ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 128, 2016-06-01 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ד באייר תשע"ו, 1 ביוני 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר לחברי הכנסת שלא נמצאים דווקא כרגע באולם – נמצאים אולי בחדרים – שבשעה 12:00 נציין את יום איחודה של ירושלים, אז נא להגיע לאולם.

יולי יואל אדלשטיין: השאילתה הראשונה שלנו היא של חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב הוא שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב ליצמן, שר הבריאות, לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 194 של חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לגשת למיקרופון באולם ולקרוא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: סגירת המכון להתפתחות הילד ב"בני ציון".

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, המכון להתפתחות הילד – לקויות ראייה – ייסגר.

מירב בן ארי: המשמעות היא שמחלקות הפגים, השיקום והילדים ייסגרו, ואתן השירותים הניתנים שם, כגון פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק וקלינאות תקשורת.

מירב בן ארי: מה תעשה כדי שהמכון לא ייסגר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת מירב בן ארי, המכון להתפתחות הילד בבית-חולים "בני ציון" הוא בין הוותיקים והמובילים בארץ, אך בשנים האחרונות הקימו קופות-החולים כללית, "מכבי" ומאוחדת מכונים ויחידות בקהילה והן נותנות מענה מספק למבוטחיהן.

יעקב ליצמן: נוסף על כך, קופת-חולים לאומית במהלך הקמת יחידה באזור.

יעקב ליצמן: הטיפול בקופות ובמכונים הוא איכותי ונמצא תחת בקרה ופיקוח של משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: עקב ירידת נפח הפונים למכון, וכן עקב אי-מציאת מנהל במקום המנהל שיצא לגמלאות במצבת העובדים, המכון אינו יכול להיות מוכר או מוכר להתמחות.

יעקב ליצמן: ללא קשר, למכון להתפתחות הילד בבית-החולים יש מעון-יום שיקומי לילדים זכאים על-פי חוק.

יעקב ליצמן: המעון ממשיך וימשיך לפעול, ואין קשר בין סגירת המכון להמשך הפעילות המתקיימת במעון.

יעקב ליצמן: כמו כן, מובן שאין כל קשר בין קיום מחלקות ילדים, פגיות וכדומה לקיום המכון להתפתחות הילד במסגרת בית-החולים.

יעקב ליצמן: מחלקות אלו תמשכנה לפעול כמקודם, עם כל הצוות הנדרש בהן.

יעקב ליצמן: יש להדגיש כי במרבית בתי-החולים בארץ אין מכון להתפתחות הילד, והדבר אינו פוגע בפעילותם.

יעקב ליצמן: כדי שלא לפגוע ברצף הטיפולי, ילדים המטופלים כעת במכון ימשיכו לקבל את הטיפול עד סיומו.

יעקב ליצמן: סגירת המכון תהיה הדרגתית ולא תפגע במי שכרגע מקבל טיפול בו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: אדוני השר, ראשית, תודה רבה על התשובה שלך.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להדגיש בפניך שאומנם המעון "עופרים" יישאר, אבל רוב השירותים, כמו ריפוי בעיסוק, פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת – כל אלה ייסגרו, כולל מחלקת הפגים ומחלקת שיקום ילדים.

מירב בן ארי: האם אתה מודע לסגירה של כל המחלקות האלה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להגיד לך שאני מודע בדיוק לכל פרט אם הוא מתקיים או לא; אני יכול להגיד רק שני דברים משרדיים: א.

יעקב ליצמן: אני לא אתן שהשירות ייפגע.

יעקב ליצמן: מי שלא מקבל שירות בבית-חולים יקבל את זה בקופות-חולים, מה שכבר התחילו לקבל.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להחזיק מכונים פתוחים כאשר אין להם זכות קיום, כאשר לא באים אליהם, אבל מה כן?

יעקב ליצמן: אני צריך לדאוג שיהיה שירות, שיש שירות בקופות-חולים אחרות; ב.

יעקב ליצמן: כפי שאמרתי, אלה שמקבלים היום טיפול ימשיכו לקבל, עד שיסתיים – הכול יעבור לקופות-החולים.

יעקב ליצמן: אני בטוח בשני דברים: א.

יעקב ליצמן: מי שצריך – יש מענה; ב.

