למיכאל וולה ולכל החבר'ה הטובים שליוו את התהליך הזה יחד אתי בשנה האחרונה, וכמובן – לחברת הכנסת סתיו שפיר, שגילתה לא מעט גמישות בתוך התהליך הזה והעבודה המשותפת שלנו.

רועי פולקמן: אני רוצה לומר כמה מילים אישיות, וקצת לאן אנחנו מתקדמים, כי אמרה נכון סתיו: זו רק תחילת הדרך.

רועי פולקמן: אני בקיץ הקרוב אהיה בן 41, וניסיתי היום לחשוב קצת על המסלול שעשיתי עם דירות בשנים האחרונות.

רועי פולקמן: עד לפני שנתיים שכרתי דירות, ורובן היו בירושלים.

רועי פולקמן: כשעברתי לירושלים גרתי בגילה, זאת הייתה השכונה הראשונה שגרתי בה, ואחר כך בגבעה-הצרפתית; אולי שלוש דירות בנחלאות, שתי דירות בעין-כרם, במושב בית-זית בדרך, ובטח עוד איזה שתיים-שלוש דירות ששכחתי.

רועי פולקמן: היו עוד איזה כמה מושבים.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רועי פולקמן: כן, שלא לדבר על ההובלות.

רועי פולקמן: עד שלב מסוים בחיים הכול היה בטנדר, או שלי או של חברים שלי מהצבא.

רועי פולקמן: יש איזה שלב בחיים שאתה אומר: די, כבר אני לא מוביל בעצמי.

רועי פולקמן: אבל נכון, הרבה הובלות היו כל קיץ.

רועי פולקמן: כמובן, אני מעביר את הדירות שלי ושל עוד שורה של חברים.

רועי פולקמן: אבל באמת, כל פעם זה היה הרפתקה.

רועי פולקמן: בשנים האלה רוב הזמן לא יכולתי להרשות לעצמי מחויבות של קניית דירה, כי לא היה לי כסף לגור בעיר.

רועי פולקמן: אולי הייתי יכול לקנות איפשהו, אבל בעיר לא יכולתי להרשות לעצמי, גם מבחינת המחויבות הכלכלית וגם כי לא רציתי לקחת על עצמי את עול המשכנתה ואת המחויבות שכרוכה בזה.

רועי פולקמן: זה אפשר לי הרבה מאוד גמישות תעסוקתית, שאני חושב שגם תרמה במידה מסוימת למסלול הקריירה שלי.

רועי פולקמן: העובדה שלא בגיל צעיר מדי לקחתי על עצמי חובות גדולים מדי ואמרתי – תשמעו, אני לא יכול לעבור דירה – ולכן זו אג'נדה כל כך מרכזית אצלנו, הסיפור של צמצום פערים.

רועי פולקמן: אני באמת חושב ששכירות יציבה והוגנת יש בה מרכיב של צמצום פערים, כי אדם צעיר שרוצה לבנות את הקריירה שלו – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רועי פולקמן: לא, אני לא מסכים.

רועי פולקמן: אני חושב שקניית דירה מוקדם מדי בחיים יכולה לעכב את ההתפתחות, גם האישית הזוגית וגם המקצועית, של בן-אדם, כיוון שההזדמנות שלך לגור במקומות עם נגישות תחבורתית יותר טובה – בשלבים שאתה עוד בונה את הקריירה שלך, וגם בשלבים שבהם אתה אומר לעצמך: אני רוצה להרשות לעצמי לקחת הרפתקאות וסיכונים בחיים, וכשהרווחתי יותר כסף שכרתי דירה יותר גדולה, כשהרווחתי פחות כסף דירה יותר קטנה – הגמישות הזאת יש לה ערך בשלב שאדם בונה את חייו.

רועי פולקמן: אני לא אומר שלנצח אדם צריך לחיות בדירות שכורות, אבל אני לא חושב שבהכרח בגיל 27 או 25 אדם צריך – כמובן, כל אחד לפי יכולותיו.

רועי פולקמן: ולכן אני באמת חושב ששכירות, יש לה ערך בצמצום פערים.

רועי פולקמן: זה קצת כמו שאומרים על תחבורה ציבורית, שתכליתה שאדם לא יקנה רכב, את הרכב הראשון שלו, לא בגיל – אני זוכר כמנכ"ל ארגון סטודנטים, היינו אומרים: בואו נדחה את קניית הרכב, כי אם אדם קנה רכב הוא כבר לא יעבור לתחבורה ציבורית, אבל אם הוא יקנה את הרכב בגיל 30, עשר שנים הוא ייסע בתחבורה.

רועי פולקמן: מתי נסעתי בתחבורה ציבורית?

רועי פולקמן: כשגרתי על-יד הרכבת הקלה בבית-הכרם.

רועי פולקמן: היה לי רכב אחד ואשתי רוב הזמן נסעה בו.

רועי פולקמן: מתי?

רועי פולקמן: כי יכולתי לנסוע ברכבת לתחנה המרכזית, עבדתי ככה.

רועי פולקמן: זו הזכות שהייתה לי כי גרתי בדירות שכורות.

רועי פולקמן: לא יכולתי להרשות לעצמי לקנות דירה בבית-הכרם, אבל לשכור דירה על-יד הרכבת הקלה יכולתי.

רועי פולקמן: אז בעניין הזה, אני באמת חושב שיש כאן ערך גדול גם לצמצום פערים ביכולת לעשות את זה.

רועי פולקמן: תראו, באמת 80% משוכרי הדירות במדינת ישראל חתומים על חוזה לשנה, ותכלית המאמץ שניסינו לעשות כאן הייתה לעודד יציבות.

רועי פולקמן: אני אומר את זה כי אכן אנשים קובלים על המחיר, ואני אגיד משהו – מחיר יטופל דרך היצע.

רועי פולקמן: אני מסכים עם הרבה ממה שנאמר כאן – מה שאמר דב ומה שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי ואחרים – צריך לבנות שכירות מוסדית.

רועי פולקמן: צריך לבנות שכירות מוסדית, צריך לעודד פרויקטים של "דירה להשכיר".

רועי פולקמן: אני חושב שרשויות מקומיות – ואנחנו מנסים לאפשר את זה בהצעת חוק של הטבות מס לבנייה והתחדשות עירונית, כי היום מה שמדינת ישראל לא יודעת לתת – היא יודעת לתת הטבות בקרקע, אבל אם אני רוצה – היינו בכנס של דיור לצעירים, ועיריית הרצליה אמרה: אני רוצה לבנות דירות לסטודנטים ולצעירים, אבל אין לי.

רועי פולקמן: מה שהמדינה יודעת לתת לי לא מאפשר לי להפוך את זה לכדאי, כלומר שכירות מוזלת זה לא כדאי.

רועי פולקמן: אנחנו מנסים.

רועי פולקמן: החוק הזה הוא רק ההתחלה.

רועי פולקמן: הוא התחלה חשובה כדי לעודד חוזים הוגנים ארוכי-טווח, ולכן באנו עם גישת התמריצים.

רועי פולקמן: היה לנו על זה ויכוח, ופה אני שוב מודה מאוד לשרת המשפטים על הדרך שהלכנו בעניין הזה, כיוון שהגישה הייתה לא פיקוח – ואני יודע שיש פה דיונים על פיקוח – אלא הטבות.

רועי פולקמן: אני חושב שיש הרבה בעלי דירות שרוצים חוזים ארוכי-טווח כי זה טוב להם – – –

בצלאל סמוטריץ': לא יצרת הוראת קוגנטיות.

רועי פולקמן: לא.

בצלאל סמוטריץ': אני יכול כל חוזה, אם אני אעמוד – – –

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: אתה יכול כל חוזה – הוגן במובן של למשל ערבויות.

רועי פולקמן: אתה לא תעשוק שוכר עם ערבויות, את זה משרד המשפטים כן יאכוף.

רועי פולקמן: אנחנו נתגבר את מערך האכיפה בבתי-הדין לתביעות קטנות כדי לשכלל את השוק ולעודד חוזים הוגנים.

רועי פולקמן: לא נכפה עליך קיבעון במחיר.

רועי פולקמן: לא, לשאלתך.

רועי פולקמן: אנחנו נעודד אותך, בהנחה שיש הרבה מאוד בעלי דירות שרוצים את זה כי הם אנשים הוגנים, כי זה טוב להם לא לחפש כל שנה שוכרי דירה.

רועי פולקמן: וכפי שתיארה חברת הכנסת שפיר את הבעיות בתחזוקה, חשבנו – ויש מודל אנגלי כזה – שאם נשבר לך הכיור, אתה מתקשר לחברת ניהול, אתה לא רודף אחרי בעל הדירה, שלך תדע מה בא לו לעשות ומה לא בא לו, והוא בעצמו רוצה לחסוך כסף אז הוא מתקן.

רועי פולקמן: יש מודל כזה.

רועי פולקמן: חברות הביטוח דואגות לזה.

רועי פולקמן: אנחנו נסבסד את זה, במידה – באמת, זה עלויות מאוד מאוד נמוכות יחסית למדינה, אנחנו נצא למכרז – – –

בצלאל סמוטריץ': זה כבר בחוק הזה?

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: זה בהחלטת – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: רק בחוזים ארוכי-טווח הוגנים שתהיה בהם יציבות – – –

בצלאל סמוטריץ': חלק מהתמריץ.

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: זה התמריץ.

רועי פולקמן: זה עובר בהחלטת ממשלה ביום שני הקרוב, זו תוספת לחוק.

רועי פולקמן: הוצאנו את פרק הפיקוח על המחיר מהחוק והבאנו את התוספת הזאת כרעיון שראינו אותו באנגליה.

רועי פולקמן: עוד פעם, אני מכיר את הביקורת.

רועי פולקמן: אני שוב אומר, זה הצעד הראשון.

רועי פולקמן: זה צריך לבוא יחד עם 20,000 חדרי מעונות שאנחנו צריכים לבנות, ויש לנו עכשיו כסף, לרשויות המקומיות, ולא רק למוסדות האקדמיים.

רועי פולקמן: יש כרגע 80 מיליון שקל בקול קורא שיצא בשבועות הקרובים לרשויות מקומיות לבנות דיור בשכירות, כדי לסבסד במסגרת מעונות, לא רק מוסדות אקדמיים, ואני מקווה שנוכל להקצות לזה כספים נוספים בהמשך.

רועי פולקמן: אנחנו צריכים לבנות דירות בשכירות לקשישים.

רועי פולקמן: 60,000 קשישים מקבלים סיוע בשכר-דירה – אלה דירות שצריך לקדם אותן בשוק.

רועי פולקמן: וכמובן, שכירות מוסדית – שכירות מוסדית גם של רשויות מקומיות שרוצות לעשות את זה, גם של ארגוני חברה אזרחית.

רועי פולקמן: אני מכיר מלכ"רים שונים שרוצים לבנות דירות בשכירות לאוכלוסייה, ה-CDC זה נקרא.

רועי פולקמן: בארצות-הברית יש הרבה ארגונים חברתיים, Community Development Corporations, שבונים דירות, וגם את זה אנחנו צריכים לעשות.

רועי פולקמן: לכן, אני שוב אומר, במדינת ישראל – 1.

רועי פולקמן: באזורי הביקוש חייבת להיות שכירות.

רועי פולקמן: היא צריכה להיות – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

רועי פולקמן: ודיור, נכון מאוד.

רועי פולקמן: סליחה, חברת הכנסת אורלי לוי צודקת – ודיור ציבורי שצריך לבנות בכמויות הולכות וגדלות, בבנייה של המדינה דרך החברות המשכנות, אין שום ויכוח בזה.

רועי פולקמן: כל המכלול הזה ביחד צריך לייצר את קורת הגג ההוגנת, יחד עם הפיקוח באזורי הביקוש, שיהיה על איכות החוזה.

רועי פולקמן: במחיר אנחנו נטפל באמצעות תמריצים.

רועי פולקמן: אז שוב אני אומר – אני שוב רוצה להודות לשר האוצר שבאמת אפשר את זה, אני רוצה להודות שוב לכל החברים שמתעסקים בזה כבר לא מעט שנים.

רועי פולקמן: זה הצעד הראשון כדי שתהיה פה תרבות שכירות טובה, הוגנת, שתאפשר לצעירים להתפתח בחיים שלהם גם במקומות טובים, גם באזורי הביקוש, גם בגוש-דן וגם במקומות אחרים, בלי שיעשקו אותם יום וליל, ותודה רבה לכל השותפים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תשיב לנו על שש ההצעות כולן שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן אנחנו נצביע כמובן על ההצעות בנפרד, אחת-אחת.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק השכירות והשאילה מבקשת לתקן את חוק השכירות והשאילה בתיקונים שונים שנועדו לשפר את המסגרת החוקית הקיימת בעניין הסדרת יחסי משכיר–שוכר של דירת מגורים וליצור מסגרת חוקית מתאימה להבטחת ההגינות והוודאות ביחסים המשפטיים בין הצדדים.

איילת שקד: התיקון המוצע הוא בהמשך להחלטת קבינט הדיור מ-2014.

איילת שקד: אני רוצה, לפני שאני מתחילה להסביר – על החוק, להודות לסתיו שפיר ולרועי פולקמן – לא אמרתי רונן – –

רועי פולקמן: – – –

איילת שקד: – – שבלעדיהם גם ההצעה הממשלתית לא הייתה מגיעה.

איילת שקד: הם דחפו ועבדו, וישבנו שעות על גבי שעות, ובאמת בלעדיהם זה לא היה קורה.

איילת שקד: התיקון העיקרי המוצע הוא הוספת פרק מיוחד העוסק בחוזה שכירות למגורים, אשר תכליתו היא להבטיח יחסים הוגנים יותר לשני הצדדים לעסקה זו.

איילת שקד: כמו כן, מוצע להסדיר את הצורה והתוכן של חוזה השכירות למגורים, הוראות לעניין הביטחונות שניתן יהיה לדרוש מן השוכר, התשלומים שעל השוכר לשלם, חלוקת האחריות לתיקון פגמים בדירה ונושאים נוספים.

איילת שקד: נושא נוסף שמוצע לטפל בו הוא הבטחתה של רמת איכות מזערית לדירות, כך שהשוכרים ייהנו מדירות בעלות רמת איכות מסוימת.

איילת שקד: ההצעה קובעת שחייבים לוודא שמתקיימים פתחי ניקוז ופתחי תאורה ואוורור ושאין סכנה בלתי סבירה בדירה.

איילת שקד: עד כאן ההצעה הממשלתית.

איילת שקד: בגרסה הקודמת היה גם גודל דירה – אני לא הסכמתי עם זה כי לא רציתי להוציא גם דירות קטנטנות מהשוק.

איילת שקד: הצעות חוק שכירות הוגנת של חברי הכנסת סתיו שפיר ויאיר לפיד מבקשות לקבוע מנגנון המגביל את האפשרות להעלות את שכר הדירה לתקופה מוגבלת של שלוש שנים מיום כריתת חוזה שכירות למגורים, כשבכל שנה יוכל המשכיר להעלות את שכר הדירה ב-2% בלבד.

איילת שקד: במקרה של גביית יתר דמי שכירות, מוצע כי בית-המשפט יהיה רשאי להטיל פיצויים עונשיים על המשכיר, בנוסף להשבת דמי השכירות שנגבו ביתר.

איילת שקד: בנוסף, ההצעות מבקשות לתקן הוראות שונות בחוק השכירות והשאילה, וכן להוסיף פרק העוסק בחוזה שכירות למגורים.

איילת שקד: הצעת חוק שכירות הוגנת של חבר הכנסת רועי פולקמן מבקשת להקים מרשם לענייני שכירות דירות למגורים, מרשם שכירויות, שבו ייכללו פרטים אודות הדירה ותנאי השכירות בה שיועמדו לעיון הציבור.

איילת שקד: כמו כן, ההצעה מבקשת לעודד עריכת חוזה שכירות למגורים לטווח ארוך באמצעות הפחתה במס שבח.

איילת שקד: בנוסף, ההצעה מבקשת לתקן הוראות שונות בחוק השכירות, וכן להוסיף פרק העוסק בחוזה שכירות למגורים.

איילת שקד: לטעמי, פיקוח על מחירי השכירות יביא לתוצאה הפוכה מזו שמבקשים המציעים להשיג.

איילת שקד: השוק השחור יפרח, ובעלי הדירות יחדלו להשקיע בדירות.

איילת שקד: במקומות אחרים בעולם הוביל הדבר, בנוסף, לירידה ברמת הבנייה של הדירות להשכרה ולמעבר לאפיקי השקעה אחרים – עניין שכמובן צמצם עוד יותר את היצע הדירות.

איילת שקד: למה?

איילת שקד: משום שחוקי הכלכלה אינם מושפעים מתכתיבים של הנדסה חברתית.

איילת שקד: הם לא פועלים על-פי תכתיבי הכנסת, למרות הרצון שלנו להאמין בכך; הם פועלים על-פי הכללים של היצע וביקוש.

איילת שקד: נבנה יותר, נייצר יותר דירות, אם זה בדרך של התחדשות עירונית, כמו שאני מובילה היום במשרד המשפטים, או בדרך שמוביל שר האוצר, תמרוץ הקבלנים, שחרור קרקעות המוחזקות על-ידי המדינה, מחיר למשתכן – נייצר יותר מקומות עבודה בפריפריה, ונחבר אותה למרכז דרך רשת של כבישים, וכך נוכל להציף את השוק במלאי דירות גדול ואפקטיבי.

איילת שקד: לכן, ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק הממשלתית, ולהכפיף אליה את הצעות החוק הפרטיות.

איילת שקד: כפוף לעיל, הממשלה תומכת בהצעות החוק, ואני שוב מודה לחברת הכנסת סתיו שפיר ולחבר הכנסת רועי פולקמן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשרת המשפטים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו כמובן מצביעים בנפרד על כל אחת מן ההצעות הרבות.

בצלאל סמוטריץ': מתחילים בהצעה הראשונה, הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יאיר לפיד וחברת הכנסת יעל גרמן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 45 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה ועוברת לדיון בוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת תמר זנדברג.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק השכירות והשאילה (תיקון – הגבלה על העלאת דמי השכירות), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': יום האחדות בכנסת ישראל: 45 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם ההצעה הזאת התקבלה, וגם היא עוברת לוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לפיד, סתיו שפיר, אתם לא מצביעים, אנחנו מצביעים.

שולי מועלם-רפאלי: המכשיר שלי לא נקלט.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: גם אני.

בצלאל סמוטריץ': הכול בסדר.

בצלאל סמוטריץ': 44 תומכים.

בצלאל סמוטריץ': אחד כנראה הלך לאיבוד בדרך.

בצלאל סמוטריץ': אם מישהו רואה שהוא לא כולל את מקומו, נצרף אותו לפרוטוקול.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: כן.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן מצרפת לפרוטוקול את הצבעתה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': לא לא לא, זה בסדר, זה כנראה עבד.

בצלאל סמוטריץ': אם 44 תומכים, זה כנראה עבד, הכול בסדר.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, לא הגעתי – – –

בצלאל סמוטריץ': נסדר לך שרפרף, חבר הכנסת כבל.

בצלאל סמוטריץ': גם ההצעה הזאת התקבלה, ועוברת עם חברותיה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, הכול בסדר, הצעת החוק עברה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו בוועדת הכלכלה.

איתן כבל: צרף אותי.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 46 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזאת התקבלה, ועוברת לדיון בוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת סתיו שפיר.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שפיר, אל תשכחי להצביע, מרוב הצילומים והטלפון.

בצלאל סמוטריץ': צלמי את התוצאות.

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': קצת נחת לאופוזיציה; 44 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזאת התקבלה, ועוברת לוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אחרונה חביבה, הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת רועי פולקמן.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שכירות הוגנת (הוראת שעה ותיקוני חקיקה), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': והרי התוצאות: 43 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק עברה.

בצלאל סמוטריץ': כולן יחדיו עוברות לדיון ולהכנה בוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': הגבלת ביקורי עורכי-דין בבתי-כלא

יואל חסון: אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום, הצעות לסדר-היום בנושא: הגבלת ביקורי עורכי-דין בבתי-כלא, מס' 3776 ו-3781.

יואל חסון: חבר הכנסת אוסאמה סעדי הוא ראשון הדוברים.

יואל חסון: אדוני המזכיר, היכן השר ארדן, שאמור להשיב על ההצעה?

יואל חסון: כדאי לבדוק.

יואל חסון: אנחנו נמתין רגע, לראות אם השר ארדן פה, כדי שהוא יוכל להשיב לך.

יואל חסון: נמתין, אדוני המזכיר?

יואל חסון: אדוני יכול להתחיל, את הזמן נספור כשייכנס השר.

יואל חסון: הנה, השר פה.

יואל חסון: השר ארדן, אנחנו יכולים להתחיל?

יואל חסון: השר כאן.

יואל חסון: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

יואל חסון: בבקשה.

אוסאמה סעדי: כבוד השר, אתה רוצה לשמוע אותי, או שלא?

גלעד ארדן: אני מת לשמוע אותך.

אוסאמה סעדי: מת?

קריאה: לא, אל – – –

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו שמענו הרבה על ההגבלות ועל הנהלים החדשים של שב"ס, שירות בתי-הסוהר, בעניין הגבלות מסוגים שונים על ביקורי עורכי-דין בשב"ס, אז אני מבקש מכבוד השר, קודם כול, באמת, שנקבל את האמת שמאחורי כל הפרסומים שהיו בתקשורת בימים האחרונים – מה הם בדיוק הנהלים החדשים, אם יש נהלים חדשים, ואיזה הגבלות יש על ביקורי עורכי-דין.

אוסאמה סעדי: ולא צריך להכביר מילים, אדוני השר, על הזכות הבסיסית והחוקתית של מפגש אסירים, עצירים, עם עורכי-דין, וגם זכות שהיא זכות יסוד, חופש העיסוק של עורכי-הדין.

אוסאמה סעדי: עכשיו, אם באמת נכון מה ששמענו, שאחד האסירים, ראש הממשלה לשעבר, קיבל ביקורים של 37 עורכי-דין במשך שלושה חודשים וחצי, אני אומר לך, אדוני השר, היחיד שצריך לשלם, אם צריך לשלם חשבון על זה, ואם צריך להתחשבן אתו, זה שב"ס עצמו, שהוא מרשה ביקורים כאלה, אם באמת אתם חושבים שזה מופרז, שזה מוגזם.

אוסאמה סעדי: אנחנו, כחברי כנסת, אדוני השר, ואתה יודע, אנחנו פונים אליך כל שני וחמישי בבקשות שייתנו לנו, כחברי כנסת, לבקר אסירים, ובקושי נותנים לנו, ומתקמצנים אתנו, וצריך לפעמים לערב אותך, אדוני השר, כדי לאשר לנו ביקור פה ושם.

אוסאמה סעדי: גם עורכי-דין – ואני הייתי עורך-דין במשך 25 שנה – גם לנו היה קושי תמיד לבקש ולבקר, ויש נהלים, וצריך לפנות בבקשות, במיוחד לאסירים ביטחוניים.