יעקב ליצמן: אני לא יכול להחזיק דבר שאין לו כרגע זכות קיום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יולי יואל אדלשטיין: יישר כוח לך גם על ההשתתפות אתמול ביום ההוקרה לתורמי הכליה בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בעיני זה היה אירוע מאוד חשוב ומרגש.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מאוד רוצה להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן להשיב על שאילתה, אבל מכיוון שאני לא רואה אותו במליאה, פשיטא לי שגם לא אוכל להזמין אותו להשיב על שאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלת שאלה קשה כנראה, חבר הכנסת טרכטנברג, אז יש כנראה הכנות קדחתניות במשרד האוצר להכין לך את התשובה.

קריאה: – – – שאלה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל כאן נעדר לנו השואל דווקא.

יולי יואל אדלשטיין: השר יריב לוין נמצא, השואל נעדר.

יולי יואל אדלשטיין: השר המקשר יריב לוין ודאי מודע לכך שהוצאתי מכתב לראש הממשלה, שראש הממשלה גם קרא, אני מבין, בישיבת הממשלה, על כך ששרים, לרבות סגני שרים, לא מדייקים ולא מגיעים בזמן.

יריב לוין: – – –

קריאה: אנחנו הגענו בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה רק השר המקשר, בעוונותיך הלא-רבים, לכן אני אומר לך שכנראה ההתעסקות שלי בתחום האפיסטולרי וההתכתבות עם הממשלה לא הועילה בינתיים, וסגן שר האוצר לא כאן.

יריב לוין: אבל אני לא איחרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא איחרת.

יריב לוין: קודם כול שאני אהיה אחראי לעצמי, אחר כך – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא אתה ולא השר ליצמן איחרתם.

יולי יואל אדלשטיין: לעומת זה – טוב, אין לי אלא להכריז על הפסקה של חמש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אה, הנה, יואב בן צור מציל את המצב.

יולי יואל אדלשטיין: אז, אדוני השר, אני מתנצל, קודם כול.

יולי יואל אדלשטיין: חברים יקרים, אני מזכיר לכולם שגם המשיבים וגם השואלים אמורים בשעה 11:00 להיות כאן במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו נעדר, עוברים מייד לשאילתה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנא, סגן שר האוצר חבר הכנסת המנוסה יצחק כהן, להבא – כמעט עשינו הפסקה בישיבת המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, אתך הסליחה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה ניגש למיקרופון באולם וקורא את נוסח השאילתה, ואז סגן שר האוצר ישיב.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, תודה, לאחרונה התפרסם כי מנהלת מינהל התכנון עתידה לעזוב תפקידה באוגוסט השנה, על-פי חוק, לאחר שמלאו חמש שנים לכהונתה.

מנואל טרכטנברג: לאור חשיבות התפקיד ומשמעותו לפתרון משבר הדיור, רצוני לשאול: אילו פעולות מקדם משרדך כדי למנות מחליף או מחליפה בהקדם?

מנואל טרכטנברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: פרופסור טרכטנברג, שר האוצר הודיע כי בכוונתו לבקש מהממשלה להאריך את כהונתה של מנהלת מינהל התכנון בשנה נוספת, לנוכח משבר הדיור ובשל חשיבותו של תפקיד מנהל מינהל התכנון, שהוא תפקיד ביצועי מורכב הדורש התמחות והתמקצעות.

יצחק כהן: השר החליט כי בתקופה זו של התמודדות עם משבר הדיור יש לשמור על רציפות תפקודית ולא להחליף בעלי תפקידים בכירים.

יצחק כהן: הצעת החלטה בדבר הארכת כהונתה של מנהלת מינהל התכנון תוגש לממשלה בקרוב, וצפוי דיון בה בממשלה בתקופה הקרובה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת, חבר הכנסת טרכטנברג?

יולי יואל אדלשטיין: אין שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לחבר הכנסת דב חנין וחבר הכנסת איציק שמולי יש שאלות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני לא בטוח, אדוני סגן השר, שאתה מעודכן שהוגשה עתירה נגד תפקידה של הגברת שוורץ כמנהלת מינהל התכנון, עם כל מיני טענות.

דב חנין: עכשיו, כיוון שאנחנו איננו בית-משפט, אני בוודאי לא מתכוון – לא לפרט את הטענות האלה ולא לבקש ממך להתייחס לטענות האלה, שהגיעו לבית-המשפט.