גלעד ארדן: – – –

אוסאמה סעדי: במיוחד לאסירים ביטחוניים.

אוסאמה סעדי: יכול להיות שלאסירים פליליים רגילים יש כל היתרונות האלה, אבל, אדוני השר, היה עדיף, אם באמת הייתה בעיה, ויש בעיה, שתפנו אלינו, ללשכת עורכי-הדין, שתפנה אלינו, כחברי כנסת, בוועדת הפנים, בוועדת החוקה, שנקיים דו-שיח ודיון בעניינים האלה, ונבוא במשהו מוסכם, ולא באופן חד-צדדי.

אוסאמה סעדי: אתם יודעים שזה לא יתקבל, לא על-ידי לשכת עורכי-הדין, לא על-ידינו, כחברי כנסת, הגבלות זכויות חוקתיות.

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: אדוני השר, מאז הפרסומים האחרונים על הגבלות, קיבלתי תלונות – –

יואל חסון: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: רק משפט אחרון.

אוסאמה סעדי: – – תלונות מכמה עורכי-דין: עורך-דין חנאן ח'טיב, עורך-דין תגריד ג'השאן, עורך-דין פואז שלודי, עורך-דין מחמוד מדני ואחרים.

גלעד ארדן: – – –

אוסאמה סעדי: לא, מייצגים אסירים ועצורים.

אוסאמה סעדי: אבל, אדוני השר, מאז שכאילו מדברים על הגבלות, אין כמעט ביקורים, בקושי נותנים להם אישורים לבקר.

אוסאמה סעדי: וכל העניין הזה, גם של ההגבלה, של הסכם שכר טרחה – ממתי זה קשור לביקור, הסכם שכר טרחה?

אוסאמה סעדי: וההגבלה הכי קשה, נראה לי, אדוני השר, שאתה תומך בה – ואני חושב שאתה צריך באמת לעשות עיון מחדש בנושא הזה, של משך הביקור של 45 דקות; לפעמים יש תיקים מסובכים, מורכבים, אני ייצגתי כאלה, וגם חברתי חברת הכנסת רויטל סויד, שהצטרפה אלי בעניין הזה, וגם אחרים – יש תיקים מסובכים ומורכבים, שלפעמים אתה צריך לשבת יותר מ-45 דקות.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת סויד ודאי תמשיך מהנקודה הזאת.

אוסאמה סעדי: אני מבקש באמת לקיים דיון מעמיק בנושא זה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני השר ארדן, אני חושבת שביקור של 37 עורכי-דין בשלושה חודשים – משהו פה לא סביר.

רויטל סויד: זה באמת לא נראה הגיוני, זה באמת משהו שהוא קצת מוזר.

רויטל סויד: יכול להיות באמת שהם מתכוננים לאיזשהו הליך משפטי, שהם חושבים עליו והם דנים, אבל צריך לבחון את זה.

רויטל סויד: אבל בין זה, שבאמת מדובר בהתנהלות שנראית על פניו שאיננה סבירה – ש-37 עורכי-דין נכנסים בשלושה חודשים – לבין ההחלטה המאוד-קיצונית ולא מידתית שהתקבלה, יש פער גדול.

רויטל סויד: עכשיו תראו מה קורה: בגלל סיפור אחד, אדם אחד, שוללים זכויות בסיסיות מאלפי אנשים.

רויטל סויד: זה דבר שהוא לא הגיוני.

רויטל סויד: זה לא שמישהו ניסה באיזשהו אופן לפנות לאותו אסיר, לשאול אותו מי הם עורכי-הדין, לראות מי באמת עושה שימוש בתעודה לצורך ייצוג ומי סתם לוקח תעודה ישנה, שהוא נושא אותה עליו והיא איננה בשימוש יומיומי, ועושה בה שימוש, שאני אפילו לא יודעת אם איננו ראוי, אבל אולי לא כל כך מקובל.

רויטל סויד: לא היה יותר ראוי להתחיל בבחינה מול אותו אסיר, ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, ורק אחר כך להעניש ציבור שלם?

רויטל סויד: לכן אני פונה אליך, השר ארדן.

רויטל סויד: התקבלה החלטה, לדעתי בפזיזות, ולדעתי גם לא במסגרת של הליך מינהלי תקין, מכיוון שלא הייתה לפני כן פנייה ללשכת עורכי-הדין: בואו תראו, 37 עורכי-הדין האלה, האם הם נכנסו באמת מכיוון שהם עורכי-דין פעילים, עובדים במקצוע, באו לבחון מתן שירותים מקצועיים, או שמא היה פה רק שימוש, שהוא אולי שימוש לרעה, אולי ניצול לרעה?

רויטל סויד: אז גם מבחינת הליך מינהלי לא הייתה פה בדיקה.

רויטל סויד: גם כשמקבלים החלטה שהיא כל כך משמעותית, צריך לעשות אותה פחות פוגענית.

רויטל סויד: צריך לבוא לבחון מה ניתן לעשות לפני כן.

רויטל סויד: בנוסף לכל זה, בנוסף לכל הענישה הקולקטיבית הזאת, לא נעשה גם ניסיון באיזשהו אופן לפנות ללשכת עורכי-הדין לשאול אותם מה הסטנדרטים שבאמת אפשר לעשות.

רויטל סויד: אני רוצה לומר משהו: לי אין ספק, אדוני השר, שאם אתה היית מעורב בזה באופן ישיר זה היה מתנהל בדרך אחרת – אם זה לא היה נעשה שם ואתה בסופו של דבר היית מקבל את זה כדבר מוגמר.

רויטל סויד: אבל לא קרה כלום.

רויטל סויד: נעשתה פנייה של לשכת עורכי-הדין היום.

רויטל סויד: לשכת עורכי-הדין באה ואמרה: אנחנו רוצים לפעול ביחד אתכם, לבחון באמת את אותם 37 עורכי-הדין ואת המקרה.

רויטל סויד: בהנחה שבאיזשהו אופן יתברר שהיה ניצול לרעה, אז יעמדו לדין אתי, או לא משנה מה, מי שעשה את השימוש הזה, או לפחות תישמע איזושהי נזיפה.

רויטל סויד: אבל מכאן ולהבא, לא יכול להיות שתהיה סיטואציה שבה הקולקטיב כולו, אלפי אנשים, ייפגעו זכויותיהם הבסיסיות.

רויטל סויד: לכן אני פונה אליך, אדוני, באמת כמי שידוע כאדם מאוד הגון, ושר – – –

גלעד ארדן: לא, אל תגזימי.

רויטל סויד: למה?

רויטל סויד: אבל אנחנו רואים שכך.

רויטל סויד: ואני רוצה גם להקריא לך את התגובה של שירות בתי-הסוהר: "זכותו של אסיר להיפגש עם עורך-דין נועדה לשם מתן שירות מקצועי" – מסכימים.

רויטל סויד: "ניצול לרעה של זכות זו הביא את שב"ס להציף את הבעיה על מנת לתקן את העיוות"; להציף את הבעיה – כן, אבל איך תיקנו את העיוות?

רויטל סויד: תיקנו אותו מול האסיר הספציפי, או שבאו והענישו אלפי אסירים שעד היום השתמשו בזכות הזו באופן שבאמת הצדיק את מתן השירות המשפטי שהם היו צריכים?

רויטל סויד: "מבלי לפגוע בזכותם של אסירים לקבלת ייצוג משפטי" – וזה לא נכון.

רויטל סויד: זה איננו נכון, כי זה כן פוגע – בין בעובדה שמגבילים את זה לשלושה עורכי-דין, בין בעובדה שמגבילים את זה ל-45, ובטח ובטח חשיפת הסכם שכר הטרחה, שזה דבר שאיננו ראוי, מה גם שאני חייבת לומר שהרבה מאוד לא חושפים.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: משפט אחרון.

רויטל סויד: לכן, אדוני השר, לא קרה כלום, כמו שאומרים.

רויטל סויד: אפשר לעשות חזרה מהדברים, לבחון את ההחלטה עוד פעם, לעשות אותה יד ביד עם לשכת עורכי-הדין.

רויטל סויד: חבל שיגיעו, לשכת עורכי-הדין, לבג"ץ, וזה לא יעמוד בהליך של מינהל תקין, החלטה סבירה שעומדת באמת בכל הקריטריונים.

יואל חסון: תודה.

רויטל סויד: באמת 37 עורכי-דין בשלושה חודשים זה לא תקין, אבל במשך הרבה מאוד שנים לא קרה דבר כזה.

רויטל סויד: בגלל אירוע חד-פעמי – לא כולם צריכים להיענש.

רויטל סויד: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סויד.

יואל חסון: השר ארדן, בבקשה.

יואל חסון: השר לביטחון הפנים ישיב על ההצעה לסדר-היום.

רויטל סויד: מה, כל הדפים האלה בשבילנו?

יואל חסון: אתה מתחיל להלחיץ פה את המערכת.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול – איך אומרים?

גלעד ארדן: "רבים מידידי"?

גלעד ארדן: – אז רבים מבני משפחתי הם עורכי-דין, אז לא נראה לי שאני חשוד בכך שיש לי עניין לפגוע במקצוע.

גלעד ארדן: אני חושב שהפרסומים – – –

עבדאללה אבו מערוף: ניגוד אינטרסים.

גלעד ארדן: לא, בכנסת אין דבר כזה, דרך אגב.

גלעד ארדן: לא מול סקטורים.

גלעד ארדן: כל אחד מייצג פה סקטור.

גלעד ארדן: בממשלה יש דבר כזה.

גלעד ארדן: הפרסומים שאליהם מפנים חברת הכנסת סוֵיד וחבר הכנסת סעדי – –

יואל חסון: סוִיד.

גלעד ארדן: סוִיד.

גלעד ארדן: כמו tout de suite?

גלעד ארדן: – – אינם מדויקים כלל ועיקר.

גלעד ארדן: אני אומר עוד פעם, מה שלא הייתה לי עוד את הזכות לומר לנציגי לשכת עורכי-הדין, שאני מכבד גם אותם.

גלעד ארדן: אבל בשונה מכם, שפניתם במסגרת הסמכויות שלכם כחברי כנסת והגשתם הצעה לסדר-היום, לשכת עורכי-הדין מדברת – אתי, לפחות – רק דרך אמצעי התקשורת.

גלעד ארדן: שמעתי על איומים בבג"ץ, לא ישנתי בלילה, ראיתי ראיונות, רק טלפון אף אחד לא הרים אלי מלשכת עורכי-הדין.

גלעד ארדן: אני דווקא מתפלא, כי שנינו באנו מאותה עיר במקור, אבל לשכת עורכי-הדין לא פנתה.

אוסאמה סעדי: פנו במכתב לנציבת שב"ס.

אוסאמה סעדי: זה מה שאומרים לפחות.

אוסאמה סעדי: הם אמרו שפנו במכתב לנציבת שב"ס.

אוסאמה סעדי: דיברתי עם ראש לשכת עורכי-הדין, אז הוא אמר שהם פנו בכתב לנציגת שב"ס.

רויטל סויד: דרך הנציבה.

גלעד ארדן: אין לי תלונה אליכם, חוץ מזה שאתם מסתמכים על פרסומים בתקשורת שהם שגויים.

גלעד ארדן: אם אפשר, אסקור את הרקע, כי כפי שאמרת, ונדמה לי שגם אדוני אמר, אין לכם הרי כוונה לתמוך בניצול לרעה של כללים קיימים.

גלעד ארדן: המספר ודאי היה בלתי סביר, הוא אפילו מציג את המדינה ואת שירות בתי-הסוהר בצורה לא מכובדת.

גלעד ארדן: ואין ספק שאם אסיר אחד התחיל לנהוג כך – ואני השתדלתי מאוד, עד שלא התחילו לתקוף אותי גם מסביבת אותו אסיר, לא להתייחס לשם שלו ולא לשם של המבקרים, אלא לעצם העניין.

גלעד ארדן: ועצם העניין הוא שאם אסיר אחד יכול לעשות דבר כזה, אז כל האסירים גם רשאים.

גלעד ארדן: אנחנו לא מפלים בין אחד לשני.

גלעד ארדן: אולי אסביר על מושכלות יסוד, למה בכלל יש מגבלות בנושא הזה, ואת הצורך בהסדרה.

גלעד ארדן: אז קודם כול, מאז ומעולם שב"ס אפשר מפגשי עורכי-דין עם לקוחותיהם, עצורים ושפוטים כאחד – ואתם, כעורכי-דין ותיקים ומנוסים, מכירים זאת – לצורך מתן שירות מקצועי בין כותלי בית-הסוהר, והכול תוך שמירה על זכות יסוד זו – ואני חוזר, זו זכות יסוד – של כל מי שמוחזק במשמורת חוקית על-פי דין.

גלעד ארדן: כללים מפורטים שנועדו לתיאום והסדרת מפגשים אלה קבועים בפקודות הנציבות.

גלעד ארדן: בכלל זה נקבעו הוראות בדבר מועדי המפגשים של עורכי-דין עם לקוחותיהם הנתונים במשמורת שב"ס, התיאומים הנדרשים לשם כך – לא קיבלתי מכם אף פעם תלונות, חבר הכנסת סעדי, בנושא, ואתה יודע להתלונן אצלי כשצריך, אם יש בעיה עם התיאומים, כפי שאמרתי כרגע – מתן הודעה לעורך-דין על דחיית מפגש במקרה שעצור מצוי בחקירה, דרכי התקשרות של עורך-דין עם שב"ס, תנאי מקום המפגש והוראות נוספות המבטיחות קיום מפגש בתנאים נאותים וראויים, בשים לב למטרת המפגש, וזכותו של כל כלוא כאמור לקיום מפגש שכזה.

גלעד ארדן: לדאבוני, בשנים האחרונות נחשפנו לעשיית שימוש לרעה באמצעות מפגשים אלה, בעיקר בקרב אסירים ועצורים הנמנים עם ארגוני פשיעה, אסירי יעד וגם אסירים ביטחוניים, והכול תוך ובמסגרת חדרי הביקורים המיועדים לתכלית הקבועה בחוק, קרי לקבלת שירות משפטי מקצועי וענייני.

גלעד ארדן: לא אחת נמצא – ואני אהיה מוכן לתת דוגמאות, אבל לא מעל הדוכן – כי תוצרי מפגשים אלה הובילו לכדי פגיעה בביטחון בית-הסוהר ובשלום הציבור וביטחונו, דבר שאתו לא הנציבה ולא אני לא נוכל להשלים.

גלעד ארדן: מבחינתנו, לא יעלה על הדעת שעורכי-דין יעשו שימוש ברישיון עריכת-הדין שניתן להם – גם אני עורך-דין, אומנם בהשהיה – לצורך מפגש עם אסיר, במסווה של מתן שירות מקצועי.

גלעד ארדן: לתפיסתי זה גם לא האינטרס שלכם כעורכי-דין לשעבר.

רויטל סויד: אנחנו מסכימים עם זה.

גלעד ארדן: אני מקווה שלא לעתיד, כי אני רוצה שתישארו פה אתנו, אבל אולי.

אוסאמה סעדי: עם חוק ההדחה או בלי?

גלעד ארדן: מה?

אוסאמה סעדי: עם חוק ההדחה או בלי?

גלעד ארדן: לא שומע.

אוסאמה סעדי: עם חוק ההדחה, אני אומר, לא נישאר.

גלעד ארדן: אה.

גלעד ארדן: לא, לא משום סיבה.

גלעד ארדן: בעקבות זאת, תוקנה בשנת 2012 פקודת בתי-הסוהר, כך שנציבת בתי-הסוהר הוסמכה לקבוע ולהטיל מגבלות בעניינם של אסירים הנמנים עם ארגון טרוריסטי כמשמעותו בפקודה למניעת טרור, או אסירים שהורשעו בעבירות מסוימות, או אסיר מסוים, גם אם לא התקיימו בו תנאים אלה כאמור, אשר מבקשים להיפגש עם כמה עורכי-דין בתקופת זמן נתונה של שלושה חודשים – זאת אומרת, זה כבר קיים היום בכללים בלי קשר לאסיר הספציפי – באופן המעלה חשד ממשי שהפגישות לא נועדו לצורך קבלת שירות מקצועי כקבוע בחוק – אני מדבר על תיקון משנת 2012 – אם יש חשד ממשי כי פגישות אלה מנוצלות לצורך פגיעה בביטחון המדינה, בשלום הציבור או במשמעת ובסדרי בית-הסוהר.

גלעד ארדן: זה תיקון 43, התשע״ב–2012, סעיף 45א1(ב) לפקודת בתי-הסוהר.

גלעד ארדן: כלומר, לא רק השיקול של ביטחון המדינה ושלום הציבור, גם השיקול של ניהול של בית-סוהר, שזה דבר מאוד מורכב ומאוד קשה, 24 שעות ביממה, וכמובן שכל ביקור כזה, והתיאום שלו והקיום שלו בצורה ראויה, שמאפשרת את תכלית הביקור, גם היא מצריכה משאבים וכוח אדם ותשומת לב והקפדה שכללי הביקור נשמרים – כל אלה הובילו לכך שכבר היה בעבר תיקון של הפקודה.

גלעד ארדן: לאחרונה ממש נמצא שעורכי-דין מסוימים מבקרים, במספר הנע בין שניים לארבעה עורכי-דין ביום נתון אחד, ואף כמה פעמים באותו יום – יוצאים, חוזרים – אסיר, עצור פלוני – אנחנו יודעים במי מדובר – תחת התכלית של מתן שירות מקצועי; גם מנצלים, כפי ששמעתי באחד הראיונות, את החיסיון, זאת אומרת, כשזכות הציבור לדעת על מה, באיזה נושא הם מייצגים אותו, אז הם אומרים שזה חוסה תחת החיסיון עורך-דין–לקוח – טוב, אני לא רוצה להגיד עד לאיפה זה מגיע פה – תוך שבחודש אחד מקבל אותו אסיר כ-40 עורכי-דין, וזה בלי לספור חברי כנסת מכהנים – כן, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: תספור, תספור.

יואל חסון: אין לי בעיה שתספור, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני גם עורך-דין?

יואל חסון: לא, לא.

גלעד ארדן: לא?

יואל חסון: עדיין לא.

יואל חסון: אני בשלבים.

גלעד ארדן: איך הקריה האקדמית פספסה את אדוני?

יואל חסון: אתה רואה?

יואל חסון: אבל הבין-תחומי לא פספס.

גלעד ארדן: לא, אבל במקביל, עם עוד דברים.

גלעד ארדן: זה היתרון בקריה האקדמית.

אוסאמה סעדי: יואל – –

יואל חסון: כן.

אוסאמה סעדי: – – יש לך זכות תשובה.

רויטל סויד: הזכירו אותך.

אוסאמה סעדי: הזכיר אותך השר.

גלעד ארדן: בוא תחליף אותו, והוא ירד – – –

יואל חסון: הוא היה רוצה מאוד להחליף אותי.

גלעד ארדן: מצב אבסורדי נוסף שהתברר לאחרונה הוא שקרובי משפחה הנושאים רישיון עריכת-דין מבקשים להיפגש עם קרוב משפחתם המצוי במשמורת לצורך מתן שירות משפטי לכאורה, וזאת על מנת להתגבר על הכללים בעניין ביקורי אסירים שהם בני-משפחה.

גלעד ארדן: אם כן, כפי שראינו, שירות בתי-הסוהר מוסמך לקבוע במסגרת פקודות הנציבות הוראות הנוגעות לתיאום והסדרת מפגשי עורכי-דין עם כל מי שמצוי במשמורת חוקית.

גלעד ארדן: שב״ס ישאף להקפיד הקפדה יתרה לאפשר מפגשים מקצועיים בין עורך-דין לבין לקוחו בין כותלי מתקני הכליאה, אולם האינטרס הציבורי מחייב שנבטיח שלא ייעשה שימוש לרעה בזכות זו.

גלעד ארדן: במקרים פרטניים, על יסוד חשד ממשי לפגיעה בתכלית זו ושימוש לרעה שייעשה בה, מחובתו של שב״ס לעמוד על אכיפת החוק בין כתליו, וכך הנחיתי את הנציבה לעשות.

גלעד ארדן: עכשיו, חבר הכנסת סעדי, לגבי איך לעשות את זה, איך לוודא, אני לגמרי פתוח לשמוע ממך, מחברת הכנסת סויד.

גלעד ארדן: דרך אגב, אם לשכת עורכי-הדין תרצה לדבר אתי – לא דרך בג"ץ או ערוצי טלוויזיה אלא באופן ישיר – גם כן מאוד אשמח לשמוע איך לוודא, כי לדעתי הם הראשונים שצריכים לעמוד על האינטרס הזה שלא יהיה ניצול לרעה ושעורך-דין ייפגש רק כעורך-דין.

רויטל סויד: נתאם פגישה של לשכת עורכי-הדין אתך.

גלעד ארדן: בשמחה רבה.

גלעד ארדן: הרעיון, למשל, לבקש לראות הסכם שכר טרחה ולא להסתפק בייפוי כוח, שאפשר לחתום לרבים-רבים – דרך אגב, אולי כדאי להסדיר את זה גם בכללי האתיקה של לשכת עורכי-הדין, שאם עורך-דין יסכים שיחתמו לו על ייפוי כוח, כשהוא יודע שהוא לא באמת מייצג את האדם בהליכים משפטיים – גם זו בעיני הפרה חמורה של כללי האתיקה, אבל אני לא קובע בלשכת עורכי-הדין.

גלעד ארדן: אז העליתי אל מול הנציבה כמה רעיונות לבחינה.

גלעד ארדן: אני מקבל את עמדתך שזה לא בהכרח הדבר הראשון, ואולי יש אמצעים חלופיים, למרות שזה דווקא יכול להיות מעניין לראות את הסכמי שכר הטרחה של עורכי-הדין שמבקרים.

גלעד ארדן: אנחנו מוכנים שתמחקו את הסכומים – רק לראות באמת שהדעת ניתנה לייצוג המשפטי.

גלעד ארדן: ובכל מקרה, שוב, לא אמרנו בעניין הזה עוד את המילה האחרונה.

גלעד ארדן: אנחנו בלב פתוח ובנפש חפצה נשמח לשמוע הצעות ורעיונות.

יואל חסון: אדוני השר, מתי השינויים אמורים להיכנס לתוקף?

גלעד ארדן: בהקדם האפשרי.

גלעד ארדן: אנחנו פשוט בוחנים: האם לעשות את זה בצורה של כללים?

גלעד ארדן: האם תקנות שר?

רויטל סויד: אז, אדוני, קודם כול נתאם פגישה של אדוני השר עם לשכת עורכי-הדין.

גלעד ארדן: בסדר גמור.

גלעד ארדן: לא כל הציבור צריך ליהנות מהתיאום הזה עכשיו, אנחנו – – –

יואל חסון: מה אתה מציע, אדוני השר, לעשות עם ההצעה לסדר-היום?

גלעד ארדן: מה שהמציעים רוצים.

יואל חסון: אין לך שום דעה בעניין?

גלעד ארדן: אני?

אוסאמה סעדי: לוועדת הפנים.

יואל חסון: המלצה?

יואל חסון: רעיון לחברים?

גלעד ארדן: ועדת הפנים.

גלעד ארדן: דיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: אוקיי, נראה לי שקלעת לדעת גדולים.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: בסדר גמור.

גלעד ארדן: תודה.

יואל חסון: דעה נוספת – יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: תודה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: דקה.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, גם בענייני ביקורי אסירים.

גלעד ארדן: השרים או אסירים?

יוסף ג'בארין: אסירים, אסירים.

יוסף ג'בארין: עוד לא שרים.

יואל חסון: יש שרים שגומרים כאסירים.

רויטל סויד: לפעמים זה אותו דבר.

יוסף ג'בארין: ביקשתי כבר – – –

יואל חסון: אדוני, לפי המצב היום, כל שר יכול לגמור אסיר.

גלעד ארדן: בגלל זה אמרתי.

יוסף ג'בארין: לכן הוא שאל.

יוסף ג'בארין: ביקשתי כבר במאי לבקר את השיח' ראאד סלאח, שהוא גם בן היישוב שלי.

גלעד ארדן: הוא רק נכנס בסוף מאי, לא?

יוסף ג'בארין: הוא נכנס בתחילת מאי.

יוסף ג'בארין: אבל כמי שמכיר את הסחבת של השב"ס בביקורים הללו, אז ביקשתי ממש בהתחלה.

יוסף ג'בארין: וכנראה שהייתה לי סיבה מוצדקת – עד היום לא קיבלתי אישור.

יוסף ג'בארין: ולהפתעתי, התשובה האחרונה שקיבלתי לפני כמה ימים – שאני לא יכול לבקר במהלך יוני, בגלל שיש לשיח' ראאד ביקור אחד בחודש – כנראה זה היה חברי חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא שביקר אצלו – וביקשו ממני לחכות עד יולי.

גלעד ארדן: – – –

יוסף ג'בארין: ביקשו ממני לחכות עד יולי.

אוסאמה סעדי: לראש ממשלה אפילו נותנים 40 עורכי-דין בחודש; לשיח' ראאד – פעם בחודש.

יוסף ג'בארין: והאמת, אני תוהה: יש כאן הנחיות חדשות?

יוסף ג'בארין: פעם ראשונה שאני נתקל במצב כזה, שאומרים שיכול חבר כנסת לבקר – אחד לחודש.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, כאשר חברי סעדי ירצה לבקר הוא יחכה אולי עוד חמישה חודשים.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אדוני השר, אני יודע שהיה קשה לך להיכנס לממשלה הזאת, אבל הכיסא שלך הוא פה, לא שם.

יואל חסון: רק שתדע, פשוט.

עליזה לביא: אני רואה שיש אווירת סוף קורס.

יואל חסון: כן.

יואל חסון: אוקיי, תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, מאוד הסכמתי עם דברי חברת הכנסת עורכת-הדין רויטל סויד; כשדיבר עורך-דין סעדי לא כל כך הייתי פה.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לדבר, אדוני השר – אני רוצה שכבוד השר ישמע אותי – אני רוצה לדבר על נושא ממש דומה, אבל לא עורכי-דין אלא חברי כנסת.

ישראל אייכלר: במשך 50 שנה ידעו שחבר כנסת, יש לו חסינות, וזה חלק יסודי מהחסינות שלו, להיכנס לבתי-הסוהר ולראות מהם תנאי האסירים.

ישראל אייכלר: הוא היחיד מאזרחי ישראל שיכול לבוא בלי שום הגבלות של משפחה, של ביקורים ודברים כאלה, כדי לראות גם את הסבל של המשפחות שעומדות בשמש הלוהטת, גם מגבלות של ביורוקרטיה, גם מחסור ברופאים שרוצים לעבוד בבתי-הסוהר, גם איחורים בקבלת תרופות.

ישראל אייכלר: יש המון המון תלונות.

ישראל אייכלר: אני כיושב-ראש ועדת פניות הציבור מקבל המון פניות מאסירים, ומבני משפחותיהם בעיקר.

ישראל אייכלר: בשנים האחרונות, מאז שהיה שר בבית-הסוהר, הגבילו את החסינות של חברי הכנסת, לדעתי בניגוד לחוק-יסוד: הכנסת, ואמרו: לא, צריך כל חודש, או כל זמן.

ישראל אייכלר: בסוף אמרו: צריך לתאם עם לשכת השר.

ישראל אייכלר: וזה עבד במשך שנים רבות בסדר יחסית – היו מבקשים בלשכת השר והיו מקבלים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שבתקופה האחרונה הייתה סחבת גדולה מאוד.

ישראל אייכלר: יש כנראה מדיניות של נציבות – אני לא יודע אם באו הרבה חברי כנסת לראש הממשלה או למישהו שם, אני חושב שלא היה דבר כזה, משום מה החליטו להגביל ולעשות בעיות לחברי כנסת שרוצים להגיע – הוא יכול להגיע רק בצורה כזו או רק בצורה אחרת.

ישראל אייכלר: אדוני השר, אני חושב שחסינות חברי הכנסת היא יסוד מוסד בדמוקרטיה, ואם חברי הכנסת לא יוכלו לבוא לבתי-הסוהר ולבקר, זה יהיה פתח לכל מיני רינונים וצעקות על היחס לאסירים כאלה ואחרים.

ישראל אייכלר: מה שאני מבקש רק – – –

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך.

יואל חסון: אני מודה.

ישראל אייכלר: אני רק מבקש שיחזירו את החסינות של חברי הכנסת להיכנס לבתי-הסוהר בלי שום מגבלה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אייכלר.

יואל חסון: השר הציע ועדת הפנים.

יואל חסון: האם המציעים מקבלים את הצעתו של השר?

רויטל סויד: כן.

יואל חסון: מקבלים.

יואל חסון: אז אנחנו מצביעים.

יואל חסון: מי שבעד לוועדת הפנים יצביע בעד, מי שנגד – נגד.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יואל חסון: 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעות לסדר-היום הגבלת ביקורי עורכי-דין בבית-הכלא תועברנה לדיון בוועדת הפנים.

יואל חסון: שיעור העבריינות בקרב נערים עולים כפול מחלקם באוכלוסייה

יואל חסון: המשך סדר-היום: שיעור העבריינות בקרב נערים עולים כפול מחלקם באוכלוסייה, הצעות לסדר-היום מס' 3717, 3722, 3770 ו-3777.

יואל חסון: ישיב השר לביטחון הפנים גלעד ארדן.

יואל חסון: ראשונת המציגות, חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, חברת הכנסת לביא, יש לך שלוש דקות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, השר לביטחון הפנים, חברותי וחברי חברי הכנסת, נתונים קשים, נתונים קשים מאוד, שקשה לראות אותם בכלל, ובפרט – 68 שנים מדינת ישראל חיה, נושמת, מתקנת, והנתונים הללו, ששיעור העבריינות בקרב נערים עולים כפול מחלקם באוכלוסייה – לא רק שאנחנו דורכים במקום, אנחנו הולכים אחורה.

עליזה לביא: איך יכול להיות שאלו הנתונים הקשים שניצבים מול עינינו?

עליזה לביא: מראשיתה של הציונות, העלייה של יהודי העולם חזרה הביתה היא מרכיב חיוני, מרכזי בבנייה של היישוב בארץ, חיזוק של החברה.

עליזה לביא: חוק השבות שלנו, שכל יהודי ויהודייה יש להם מקום כאן בבית בארץ-ישראל, מקום לכל יהודי נרדף ובכלל.

עליזה לביא: תהליך ההגירה, תהליך העלייה, המעבר הביתה – החזרה הביתה היא מאוד מורכבת.

עליזה לביא: נדרשים אליה הרבה מאוד כלים, עזרה, סיוע והבנה, וברוך השם יש לנו הרבה אנשי מקצוע ומחקר, וגם אנשים במשטרה שעושים – רק הבוקר ישבנו בוועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות ונחשפנו בשנית לעבודת המשטרה, לרגישות, להבנה איך עובדים ביחד.

עליזה לביא: באמת, התפתחו הרבה מאוד דברים.

עליזה לביא: יש עוד הרבה מה לתקן, כמובן, בטח אחרי שאנחנו שומעים איך שופט מדבר בישראל בכלל על המקום של זנות בחברה בישראל.

עליזה לביא: אבל יש דרכים, ויש תיקון, ויש התקדמות.

עליזה לביא: ובכל זאת אנחנו רואים שכאן, בתחום הקשה הזה של עבריינות של נוער עולה לא למדנו שום דבר, לא מהמומחים ולא מהניסיון ולא מההבנה ולא מהדרך שבה צריך לבוא, לקבל, להנגיש עזרה, לדבר בשפות שונות, להתאים את המציאות.

עליזה לביא: המעבר הזה, גם של הורים, ושל משפחות, ולעתים משפחות חד-הוריות, או לעתים עם סבא וסבתא, כשהצעירים מגיעים לכאן – איך יכול להיות שאלו הנתונים?

עליזה לביא: זאת זעקה, זאת צעקה.

עליזה לביא: צריך לבוא ולראות איך מתמודדים.

עליזה לביא: הרי אנחנו יודעים שהמעבר הזה הוא קשה.

עליזה לביא: משבר העלייה לארץ, המקום הזה של להיות מועתקים ממקום אחד למקום השני, גם היפוך תפקידים בתוך המשפחה – חלק מהעולים מגיעים מתרבות, מקודים חברתיים תרבותיים אחרים, המעמד בתוך המשפחה משתנה, מה שמקרין, כמובן, גם על הדור הצעיר, שמטבע הדברים מתאקלם מהר יותר, קולט את השפה, את הקודים התרבותיים.

עליזה לביא: זה יוצר מתח בתוך המשפחה.

עליזה לביא: אבל לראות את הנתון הזה, זה אומר שבעצם לא למדנו שום דבר.

עליזה לביא: כלום לא הסקנו לאורך הדרך, לא התאמנו את הידע הקיים כדי לבוא ולדבר בשפה העכשווית ולהתכתב עם בני-הנוער עצמם.

עליזה לביא: בכלל, לבוא ולדבר אל בני-הנוער בשפה העכשווית זאת משימה.

עליזה לביא: זאת משימה שהיא תמידית, כי השפה מתקדמת, הטכנולוגיה מתקדמת.

עליזה לביא: אנחנו לא מעט פעמים רואים את הפער הולך וגדל.

עליזה לביא: אז בטח בסוגיה הזאת.

עליזה לביא: הרי שיעור התיקים הפליליים – וזה הדוח שמתפרסם – שנפתחים לקטינים בשנים האחרונות גבוה פי-שניים בקרב עולים מאשר בקרב האוכלוסייה.

עליזה לביא: אלה הנתונים של משטרת ישראל ומשרד הקליטה, ובשלוש השנים האחרונות, רק כדי לסבר את האוזן מבחינה מספרית, נפתחים בכל שנה 2,300 תיקים פליליים לבני-נוער עולים, שהם כ-10% מכלל התיקים הפליליים שנפתחו לקטינים במדינת ישראל, וזה בעוד ששיעור העולים בכלל הקטינים הוא 5% בלבד.

עליזה לביא: אז ההשקעה של המדינה במניעת עבריינות נוער בקרב בני-נוער עולים עומדת על 20 מיליון שקלים לשנה, אבל עם זאת, לפי חישוב שערכו במשרד הקליטה, הנזק הכלכלי כתוצאה מעבריינות של בני-נוער עולים מוערך במאות-מיליוני שקלים בשנה.

עליזה לביא: הפרופסורים אביה ספיבק ודויד לייזר ערכו מחקר שמתמקד בהשפעות כלכליות של העבריינות בקרב נוער עולה.

עליזה לביא: המחקר הזה בחן את היעילות של תוכנית "סיכויים" שמפעיל ארגון "ידידים" עבור משרדי הרווחה והקליטה, ומדובר בתוכנית עיקרית שפועלת היום בישראל לצמצום העבריינות החוזרת בקרב בני-הנוער העולים.

עליזה לביא: "נוער עולה" מוגדר במחקר כמי שלא נולד בישראל או שהוריו לא נולדו בישראל ועלו בשני העשורים האחרונים – –

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: בבקשה.

עליזה לביא: – – רובם ממוצא אתיופי או ממשפחות שהגיעו מברית-המועצות לשעבר.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, זה נושא שהוא רמזור אדום בפנינו.

עליזה לביא: היום התוכנית הזו פועלת ב-34 יישובים בארץ, ו-50% מהתקציב שלה מתבסס על תרומות.

עליזה לביא: המדינה משקיעה בסך הכול כ-2.5 מיליון שקלים, ומשרד הקליטה משקיע עוד 17.

עליזה לביא: אז אנחנו חייבים לבחון את הגדלת התקציב, בטח היום כשאנחנו מדברים על תקציב דו-שנתי, וליצור תוכנית רחבה מותאמת.

עליזה לביא: יש ידע, יש ניסיון.

עליזה לביא: צריך לראות איך אנחנו עוזרים ומסייעים גם לנוער עצמו בכלל וגם לחברה בישראל כדי ליצור חברה מתוקנת ובריאה, ולא לחסוך כאן בכספים.

עליזה לביא: פה זה לא המקום.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יואל חסון: נברך את חבר הכנסת יונה ליום הולדתו שחל היום.

יואל חסון: בן 25.

יואל חסון: ברכות, אדוני.

יוסי יונה: תודה.

יוסי יונה: שנה אחת פחות, שנה יותר.

יואל חסון: אה, סליחה, התבלבלתי.

יואל חסון: שנה-שנתיים יותר זה לא אומר הרבה.

יואל חסון: אל תתחשבן אתנו על כל ספרה פה.

יואל חסון: ברכות, אדוני, ואל תשתנה לנו, תישאר מה שאתה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: אני אעשה את מיטב מאמצי כדי להישאר מי שאני, ותודה על הברכות.

יואל חסון: מזל טוב.

יוסי יונה: אני הצטרפתי באמת להצעה לסדר-היום – –

יואל חסון: שלוש דקות.

יוסי יונה: – – של חברתי עליזה לביא, ואכן, כאשר עניינת אותי בנושא הזה – הנתונים הם כאלה שהם בלתי נסבלים, עליזה.

יוסי יונה: חד-משמעית הם בלתי נסבלים.

יוסי יונה: העובדה ששיעור בני-הנוער העולים כפול באוכלוסיית העבריינים היא עובדה מקוממת ובלתי נסבלת.

יוסי יונה: לדברים הללו אנחנו יודעים שיכולות להיות שתי סיבות: האחת היא בעצם כלכלית – כמה המדינה מוכנה להשקיע כדי להבטיח את הקליטה של העולים בתוך החברה הישראלית; ומרכיב שהוא לא פחות חשוב, אדוני היושב-ראש, זה התחושה של ניכור.

יוסי יונה: אנחנו יודעים – ומחקרים רבים נעשים בנושא הזה, לא רק בישראל אלא גם במדינות אחרות – שאחת מהסיבות המאוד-מרכזיות לתופעה של אלימות זו תחושה של חוסר ההשתייכות או השייכות שהילד או הילדה חשים כלפי הסביבה שלהם.

יוסי יונה: וכאן אנחנו באמת צריכים לשאול את השאלה החשובה הזו: עד כמה אנחנו הפכנו את הבית שלנו לבית שהוא נגיש כלפי הילד העולה, כלפי הילדה העולה?

יוסי יונה: לעתים, אני חושב לעתים רבות מדי, אנחנו לוקים באיזה מין עיוורון כזה, מוסרי, תחת הסלוגן הזה, של קיבוץ גלויות, והנה, יש כאן איזה יחידה תרבותית הומוגנית, והילדה והילד נדרשים להיטמע בתוכה – אנחנו יודעים היום מהמון חברות שונות שזה לא המודל הנכון; חברה שבאמת פותחת את שעריה כלפי האחר היא חברה שלא רק אומרת לו: בוא תיכנס ותהיה חלק ממני, אלא היא גם מוכנה להיות חלק ממנו, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: נדמה לי שבתחום הזה אנחנו מאוד לוקים.

יוסי יונה: אנחנו לא מוכנים לבנות את הבית שלנו מחדש – אני לא אומר מחדש באופן רדיקלי, כי גם לך יש, אדוני היושב-ראש, נאמנות לשורשים שלך, להיסטוריה שלך, למורשת שלך, שהיא תעצב במידה כזאת או אחרת את הבית המשותף.

יוסי יונה: אבל סובלנות כלפי האחר היא לא רק לבוא ולומר: אני מאפשר לך להיקלט, אלא סובלנות, המשמעות שלה היא: אני מוכן לתת לך את האפשרות להיות שותף פעיל באופן שבו מכוננים כל פעם מחדש את הבית.

יוסי יונה: וכאשר אנחנו לא עושים די, או לא עושים בכלל, בעניין הזה – ואני חושב שאנחנו לוקים – הרב אייכלר מסתכל ומקשיב בסקרנות רבה – אם אנחנו לא עושים מספיק כדי לאפשר לאחר שבא בקרבנו ליטול חלק פעיל בכינון המחודש של הזהות שלנו, הרי שהתופעה המאוד-רווחת היא תופעה של ניכור.

יוסי יונה: אנחנו יודעים שניכור המון פעמים מביא לאלימות.

יוסי יונה: זאת אומרת, אלימות כאיזשהו פרץ של תסכול, של חוסר השייכות של האדם לחברה שבתוכה הוא חי או שבתוכה הוא רוצה להיקלט ואליה הוא רוצה להשתייך.

יוסי יונה: לכן, אני חושב, חברתי עליזה לביא, שאחד המאמצים שלנו צריך להיות באמת בתחום הפדגוגי, באיזושהי חשיבה מחודשת על הבית המשותף שלנו, ועד כמה אנחנו מוכנים לעשות איזשהו ויתור ביחס לילדים העולים, או בכלל ביחס לעולים, של לבוא ולומר להם: הביטו, זה הבית שלכם.

יוסי יונה: בואו נחשוב לרגע, אדוני היושב-ראש, על העיקרון הזה, על הרעיון הזה, שאנחנו אומרים: הי הביטו, כל עולה שזכאי להגיע לכאן מכוח חוק השבות הרי הוא אזרח באופן אוטומטי בבית הזה.

יוסי יונה: אם הוא אזרח באופן אוטומטי בבית הזה, הרי גם עומדת לו הזכות לעצב אותו מחדש.

יוסי יונה: זו תובנה שאנחנו צריכים להנחיל בכל מערכות החינוך, בכל המערכות בכללותן.

יוסי יונה: ההזמנה לאחר להיות שותף בעיצוב המחודש של הבית, לטעמי, יכולה במידה מאוד רבה למתן את תחושות הניכור של הילדים הללו, והלוואי – להביא גם לירידה משמעותית בשיעורי העבריינות שלהם.

יוסי יונה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת יונה, שוב, מזל טוב.

יואל חסון: חבר הכנסת מרגי – לא נמצא.

יואל חסון: הם בחרם.

יואל חסון: אז חבר הכנסת אייכלר, אתה לא מחרים, אתה פה.

יואל חסון: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדבר הכאוב הזה, של בעיות של בני-נוער עולים, הוא דבר עתיק יומין, כבר מאז קום המדינה.

ישראל אייכלר: ההנחה שהניח פה חבר הכנסת יונה, של תחושת הניכור, צודקת, והשאלה – איך מטפלים בזה.

ישראל אייכלר: יש לנו טיפול ש-3,300 שנה הוכיח את עצמו, וזה ההייררכיה בין האבא לילד, האימא לבת, המורה והרב לתלמיד.

ישראל אייכלר: כך נמסרה התורה מדור לדור, משנה לשנה וממדינה למדינה.

ישראל אייכלר: כאשר יש הייררכיה בבית, יש סדר בבית, יש חינוך בבית.

ישראל אייכלר: ברגע שעלו העולים, לא משנה איזה עולים, בכל הדורות שהיו עליות גדולות, והתפרקה ההייררכיה, התפרקה הפטרנליות של האבא – ושל האימא, ובת קמה באמה, כלה בחמותה, ובן קם באביו, זה יוצר התפרקות, שיוצרת תסכול, שיוצר ניכור.

ישראל אייכלר: אם באמת רוצים לקלוט את כל העולים, צריך לאפשר להם, לפי המסורת שלהם, הדת שלהם, האבא שלהם, הסבא שלהם, ואז כל אחד ירגיש בבית, גם אם הוא לא יהיה שותף עם כולם, כי אנחנו לא בית משותף; אנחנו בית שבו יש תרבויות רבות, וצריכים לחיות יחד בשלום.

ישראל אייכלר: אחת התופעות, אדוני היושב-ראש, האלימות של נוער, גורמת לכך שהנערים האלה גדלים להיות אנשים אלימים.

ישראל אייכלר: אני רוצה לנצל את הדקה שנותרה לי, או שתיים, לדבר על פנייה שקיבלתי כיושב-ראש הוועדה לפניות הציבור.

ישראל אייכלר: אנחנו מקבלים הרבה תלונות על אלימות של אנשים נותני שירותים, אבל פה זה מקרה שאני רוצה לשתף אתכם בו, של נהג אוטובוס, אני לא אגיד כמובן את שמו ולא מאיפה הוא בא, גם כי אני לא יודע, אבל ביום חמישי בלילה, ב-00:30, בשעה 24:00, הוא היה צריך לנסוע בקו 550, לקריית-גת וערד.

ישראל אייכלר: עלו נוסעים רבים, והוא אמר שיש לו יותר מעשרה בעמידה – אגב, נגד ההוראות גם תינוקות הוא חישב כאנשים – והוא לא רצה לנסוע.

ישראל אייכלר: הוא התקשר למוקד "אגד" ואמרו לו, אין לנו עכשיו, באמצע הלילה, אוטובוסים אחרים, תזמין משטרה.

ישראל אייכלר: הגיעה המשטרה – אדוני שר המשטרה, אני רוצה לשבח את השוטרים שהגיעו – עלה השוטר לאוטובוס, הוא ראה שאנשים יושבים מסודרים, הילדים על הברכיים, הוא אמר לנהג שהמצב לא חמור, הוא מתיר לו לנסוע, על אחריותו, שייסע.

ישראל אייכלר: אבל הנהג התעקש, הוא אומר לשוטר – תראה איזה חוצפה – תביא לי בכתב שאני יכול לנסוע.

ישראל אייכלר: אמר השוטר לנהג, אני לא נותן שום דבר בכתב, סע בבקשה.

ישראל אייכלר: הנהג סירב, והניידת נסעה.

ישראל אייכלר: בשעה 01:20 – אנשים עדיין תקועים, הם אמרו, אין עשרה נוסעים בעמידה.

ישראל אייכלר: הוא התעמר בנוסעים לחינם, הוא הוציא את האייפון והתחיל להסריט את נוסעי האוטובוס.

ישראל אייכלר: אחד הנוסעים רצה למנוע ממנו לצלם את הילדים, ואז הוא מצלצל שוב למשטרה: תקפו אותי.

ישראל אייכלר: הוא הזמין משטרה, ממש חיכה לרגע הזה.