דב חנין: אבל בית-המשפט העליון, כך אני מבין, אדוני, הציע למדינה, כלומר לך ולשר הממונה עליך, לשקול את הפתרון שעל-פיו מינויה של הגברת שוורץ לתפקיד לא ייפסל, אבל לעומת זאת השר יודיע שהיא תסיים את תפקידה במועד, כלומר לא יוארך מינויה בשנה נוספת.

דב חנין: השאלה שלי היא: האם אתם שוקלים את המלצתו של בית-המשפט?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: גם חבר הכנסת שמולי ישאל שאלה, ואז אדוני יתייחס.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אדוני סגן השר, אני רוצה לשאול אותך בעניין אחר, שאתמול גם פורסם בכלי התקשורת.

איציק שמולי: חברות הביטוח עושות שינוי בעניין הביטוח הסיעודי – אחרי שאפשרתם להן לכסח את הקשישים ואת הנכים, עכשיו הן התחילו לגמור את החיילים.

איציק שמולי: עד היום חייל, לפני שהוא התגייס, מגיל אפס ועד 18, שילם, הוא או הוריו, עבור ביטוח סיעודי ועבור ביטוח רפואי.

איציק שמולי: בתקופת הצבא זה הוקפא, וכשהוא השתחרר הוא חזר, בלי שאלה, לפוליסה.

איציק שמולי: עכשיו, במדיניות החדשה שנכנסת לתוקף ב-1 ביולי, אתם נתתם אור ירוק לחברות הביטוח – אפשרות לא לקלוט בחזרה חיילים, נגיד אם נפגעו או חלו או נפצעו בשירות.

איציק שמולי: אז שאלתי אליך היא: איך השילוב בין ש"ס, כמפלגה חברתית שרואה את השקופים, ושר האוצר החברתי כחלון, הביא למצב כזה שהתוצאה היא פגיעה משמעותית ביותר בחיילי צה"ל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: אני אענה על ראשון ראשון – חבר הכנסת דב חנין, אתה מוכר לי כאדם מאוד הגון ומאוד ישר.

יצחק כהן: דיונים שמתנהלים במקומות שצריכים להתנהל ואתה מביא אותם פה לכנסת, שזה משודר לאומה, ואתה מדבר כאילו הדברים הם עובדות – אתה עלול לפגוע באישה שהיא מאוד יקרה ומאוד מקצועית – – –

דב חנין: אני לא אמרתי שום דבר – – –

יצחק כהן: אמרת דברים חמורים, וזה לא טריבונל וזה לא המקום לדון בנושאים מהסוג הזה.

יצחק כהן: אתה בעצמך ציינת שזה בית-משפט – אז שבית-המשפט יפסוק את פסקו.

יצחק כהן: אתה רוצה שפה נקיים דיון משפטי?

דב חנין: לא, בית-המשפט הציע לשר האוצר לשקול את האפשרות הזאת, זה כל מה שאמרתי.

יצחק כהן: אבל, דב, צריך להיות מאוד זהיר – –

דב חנין: אני הייתי מאוד זהיר.

יצחק כהן: – – כי, אתה יודע, הציבור רואה אותנו עכשיו ושומע אותך, והוא חושב מי יודע – – –

דב חנין: בגלל זה הייתי זהיר.

יצחק כהן: ואתה רוצה שכבר נקבע עמדה שתעזור לשופטים להחליט.

יצחק כהן: זה קצת לא הגון.

יצחק כהן: אבל מכיוון שאני מכיר אותך, שאתה אדם מאוד ישר ומאוד הגון, אני מבין שזו שגגה שיצאה מפי השליט.

דב חנין: לא – – –

יצחק כהן: לגבי שאלתו של איציק שמולי, אני לא מבין מה הקשר בין ש"ס לבין כחלון לבין זה, כל הסיפורים.

יצחק כהן: אני רגיל שהוא תוקף את הממשלה ואת המפקחת על נושאים של ביטוח סיעודי; אם יש לו בעיה, אני מבקש שיעביר אותה בכתב, ואנחנו נבדוק אותה כמו שצריך לבדוק בעיות מהסוג הזה – ותקבל תשובה בכתב.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק כהן, סגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת, שר התיירות חבר הכנסת יריב לוין, להשיב בשם שר התקשורת על שאילתה דחופה מס' 197 מאת חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: ליקויים ואיחורים בחלוקת הדואר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת בן צור.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, השבוע קיבל אדם ממרכז הארץ ארבע מעטפות שנשלחו אליו מהכנסת, שנשלחו בהפרש של שבוע ביניהן.