ישראל אייכלר: בשעה 02:00 הגיעו כמה ניידות ורכב הצלה, עצרו את הנוסע שאחז במצלמה של הנהג, הכניסו אותו לניידת והשוטרים הורו לנהג במפגיע – צא מייד – גם במגפון.

ישראל אייכלר: רק בשעה 02:15 – שעתיים ורבע הוא עיכב אנשים בכביש – סוף-סוף הנהג עולה לאוטובוס, מתניע – הוא השאיר הרבה אנשים למטה, שעוד לא הספיקו לחזור, ואז האוטו יצא לדרך.

ישראל אייכלר: רבותי, תושבי קריית-גת הגיעו ב-03:15, ותושבי ערד – ב-04:30.

ישראל אייכלר: אני חושב שנהג כזה, אסור לו להיות נהג, ואני דורש מחברת "אגד" וממשרד התחבורה – זה דורש בירור.

יואל חסון: אדוני, זה בסדר גמור שאמרת את זה, אני לא יודע אם השר ידע לענות לך.

ישראל אייכלר: הוא לא צריך לענות.

ישראל אייכלר: משרד התחבורה צריך לעשות בירור עם הנהג.

ישראל אייכלר: אם זה נכון, צריך להשעות אותו מייד.

יואל חסון: מאה אחוז, אז – אלה הדברים שמתאימים בדיוק לשאילתה, או לשעת שאלות עם השר, ולא להעלות את זה על זמן של דיון בנושא אחר, אדוני.

יואל חסון: אבל אתה איש ציבור נאמן, והעלית את הנושא הזה, ויעשו מה שצריך.

יואל חסון: תודה רבה.

ישראל אייכלר: אני מודה לך, אבל אתה יודע שכל מי שעולה פה מעלה עוד נושאים, וזה לגיטימי.

יואל חסון: כן, אבל בהצעה לסדר זה פחות מקובל.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: אני אבקש מהשר לביטחון הפנים להשיב על ההצעה לסדר.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, האמת, כבר מראש לא כל כך הבנתי למה שיבצו דווקא אותי להשיב על ההצעה לסדר הזאת, אף-על-פי שהנושא שבה הוא אכן חשוב מאוד וכואב, וככל הנראה הנתונים לא רחוקים מהמציאות.

גלעד ארדן: אבל הרבה פעמים קורה שחלק באוכלוסייה, שהמדינה נכשלה לגביו, בין אם זה בקליטת עלייה, ובין אם זה בטיפול רשויות הרווחה, ובין אם זה בנושאים הקשורים למערכת החינוך – –

עליזה לביא: – – –

אלעזר שטרן: השר צודק באלף אחוז.

גלעד ארדן: – – בסוף, המדינה, והתקשורת, והחשיפה למה שעובר עליהם – מי כמוך אמורה גם לדעת זאת, גם רויטל, ועוד – – –

אלעזר שטרן: חלק מהבעיה, ששולחים שר משטרה לענות על שאלות – – –

גלעד ארדן: מי החליט שאני עונה על – – –?

יואל חסון: מזכירות הממשלה.

אלעזר שטרן: הפעם לא אני.

אלעזר שטרן: הפעם לא אני.

יואל חסון: מזכירות הממשלה.

יואל חסון: אין מזכיר ממשלה – – –

גלעד ארדן: אולי רמי סדן?

גלעד ארדן: בכל אופן, אז – – –

יואל חסון: מה את חושב, זה יעזור לו בעסקים, או פחות?

גלעד ארדן: אני, אין לי עמדה, כי אני לא מכיר מספיק לעומק את הנושא.

עליזה לביא: אולי השר דרעי.

עליזה לביא: אין ספק שהוא עשה – – –

גלעד ארדן: בכל מקרה, אם זאת מזכירות הממשלה אז כנראה הבעיה היא בי, שאני צריך לבחון יותר טוב לפני שאני מסכים להשיב על שאילתות – על הצעות לסדר, סליחה.

גלעד ארדן: בכל מקרה, אני אנסה להתייחס בחלק המשטרתי – – –

עליזה לביא: אמרו לי כרגע ששר החינוך יושב פה בחוץ.

גלעד ארדן: מי?

עליזה לביא: שר החינוך יושב פה בחוץ.

גלעד ארדן: נו, אז מה.

יואל חסון: מה את רוצה, שנקרא לו?

גלעד ארדן: הוא לא עובד אצלי בינתיים.

יואל חסון: נראה שאתם עובדים אצלו עדיין.

גלעד ארדן: אצל שר החינוך?

יואל חסון: אצל נפתלי בנט, כן.

גלעד ארדן: תחליט, אי-אפשר כל שבוע – – –

אלעזר שטרן: רק אני שמעתי – – –

יואל חסון: הבית היהודי, זה ידוע, אדוני, שיש להם 30 עוזרים פרלמנטריים.

עליזה לביא: אתה יודע משהו שאנחנו לא יודעים?

גלעד ארדן: יואל יודע הרבה, הוא היה יושב-ראש צעירי הליכוד, יש לו מהלכים אצלנו, בעבר, בתנועה.

גלעד ארדן: הוא מצוי.

גלעד ארדן: ובכן, חברי חברי הכנסת, בהצעות לסדר טענות על כי שיעור העבריינות של נערים עולים, 10% מסך התיקים הפליליים, כפול מחלקם באוכלוסייה.

גלעד ארדן: מדיניות משטרת ישראל – יובהר, כן, שהיא בכל הכרוך בטיפול בבני-נוער מבוססת על הגינות והוגנות, ללא שום הבדל של דת, גזע או מין, והיא תמיד שמה בעדיפות עליונה את טובת הקטין והרחקתו ממעגל הפשיעה לצמיתות.

גלעד ארדן: חשוב לציין, כפי שפתחתי ואמרתי, שהטיפול באוכלוסיית הקטינים העבריינים אינו מונח רק לפתחה של משטרת ישראל – לצערנו, כשזה מגיע אלינו זה כבר כנראה די מאוחר, אם לא מאוחר מדי – אלא מדובר בטיפול רב-מערכתי, של כמה משרדי ממשלה ורשויות.

גלעד ארדן: המפגש של משטרת ישראל עם קטינים מעורבים בפלילים הוא סוף השרשרת, שתחילתה בבתי הורי הקטינים, בבתי-הספר, במחלקות הרווחה ברשויות המקומיות, וסופה, לצערנו, מול משטרת ישראל.

גלעד ארדן: משטרת ישראל, למרות מה שאמרתי, פועלת גם במסגרות שונות לשיקום ולמניעת עבריינות נוער.

גלעד ארדן: כך, למשל, קיימת תוכנית מיוחדת לעולים בשם "סיכויים", שנולדה לפני יותר מעשור ביוזמת המשרד לקליטת העלייה, שירות המבחן לנוער ומשטרת ישראל, ובשיתוף ארגון "ידידים", כגורם מפעיל, והקרן לילדים ונוער בסיכון של המוסד לביטוח לאומי.

גלעד ארדן: התוכנית פועלת כיום ב-27 יישובים ברחבי הארץ.

גלעד ארדן: התוכנית שמה לה למטרה לצמצם את ממדי הפשיעה בקרב בני-נוער גילאי 12–18 מאוכלוסיית העולים החדשים, שנחשדו או הורשעו בביצוע עבירה, ולשלבם מחדש בלימודים או במסגרת עבודה או במסגרת הפנאי.

גלעד ארדן: התוכנית מאופיינת במציאת פתרונות ייעודיים לצורכי הקטין.

גלעד ארדן: נוסף על כך הוקם לפני כשנה וחצי במשטרת ישראל צוות בראשות ראש אגף משאבי אנוש, ניצב גילה גזיאל, אשר תכליתו ומטרתו – בניית אמון בין המשטרה לבני העדה האתיופית.

גלעד ארדן: במסגרת זו הופנו כבר יותר מ-60 קטינים בני העדה האתיופית שנפתח נגדם תיק פלילי להליכים חלופיים להליך הפלילי, דוגמת תוכנית קד"ם – קבוצת דיון משפחתית – שמטרתה מפגש בין הפוגע לנפגע, יחד עם אנשי מקצוע, והיא נותנת מענה בגיבוש תוכנית העונה על צורכי שני הצדדים, הפוגע והנפגע.

גלעד ארדן: ואני רוצה להזכיר, לדוגמה, גם את תוכנית מיל"ה – מובילים יחד למען הנוער – תוכנית שהחלה עוד בתקופתו של המפכ"ל הקודם, שהוא דחף אותה, תוכנית לנוער שמעורב בתיקים קלים שהמשטרה רוצה להימנע מלהגיש בהם כתב-אישום כדי שלא להכתים את העתיד של אותו נער או נערה ולנסות ללכת בגישה מקלה ובהליך שיקומי.

גלעד ארדן: בסוף שנת 2014 הוקם במחלקת הנוער במשטרה מערך המניעה וההסברה הפועל במגוון רחב של אוכלוסיות ומגזרים, כולל המגזר החרדי והערבי, ועוד.

גלעד ארדן: במסגרת פעילות זו התקיימו בשנת 2015 כמה תוכניות מניעה לבני-נוער מהקהילה האתיופית, שתכליתן הקניית ידע וכלים אשר יסייעו להם להתמודד עם מצבי סיכון, יסייעו להעצמת בני-הנוער ויפעלו לבניית אמון בין המשטרה לנערים ולמשפחותיהם, ואני יכול לציין שתי דוגמאות: 1.

גלעד ארדן: תוכנית "גשר ישראלי", שמתקיימת במרכז הקליטה כנען-מירון בעיר צפת, ששוהים בו כ-500 בני העדה האתיופית.

גלעד ארדן: התוכנית הופנתה לקטינים ולהוריהם וכללה כ-18 מפגשים שבהם ניתנו הרצאות להורים, הרצאות לבני-הנוער, פעילויות חוץ כגון ביקור במכללה הלאומית לשוטרים בבית-שמש ועוד.

גלעד ארדן: התוכנית הזאת זוכה למשובים מאוד מאוד חיוביים מטעם עיריית צפת וגורמי החינוך בעיר.

גלעד ארדן: פרויקט שני שאני רוצה להזכיר כדוגמה: תוכנית "קירוב לבבות", שהתקיימה בקריית-ביאליק ובחדרה.

גלעד ארדן: הפעילות כללה עשרה מפגשים בשעות אחר-הצהריים, ובהם הייתה פעילות עיונית שהועברה על-ידי שוטרים בנושא התנהגויות מסכנות, ערבי הורים להכרת עבודת המשטרה ועוד.

גלעד ארדן: לסיכום – אני רוצה לומר כך: ראשית, הנתונים הם ככל הנראה קרובים למציאות.

גלעד ארדן: הבעיה היא בעיה אמיתית, אלא שאי-אפשר לדון בבעיה הזאת רק עם גורם אחד, במנותק מהגורמים האחרים.

גלעד ארדן: פה חייב להיות טיפול משולב, ולכן אני הייתי מציע, כיוון שהמפגש – כפי שראיתי הנהוני הסכמה עם אותם בני-נוער – המפגש שלהם עם המשטרה שגורם לכך שיש נתון שמעיד על שיעור עבריינות זה כבר המפגש בקצה.

גלעד ארדן: ואם רוצים למנוע אותו, זה לא לחפש את המטבע מתחת לפנס של השוטר, אלא זה ללכת אחורה.

גלעד ארדן: לכן, ככל שתחליטו – בעיני, לקיים דיון מעמיק, בין אם זה בוועדת העלייה והקליטה או ועדת העבודה והרווחה – – –

יואל חסון: מה אתה מציע?

יואל חסון: מה אתה חושב?

גלעד ארדן: אני המגיב.

גלעד ארדן: אני חושב – – –

קריאה: מה אתה מציע לעשות – – –

גלעד ארדן: אני מציע להעביר לדיון בוועדה, אבל איזו ועדה אני משאיר לשיקול דעתם של חברי הכנסת, ואני אשלח את נציגי המשטרה והמשרד לתרום את תרומתם, כיוון שככל שיש טיפול משולב עם גורמי הרווחה ו/או קליטת העלייה, והם מכירים את אותם בני-נוער, ומעידים על יכולת השיקום והיציאה ממסלול הפשע, אז יש עניין גדול יותר גם למשטרה, עוד פעם, לא ללכת במסלול של אכיפה, ייקוב הדין את ההר, אלא ללכת במסלול אחר, שיאפשר הצלת עתידם של אותם בני-נוער, כך שהם לא ייכללו בסטטיסטיקה המאוד-עצובה הזאת שהוצגה כאן.

גלעד ארדן: זו תפיסת עולמי בנושא.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: המציעים?

קריאה: פנים.

יואל חסון: לא ועדת העלייה והקליטה?

יואל חסון: זה נראה לי יותר הגיוני.

קריאות: לא לא.

קריאה: למה פנים?

אלעזר שטרן: אני לא חושב שפנים.

אלעזר שטרן: או חינוך – – –

יואל חסון: יש הצעה אחת, או שיש כמה הצעות?

קריאות: חינוך.

אלעזר שטרן: חינוך.

יואל חסון: חינוך?

יואל חסון: למה לא ועדת העלייה והקליטה?

אלעזר שטרן: זה חינוך.

אלעזר שטרן: הם כבר עלו.

אלעזר שטרן: הם כבר עלו.

יואל חסון: נערים עולים.

קריאות: – – –

יואל חסון: טוב, הבנתי.

יואל חסון: מי שבעד חינוך – בעד, מי שנגד – נגד.

יואל חסון: קדימה.

יואל חסון: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אתה עוד תספיק להצביע, אם רק תרוץ קצת.

יוסי יונה: חשבתי לחסוך את הריצה.

יואל חסון: למה לחסוך ריצה?

יואל חסון: זה טוב, זה בריא, אבל אתה פספסת, כי היית אדיש.

יואל חסון: ביום ההולדת שלך אתה אדיש.

יואל חסון: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני מוסיף את חבר הכנסת יונה בעד ועדת הפנים, חבר הכנסת שטרן בעד ועדת הפנים – –

אלעזר שטרן: מה פנים?

יואל חסון: חינוך, חינוך, סליחה.

יואל חסון: הודעה לסגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 107 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; והצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 16), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: כן הונח היום על שולחן חברי הכנסת הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה האיטלקית בדבר פעילות בשכר של בני משפחה של חברי הסגל הדיפלומטי, הקונסולרי, המינהלי והטכני.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: הקפאת מתווה הכותל

יואל חסון: הנושא הבא הוא: הקפאת מתווה הכותל – הצעות לסדר-היום מס' 3727, 3732, 3742, 3768, 3774 ו-3792.

יואל חסון: ישיב על ההצעה – בהמשך ההצעה לסדר – אני רואה שאין שר פה?

אלעזר שטרן: כן, אין.

אלעזר שטרן: למה שיהיה?

מיכאל אורן: אני פה.

יואל חסון: אתה עדיין לא שר, חבר הכנסת אורן.

יואל חסון: אתה אולי סר למרותו של היושב-ראש שלך, אבל אתה לא שר.

קריאה: – – –

יואל חסון: אני נועל את הישיבה, אין שר.

יואל חסון: אין שר.

אלעזר שטרן: לא, לא, תנעל – – – אבל, יואל, מה זה משנה אם יש שר או אין שר?

אלעזר שטרן: אותו דבר.

יואל חסון: אתה אומר – אני פשוט לא אנעל את הישיבה, כי אני לא רוצה לפגוע בחברי הכנסת שיש להם פה הצעות לסדר-היום.

קריאות: – – –

קריאה: לדחות לשבוע הבא.

יואל חסון: כן, אבל אפשר לדחות את זה לשבוע הבא – מה, אין שר.

יואל חסון: אי-אפשר לקבל את זה שאין שר.

יואל חסון: התקנון ברור.

יואל חסון: צריך להיות פה שר.

יואל חסון: לכן אני מכריז על הפסקה של עשר דקות.

יואל חסון: (הישיבה נפסקה בשעה 17:00 ונתחדשה בשעה 17:01.) אני מחדש את ישיבת הכנסת – –

רויטל סויד: עברו עשר דקות, אני מחדש.

יואל חסון: – – ישיבת מליאת הכנסת.

יואל חסון: אדוני השר, אם תוכל להקשיב רגע, אם אתה תוכל רגע להקשיב, אדוני – אני יודע שמעולם לא היית חבר כנסת, אבל זה לא ראוי ולא מכובד להשאיר את חברי הכנסת כאן בלי נוכחות של שר.

יואל חסון: וגם כשאתה נמצא כאן, אדוני, אתה מדבר בטלפון, שזה גם בניגוד לתקנון הכנסת, ואתה מדבר עם אוזניות, ואין לך שום קשב למה שקורה כאן במליאה.

נפתלי בנט: אז אני אקשיב.

יואל חסון: בעיני, אדוני השר, זה לא מכובד ולא ראוי.

יואל חסון: אתה יכול להמשיך לעשות מה שאתה רוצה, כמובן, אבל אני את מה שצריך להגיד אמרתי.

יחיאל חיליק בר: רגע, אתה מנסה לחנך את שר החינוך?

יואל חסון: כנראה שזה קשה מאוד.

יואל חסון: נכון.

יואל חסון: ההצעה לסדר-היום בנושא הקפאת מתווה הכותל – השר המשיב הוא השר צחי הנגבי, שהודיע שהוא יספיק לבוא ולהשיב, אבל הוא הלך בגלל אירוע לא נעים שקרה – הוא הסכים לומר את זה, אז אני אומר את זה – שקרה לנהג שלו, שקיבל התקף לב, ולכן הוא אתו כרגע.

יואל חסון: אנחנו מקווים שהוא יצטרף להצעה לסדר-היום.

יואל חסון: אני שואל את המציעים – – –

רויטל סויד: הנהג קיבל התקף לב תוך כדי נהיגה?

יואל חסון: לא יודע, אני לא מכיר את הפרטים.

יואל חסון: בכל זאת הוא לא ישמע את המציעים.

יואל חסון: השאלה היא איך – אתם רוצים בכל זאת לקיים את הדיון?

אלעזר שטרן: כן, מה זה משנה?

אלעזר שטרן: מה זה משנה?

רויטל סויד: – – –

יואל חסון: כי הממשלה גם ככה לא חייבת להשיב.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: גם מה זה משנה?

יואל חסון: אז אין בעיה.

יואל חסון: בסדר.

יואל חסון: אז חבר הכנסת שטרן, אתה הראשון.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אדוני שר החינוך, לא יודע, שמעתי שהשר הנגבי היה צריך לענות פה.

יואל חסון: כן, ואמרתי למה לא.

אלעזר שטרן: יכול להיות שהנושא של הכותל שייך לשר בלי תיק.

יואל חסון: לא, זה בשם ראש הממשלה.

יואל חסון: הוא משיב בשם ראש הממשלה.

אלעזר שטרן: והרפורמים והקונסרבטיבים זה גם שר בלי תיק, בגלל שתכף יגידו גם, אני מניח, כמה חברי כנסת שהכיפה שלי היא כיפונת, והכיפה של השר בנט היא בכלל לא כיפה, והרפורמים והקונסרבטיבים הם אויבים.

אלעזר שטרן: אז אני רוצה לפתוח בהצהרה: הרפורמים והקונסרבטיבים הם אחים שלי, חבר הכנסת אשר, בדיוק כמוך.

אלעזר שטרן: בדיוק.

אלעזר שטרן: למה אני מרגיש שאני צריך לומר את זה?

אלעזר שטרן: וזה כואב לי.

אלעזר שטרן: בגלל שכמות השנאה והלעג והפירוד שנשפכים בכנסת הזאת, לצערי הרב, על-ידי חברי כנסת חרדים על כל מיני אנשים, ובעיקר על הרפורמים והקונסרבטיבים, בלי קשר לעמדותיהם, זה דבר הכי לא יהודי שאני מכיר.

אלעזר שטרן: ואני אומר את זה באמת בכאב רב.

איזה כאב?

אתה מתפרנס מזה.

מה אתה מבלבל את המוח?

אתה כל הזמן עושה פרובוקציות – –

מיכל רוזין: תקשיב אולי.

מיכל רוזין: תקשיב.

– – כדי לזרוע – – –

אלעזר שטרן: חבר הכנסת אשר – – –

מיכל רוזין: תקשיב.

אלעזר שטרן: חבר הכנסת אשר – – –

– – –

אלעזר שטרן: חבר הכנסת אשר, הסתובבת פה – –

מיכל רוזין: – – –

– – –

אלעזר שטרן: – – שאלו אותי כבר היום – –

יואל חסון: חבר הכנסת אשר, בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה.

אלעזר שטרן: – – אם שמעתי מה אמר חבר הכנסת אייכלר עלי.

מיכל רוזין: – – –

– – –

מיכל רוזין: – – –

– – –

אלעזר שטרן: אמרתי שבאמת לא הקשבתי לו.

אלעזר שטרן: אני מציע, חבר הכנסת אשר: תצא קצת החוצה, לא נורא, לא נורא אם לא תשמע, הרי זה ממילא לא מעניין אותך מה אומרים פה.

אלעזר שטרן: אתה באמת – כבר הוכחנו לך שגם אתה – –

– – –

אלעזר שטרן: – – שגם אתה מעורר שנאה בדברים שלך, אתה מתפרנס מזה, וחבל.

אלעזר שטרן: אבל ממשלת ישראל עם מזכיר הממשלה הגיעו לפשרה, ופשרה מכבדים.

אלעזר שטרן: והרפורמים אחינו, הרפורמים והקונסרבטיבים, הסכימו לפשרה הזאת ושילמו מחיר על זה.

אלעזר שטרן: אבל כמו שמקובל בממשלה הזאת, החרדים לא יזוזו מילימטר מהעמדות שלהם, כי הם פגשו את הריבונו של עולם.

אלעזר שטרן: הציונות הדתית תתקפל, והרבנים של ישיבות ההסדר, המכינות, הם יתקפלו, ורק החרדים חזרו מהריבונו של עולם, והם לא יכולים לזוז מילימטר.

אלעזר שטרן: מה קרה?

אלעזר שטרן: הרי אנחנו יודעים, עם כל הכבוד, שהכותל הזה – ולא צריך בשביל זה להיות ארכיאולוג – הוא החומה של הר-הבית, אפילו לא של בית-המקדש בהקשרים האלה.

אלעזר שטרן: אז גם שם אי-אפשר לתת להם מקום?

אלעזר שטרן: זה מזכיר לי בדיוק את כל מה שאנחנו עושים כדי שחס וחלילה לא יטבלו, למרות שאנחנו יודעים שאין שום בעיה בזה שיטבלו גם במקוואות שטובלים בהם לא משנה מי.

אלעזר שטרן: אבל אסור לנו.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: בגלל שהם רפורמים וקונסרבטיבים.

אלעזר שטרן: מה מותר לנו?

אלעזר שטרן: לבקש מהם תמיכה במדינת ישראל, לבקש מהם שיתרמו כסף למדינת ישראל, שהמדינה תחזיק בכסף שלהם – בצדק – גם את הישיבות, גם את התמיכות, גם יקנו "בונדס" שהממשלה תיהנה מזה, אבל חס וחלילה שבכותל ניתן להם מקום.