יואב בן צור: כלומר, הליקויים בהגעת דואר ליעדו נמשכים.

יואב בן צור: לפני כשנה בדיוק התחייבה השרה רגב לפתרון מהיר של הבעיה, ולשווא.

יואב בן צור: רצוני לשאול: 1.

יואב בן צור: מה ייעשה לזירוז חלוקת הדואר?

יואב בן צור: 2.

יואב בן צור: מה הוא הגורם לאיחורים?

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת בן צור, קודם כול, אני מוכרח לומר לך שלפני כ-25 שנה עבדתי כדוור, אז אני יכול – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז אתה בניגוד עניינים.

יריב לוין: אז אני מקווה שאני לא בניגוד עניינים, אבל אני לפחות יכול לומר שבאמת עובדי הדואר עושים עבודה נאמנה, ובמאמץ גדול, ועבודה לא קלה ולא פשוטה, והם – לפחות בעניין הזה – ראויים להערכה, ובתקלות ובבעיות שיש צריך כמובן לטפל.

יריב לוין: זה לא סוד שחברת "דואר ישראל" נמצאת בשנה האחרונה בתהליך הבראה שבמסגרתו – ואני חושב שהציבור כבר מרגיש – יש שיפור באיכות השירותים הניתנים על-ידיה, ובכלל זה שיפור בשירותי העברת הדואר.

יריב לוין: במסגרת זו הורחבו שעות הפעילות של יחידות הדואר, קוצר משך ההמתנה, נפתחו מרכזים למסירת דברי דואר ועוד.

יריב לוין: טיב השירות של משלוח דבר דואר נקבע במסגרת הרישיון הכללי של חברת הדואר, ונוסף על כך נקבעה ברישיון חובה על חברת הדואר להטמיע ולהפעיל, מיום 30 ביוני 2016, קרי החל בסוף החודש, מערכת ניטור שתוכל לעקוב אחר כל דברי הדואר הנשלחים באמצעותה.

יריב לוין: כפי שנמסר למשרד מחברת הדואר, החברה ממשיכה להשקיע גם בהטמעת המערכת הזאת, וגם בשיפור השירותים; בין היתר, מוקם מרכז מיון חדש לחבילות ודברי דואר.

יריב לוין: התופעה של שימוש בסחר אלקטרוני כדי לייבא ולהביא לכאן מוצרים היא כמובן תופעה רחבה מאוד, שהולכת ומתרחבת.

יריב לוין: מוקמים ומופעלים מוקדים משוכללים למיון אזורי של החבילות; מוצבים אוטומטים למסירת דברי דואר, וצפוי שכל הפעולות האלה יקצרו כבר בחודשים הקרובים את משך העברת דברי הדואר והחבילות.

יריב לוין: יש תקלות; ההיקפים הם כמובן אדירים, של מיליוני דברי דואר בשבוע, וברור שבהיקפים כל כך גדולים יש גם תקלות, ובוודאי שכל תקלה כזאת – מנסים לטפל בה ולשפר.

יריב לוין: חבר הכנסת בן צור, אני גם אשמח אם תוכל להעביר כמובן את המידע הספציפי המדויק למנכ"ל משרד התקשורת, על אותם מכתבים מסוימים של נשוא השאילתה, ותיעשה גם בדיקה מיוחדת לגבי אותם מכתבים, כדי לבדוק ולאתר היכן בדיוק הייתה התקלה.

יריב לוין: ברור לגמרי שהם היו צריכים להגיע כולם מהר, ולא יחד.

יריב לוין: משרד התקשורת, מבחינתו, ממשיך לעקוב אחר יישום הרפורמה המקיפה בענף הדואר, והכול נעשה כמובן בשים לב לדבר שצריך תמיד לזכור: ככל שניתן שירות טוב יותר גם צריך לשלם יותר; הדברים עולים כסף, ונעשה פה כל הזמן ניסיון לאזן בין הדברים, כדי לא להגיע לתוצאה שבה המחיר של שירותי הדואר יהיה גבוה מדי ויפגע קודם כול באוכלוסיות החלשות.

יריב לוין: אני חושב שבסך הכול במצב הקיים נעשים שיפורים מרחיקי לכת בלי להביא לייקור של תעריפי הדואר, ותוך מחויבות מוחלטת, גם של החברה וגם של משרד התקשורת, לשפר את השירות, לעקוב אחר התקלות ולתת להן מענה.

יריב לוין: ושוב, כפי שאמרתי קודם, חבר הכנסת בן צור, מנכ"ל משרד התקשורת בהחלט ישמח לקבל את הפירוט של התלונה במקרה הזה, ושל כל תלונה אחרת שתגיע, כדי לאתר את התקלות הנקודתיות ולטפל בהן, נוסף כמובן על הטיפול הכולל שתיארתי קודם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לוין.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת בן צור, וגם לחבר הכנסת דב חנין יש שאלה נוספת.

יואב בן צור: אדוני השר, אם הייתי לוקח עכשיו את התשובה של השרה רגב מלפני שנה, בשינוי הנוסחאות ומשפטים פה ושם – זו כמעט אותה תשובה.

יואב בן צור: זה בסדר, מישהו כתב לך את התשובה, וזה בסדר גמור.

יואב בן צור: אני רוצה לספר לך מניסיון אישי; אני עושה איזו שמחה בקרוב.

יואב בן צור: את רוב דברי הדואר שלחתי באמצעות דואר ישראל; האנשים שאני מזמין, לא לכולם יש ווטסאפים ומיילים.

יואב בן צור: אז הייתה לי אלטרנטיבה: יש חברה שעובדת רק בערים החרדיות – – –

איתן ברושי: בן צור, יש הצעת חוק שלי, ואם הקואליציה תתמוך אז החוק שלי עובר.

איתן ברושי: יריב יענה לי את מה שהוא ענה לכם – ואתם תצביעו נגד ההצעה שלי.

איתן ברושי: ההצעה שלי פותרת את הבעיה, תסתכל בהמשך סדר-היום.

יריב לוין: לפחות ביחס לתשובה שלי אתה צודק.

איתן ברושי: – – – הזדמנות לתמוך בהצעה.

יואב בן צור: בבדיקה בחברה שאתה שלחתי את דברי הדואר לערים החרדיות, שרק שם היא עובדת, שילמתי שקל פחות למכתב – שקל פחות – והחברה אמרה לי במפורש: אנחנו מחלקים דואר כל יום חמישי.

יואב בן צור: עשיתי בדיקה אקראית ביום שישי וביום ראשון, למקומות ששלחתי – לא מצאתי אחד שלא קיבל את דבר הדואר שלו, את המכתב ששלחתי.

יואב בן צור: לעומת זאת, עשיתי בדיקה לדברי הדואר ששלחתי ביום ראשון שעבר – התחלנו לעשות את הבדיקות אתמול – אנשים, בין 5% ל-10% קיבלו.

יואב בן צור: אני שואל, אדוני:

יואב בן צור: חברת הדואר שלנו היא החברה שצריכים להסתמך עליה, והיא מגיעה לכל נקודה ולכל מקום בארץ, ויפה שעושים מרכזי מיון חדשים, ויפה שעושים עכשיו חלוקות מחדש, זה בסדר גמור, הכול טוב ויפה, אבל אנחנו כמעט לפני שנה – אותה השאילתה – לפני שנה – אותן תשובות כמעט: הדואר ישתפר, והדואר יעשה, והוא עכשיו בהבראה והוא עכשיו בתוכניות.

יואב בן צור: חלילה, אני לא נגד הדואר, זה דואר ישראל, זה לא דואר של מישהו פרטי, זה דואר של מדינת ישראל, אנחנו מאוד רוצים.

יואב בן צור: אם 5%, 10%, לא היו מקבלים את הדואר – אדוני צודק.

יואב בן צור: אבל אני אומר מניסיון אישי שלי, מבדיקה אישית שלי, ואני מקווה שאני לא אופתע, ואני מקווה שמה שאני מכין לא יהיה לשווא, כי בסוף אני סומך על ההזמנות האלה, שיגיעו ליעדן – אין לי חברת הפקה, לצערי – אבל אני לא יודע מה לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה ברורה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר לוין, כדרכך אתה יודע לענות על שאלות גם בנושאים שאינם בתחום המשרד שאתה מטפל בו, ויש לך גם יתרון יחסי נוסף, כי אתה גם התנסית בעבודת הדיוור בעברך, וזה בוודאי מוסיף ליכולת להשיב.