אלעזר שטרן: ושלוש שנים – – –

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: נא לסיים.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: ושלוש שנים עובדים על פשרה.

יואל חסון: תודה.

אלעזר שטרן: והממשלה כבר קיבלה החלטה היסטורית שהולכים לפשרה, והם התפשרו על הפשרה, ובסוף, למרות המילה של ראש הממשלה ולמרות המעורבות של שרי ממשלה רבים – אני לא רוצה לנקוב בשמות פה בתוך הפשרה הזאת – הנה, היא לא מתממשת.

אלעזר שטרן: אבל כבר היינו פה בבוקר ולמדנו שמילה של שרים בממשלת ישראל הנוכחית היא לא מילה; היא מילה רק כשאולי צריך לקבל, אבל כשאולי צריך לתת משהו, אז זה לא משנה מה הממשלה החליטה – אנחנו נראה להם בקואליציה של 61 או של 66 או של 80 שאנחנו, הקיצוניים, אלה שאין להם "עמך עמי", אלה שאין להם "עמך עמי", לכל נושא ונושא – לא בגיור, ועכשיו גם לא באחים שלנו, שבאמת הם אחים שלנו – –

יואל חסון: תודה.

אלעזר שטרן: – – גם אם בעיני חלק מהציבור הם ההם, שם.

אלעזר שטרן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, בבקשה.

יעל כהן-פארן: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברות וחברי הכנסת, תראו, אחרי שנתיים של משא-ומתן והרבה שנים, עשרות שנים של אפליה, בינואר האחרון הושג מתווה פשרה.

יעל כהן-פארן: הוסכם על רחבה שלישית, רחבה שוויונית, שגברים ונשים יוכלו להתפלל בה זה לצד זה, כמו שמקובל בקהילה המסורתית, הרפורמית.

יעל כהן-פארן: ומאז חלפו כמה חודשים, ואנחנו שומעים שבעצם אותה החלטה כבר התהפכה לגמרי.

יעל כהן-פארן: אפילו מאותה החלטה, בעצם מעצם זה שהממשלה הכירה בהחלטה הזאת – אני חושבת לראשונה ובאופן היסטורי – הכירה בזרמים הלא-אורתודוקסיים, הכירה בתנועה הקונסרבטיבית המסורתית, הכירה בתנועה הרפורמית, זה הוציא את השד מהבקבוק.

יעל כהן-פארן: זה פשוט לא היה מקובל על כמה אנשים ועל כמה גורמים בקואליציה.

יעל כהן-פארן: והדברים ששמענו מאז פשוט באמת מדירים שינה מעיני.

יעל כהן-פארן: אולי לא הרבה כאן יודעים, אבל אני משתייכת לתנועה המסורתית, ואני בין המקימים של הקהילה שלנו בפרדס-חנה.

יעל כהן-פארן: ואני לוקחת את המתקפה הזאת, מתקפה חסרת תקדים, אני לוקחת אותה גם באופן אישי.

יעל כהן-פארן: המתקפה הזאת היא לא רק מכפישה, היא לא רק צורמת מאוד ועצובה; היא גם ממש פוגעת בכל השיח שאנחנו מנסים לעשות כאן על אחדות ישראל, על ואהבת לרעך כמוך, על הצורך בחיזוק העם, בגיבוש העם.

יעל כהן-פארן: אבל אנחנו רואים שחברים בממשלה ובקואליציה מעדיפים לשסע את העם ולהסית אותו אחד נגד השני ולפלג אותו.

יעל כהן-פארן: רק אתמול שמענו על תקרית שמנכ"לית "נשות הכותל" עוכבה לחקירה ביציאה מהכותל אחרי שהייתה איזושהי תפילה, שאולי לא הייתה מקובלת על כמה אנשים אבל בוודאי לא הפרה את הסדר הציבורי, משהו מאוד קטן ושקט, והיא עוכבה לחקירה על "הפרת הסדר הציבורי".

יעל כהן-פארן: תשמעו, התנועה – הקהילות הרפורמית והמסורתית נמצאות במתקפה.

יעל כהן-פארן: נמצאות במתקפה חסרת תקדים, ואני חושבת שצריך להפסיק את זה.

יעל כהן-פארן: אנחנו גם רואים את ההשפעה של העניינים האלה ברחבי העולם.

יעל כהן-פארן: אם מסתכלים על יהדות ארצות-הברית, כמעט שני-שלישים ואולי אפילו קצת יותר שייכים לתנועות האלה, לתנועה הרפורמית, לתנועה המסורתית, והם מאוד מאוד לא אוהבים את הקולות שהם שומעים מכאן.

יעל כהן-פארן: אני שומעת את זה בשיח שיש לי עם קבוצות מחו"ל, ועם רבנים קונסרבטיבים מחו"ל, והם פשוט לא מאמינים למשמע אוזניהם, לאמירות פשוט נוראיות, כמו: אסור לתת להם דריסת רגל בעם ישראל, הרפורמים הם אסון לעם ישראל.

יעל כהן-פארן: זאת אמירה שנאמרה על-ידי דוד אזולאי, שר הדתות, רק לאחרונה.

יעל כהן-פארן: אלי ישי, לשעבר יושב-ראש ש"ס, קרא לרפורמים: כת מסוכנת והזויה.

יעל כהן-פארן: אני לא אקריא כאן את כל הציטוטים – יש לי עוד כמה וכמה.

יעל כהן-פארן: ואפילו הפליא השר לוין, שהוא לא אורתודוקסי חרדי, שקרא לקהילות הרפורמיות – שהן לא מגבות את ישראל בחו"ל.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד כאן – –

יואל חסון: נא לסיים.

יעל כהן-פארן: – – לכבוד השר, שאני חוששת שאנחנו מגינים כאן על ישראל.

יעל כהן-פארן: באמירות פלורליסטיות, בקבלת זרמים לא אורתודוקסיים, אנחנו מגינים על ישראל ומגינים על העם היהודי, ואם אנחנו נמשיך בגרירת רגליים ובדחייה של התנועות הלא-אורתודוקסיות, אנחנו לצערנו עלולים לראות אותם נפרדים מישראל, ולא תומכים בה, אולי, בעולם.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת כהן-פארן.

יואל חסון: חבר הכנסת מיכאל אורן, בבקשה.

מיכאל אורן: תודה, אדוני.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

מיכאל אורן: השבוע חגגנו את יום ירושלים, אירוע שאיחד אותנו לפני 49 שנים.

מיכאל אורן: גם לפני שבוע חגגנו פה, בכנסת, 100 שנות שיתוף פעולה בין הקהילה היהודית האמריקנית ובין התנועה הציונית ומדינת ישראל.

מיכאל אורן: אז צר לי, צר לי מאוד, שדווקא מה שאמור היה לאחד אותנו, ומה שהיה צריך להיות הסמל של אחדות העם אשר יושב בציון או יושב בקרב הקהילה היהודית האמריקנית, זה מה שמפריד בינינו: הנושא של הכותל.

מיכאל אורן: אני מדבר מניסיון אישי.

מיכאל אורן: אני לא רק גדלתי בתוך התנועות הקונסרבטיביות והרפורמיות וגם משתייך לקהילות כאלה פה בארץ, וראיתי את עצמי כיהודי מסורתי, אני הקדשתי שנתיים מתקופת כהונתי בוושינגטון כשגריר להשיג את ההסכם הזה עם הזרמים הראשיים של קהילת היהדות האמריקנית, ומרבית הקהילה היהודית האמריקנית היא רפורמית, קונסרבטיבית.

מיכאל אורן: לא היה פשוט.

מיכאל אורן: היה משא-ומתן מפרך, והיה קשה מאוד לשכנע את הקונסרבטיבים והרפורמים, דווקא, לקבל את ההסכם, משום שהם ראו בהסכם הזה דבר שהופך אותם ליהודים סוג ב': למה הם צריכים להתפלל במקום נפרד בכותל המערבי?

מיכאל אורן: ובסוף בסוף הצלחתי לשכנע אותם.

מיכאל אורן: העברתי את הטיפול בנושא ליושב-ראש הסוכנות נתן שרנסקי, שהעביר את זה הלאה למזכיר הממשלה מנדלבליט, והממשלה אישרה את זה.

מיכאל אורן: אני חייב להגיד לכם שלמרות כל השנתיים האלה, לא נתקלתי ולו במילה אחת של התנגדות של החרדים, ולא של רב הכותל.

מיכאל אורן: רק כאשר הממשלה הסכימה ואישרה את ההסכם, הכול הכול התהפך.

מיכאל אורן: מה אני רוצה להגיד לכם עכשיו – לפני כמה ימים, הראשים של התנועות הקונסרבטיביות והרפורמיות בארצות-הברית הזהירו מפני גרימת קרע, קרע עמוק מאוד, בעם, דווקא עכשיו, כשאנחנו לא יכולים, הכי לא יכולים, להרשות לעצמנו קרע כזה.

מיכאל אורן: אני רוצה להבטיח לכם, מה שמתחיל היום כקרע בתוך העם, כבעיה דתית בין יהודים, מחר יסתיים בבעיה אסטרטגית למדינת ישראל, דבר שיפגע מאוד עמוק ביחסינו עם ארצות-הברית.

מיכאל אורן: מי שאכפת לו מ"כיפת ברזל" וממערכות חיוניות אחרות, צריך להיות אכפת לו מאוד מאוד ממה שקורה ולא קורה בעניין הכותל.

מיכאל אורן: אנחנו חייבים, חייבים, כמדינה, מתוך אינטרס יהודי לאומי ואסטרטגי, לקיים את ההסכם הזה.

מיכאל אורן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיכאל אורן.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב בן צור.

מיכל רוזין: מחרים.

יואל חסון: מחרים.

יואל חסון: עוד מחרים אחד.

יואל חסון: אז חבר הכנסת יעקב אשר – נמצא ופעיל במיוחד.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך, כשתסיים לשתות.

מגיעה לי גם תגובה, דיבר אלי באופן אישי.

יואל חסון: הוא לא פה – – –

אדוני השר, הייתי שמח אם תשמע אותי, אבל אתה שומע.

אדוני היושב-ראש, מדברים על מתקפה, על מלחמה – מי פתח אותה?

מי הפרובוקטור של העניין הזה?

מנהיגי הרפורמים בחו"ל ושליחיהם כאן בארץ.

ואני עומד המום לעומת מה שמעתי כאן עכשיו, בעצם מסע הפחדה שמנוהל על-ידי האנשים מחו"ל והשליחים שלהם כאן, בארץ, מסע הפחדה כלכלי, פוליטי, נגד מדינת ישראל, ומזהירים מפני קרע בעולם, ואף הגדיל לעשות עורך-דין יזהר הס, מראשי הרפורמים, שאמר בריאיון לתקשורת – ואני מצטט: ברור לכולם כי אם מתווה הכותל קורס, מדובר בפגיעה אסטרטגית בביטחון ישראל.

אני שומע את זה גם עכשיו, קודם, כאן, על הבמה, מחבר כנסת, דיפלומט ותיק.

עם כל הכבוד, זה נראה כמו איום באינתיפאדה.

מיכאל אורן: – – –

סליחה.

זה נראה כמו איום באינתיפאדה.

ואולי למדו מה"חמאסניקים", ומכאלה אחרים, איך לאיים על מדינת ישראל, על ביטחון – אני לא יודע מה היה קורה לו מישהו, רב – לא רביי – רב חרדי – היה מדבר בלשון כזו, בשפה כזו, מה היו התגובות כאן בבניין.

כל זה כדי בעצם להכתיב לנו דרך חיים במקום הכי מקודש, שריד בית-מקדשנו, שהוא אחד מהמקומות היחידים שבמשך שנים הוא קונסנזוס לאומי.

הם רוצים למנוע קרע בעולם על-ידי יצירת קרע כאן, בארצנו, בירושלים עיר קודשנו.

מה יש לתנועה מתקדמת, של קידמה, נאורות ורפורמה, במקום עתיק כזה, וישן?

תבנו לכם כותל חדש, מודרני, עם ארכיטקטורה מתקדמת, אולי במרכז תל-אביב או במקום אחר – –

יעל כהן-פארן: למה אתה מזלזל?

– – הניחו את ידיכם מהמקום הזה.

יעל כהן-פארן: אתה חושב שלנו הכותל לא קדוש?

הוא קדוש למי שמקדש אותו, לא למי שמנסה להפוך אותו לקרקס.

יעל כהן-פארן: – – – לנו הוא גם קדוש.

יעל כהן-פארן: זה לא קרקס.

אל תפריעי לי בבקשה.

הניחו את ידיכם ממקום שבו באים עשרות שנים יהודים חילונים, דתיים וחרדים וברטט של קדושה וביראת כבוד שומרים על המסורת העתיקה של התפילה והתחנונים ליד שריד בית-מקדשנו.

זו פרובוקציה, לגעת בדברים הכי קדושים ולהפוך אותם לקרקס.

זאת התגרות.

איך היית מגיבה, גברתי חברת הכנסת – הנאורים והמתקדמים, ולא החשוכים כמונו, אם הייתי עומד כאן ומציע שאת פסטיבל מספרי הסיפורים של השנה הבאה נעשה דווקא במנזר השתקנים?

מה היו אומרים על זה?

מה הגיע לפה הדוס הזה ומתחיל להתגרות בנו.

יש מקומות שיש בהם דרך חיים, דרך של תפילה, שנים רבות.

למה אתם מחפשים את זה?

זה לא פרובוקציה?

אדוני היושב-ראש – – –

מיכל רוזין: איזה חוצפנים אנחנו – – –

יואל חסון: די, די, לא התבטאויות כאלה.

אל תטיפי לי מוסר, אל תטיפי לי מוסר.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: את לא צריכה לקרוא קריאות ביניים שמעליבות חבר כנסת – – –

תשמעי בנחת.

יואל חסון: כן, לא צריכים להיות חצופים.

מיכל רוזין: סליחה, אתה, אין לך – – –

יואל חסון: קודם כול, יש לי.

יואל חסון: קודם כול, יש לי.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכל רוזין: תגיד לי, התחרפנת?

יואל חסון: לא, סליחה, אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת מהאולם.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: את לא תקראי ליושב-ראש "התחרפנת", עם כל הכבוד לך.

יואל חסון: שלום, תודה.

מיכל רוזין: הגזמת לגמרי – – –

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.

יואל חסון: נא לצאת.

מיכל רוזין: אתה מתייחס לתוכן ולא להתנהגות.

מיכל רוזין: אתה, התפקיד שלך זה להתייחס להתנהגות.

יואל חסון: תשתמשי בשפה פרלמנטרית ולא בשפה של שדרות לא יודע איפה.

יואל חסון: תודה רבה.

מיכל רוזין: מותר לי לקרוא קריאת ביניים למי שמדבר על הדוכן, ואתה לא תקרא לי בגלל זה קריאה.

יואל חסון: מה את אומרת.

מיכל רוזין: אתה מתערב לי בתוכן של מה שאני אומרת.

מיכל רוזין: אל תתערב לי בתוכן – – –

יואל חסון: בסגנון.

יואל חסון: אני יכול להתערב בסגנון ובזה שגם קראת גם עלי גנאי.

מיכל רוזין: – – –

יואל חסון: את גם קראת עלי גנאי, ואני ביקשתי ממך לשמור על הסגנון.

יואל חסון: ואת גם פונה אלי בצורה לא מכובדת, וגם לנואם.

יואל חסון: ותודה.

מיכל רוזין: אתה הגזמת לגמרי.

מיכל רוזין: אתה הגזמת לגמרי בהתנהגות שלך.

מיכל רוזין: זה בסדר שאני אקרא קריאת ביניים על הדברים שהוא אומר – – –

יואל חסון: את יודעת מה?

יואל חסון: את זה אני מקבל.

יואל חסון: אם היית אומרת קודם שהגזמתי – – –

הבוסים באמריקה מאוד מרוצים עכשיו.

יואל חסון: נא להוציא את חברת הכנסת רוזין.

הבוסים באמריקה מאוד מרוצים.

מיכל רוזין: כשהוא מדבר אלי ומדבר על ציבור חילוני ועל זכותי על היהדות, זכותי להעיר לו הערה.

מיכל רוזין: זה לא אומר שהתחצפתי – – –

יואל חסון: אני מסכים אתך ברוב מה שאת אומרת בעניין, אבל אני פחות מסכים עם הסגנון.

יואל חסון: (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם המליאה.

יואל חסון: )

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת מייקל אורן, אתה ידוע כאדם הגון.

יואל חסון: אני מוסיף לך דקה – – –

על הפרובוקציה.

יואל חסון: לא, דקה – – –

רק שלא יאשימו אותי בסוף בפרובוקציה.

בסוף אנחנו אשמים.

אתה יודע, פעם אמרו ש-Black is beautiful, היום אני לא יודע איך זה בדיוק עובד.

אדוני היושב-ראש, אני עמדתי כאן לפני שבועיים – אני רוצה להביא איזושהי דוגמה – והושבעתי כחבר כנסת.

מה היה קורה כאן במליאה אם במקום המילים שאני צריך לומר על-פי התקנון והסדר, "מתחייב אני", הייתי אומר משהו קצת יותר מתקדם – הייתי אומר "מבטיח אני", או הייתי אומר בלשון מדוברת "סמוך עלי"?

או אם הייתי רוצה להיות יותר עכשווי, הייתי אומר: אדוני היושב-ראש, עלי – מה היה קורה פה?

מה היה קורה פה?

הרי ברור שוועדת האתיקה הייתה מתכנסת על העניין הזה.

יכול להיות שבכלל לא הייתי יכול להיות חבר כנסת.

חברי חברי הכנסת – –

יואל חסון: משפט אחרון.

משפט אחרון.

– – יש כללי התנהגות וכללי הלכה התקפים בכותל מקדמת דנא.

זה היה המקום היחיד שאנשים מכל הארץ הגיעו אליו, לא היה שום חיכוך, למעט קבוצה קטנה, פרובוקטיבית, שמונעת על-ידי כסף ופוליטיקה, והיום גם מאיימת בביטחון ישראל.

אם אנחנו כאלה פחדנים, אז תיכנעו ל"חמאס" קודם, תיכנעו לאחרים קודם.

אי-אפשר באיום, לא בכסף ולא בביטחון, לשנות את סדרי העולם כאן, במקום הכי קדוש לנו בירושלים.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: – – –

יואל חסון: אין לנו תשובת שר, כפי שצפינו.

יואל חסון: האפשרות היא להעביר את זה לוועדה או לדיון במליאה, כך אולי יהיה דיון שוב.

יואל חסון: רק קחו בחשבון שהדיון במליאה יהיה עוד הרבה זמן.

יעל כהן-פארן: מה זה "או לדיון במליאה"?

יואל חסון: יש אפשרות של העברת הצעה לסדר-היום לדיון במליאה, פשוט דיון חוזר במליאה.

יעל כהן-פארן: ועדה.

יואל חסון: אתם מעדיפים ועדה?

יואל חסון: עוד הצעה?

יואל חסון: יש עוד הצעה?

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: איזו ועדה?

יעל כהן-פארן: שאלה טובה.

יואל חסון: איזו ועדה?

יעל כהן-פארן: פנים?

יעל כהן-פארן: לא, לא פנים.

אני מסכים פנים.

יעל כהן-פארן: לא פנים.

למה לא?

יעל כהן-פארן: כי זה לא יקרה.

יעל כהן-פארן: שנים – – – חינוך ותרבות?

יואל חסון: אתם רוצים שוועדת הכנסת תכריע?

יעל כהן-פארן: אני מציעה ועדת החינוך.

יואל חסון: ואתה מציע?

אני מציע ועדת הפנים.

יעל כהן-פארן: אז ועדת הכנסת תחליט.

יואל חסון: ועדת הכנסת תכריע.

יואל חסון: אנחנו נצביע על זה.

יואל חסון: מי שבעד – הוא בעד העברה לוועדה, וועדת הכנסת תכריע לאיזו ועדה.

יואל חסון: בבקשה, מצביעים.

יעל כהן-פארן: אולי צריך ועדת חוץ וביטחון.

זה דיון אסטרטגי.

יעל כהן-פארן: נכון.

יעל כהן-פארן: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין

יואל חסון: שבעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע – – –

יחיאל חיליק בר: רגע, אדוני, תתחיל עוד פעם.

יחיאל חיליק בר: אתה לא הכרזת על הצבעה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו באנו לפה במיוחד.

יחיאל חיליק בר: לא הכרזת על הצבעה, אני מבקש.

יואל חסון: אני מוסיף אתכם?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רוצים להצביע.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: נעשה הצבעה מחודשת.

יחיאל חיליק בר: תכריז: ההצבעה החלה.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: אנחנו מצביעים עכשיו על העברה לוועדה.

יואל חסון: מי שבעד ועדה – יצביע בעד; מי שנגד – נגד.

יואל חסון: ועדת הכנסת תקבע איזו מהוועדות.

יואל חסון: הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יואל חסון: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעות לסדר-היום תועברנה לוועדת הכנסת להחלטה לאיזו ועדה להעביר את הנושא לדיון.

יואל חסון: מדד IMD קובע: בישראל יוקר המחיה הוא מהגבוהים במדינות המפותחות

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: הצעות לסדר-היום מס' 3709, 3724, 3739 ו-3769 בנושא: מדד IMD קובע: בישראל יוקר המחיה הוא הגבוה ביותר במדינות המפותחות.

יואל חסון: ישיב סגן שר האוצר יצחק כהן, שאינו נמצא.

יואל חסון: אין חובה שהוא יהיה, אבל הוא לא כאן.

יואל חסון: הראשונה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, המצטיינת הפרלמנטרית על-פי המכון לדמוקרטיה.

יואל חסון: אות הפרלמנטר.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אנחנו עוסקים פה בכנסת כל כך הרבה בנושא יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: רק היום אושר חוק שעוסק בנושא השכירות ההוגנת, שאני לצערי לא משוכנעת שיהיה בו די להוריד את מחירי השכירות בישראל.

איילת נחמיאס ורבין: אבל כשאנחנו רואים שכלכלת ישראל מדורגת במקום ה-50 מתוך 61 ביוקר המחיה, ובמקום ה-21 במדד התחרותיות העולמית ב-IMD, אני חושבת שכולנו צריכים להיות מאוד מאוד מודאגים.

איילת נחמיאס ורבין: כי ההשלכות של הדבר הזה – כל אחד מאתנו, כולנו נוסעים מעת לעת לחו"ל – בעיקר במסגרת תפקידנו הפרלמנטרי, אבל לפעמים גם לא – אנחנו רואים את הפערים במחירים בין ישראל לבין העולם.

איילת נחמיאס ורבין: בשנות ה-80 ישראל נחשבה, למשל, מאוד מאוד זולה במזון.

איילת נחמיאס ורבין: לעומת זאת, כשהיית נוסע לאירופה, שלא נהנתה מאותו מצאי מטורף של פירות וירקות, המחירים היו מאוד מאוד גבוהים.