דב חנין: ובכל זאת, אדוני היושב-ראש, מתעוררת בפנינו השאלה העקרונית: יש לנו שר תקשורת שאיננו מגיע לכנסת כדי לענות על שאילתות, ושר התקשורת הזה אולי לומד ממודל גרוע של שר הכלכלה, שר החוץ, השר לשיתוף פעולה אזורי – שרים שאינם ערים לכך שחלק מהתפקיד שלהם וחלק מהאחריות המיניסטריאלית שלהם זה להגיע לכנסת ולהשיב תשובות על שאלות בתחום תפקידם.

דב חנין: הטענה איננה אליך, השר לוין; אתה עושה את תפקידך, אתה נשלחת לכאן – אין לי שום טענה, אתה גם מנסה לעשות את זה בצורה הטובה ביותר, אבל השר שממונה על המשרד יודע גם לענות לנו אולי בצורה יותר מפורטת, מכיר את התהליכים בתוך המשרד – אתה לא יכול היות שר לכל המשרדים שאתה לא השר שלהם.

דב חנין: השאלה הזאת, אדוני היושב-ראש, אני חוזר ומעלה אותה לא כדי לקנטר ולא כדי ליצור איזושהי פרובוקציה.

דב חנין: השאלה הזאת היא שאלה עקרונית – איך הכנסת תופסת את האחריות הפרלמנטרית, ואיך הכנסת תופסת את האחריות המיניסטריאלית?

דב חנין: אני חושב שאנחנו נמצאים, אדוני היושב-ראש, במצב שגובל באי-חוקיות.

דב חנין: זה נכון שמדי פעם אם שר לא יכול להגיע, אף אחד מאתנו לא נוקשה עד כדי כך שאנחנו נאמר תמיד שייקוב הדין את ההר.

דב חנין: יכול להיות מצב ששר נמצא באיזשהו עיסוק, יכול לקרות מצב כזה.

דב חנין: אבל כשהדברים הם שיטתיים, ויש משרדי ממשלה שבהם באופן שיטתי ועקבי אנחנו איננו מקבלים תשובות מהשר הרלוונטי, זו פגיעה בכנסת, פגיעה במעמד הכנסת, פגיעה במעמד השאילתות והתנערות מאחריות מיניסטריאלית של שרים.

דב חנין: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע שאתה תזמן במשרדך ישיבה עם היועץ המשפטי של הכנסת ועם מזכירת הכנסת כדי לבחון את השאלה הזאת.

דב חנין: אני לא מתכוון לפנות ולקבל תשובה בסגנון התשובות לתלמידי כיתה ג', שהסתכלנו בחוק ולא ראינו שזה אסור.

דב חנין: את זה אני יודע לקרוא לבד.

דב חנין: אני מתכוון לדיון מהותי בשאלה איך נראים יחסי כנסת–ממשלה ואיך נראים יחסי כנסת–משרדים כשהשר לא יכול להגיע כדי לענות לנו.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שאלה נוספת, ואז השר ישיב לכולם.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני מודה על השאילתה של חברי בן צור בעניין הדואר.

אוסאמה סעדי: אני מפה יוצא עוד שעה לפגישה עם מנכ"ל הדואר, ואני מלווה את העניין של הדואר ושל השירותים שהדואר נותן בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: אני כבר ביקרתי עם נציגים מהנהלת הדואר, וגם עם מנכ"ל הדואר ועם מנהלי המרחבים, בכמעט 30 יישובים בשנה האחרונה, ואנחנו רואים שבאמת יש בעיות רבות בדואר, בחלוקת הדואר, במבנים הקיימים – יש מבנים שבאמת מבייש לקרוא להם אפילו דואר, סניף דואר.

אוסאמה סעדי: למשל, בעיר שלי, עראבה, כבר 40 שנה באותו מקום – חדרון עלוב של 2X2.

אוסאמה סעדי: אנחנו כן רואים שיפור, אדוני השר, ובאמת הנהלת הדואר ומנכ"ל הדואר מתאמצים לתת את השירותים ולהרחיב.

אוסאמה סעדי: אנחנו כבר מקימים כמה סניפים חדשים.

אוסאמה סעדי: פתחנו כמה סניפים חדשים, וזה לזכות – לשבח את הנהלת הדואר.