איילת נחמיאס ורבין: אותו דבר היה בדברים אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: זה ממש ממש מדהים שהגענו למקום ה-50 מתוך 61 מדינות בנושא יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוצאת שהרבה פעמים אנחנו מקיימים דיונים בכנסת בנושא המע"מ ובנושא פטור ממע"מ על דברים מסוימים, בין שמדובר בתחבורה הציבורית, בין שמדובר במים.

איילת נחמיאס ורבין: אני מברכת על הדברים האלה, כמובן.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני חושבת שאנחנו הרבה פעמים עוסקים בדברים מאוד מאוד קטנים במקום להסתכל על הדברים כבדי המשקל, אדוני השר, ומאוד מאוד חשוב לי שדווקא אתה יושב היום במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי שמחה שגם שר האוצר יהיה כאן, כמובן, ושר הכלכלה, אבל נראה לי שאני יכולה רק לחלום על זה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה לומר לך, כל כך הרבה מיוקר המחיה נמצא בעולם הזה של החינוך, שאנחנו מוכרחים לראות מה אנחנו עושים בתוך הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כי כשאנחנו מסתכלים, למשל, על שרשרת המזון – אתם יודעים, הרבה פעמים בוועדת הכלכלה אנחנו עוסקים מפס הייצור של המזון עד לרגע שהוא מגיע למדף, עד הרגע שהוא מגיע אלינו למקרר בבית.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו הרבה פעמים, לצערי ולבושתי, אני מוכרחה לומר, מאשימים את החקלאים.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת ממש מסוגלת לדמוע בדיונים האלה, כי אני אומרת: זה ברור לגמרי שיוקר המחיה לא נמצא אצל המושבניק מאחיטוב שמגדל מלפפונים ונאלץ לא מזמן לקבור חלק ניכר מהם.

איילת נחמיאס ורבין: לעומת זאת, ממש ממש בשבועות האלה, אדוני השר, אני משלמת – ויחד אתי חברי וחברותי שיש להם עדיין ילדים בגילים האלה – צפויה לשלם על קייטנות הקיץ – חברתי סתיו שפיר, כמה לדעתך אני משלמת על שלושה ילדים לקייטנות עד ראשית אוגוסט?

סתיו שפיר: על שלושה?

איילת נחמיאס ורבין: על שלושה.

סתיו שפיר: משכנתה.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לך: 8,000 שקל.

איילת נחמיאס ורבין: כל הכבוד, חיליק, אבל אתה לא פגעת.

איילת נחמיאס ורבין: אני אגיע למשהו כמו 10,000, אולי 11,000 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: כי הבן הגדול שלי – –

יחיאל חיליק בר: בירושלים בערך 8,500.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: – – כי הוא צריך שתי קייטנות.

איילת נחמיאס ורבין: הבן הגדול שלי צריך שתי קייטנות, הקטנים עדיין בצהרון.

איילת נחמיאס ורבין: איזה מזל שהם עדיין בצהרון.

איילת נחמיאס ורבין: 10,000 שקלים.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו הולכים לצהרונים, צריך לראות, אדוני השר, את מגוון המחירים מדרומה של הארץ ועד צפונה, ואני מקווה להביא בקרוב הצעת חוק – ואני גם מקווה שאתה תהיה מוכן להירתם אליה – הצעת חוק שאומרת שמגבילים את המחירים של הצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שבמקומות מסוימים צהרונים יעלו 1,200 שקלים לחודש ובמקומות אחרים צהרונים יעלו 500 שקלים לחודש.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר רוב הצהרונים שאני מכירה נמצאים במבנים קיימים של מערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: מה שאני מנסה לומר זה שבסוף למשפחות בישראל ולזוגות הצעירים בישראל אין רשת ביטחון כלכלית.

איילת נחמיאס ורבין: אין מי שיציל אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת את זה פה בפעם העשרים, וזה גם מתחבר, חברתי סתיו שפיר, לחוק שהעברתם היום.

איילת נחמיאס ורבין: בשנות ה-70, כשגדלתי כאן, משפחה הייתה יכולה להתפרנס ממשכורת אחת, לסיים את החודש בכבוד ממשכורת אחת, לרכוש דירה, לחסוך לפנסיה, ואפילו, בתורם, לעזור לילדים.

איילת נחמיאס ורבין: היום אנחנו רק יכולים לחלום על זה; היום משפחות נסמכות על הסבא והסבתא, ולא רק כדי לגמור את החודש, אלא גם כדי שבסופו של דבר הם יישאו אותם על הגב, כי הם לא יכולים לעמוד בעלויות של הבייביסיטינג.

יואל חסון: זה נוסף – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה נוסף – אה, הלו.

יואל חסון: נא לסיים.

איילת נחמיאס ורבין: אני באמת רוצה לדבר אתכם רק – אני רוצה לסכם את זה ולומר שבאמת, התחושה – ולא דיברתי כמובן על המשכנתאות, אלה שכבר מצליחים להגיע למשכנתה – אבל בסופו של דבר אני מרגישה שהציבור בישראל עומד מול שוקת שבורה בעניין יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: יש לי הרגשה שכל הזמן נוגעים בדברים, ככה, כאילו מרימים, אתם יודעים, מרימים, ככה, דוקים, מחפשים, ככה, את ה – במקום באמת לגעת בדברים כבדי המשקל.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה רק לסיים ולומר – השר בנט, אתה מגיע מהמגזר העסקי.

איילת נחמיאס ורבין: במגזר העסקי אתה כל הזמן בודק מהו הדבר שגורם או תורם לרווח באופן הכי משמעותי, או לחלופין תורם להוצאות באופן הכי משמעותי, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך, השר בנט, אנחנו לא נוגעים בדברים הכואבים-באמת בעניין יוקר המחיה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יואל חסון: תודה לחברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות עומדות לרשותך.

דב חנין: עוד לא.

יואל חסון: אז בינתיים אני מברך את חיילי צה"ל מקורס קצינים בבה"ד 1.

יואל חסון: ברוכים הבאים למליאה, ברוכים הבאים לכנסת, והמון הצלחה בקורס.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אכן, מדי פעם טוב שנראה במבט כולל את המצב של הכלכלה והחברה שלנו.

דב חנין: מבט כולל כזה, אדוני היושב-ראש, מראה גם נקודות של חוזק.

דב חנין: למשל, ענף ההיי-טק בישראל הוא מצטיין, הוא גם במובנים מסוימים קטר של המשק, ועם כל הקשיים והבעיות שמסתמנים לאחרונה, זה תחום שבאמת אפשר להתגאות בו.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, מבחנה של הרכבת הוא לא בקטר, השאלה היא אם הקרונות אחר כך בכלל מחוברים לקטר הזה.

דב חנין: וכמו שאנחנו יודעים, הקרונות לא מחוברים לקטר, ואנחנו נמצאים בשורה של מצוקות חברתיות מאוד רציניות, שמדדי המקרו האלה מצביעים עליהם.

דב חנין: בואו נתחיל בכך שבישראל יש לנו תמונה מאוד דרמטית של עוני; רוב העניים בישראל הם אנשים עובדים, אנשים שיוצאים בבוקר לעבודה, עובדים כל היום קשה, חוזרים בלילה להשכיב את הילדים – ועדיין נמצאים מתחת לקו העוני.

דב חנין: אפילו אחרי העלייה בשכר המינימום.

דב חנין: שכר המינימום נמוך מדי.

דב חנין: השכר בכלל נמוך מדי.

דב חנין: מדברים על יוקר המחיה – הצד השני של המחירים הגבוהים הוא השכר הנמוך, ובזה צריך לטפל.

דב חנין: הלאה, בואו נדבר על קשישים.

דב חנין: היום הממשלה התגייסה באופן דרמטי והצליחה להפיל על חודו של קול את הצעת החוק שלי להעלאת קצבאות הזיקנה.

דב חנין: איך אפשר לצפות שאנשים בארץ הזאת יחיו מקצבה של 1,600 שקל?

דב חנין: 1,600 שקל לחודש, זו קצבת הזיקנה.

דב חנין: מזה אפשר לחיות?

דב חנין: זו בושה.

דב חנין: נעבור מהקשישים לצעירים.

דב חנין: צעירים בישראל יוצאים, אחרי לימודים, אחרי צבא, יוצאים לחיים, ורואים אופק סגור – אין ביטחון תעסוקתי, אין תעסוקה מספקת, אין אפשרות להגיע לדירה.

דב חנין: אנחנו מדברים על מחירי דירה שעלו בצורה דרמטית בתקופה הנבחנת בדוח.

דב חנין: רק מאז חזר נתניהו לשלטון פעם נוספת מחירי הדירות בישראל כמעט הוכפלו.

דב חנין: מאז המחאה החברתית הגדולה, גברתי חברת הכנסת שפיר, מחירי הדירות בישראל, גם למכירה וגם להשכרה, עלו בצורה דרמטית.

דב חנין: אז אנחנו נמצאים באמת במצב שבו אנשים צעירים לא יכולים להתפרנס בצורה בטוחה, הפרנסה שלהם היא בשוק עבודה לא בטוח, לא יציב, לא קבוע, לא יכולים להגיע לדירה אלא אם כן הם מקבלים מתנה מההורים או עזרה מסיבית מההורים – זו מציאות בלתי אפשרית.

דב חנין: ועל הרקע של המציאות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, נוצרים בתוך החברה איים של מצוקה מאוד מאוד קשה.

דב חנין: איים של מצוקה כאלה נמצאים בפריפריה; איים של מצוקה כאלה נמצאים באוכלוסייה הערבית, שבה שיעור האבטלה הרבה יותר גדול מאשר באוכלוסייה הכללית; איים של מצוקה כאלה נמצאים, ידידי חבר הכנסת אבו עראר, ביישובים הערביים הבדואיים בנגב, גם ביישובים המוכרים וגם ביישובים הלא-מוכרים – גם כאן וגם כאן, מצוקה ועוני ובעיות של אבטלה, וכל הקשיים החברתיים, אדוני היושב-ראש, שנוצרים עם המצוקות האלה.

יואל חסון: נא לסיים.

דב חנין: משפט אחרון.

יואל חסון: הוספתי לך דקה, לא שמתי לב.

דב חנין: תודה לך.

דב חנין: משפט אחרון.

דב חנין: כל המציאות הזאת, עמיתי חברי הכנסת, היא לא גזירת גורל, והיא לא נפלה עלינו משמים.

דב חנין: כל זה נוצר בגלל מדיניות ממשלתית שממשיכה להעדיף את בעלי ההון, שממשיכה להעדיף את הטייקונים, שממשיכה לתת הטבות מס לחברות ענק, שממשיכה לקדם מתווה גז שהוא לרעת הציבור ולטובת בעלי הון זרים וישראלים.

דב חנין: הדרך להתמודד עם המצוקות, הדרך לשנות את הכיוון, היא באמצעות שינוי השלטון בארץ הזאת.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת יצחק וקנין – אינו נמצא כאן.

יואל חסון: אחרון הדוברים, חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, הדוח של מכון IMD, מכון המחקר שפרסם את הדוח שלו על יוקר המחיה הגבוה במדינת ישראל, לא הפתיע אותנו, מכיוון שמי שלא אוטם את אוזניו ולא סוגר את עיניו, וקצת חי בתוך המדינה הזאת, יודע את המצב האמיתי.

אורי מקלב: הנתונים האלה ברורים אצלנו, מורגשים אצלנו, אנחנו רואים את זה יום-יום, והשאלה הגדולה ביותר היא מה אנחנו עושים עבור זה; האם אנחנו באמת מתמודדים עם פערי המחירים, יוקר המחיה?

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים להתמודד עם זה?

אורי מקלב: אין לנו כלים?

אורי מקלב: אנחנו יודעים את הכלים.

אורי מקלב: למה יש לנו יוקר?

אורי מקלב: יוקר המחיה במוצרים, בשירותים שאנחנו מבקשים – ודאי אנשים שעובדים, אם הם צריכים לשלם – כל הסביב שלהם רק בשביל לצאת לעבודה, כמה עולה להם?

אורי מקלב: כפי שהזכירה חברת הכנסת ורבין, הנושא של מעונות והנושא של בייביסיטר והנושא של הסידור, ולאחר מכן המחיה הרגילה.

אורי מקלב: אנשים סתם צועקים שבחוץ-לארץ יותר זול?

אורי מקלב: איך מתמודדים עם זה?

אורי מקלב: יש לנו מחירים – ניקח דוגמה של פירות וירקות; פערי מחירים בפירות וירקות, שהם אלה שעושים את יוקר המחיה – אי-אפשר להתמודד?

אורי מקלב: יש היגיון בפערים האלה?

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים שהיצרנים, מצד אחד, החקלאים, אומרים מה הם מקבלים, או היצרנים מה הם מקבלים, לבין מה שאנחנו משלמים, והפערים באמצע, כי יש כאן מדינה של מונופולים?

אורי מקלב: אנחנו לא יודעים להפעיל רגולציה?

אורי מקלב: למה אנחנו לא עושים את זה?

אורי מקלב: פלא שאנחנו היום כבר מדברים על מצב כלכלי שונה שיש פה, שיש כבר פעמונים שמצלצלים על מיתון?

אורי מקלב: מיתון זה לא סיבה של יוקר מחיה שאנשים לא יכולים לעמוד בו?

אורי מקלב: ולא מדובר כאן באנשים שהם קשי-יום שלא עובדים ולא מתפרנסים, מתפרנסים, שני בני-הזוג, ועם כל זה לא יכולים להתמודד עם העניין הזה.

אורי מקלב: אבל הפלא והמפתיע, ומה שיש מיוחדוּת בדוח הזה, של המכון, זה הפערים בין – איפה אנחנו נמצאים מול כל מדינות העולם?

אורי מקלב: במקום מאוד מאוד גבוה ביוקר המחיה; אבל מצד שני רואים איך יש לנו מדדים מאוד גבוהים בנושאים רבים.

אורי מקלב: אנחנו לא מדינה נחשלת; אם היינו מדינה נחשלת, זו הגזירה שלנו, אבל אנחנו מדינה לא נחשלת בשאר המדדים – דווקא מדדים שהיו יכולים להביא אותנו למצב כזה שלא היינו צריכים לחיות – שהיה טוב לגור פה.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים מקום ראשון בהיי-טק, זה דבר שצריך להכניס.

אורי מקלב: אנחנו נמצאים במקום שני במחקרים מדעיים, אנחנו נמצאים במקום שלישי בחדשנות עסקית – מקום שלישי בחדשנות עסקית.

אורי מקלב: אנחנו ביזמות נמצאים במקום רביעי מ-60 מדינות – כל זה היה צריך להביא לתוצאה אחרת.

אורי מקלב: אנחנו עומדים – יש לנו עמידה חזקה בפני משברים, את כל ההון האנושי, את הדברים שאנחנו יודעים לעשות, באמת, החוכמה – וכשזה שמגיע ללחם, מגיע לפרנסה, אנחנו לא יודעים לעשות את זה.

אורי מקלב: איך אמרו רבותינו: "לא לחכמים לחם".

אורי מקלב: אנחנו חכמים, ולחם אנחנו לא יודעים להביא.

אורי מקלב: מה הסיבה?

אורי מקלב: כי אנחנו לא מתמודדים באופן אמיתי עם הפערים שיש לנו בחברה, הפערים שנוצרים מתוך קבוצה גדולה, שיודעים להרוויח, לעשות הון, והפערים – וקבוצה ענקית – אם כל ילד שלישי הוא עני, או כל משפחה רביעית נמצאת בעוני, אלה פערים שלא היו צריכים להיות.

אורי מקלב: קבוצות שמרוויחות הרבה, וקבוצות מוחלשות – בכוח הן מוחלשות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, יש מה לעשות, צריך לעשות, אנחנו רק צריכים – אם נרצה, אנחנו נצליח.

אורי מקלב: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: אין לנו תשובת שר.

אורי מקלב: על-פי רוב זה סגן השר, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: לא, אין סגן שר, הוא לא הגיע.

יואל חסון: הוא מהמחרימים, מה אני אעשה.

אורי מקלב: אבל מסעודה משדרות גם צועקת את זה.

יואל חסון: אני מסכים.

אורי מקלב: צריכים לענות את התשובות האלה למסעודה משדרות.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: – – –

יואל חסון: אני אבדוק אם אתה יכול.

קריאה: – – – כסף, כסף.

קריאה: מה?

קריאה: אני אציע להעביר את זה לוועדה.

יואל חסון: עד חמש דקות יש לך, אדוני השר, אם אתה רוצה להשיב.

קריאה: – – –

יואל חסון: כן, אחרי דברי השר.

יואל חסון: אדוני השר, שים לב שבמקרה הזה אתה מוגבל בזמן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכיוון שהעליתם את סוגיית הקייטנות, וגם מכיוון שזו סוגיה שעולה הרבה בתקשורת בימים האחרונים, אני אדרש לזה, כי זה אכן מרכיב לא מבוטל ביוקר המחיה.

נפתלי בנט: ראו, קודמי בתפקיד, השר שי פירון, החל ביוזמה מבורכת של קייטנות בקיץ לכיתות א' וב'.

נפתלי בנט: התוכנית הייתה, מבחינתו, להמשיך להקצות כספים להרחבה לכיתות ג' וד'.

נפתלי בנט: כשנכנסתי לתפקיד, ולמדתי מהר את התמונה, ראיתי שיש בעיות אקוטיות, בוערות אפילו, יותר, והן שתיים: הקטנת גודל הכיתות, מה שנקרא סרדינים – היו לנו 40 ילדים בכיתות, ובאמת השנה כבר בכיתות א' אנחנו מדברים על ממוצע של 28 ילדים, וזה יגדל לכיתות א' וב', ואחר כך א', ב', ג', תוך חמש שנים – יש לנו כיתות קטנות, זו היסטוריה שלא הייתה מקום המדינה.

נפתלי בנט: הדבר השני זה סייעת שנייה בגני-הילדים.

נפתלי בנט: המצב איום ונורא.

נפתלי בנט: 35 פעוטות עם סייעת אחת, זה אומר: אין חינוך, אין מגע, אין כלום, וגם את זה תעדפתי, כי תפקיד של שר הוא לתעדף, לטוב ולרע.

נפתלי בנט: אני עומד מאחורי ההחלטה הזאת, וזה נכנס לתקציב הדו-שנתי.

נפתלי בנט: עם זאת, לקראת התקציב הקרוב, בהחלט אני מתכוון להעלות את סוגיית הקייטנות, ולדרוש את זה מהאוצר.

נפתלי בנט: בעזרת השם נוכל להרחיב את הקייטנות, אבל זה נתון למשא-ומתן.

נפתלי בנט: ראו, אני נחוש להמשיך לטפל בחינוך לפי סדרי עדיפויות נכונים, לא לפי מה שפופולרי, אלא לפי מה שבאמת ייתן חינוך יותר טוב לילדי ישראל.

נפתלי בנט: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

יואל חסון: עבדאללה אבו מערוף – עמדה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, כבוד השר נפתלי בנט, הלחימה ביוקר המחיה – אני בעד שינוי שיטת הממשל, כפי שאמר חברי דב חנין, וככה צריך, כולל הלאמה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל עד שנגיע לזה, יש הרבה מה לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: היום דנו בוועדת הכספים על תעריפי המים, שהם בשמים, זכות בסיסית לבן-אדם, לאזרחי ישראל, לכל האזרחים, שקוב עולה 8 שקלים, 13 שקלים.

עבדאללה אבו מערוף: אז מן הראוי – הרבה דברים יש, כולל המים, שנפחית את המחירים, וגם זה יעזור, לפחות 1%, 2%, בעניין.

עבדאללה אבו מערוף: הפסקת שוד הגז הגדול ביותר, שוד המאה, גם זה יעזור במידה מסוימת – איזו הטבה ברמת החיים של האזרחים.

עבדאללה אבו מערוף: יש הרבה מה לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: יוקר המחיה אכן צועק לשמים, המחירים בשמים, של כל המוצרים בכלל, אין רגולציה, והממשלה יכולה – ואני לא מדבר על שוד הגז, רק שוד המים, אז אנחנו עוד מעט נצא לדבר על שוד המים, המים, שזה מוצר בסיסי – מחירים פנטסטיים, כולל התאגידים שגובים מחירים.

עבדאללה אבו מערוף: היום בוועדת הכספים דנו סך הכול על 60 מיליון שקל לכל האוכלוסייה, הנחה, אוכלוסייה מיוחדת, וגם זה בקושי, בקושי רב.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, יש הרבה מה לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: אני מציע שאת המשך הדיון נעביר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: יש כאן עוד הצעות?

יואל חסון: מישהו מציע עוד הצעה מלבד ועדת העבודה, הרווחה והבריאות?

אורי מקלב: מקובל.

יואל חסון: מקובל.

יואל חסון: אז מי שבעד ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – יצביע בעד, מי שנגד – נגד העברה לוועדה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעות לסדר-היום תועברנה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

עמר בר-לב: תוסיף אותנו.

יואל חסון: אני מוסיף את חברי הכנסת עמר בר-לב וחיליק בר.

יואל חסון: אה, חיליק בר הצביע, אז אני לא מוסיף את חיליק בר.

יואל חסון: חבר הכנסת בר-לב, המערכת שלך לא עובדת?

יואל חסון: בסדר גמור.

יואל חסון: מחדל הטיפול בתוכניות המתאר וחיבורי החשמל במגזר הדרוזי והערבי

יואל חסון: המשך סדר-היום: מחדל הטיפול בתוכניות המתאר וחיבורי החשמל במגזר הדרוזי והערבי – הצעות לסדר-היום מס' 3757, 3764, 3772 ו-3780.

יואל חסון: לא ישיב, כנראה, סגן השר יצחק כהן.

יואל חסון: הראשון, חבר כנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מחדל הטיפול בתוכניות המתאר ובחיבורי החשמל בכפרים הדרוזיים ובכפרים הערביים זה מחדל ידוע, וזה מחדל קשה ביותר, שהיה במשך 68 השנים מאז הקמת מדינת ישראל.

אכרם חסון: ללא כל ספק, אנחנו כל הזמן טענו ואמרנו שאנחנו אזרחים סוג ב'.

אכרם חסון: הנושא הזה, הכאוב, הועלה כאן כמה פעמים, אבל, לצערי, לא זכה לטיפול ענייני עד עצם היום הזה.

אכרם חסון: ב-10 באוגוסט 2015 כתב הממונה על מחוז חיפה לשר הפנים דאז סילבן שלום, שיש בדאלית-אלכרמל ועוספיא 6,000 בתים, מתוך 8,500, ללא היתר בנייה.

אכרם חסון: הסיבות רבות, אבל האזרח הפשוט, הוא לא האחראי והוא לא אשם.

אכרם חסון: מישהו לא תכנן במגזר הלא-יהודי; מישהו הזניח את הכפרים הערביים והזניח את הכפרים הדרוזיים.

אכרם חסון: יש 4,000 חיילים משוחררים וקצינים, וגם חיילים משרתים, כמו החיילים הנפלאים שנמצאים כאן, שכאשר פושטים את המדים וחוזרים הביתה, הם מתגוררים בבית לא חוקי, מתגוררים בלי חשמל, והופכים להיות עבריינים על-כורחם.

אכרם חסון: מה אשם האזרח הפשוט אם ראש הרשות לא תכנן, או שהממשלה לא תכננה, לא נתנה תקציבים, לא פיתחה שכונות חדשות, לא הקימה יישובים במשך כל השנים שמדינת ישראל קיימת?

אכרם חסון: האזרח הזה משלם את המחיר שלוש פעמים:

אכרם חסון: פעם ראשונה – שהוא הופך להיות עבריין על-כורחו.

אכרם חסון: פעם שנייה – שהוא מקבל תיק פלילי והוא לא יכול לקבל שום תפקיד במשרדי הממשלה ובנציבות שירות המדינה.

אכרם חסון: ופעם שלישית – שהוא מפסיד את אדמתו, אדמה חקלאית.

אכרם חסון: במקום שהמדינה תיתן לו אדמה, ותתכנן לו, ותבנה לו כמו שקיים בכל מגזר מתקדם במדינת ישראל, הוא שלוש פעמים עבריין על-כורחו.

אכרם חסון: ובאים לכאן ואומרים, מה, אנחנו ניתן פרס לעבריינים?

אכרם חסון: האזרח הזה בנה לא כחוק כי הוא לא יכול לבנות בשום מקום; אין לו שום שכונה שהוא יכול לבנות בה, אין לו שום תוכנית מתאר מאושרת בתוך היישוב שלו – אז מה אתם רוצים שהוא יעשה?

אכרם חסון: אתם הופכים אותו לא רק לעבריין, אתם הופכים אותו לאזרח מתוסכל, אתם הופכים אותו לאזרח סוג ב'.

אכרם חסון: אתם הופכים אותו לאדם בלי ביטחון עצמי, שכל הזמן מסתכל על הפערים הגדלים מיום ליום והופכים אותנו לחברה חלשה.

אכרם חסון: אנחנו נמצאים מבחינה סוציו-אקונומית מקסימום 3 מ-10; היישוב הכי טוב במגזר הלא-יהודי הוא 3 מ-10.

אכרם חסון: מי יתכנן?

אכרם חסון: מי יקדם?

אכרם חסון: גם אם ראשי המועצות לא תכננו, ולא היה להם זמן לתכנן, האזרח הפשוט רוצה קורת גג, רוצה לבנות את עתידו, רוצה להתחתן ולהתקיים.

אכרם חסון: היום הרבה זוגות במגזר הערבי ובמגזר הדרוזי מתגרשים.

אכרם חסון: כאשר הם מאורסים, לא מצליחים לקחת חלקת אדמה.

אכרם חסון: ואני שואל: ריבונו של עולם, מתי הכנסת הזאת, מתי חברי הכנסת יתעוררו?

אכרם חסון: מתי יהיה לנו כבוד עצמי?

אכרם חסון: הרי הממסד פשע עם החברים האלה, הוא לא רק הזניח אותם.

אכרם חסון: אנחנו מדברים על קצינים, חלק מהם נהרגו כאן בירושלים, והם מתגוררים בבית לא חוקי, בבית-ג'ן וביאנוח ובשאר המקומות.

אכרם חסון: האזרחים הערבים הם אזרחי מדינת ישראל; מישהו צריך לדאוג להם.

אכרם חסון: מי יתכנן?

יואל חסון: נא לסיים.

אכרם חסון: לכן, אדוני היושב-ראש, אני הפעם מקווה שאנחנו נעשה לגליזציה ואנחנו נחזיר את חוק שחל.

אכרם חסון: ואני רוצה להודות כאן לידידי ואחי אחמד טיבי, בין הבודדים שעזר להעביר את הבקשה הזאת ולהביא את זה לדיון.

אכרם חסון: פעמיים הכשילו לי את הדיון הזה, כאילו שאנחנו לא חשובים ואנחנו לא חלק בלתי נפרד ממדינת ישראל, וכאילו שאנחנו לא משרתים את המדינה.

אכרם חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, כפי שאתם יודעים, בתקנון הכנסת, סעיף 19(ד) קובע ש"בכל ישיבה של הכנסת ובמשך כל הישיבה, יהיה נוכח לפחות אחד משרי הממשלה".

יואל חסון: אין פה שר מהממשלה – – –

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: שנייה, חבר הכנסת טיבי, תן לי רגע – – –

אחמד טיבי: צום, צום, צום.

יואל חסון: אני יודע, לכן תקשיב עד הסוף.

יואל חסון: לכן, אני לא יכול לזלזל בתקנון הכנסת, אני לא יכול להתנהג כמו שרי הממשלה, שמזלזלים בדיוני הכנסת ומזלזלים בתקנון הכנסת, ולכן אנחנו לא יכולים להמשיך לקיים את הישיבה הזאת במתכונת הזאת.

יואל חסון: לפיכך, אנחנו ננעל את ישיבת הכנסת ואנחנו נעביר את הנושא הזה לדיון בשבוע הבא.

אכרם חסון: אנחנו יותר חשובים מתקנון הכנסת.

יואל חסון: לא, יש תקנון, חברים – – –

אכרם חסון: אנחנו יותר חשובים מתקנון הכנסת.

יואל חסון: אם הייתי גם יודע – – –

אכרם חסון: צריך לכבד את האזרחים ולתת להם את הזכויות שלהם.

אחמד טיבי: – – – לדבר.

יואל חסון: חבר הכנסת חסון, תן לי רגע.

יואל חסון: לא, אני לא יכול.

יואל חסון: אין שר.

יואל חסון: אין שר.

יואל חסון: אין שר.

אחמד טיבי: אז מה אם אין שר?

יואל חסון: והתקנון ברור בעניין הזה.

אחמד טיבי: אתה יודע כמה זמן – – –

אכרם חסון: אנחנו – – – בלי שר.

אכרם חסון: יש מספיק חברי כנסת מכובדים שנשארו בגלל הדבר הזה – – –

יואל חסון: אני מצטער.

יואל חסון: אני מודיע – – –

אכרם חסון: חשוב להם מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: יואל, אתה צריך לתת לנו לדבר עד – – –

אחמד טיבי: עד שמגיע שר – – –

יואל חסון: לא, אבל לא יגיע.

יחיאל חיליק בר: אנשים התייבשו פה חצי שעה – – –

אחמד טיבי: ברמדאן.

אחמד טיבי: אני מחכה שלושה שבועות – – – ואכרם.

אחמד טיבי: אתה רוצה עכשיו להגיד לי שאתה לא נותן לי לדבר?

אחמד טיבי: מה זה?

יחיאל חיליק בר: תן להם לדבר ללא הגבלה.

יואל חסון: זה בדיחה, נו, זה לא יכול להיות ככה.

אחמד טיבי: זה לא בדיחה.

יואל חסון: זו בדיחה.

אחמד טיבי: הציבור ישמע את מה שאנחנו מציגים.

אחמד טיבי: הציבור ישמע.

יואל חסון: הנושא לא יורד מסדר-היום, הוא מועבר לשבוע הבא.

אחמד טיבי: לא, ככה אתה מוריד אותו באופן בוטה מסדר-היום.

יואל חסון: לא, ממש לא.

יואל חסון: הנושא עובר לשבוע הבא.

יואל חסון: אנחנו לא יכולים לזלזל – – –

אחמד טיבי: לא, יואל, אתה עושה מעשה שלא ייעשה בכנסת.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, שב.

אחמד טיבי: זה מעשה לא קולגיאלי.

אחמד טיבי: יש ציבור שמחכה לשמוע את מה שאני אומר על חיבורי חשמל.

יואל חסון: נאזם – – –

אחמד טיבי: אצלך אין בתים שלא מחוברים לחשמל – –

יואל חסון: שב, בבקשה.

אחמד טיבי: – – אצלנו יש.

יואל חסון: שב, בבקשה.

אחמד טיבי: יש גבול לכמה אתה יכול להתנהג בצורה לא קולגיאלית.

אחמד טיבי: לא קולגיאלית.

אחמד טיבי: ההתנהגות שלך מהבוקר עד עכשיו לא קולגיאלית.

יואל חסון: אני חושב שאתה קצת דרמטי.

יואל חסון: קצת דרמטי.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: השאלה: אם יש לו סמכות להמשיך את זה גם בלי שר – שימשיך בלי שר.

אחמד טיבי: אני בצום רמדאן – – –

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, אל תעשה לי פה דרמות.

יואל חסון: שב, בבקשה.

אחמד טיבי: ההחלטה שלך דרמטית.

יואל חסון: ההחלטה שלי היא בתקנון, אוקיי?

יואל חסון: שב רגע.

יואל חסון: אנחנו נעשה ניסיון נוסף למצוא שר.

יואל חסון: אני אראה אם יש שר בבניין.

יואל חסון: בינתיים אנחנו נמשיך, אבל אני אומר מראש לבאים בתור שאני לא מתחייב שאנחנו נסיים את הדיון הזה של כל ההצעות לסדר-היום שהונחו כאן.

יואל חסון: לכן, הדובר הבא הוא חבר הכנסת – חברת הכנסת נאוה בוקר אינה נמצאת, ולכן הדובר הבא הוא חבר הכנסת עמר בר-לב.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

יואל חסון: אנחנו נמשיך את הדיון כדי לנסות למצות אותו.

יואל חסון: אני לא מתחייב שנדון בהצעות הבאות לסדר-היום.

יואל חסון: הן גם הצעות רגילות, ולכן נוכל להעביר אותן לשבוע הבא.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני.

עמר בר-לב: אנחנו מעלים כאן על סדר-יומה של הכנסת נושא בוער וחשוב.

עמר בר-לב: העובדה שאת ההצעה הזאת הגישו חברי הכנסת מכל סיעות הבית, אני חושב שהיא אומרת כמה זה חשוב, כמה זה חשוב לנו, בלי כל קשר לקואליציה ואופוזיציה.

עמר בר-לב: ידיעה קטנה בעיתון שהתפרסמה בשנת 2010 סיפרה את הסיפור הבא, ואני מקריא: נאיף כיוף, רימא כיוף ובתם קארין בת השנתיים מתו בביתם בעוספיא כתוצאה משאיפה של גז רעיל.

עמר בר-לב: הגז נפלט מגנרטור שסיפק חשמל לבית, והיה מותקן בו בגלל שהמבנה לא היה מחובר לרשת החשמל.

עמר בר-לב: משפחה צעירה נמחקה באירוע הזה, ולצערי, הסיפור הזה הוא לא הסיפור היחיד.

עמר בר-לב: אנחנו כולנו מכירים עוד סיפורים כאלה.

עמר בר-לב: חלקם, לשמחתנו, לא הסתיימו במוות ואסון, אבל חלקם כן הסתיימו במוות ואסון.

עמר בר-לב: יותר מדי שנים אנחנו מכירים את הבעיה הזאת, והיא בעיה מורכבת.

עמר בר-לב: אסור לממשלת ישראל להתנער מהאחריות שלה למצוקה הזאת.

עמר בר-לב: ויש הרבה תירוצים לממשלה: מהטענה המקובלת שמדובר בבנייה בלתי חוקית, שהאחריות לתוכניות המתאר – שאינן – היא של הרשות ולא של הממשלה, שהתושבים אשמים במצבם ועוד ועוד.

עמר בר-לב: ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

עמר בר-לב: חלק מהטענות הן נכונות.

עמר בר-לב: אז מה?

עמר בר-לב: אז זה אומר שאזרחי מדינת ישראל במאה ה-21 יחיו ללא חשמל מסודר בביתם?

עמר בר-לב: בלתי מתקבל על הדעת.

עמר בר-לב: מנהיגות אמיתית, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לא מאשימה את אזרחיה במצבם הקשה; מנהיגות אמיתית מביאה פתרונות ומוצאת פתרונות גם אם הם מתחת לאדמה.

עמר בר-לב: אנחנו מדברים כאן בבית הזה על מצוקת הדיור, ולא מעט.

עמר בר-לב: זו משימה לאומית.

עמר בר-לב: ובאותה מידה של נחישות שמטפלים, מנסים לטפל, במצוקה של צעירים יהודים, באותה מידה של נחישות צריך לטפל במצוקתם של צעירים ישראלים שאינם יהודים.

עמר בר-לב: ומשפט אחרון: אדוני היושב-ראש, מדי שנה בשלוש השנים האחרונות אני משתתף במירוץ שנקרא "בשביל הבנים", מירוץ המסמל את שותפות הגורל והשותפות בנשיאה בנטל, בנטל ביטחון המדינה, של בני העדה הדרוזית.

עמר בר-לב: שירתּי שנים רבות לצד לוחמים דרוזים.

עמר בר-לב: גם בתי-הקברות הצבאיים רצופים, לצערנו, בקברותיהם של לוחמים ישראלים דרוזים לצד יהודים.

יואל חסון: נא לסיים.

עמר בר-לב: הגיע הזמן שהשוויון יהיה גם בזכויות, וחובת ההוכחה היא על הממשלה, בלי לגלגל עיניים ובלי התניות.

עמר בר-לב: על כל הנושא הזה ראוי שנקיים דיון עמוק ורציני, אבל מעבר לדיון, ראוי שיהיו פתרונות.

עמר בר-לב: אנחנו במאה ה-21, וזה בלתי מתקבל על הדעת.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בר-לב.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל תקשיבו, סליחה שאני שואלת, אבל מה קורה עם שר?

יואל חסון: אין פה שר.

יואל חסון: טיבי יהיה האחרון שידבר, וזה הכול.

יואל חסון: ואני אומר לך, חבר הכנסת טיבי, אני באמת מכבד את העובדה שאתה חבר כנסת ותיק ושאתה גם סגן יושב-ראש ותיק, ואני אומר לך שאתה היית צריך לנהוג כמוני בעניין הזה, ואסור לנו לוותר, למרות שהפגיעה היא בנו.

יואל חסון: אני מבין, אנשים נשארו, רוצים לדבר על הנושא שכל כך בוער בהם, ויש לך ציבור – – –

אחמד טיבי: אני לא מבטל את חוות דעתך.

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אני מבין אותך לגמרי.

יואל חסון: אני רק אומר – –

אחמד טיבי: אני מבין את הכעס שלך גם.

יואל חסון: – – אסור לנו לוותר על זה, כי אחרת הממשלה פשוט תזלזל.

אחמד טיבי: אפשר היה להפסיק את הישיבה, כמו שעשית לפני שעה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יואל חסון: זה מה שהתכוונתי לעשות, אבל אתה יודע כמה שרים לא הגיעו בכלל להשיב היום על הצעות לסדר-היום?

אחמד טיבי: בגלל המשבר של ש"ס – – –

יואל חסון: זה לא מעניין אותנו.

יואל חסון: זה לא מעניין אותנו.

יואל חסון: אדוני, זה לא צריך לעניין אותנו.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שזה מצריך פעולה מיוחדת מאתנו כחברי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני סגן המזכירה, אני חושבת שזה בכל זאת, עם כל הכבוד, מוגזם ומוקצן ולא מתקבל על הדעת.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, בבקשה, שלוש דקות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: זה נושא שאני מעלה לא בפעם הראשונה ולא בקדנציה הראשונה.

אחמד טיבי: זה נושא כואב מאוד, חברי אכרם חסון, ואנחנו חיים אותו יום-יום ביישובים הערביים, כולל היישובים הדרוזיים.

עבדאללה אבו מערוף: הערביים הדרוזיים.

אחמד טיבי: אני אמרתי: כולל, בניגוד למי שאומרים "הערבים והדרוזים", כאילו זה שונה.

אחמד טיבי: הערבים, לרבות הדרוזים, כולל.

עבדאללה אבו מערוף: הערביים הדרוזיים.

אחמד טיבי: ואני מודה לך על ההערה.

אחמד טיבי: למה זה נושא כואב?

אחמד טיבי: כי חיבור לחשמל זה זכות יסוד; זה חלק מהחיים.

אחמד טיבי: אתם מתארים לעצמכם בתים ללא חשמל בתל-אביב, למשל?

אחמד טיבי: אבל אפשר שבטייבה, בנצרת, בטורעאן, בעוספיא, בדאליה, בערערה-בנגב, ברהט.

אחמד טיבי: אפשר.

אחמד טיבי: מה זה אפשר?

אחמד טיבי: יש עשרות-אלפי בתים כאלה.

אחמד טיבי: הצגתי הצעת חוק, בזמנו, אני וחברי, במשך כל הקדנציות – כולנו הצענו הצעת חוק.

אחמד טיבי: בקדנציה הזאת אנחנו מרכזים מאמץ משולב מול משרד האוצר, מול השר שטייניץ, מול היועץ המשפטי לממשלה.

אחמד טיבי: נפגשנו, ראשי הרשימה המשותפת, ארבעתנו, עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ארז קמיניץ.

אחמד טיבי: הוא אחראי לתיק הזה.

אחמד טיבי: הוא הציע ניסוחים חדשים, כדי להקל קצת, אבל גם שוחחנו עם ראש הסיעה שלך, המפלגה שלך, השר משה כחלון, שחתם על צו בדאליה, ואמר לי, ואמר לכל חברי, שזה אמור לחול על מושבים ועל יישובים ערביים.

אחמד טיבי: בשלב זה, זה לא חל, והמצוקה עדיין קיימת.

אחמד טיבי: תראה, למה חשמל הוא הזכות היחידה שמונעים בגלל בעיות של רישוי?

אחמד טיבי: מים מחברים.

אחמד טיבי: מה זה גרם בעוספיא?

אחמד טיבי: שמשפחת כיוף, אדוני היושב-ראש, בגלל העניין הזה, נשרף הבית, נשרפה משפחה שלמה, ההורים והבת נשרפו חיים, התפחמו.

אחמד טיבי: מישהו אחראי לדבר הזה?

אחמד טיבי: אי-אפשר להפעיל שיקול דעת?

אחמד טיבי: מישהו הפעיל שיקול דעת בעבר, חבר הכנסת חסון – השר שחל, לשעבר – היה צו שחל – צו שחל חיבר את הבתים האלה, אפילו שאין להם רישיון בנייה כדין.

אחמד טיבי: עכשיו, הרוב המוחלט של הבנייה הלא-מורשית הוא מחוסר ברירה, לא מתוך ברירה.

אחמד טיבי: אנשים בונים כדי למצוא קורת גג.

אחמד טיבי: אני יכול להבין אם מישהו בנה על קרקע ציבורית, במקום בית-ספר, או בנה משהו מסחרי, כמו ביישובים היהודיים, במושבים, בקיבוצים, עם עבירות בנייה – –

יואל חסון: נא לסיים.

אחמד טיבי: – – אני יכול להבין שזאת עבירה.

אחמד טיבי: הנקודה שהעלית היא נקודה חשובה.

אחמד טיבי: אחר כך יש רישום פלילי.

אחמד טיבי: אני יודע שיש עורך-דין מאוד מיומן, ומקצוען וותיק במגזר הערבי – בגלל רישום כזה, של עבירת בנייה, נמנע ממנו להיות שופט.

אחמד טיבי: והתוספת הייתה תוספת של חדר לילדים.

אחמד טיבי: המצב הזה צריך לבוא לידי סיום.

אחמד טיבי: יש עכשיו מגעים – אתה מכיר אותם – ואני ואתה שוחחנו עם השר כחלון יחד, בין המשנה ליועץ המשפטי לבין השר כחלון לבין גופים ממשלתיים נוספים, ועם השר שטייניץ – – אני יכול להתחיל מחדש עכשיו?

יואל חסון: לא לא לא, תסיים, תסיים בבקשה.

אחמד טיבי: תודה, השר כץ.

אחמד טיבי: – – כדי לנסות למצוא ולו פתרון חלקי.

אחמד טיבי: עדיף פתרון כולל, אדוני השר, עדיף פתרון כולל לנושא הזה.

אחמד טיבי: כשהצגתי את הצעת החוק כאן, לא הצבענו עליה.

אחמד טיבי: אמרנו: תשובה והצבעה בזמן אחר.

אחמד טיבי: מחכים להחלטת השר שטייניץ יחד עם גופי הממשלה שדיברנו עליהם.

אחמד טיבי: הרשימה המשותפת תמשיך כולה יחד לטפל בנושא הזה, ואני מודה לך על שיתוף הפעולה, חבר הכנסת חסון, בנושא הזה.

יואל חסון: טוב, תודה רבה.

יואל חסון: כפי שאמרתי, אין לנו תשובתו של סגן שר האוצר בשם שר האוצר, לכן – חבר הכנסת אבו מערוף, דעה נוספת, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים באמת, שנשארו כאן, כבוד השר ישראל כץ, שהגיע וטרח, אין סיבות לבנייה הלא-מותרת, הלא-מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: אין בנייה לא חוקית, יש בנייה לא מוסדרת, בסקטור – אצל האזרחים הערבים.

עבדאללה אבו מערוף: אין סיבות, יש רק סיבה אחת ויחידה, שהיא האחריות של הממשלה ושלטונות החוק, שלא הרשו לאזרחים, לאזרח הפשוט, לבנות את ביתו.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יודעים – בית, כפי שאתם יודעים כולכם, זה אחד המ"מים המפורסמים: מחסה – זכות בסיסית לכל אדם.

עבדאללה אבו מערוף: אז על אחת כמה – חיבור חשמל, שהוא זכות בסיסית של כל בן-אדם, והיו הרבה פסיקות בתי-משפט בעניין הזה – בית-משפט מחוזי בחיפה – שחייבת הממשלה, המדינה, לחבר לחשמל כל בית, ולתת את הזכות הבסיסית הזאת לכל אזרח.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו עכשיו במצב שהוא בין לבין.

עבדאללה אבו מערוף: אבל עדיין הממשלה, כולל שר הפנים, כולל שר האנרגיה, אם יש, מתעקשים, באופן מגוחך, באופן גזעני מאוד – אין מילה אחרת – לא לחבר את הבנייה הלא-מוסדרת לחשמל.

עבדאללה אבו מערוף: מה עוד – שהכנסת – הממשלה חוקקה את חוק התכנון והבנייה החדש, ועם חוק ההסדרים, שנותן להסדיר את כל הבנייה הלא-מוסדרת.

יואל חסון: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: הרי יש חוק כבר, ועכשיו בא קמיניץ, עם כל הכבוד לו, רוצה לעקוף את החוק הזה, ועושה – – –

יואל חסון: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן חייבים לחבר את הבתים כולם לחשמל.

עבדאללה אבו מערוף: אין דרך אחרת.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: אני מציע להעביר את המשך הדיון לוועדת הפנים.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: יש הצעות נוספות?

יואל חסון: כולם מסכימים על ועדת הפנים?

אחמד טיבי: כלכלה, אדוני.

יואל חסון: כלכלה.

יואל חסון: מסכימים לכלכלה?

קריאה: כן, מסכימים לכלכלה.

יואל חסון: כולם מסכימים כלכלה?

יואל חסון: מי שבעד כלכלה – יצביע בעד.

יואל חסון: מי שנגד – יצביע נגד.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה עכשיו.

יואל חסון: הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: עשרה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: נושא מחדל הטיפול בתוכניות המתאר וחיבורי החשמל במגזר הדרוזי והערבי יועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: מתווה כביש 6 מצומת שוקת דרומה הורס בתים ונופים

יואל חסון: המשך סדר-היום – הצעה לסדר-היום רגילה בנושא:

יואל חסון: מתווה כביש 6 מצומת שוקת דרומה הורס בתים ונופים – הצעה לסדר-היום מס' 3782 של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, עשר דקות עומדות לרשותך – עד עשר דקות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, תוואי כביש 6 המתוכנן להארכה לכיוון דרום – נכון שכביש 6 הוא פרויקט שבא להקל על כל אזרחי המדינה, יש לו יתרונות, אבל מדובר כאן בקטע שמחבר את צומת שוקת ומחלף הנגב דרומה.

טלב אבו עראר: כנראה, מי שתכנן את התוואי הזה מתעלם מקיומם של כפרים ויישובים בדואיים והורס נופים בקטע הזה.

טלב אבו עראר: מדובר בכפרים הבלתי-מוכרים – אל-מסאעדיה, אל-גרין, ח'רבת אל-וטן, ביר-אל-חמאם, ח'שם זנה, סויוין, א-שאהבי, ואדי-אלנעם וואדי-אל-משאש – אשר רובם קיימים עוד מלפני קום המדינה.

טלב אבו עראר: לפי תצלומי אוויר משנת 2009, בתחום התוואי המתוכנן עבור כביש 6, בין מחלף להבים למחלף הנגב, קיימים כ-400 – והיום אף יותר – מבנים המשמשים את האוכלוסייה הבדואית לצרכים שונים, כגון מגורים, אירוח מסורתי וחקלאות.

טלב אבו עראר: כ-200 מבנים נוספים נמצאים בסמיכות מיידית לתוואי הכביש המתוכנן ויושפעו באופן ישיר מסלילתו.

טלב אבו עראר: להערכתנו, בין 2,500 ל-3,000 תושבים מתגוררים בשטח התוכנית או בשטח אשר מושפע ממנה באופן ישיר, והם ייאלצו להתפנות מבתיהם ומאדמותיהם, ויישארו ללא קורת גג, בלי שיהיו בידיהם פתרונות התיישבות נאותים או מוסכמים, מכיוון שהתוכנית אינה מציעה פתרונות התיישבות חלופיים עבור האוכלוסייה.

טלב אבו עראר: ככל הידוע לנו, מכובדי השר, נושאים אלה לא נדונו ולא נבדקו בצורה מספקת בעת עריכת התוכנית, וספק אם לעורכי התוכנית יש נתונים אמינים על אודות האוכלוסייה הבדואית שמתגוררת בתוואי המוצע עבור הכביש.

טלב אבו עראר: המקרים הקיצוניים ביותר הם אלה של הכפרים ביר-אל-חמאם, ח'שם-זנה וואדי-אלנעם, היות שהתוואי המתוכנן חוצה אותם לשניים, הורס את הבתים של תושביהם ומפרק את חיי הקהילה שלהם.

טלב אבו עראר: הכפר ביר-אל-חמאם מונה יותר מ-2,000 נפשות ונמצא מצפון לכביש 25 המחבר את באר-שבע ודימונה.

טלב אבו עראר: נוסף על הבאר – בביר-אל-חמאם יש באר – קיימים בכפר אתרים עתיקים, כגון בתים בנויים מחמר עתיק, מערות, בית-קברות עתיק.

טלב אבו עראר: נחל עתיר ונחל באר-שבע עוברים בתחומו של ביר-אל-חמאם ונפגשים בסביבתו, דבר המקל על החקלאים לנצל את מי הגשמים באמצעות תעלות.

טלב אבו עראר: כמו כפרים בלתי מוכרים רבים, ביר-אל-חמאם סובל ממחסור בשירותים בסיסיים כגון בריאות וחינוך.

טלב אבו עראר: תלמידי בית-הספר היסודי וחטיבת הביניים לומדים בכפר אבו-תלול, אין להם שם בית-ספר.

טלב אבו עראר: הכפר ח'שם-זנה קיים עוד מתקופת השלטון הטורקי, וכיום מתגוררות בו יותר מ-1,500 נפשות.

טלב אבו עראר: בכפר יש בית-קברות עתיק, בורות מים עתיקים לאגירת מי גשמים, מערה ששימשה להגנה על העדרים בימי החורף ושרידים של המבנים הישנים של הכפר.

טלב אבו עראר: בית-הקברות העתיק שימש את התושבים עד שנות ה-50.

טלב אבו עראר: הכפר ואדי-אלנעם, שהוא בשלב של הכרה, נמצא לאורך כביש 40 ממזרח לאזור התעשייה רמת-חובב, וקיים מאמצע שנות ה-50, עת העבירו רשויות המדינה את תושביו מאדמותיהם ההיסטוריות, מאזור חלוצה וממערב לכביש 40, למקום מושבם הנוכחי.

טלב אבו עראר: התושבים המקוריים של המקום, יחד עם העקורים, הפכו ליישוב המונה היום כ-15,000 נפשות.

טלב אבו עראר: הכפר בשלב הכרה, כולנו יודעים את זה, והמתווה של הכביש, אם יישאר, ישפיע על הקמת היישוב.

טלב אבו עראר: מאמצע שנות ה-50 קיים בכפר בית-ספר אחד, מאז בנו שם עוד בית-ספר, בקיצור, היום יש שלושה בתי-ספר, שלומדים בהם כ-3,000 תלמידים, רובם המכריע מתגוררים בוואדי-אלנעם.

טלב אבו עראר: בכפר יש מרפאה, שהוקמה בינואר 2006, ולצדה תחנה לבריאות המשפחה, שלושה מועדוני נשים, ילדים ונוער שהוקמו כולם ביוזמת התושבים, תשעה מסגדים, מבנה בוץ במרכז הכפר, המיועד לפעילות לרווחת הקהילה, וגם כמה מכולות.

טלב אבו עראר: יישוב זה, לאחר התדיינות רבה, נמצא בשלבי הכרה, ולכן, אם המתווה לא ישונה, זה יהרוס חלום של התושבים שם, הכרה ביישוב שלהם.

טלב אבו עראר: האוכלוסייה הבדואית מעוניינת להמשיך להתגורר בכפרים הקיימים, במקום מושבם.

טלב אבו עראר: כשליש מהתוואי המתוכנן עבור המשכו של כביש 6 לכיוון דרום לוקח מהנגב כ־7,140 דונמים, עובר בקרקעות אשר בעלותן נתבעת על-ידי האוכלוסייה הבדואית.

טלב אבו עראר: בין המדינה לבין האוכלוסייה הבדואית יש מחלוקת ארוכת שנים לגבי הבעלות על הקרקע באזור הנגב, על אותן קרקעות.

טלב אבו עראר: הפקעת הקרקעות ופינוי התושבים מהן עלולים להעצים את הוויכוח העמוק שבין בעלי התביעות והתושבים המתגוררים במקום לבין רשויות המדינה ולעורר סערת רגשות, אשר לא תתרום לקידום סלילתו של הכביש.

טלב אבו עראר: יש להניח כי הדבר אף יגרור להליכים משפטיים במטרה למנוע את ההפקעות, אשר יימשכו שנים רבות שבמהלכן לא יהיה אפשר לסלול את הכביש.

טלב אבו עראר: זה לא קל, לא פשוט, תהיה התנגדות שם, מצד התושבים, לסלילת הכביש.

טלב אבו עראר: לאור הדברים לעיל, מן הראוי היה שהמועצה הארצית לתכנון, מכובדי השר, בתפקידה כגוף מייעץ לממשלה, והממשלה עצמה, כמוסד תכנון עליון, היו מעכבות את אישור התוכנית להארכת כביש 6 לכיוון דרום כל עוד היא מגבילה את היכולת ליישם פתרונות התיישבות ראויים עבור האוכלוסייה הבדואית המתגוררת בכפרים הבדואיים הלא-מוכרים.

טלב אבו עראר: יש לציין כי יש חלופה, שאני מציע, והיא הצמדת כביש 6 בקטע הזה עד למחלף הנגב – להצמיד אותו לכביש 40, ואפשר שזה לא יפגע באוכלוסייה הבדואית בהיקף שפוגע בה המתווה הנוכחי.

טלב אבו עראר: כולי תקווה, מכובדי השר, שתבין כאן את המצב.

טלב אבו עראר: זה לא קל, לא פשוט.

טלב אבו עראר: כביש שחוצה כפרים, יישובים, ואפילו מפצל יישובים – ו-לא יודע, בעיה, יוצר שם בלגן, אפילו שבאמת, כביש 6 משמש את כולנו, אבל לא על חשבון החיים שלנו, הבתים שלנו.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: ניצלת כמעט את כל עשר הדקות.

יואל חסון: אתה רואה, היית צריך אותן כנראה.

יואל חסון: השר ישראל כץ ישיב.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: זהבה, אני מבקש לשמור על השקט.

קריאה: נתתי לך הזדמנות.

יואל חסון: הנה, קיבלנו.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, תשובה על ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת טלב אבו עראר בנושא: כביש 6 מצומת שוקת דרומה.

ישראל כץ: קודם כול, הלוואי שזה כבר יצא לדרך.

ישראל כץ: כרגע אנחנו רק בשלבים.

ישראל כץ: ניצלתי את ההצעה הזאת כדי לשכנע את פקידי האוצר ולומר – הנה, תראו עד כמה חשוב לעשות את הכביש הזה, ואנחנו אכן פועלים לקדם את התכנון כדי לבצע ולהשלים, להמשיך את כביש 6, שמגיע בקרוב מאוד עד צומת שוקת, ואתה נהנה ממנו.

ישראל כץ: לא דיברת על הכביש עד צומת שוקת, אתה מדבר כבר על הכביש משוקת עד נבטים, וזה חלק אינטגרלי מהפרויקט, שיאפשר בתוך זמן לא ארוך לנסוע מצומת עמיעד ליד קריית-שמונה עד צומת שוקת, ולאחר מכן לנבטים, ללא שום רמזור, עם כל המשמעות – דרומה, צפונה, כבישי הרוחב, בעצם מחברים את המדינה מבחינה כלכלית-חברתית, וזה במסגרת תוכנית נתיבי-ישראל, במסגרת התוכניות לחבר את מדינת ישראל.

ישראל כץ: כביש 6, חוצה-ישראל, כולו, מצומת שוקת עד לנבטים, אושר כנדרש בכל ההליכים בוועדות התכנון.

ישראל כץ: הכביש מופיע ומאושר בתוכנית המתאר זה כמה שנים.

ישראל כץ: התוכנית נחשפה לכלל הציבור, וכל מי שהיה מעוניין להביע עמדתו היה רשאי לעשות כן.

ישראל כץ: תוכנית חוצה-ישראל במקטע שוקת–נבטים אף הופקדה זה כבר, וגם בהליך זה ניתנה לציבור כל הזדמנות להביע את התנגדותו.

ישראל כץ: התוכנית המפורטת מאושרת לפרטיה זה כמה שנים.

ישראל כץ: בכל מקרה, גורמי הממשלה מחויבים לסייע במתן הפתרון והתגמול הראוי לתושבי האזור.

ישראל כץ: זה המצב הפורמלי.

ישראל כץ: אנחנו כרגע פועלים לקדם את הזמינות של הביצוע על סמך תוכנית שהיא תוכנית מאושרת, שאושרה ועברה את כל השלבים, והמערכת הזאת – מערכת הכבישים, כמו שאמרתי, היא לתועלת כלל הציבור, ואני באמת מתפלא על חבר הכנסת אבו עראר, שרואה את כביש 6 נע דרומה, מבין את התועלת, רואה את האיכות, רואה את השוויוניות, רואה את הצלת החיים במקומות שהיו כבישים אדומים ונהרגו לא מעט – אנחנו זוכרים את התאונה הקשה של הנשים; הנשים הבדואיות שנהרגו רק לפני יותר משנה, ואנחנו זוכרים הרבה תאונות אחרות – ולכן אני באמת בגאווה אומר שאנחנו מקדמים ונוהגים על-פי החוקים.

ישראל כץ: ועוד דבר: הכביש משוקת עד ערד, שהוא בנוי כולו, למעט קטע אחד, שבגלל ההתנגדות להפקעות של אחד היישובים התעכב ועכשיו מבצעים אותו, וזה ייקח עוד תקופה מסוימת – גם הכביש מבוצע, והוא התעכב בגלל אותן התנגדויות.

ישראל כץ: ולכן, הלקח הוא – – –

טלב אבו עראר: בקטע הזה – – –

ישראל כץ: הלקח הוא שחייבים לבצע, שהטיפול הוא טיפול הוגן, הוא לא מבדיל בין אוכלוסיות, הוא לא מבדיל בין בעלי קרקע, ועובדה שהדברים נעשים על-פי חוק ומוסדרים, והפרויקטים האלה מפתחים את כל הסביבה.

ישראל כץ: אם תהיינה שאלות נוספות, אני עוד אתייחס.

יואל חסון: לא שאלות, אבל יהיו הערות.

ישראל כץ: מאה אחוז.

יואל חסון: זאת לא שעת שאלות.

טלב אבו עראר: לא התייחסת לנקודות – כשהוא עובר בכפרים, בכפר ממש, כפר – חוצה אותו – – –

ישראל כץ: כשאני אומר לך שהתוכנית אושרה על-ידי כל מוסדות התכנון, אני לא נכנס לוויכוחים ההיסטוריים – שגם אותם חשוב לפתור: את כל סוגיית הקרקעות ואת כל הדברים האחרים, וריכוז האוכלוסייה, ואת כל הפתרונות.

טלב אבו עראר: התוכנית לא – – –

ישראל כץ: אני מדבר על תוכנית – –

טלב אבו עראר: סליחה.

טלב אבו עראר: סליחה.

טלב אבו עראר: התוכנית לא – – –

יואל חסון: לא.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: לא.

יואל חסון: זה לא שעת שאלות עכשיו.

יואל חסון: השר עונה את תשובתו.

ישראל כץ: – – שעברה בכל מוסדות התכנון.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: מאיפה הבאת פתאום את הנתון הזה?

טלב אבו עראר: – – –

יואל חסון: טלב אבו עראר, חבר הכנסת אבו עראר, אני מבקש.

טלב אבו עראר: לתוכנית יש התנגדויות.

יואל חסון: אבו עראר, מספיק, שמענו.

ישראל כץ: מאיפה הבאת את הנתון הזה שהורסים כפרים?

ישראל כץ: כאילו איזה סופת טורנדו עומדת לעבור בנגב.

טלב אבו עראר: – – –

יואל חסון: תודה.

ישראל כץ: אתה נגד הכביש?

טלב אבו עראר: מה?

ישראל כץ: אתה נגד הכביש?

טלב אבו עראר: אני נגד התוכנית.

ישראל כץ: מה, אתה כמו אלי לוי מלהבים?

טלב אבו עראר: תקשיב.

ישראל כץ: גם הוא היה נגד.

טלב אבו עראר: כבוד השר, אני נגד תוכנית שהיא הורסת בתים ונופים ביחד וחוצה כפרים.

ישראל כץ: אתה בעד קיום החוק?

טלב אבו עראר: בעד קיום הכביש, בסדר?

ישראל כץ: יש מוסדות תכנון.

ישראל כץ: כל אחד יכול היה – ואני בטוח שהוא עשה את זה – לגשת ולהגיש הסתייגויות.

ישראל כץ: שמעו אותן.

ישראל כץ: אני לא מניח שמישהו היה בא ואומר: תפנו כפר.

טלב אבו עראר: לא היה אף נציג בדואי במועצה הזאת – – –

יואל חסון: אדוני השר, מה אתה מציע לעשות עם ההצעה הזאת?

ישראל כץ: לא יודע.

ישראל כץ: מה מבקש המבקש?

ישראל כץ: מסתפק בתשובתי?

טלב אבו עראר: להעביר לוועדה.

ישראל כץ: לוועדה, בסדר.

ישראל כץ: אז לא תוזמן לחנוכת הכביש.

טלב אבו עראר: מה?

ישראל כץ: לא תוזמן לחנוכת הכביש במקרה כזה.

אחמד טיבי: תלוי איזה סרט יהיה – אדום או ירוק.

ישראל כץ: אני באמת מתפלא, אדוני היושב-ראש.

ישראל כץ: אם יש דבר שלא אמור להיות בכלל במחלוקת זה כל פיתוח התשתיות.

ישראל כץ: אני כבר לא מדבר על תחבורה ציבורית, שיישובי המגזר הערבי נהנים מהם לא פחות, בלשון המעטה, ובמידה ניכרת מאוד.

ישראל כץ: אם באים ומשקיעים מיליארדים בפיתוח תשתיות בנגב, כשהאוכלוסייה הבדואית היא אוכלוסייה מרכזית בנגב, לבוא וכלאחר יד כאן להביע התנגדות גורפת זה דבר שלא מובן לי, והוא מנוגד, לדעתי, לתחושה של רוב התושבים, כולל ביישובים הבדואיים – –

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: – – שנהנים מהכבישים, מהפיתוח ומשאר הדברים.

טלב אבו עראר: לא בטוח.

יואל חסון: תודה רבה.

אחמד טיבי: מה עם הכביש המפורסם ביותר באזור המשולש?

ישראל כץ: מה?

אחמד טיבי: מה עם הכביש המפורסם ביותר באזור המשולש?

ישראל כץ: תלמד מחבר הכנסת טיבי, שהוא נאבק מאבק משמעותי, אפילו סידר לי קיזוז, שאני אוכל לסכם סופית עם פקידי האוצר את תקציב התחבורה.

ישראל כץ: ובאמת, בשיקולים ממלכתיים, הכביש המפורסם בטייבה, שעשרות שנים הבטיחו – אנחנו הולכים להשקיע כ-100 מיליון שקלים בשדרוג הכביש, ואולי יחליטו לקרוא לו בסוף "כביש טיבי".

ישראל כץ: אבל השיקול הוא ממלכתי – –

אוסאמה סעדי: במקום 444 – – – שם יפה.

ישראל כץ: – – ואנחנו נותנים נגישות לכל אחד להיות מעורב, וחבר הכנסת אבו עראר, גם אתה יודע להביא דברים ולקדם דברים.

ישראל כץ: זה לא סביר, עם כל הפוליטיקה – שאני לא מבין אותה – לבוא ולהתנגד ולצאת כנגד פרויקט מהסוג הזה, שלקח לי הרבה זמן לשכנע שגם בנגב וגם בגליל ראוי שיהיו רכבות וכבישים בטוחים, וכאן זה כביש מציל חיים שיעזור לפתח את כל האזור.

טלב אבו עראר: יש לך שם שטח ענק שאתה יכול – – –

יואל חסון: טוב, אנחנו לא עושים את התכנון של הכביש עכשיו.

טלב אבו עראר: – – –

ישראל כץ: התכנון נגמר.

ישראל כץ: אנחנו מקדמים ביצוע.

יואל חסון: כבר נגמר.

יואל חסון: נגמר.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, הוא מקשיב לי – – –

יואל חסון: אבל זה כבר תוכנן.

טלב אבו עראר: בנגב יש 13 מיליון דונם – – – ענק.

אוסאמה סעדי: הוא לא היה בנגב אף פעם.

טלב אבו עראר: – – – למה דרך היישוב – – –?

טלב אבו עראר: למה?

טלב אבו עראר: מי תכנן את זה?

טלב אבו עראר: מישהו תכנן את זה בשבילי?

ישראל כץ: הכול מתנהל כחוק ובקשר עם האנשים, וכל מה שמופקע – מופקע כדין, ובהסכמה, ומקבלים פיצוי.

ישראל כץ: כך עשינו את הכביש לערד.

ישראל כץ: קח את כביש 6 עד צומת שוקת – – –

טלב אבו עראר: כביש שוקת–ערד היה הפרויקט הכי טוב – – – ואני מדבר על הבתים שם – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יואל חסון: השר אפילו יתמוך במה שתציע, או מציעים אחרים.

יואל חסון: אוסאמה סעדי – בבקשה, דעה נוספת.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר – –

קריאה: – – –

יואל חסון: לא לא לא, זה לא שאילתות.

יואל חסון: נגמר.

אוסאמה סעדי: – – אני מנצל את ההזדמנות שאתה נמצא פה, ותכף אני אגיד כמה מילים על ההצעה של חברי טלב אבו עראר, אבל אני רוצה להודות לך על ההיענות המהירה של משרדך, ואתה באופן אישי הורית על שתי מכונות אוטומטיות, מכונות רישוי – האחת בטייבה, שבתוך שבועיים תהיה בבניין העירייה בטייבה, והשנייה בעיר תמרה, ב"סופר-פארם" שם, וגם על טופס ירוק באזור כפר יאסיף, אבו-סנאן, ג'וליס.

אוסאמה סעדי: אז כשאתם עושים, אנחנו יודעים להגיד גם תודה.

אוסאמה סעדי: בעניין של ההצעה של חברי טלב אבו עראר, אני חושב, אדוני היושב-ראש:

אוסאמה סעדי: אם יש קטעים שיש שם דברים שהם קשים, כפי שמתאר חברי טלב אבו עראר, שיש שם אפשרויות, גם אם האנשים לא ידעו או לא הגישו את הערר, אז נברר את זה במסגרת הדיון בוועדה, ולכן אני מציע להעביר את זה לוועדת הכלכלה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: יש פה הצעה לכלכלה.

יואל חסון: יש פה הצעות אחרות?

טלב אבו עראר: כלכלה, בסדר.

יואל חסון: מי שבעד כלכלה – יצביע בעד; מי שנגד בכלל – יצביע נגד.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: שישה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה לסדר-היום בנושא: מתווה כביש 6 מצומת שוקת דרומה הורס בתים ונופים, תועבר לדיון בוועדת הכלכלה.

יואל חסון: המשך סדר-היום: המאבק סביב הפעלת קייטנות לכיתות ג' וד' וסביב מחירי הקייטנות בבתי-הספר.

יואל חסון: המציע, חבר הכנסת גואטה, לא נמצא, ולכן ההצעה לסדר-היום נופלת.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ז' בסיוון התשע"ו, 13 ביוני 2016, בשעה 16:00.

יואל חסון: לפני שדפקתי עם הפטיש – בבקשה, אדוני, הודעת סגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – יכול להיות שהקריאה ירדנה, וזה ליתר ביטחון – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 178), התשע"ו–2016; הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 55), התשע"ו–2016.

נאזם בדר: עוד אבקש להודיעכם, כי בהצעת חוק הירושה (הליך חלופי לסילוק חובות מכספי עיזבון), התשע"ו–2016, שפורסמה בהצעת חוק שמספרה מ/1045, בכותרת אחרי "הצעת חוק הירושה" צריך להיות: "(תיקון מס' 15)".

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: כמו שאמרתי, תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ז' בסיוון התשע"ו, 13 ביוני 2016, בשעה 16:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.