אוסאמה סעדי: אבל בכל זאת, אתה יודע שהיום חברת הדואר נמצאת בתהליך הבראה, ומצבה הכלכלי קשה, וגם בנק הדואר, שנותן שירותים באמת חיוניים, אפילו בלי עמלות, לשכבות הכי חלשות שיש במדינה – באמת צריך לחזק אותם.

אוסאמה סעדי: מה אתם מתכוונים, כממשלה, לעשות כדי באמת לדחוף את פעילות חברת הדואר, בנק הדואר, ולשפר את כל הליקויים שיש בחלוקת הדואר, בתורים הארוכים, לשפר את זה לאין-ערוך?

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני השר.

יריב לוין: תודה.

יריב לוין: חבר הכנסת בן צור וחבר הכנסת סעדי, ראשית, אין ספק, יש עדיין ליקויים.

יריב לוין: איש לא אומר שלא.

יריב לוין: אגב, חבר הכנסת בן צור, אני לא חושב שהתשובה שלי היא בדיוק אותה תשובה שהקריאה השרה רגב בשעתה.

יריב לוין: נכון שהתהליך שחברת הדואר עוברת הוא באמת תהליך יסודי, והוא תהליך מתחייב ונעשה גם בתנאים לא קלים, מכיוון ש – כפי שציין, ובצדק, חבר הכנסת סעדי – מצבה הכלכלי הוא קשה מאוד, ואתה כל הזמן נמצא בדילמה הזאת, שלא תעלה את העלויות של השירות למקומות שיפגעו באוכלוסיות רבות, ולכן אני חושב שהתהליך נמצא כל הזמן בביצוע, ועובד לפי אבני הדרך שנקבעו לו, והוא לא תהליך שנגמר ביום, אבל אני חושב שהוא תהליך שמתקדם יפה מאוד.

יריב לוין: אמר, ובצדק, חבר הכנסת סעדי, שיש כבר נקודות לא מעטות שבהן השיפור מורגש, ויש עדיין דברים שנמצאים בתהליכי עשייה וצריך להשלים אותם.

יריב לוין: למשל, סוגיית פריסת סניפי הדואר – שנקבע הסדר ברור לגבי המרחק המקסימלי שיכול להיות מביתו של אדם לסניף הדואר הקרוב אליו, והדבר הזה מחייב פריסה והתאמה, וכמובן רכישת מבנים והגעה להסדרים עם סוכנים שמפעילים סוכנויות, וכן הלאה.

יריב לוין: זה תהליך שמטבע הדברים אינו קורה ביום.

יריב לוין: אותו הדבר – הקמת מרכז מיון.

יריב לוין: ואגב, יש גם עוד תהליך שקורה, וצריך לומר את זה בגילוי לב, ואני לא חושב שיש מישהו שצפה והעריך את הגידול העצום שיש בהגעה של חבילות, ובכלל את השינוי העצום שעבר הדואר מהתקופה שתיארתי לך קודם, כשאני הייתי דוור, ואני יכול לומר לך שהממוצע היה אולי חבילה או שתיים ביום על כל אזור החלוקה שבו אני עבדתי, למציאות של היום, שמכתבים יש הרבה פחות, כי יש דואר אלקטרוני, ווטסאפ וכן הלאה, ודווקא הנושא של החבילות הפך לדבר בהיקפים אדירים שלא היו כמוהם, לא דומים בכלל למה שהיה בעבר, כפי שאמרתי – מיליונים בשבוע, לא מדובר כאן באיזה מספרים זניחים.

יריב לוין: והדבר הזה מחייב הקמה יש מאין של מרכזי מיון, ושל מערכות שלמות, ואני אומר שוב: תוך זהירות שלא נגיע למצב שנעלה את המחירים למקומות לא טובים.

יריב לוין: עוד דבר אחד שאני מוכרח לומר: תראה, אין ספק, חבר הכנסת בן צור, שחברה פרטית שמחלקת דואר במקום מסוים, בעיקר בריכוז עירוני, יכולה לעבוד הרבה יותר בקלות והרבה יותר מהר מגורם שפועל בכל הארץ וצריך לתת שירות גם לשני בתים בודדים שנמצאים במקום מרוחק.

יריב לוין: ואני אומר עוד פעם, הרי אף אחד מאתנו לא רוצה, למשל, שהדואר יגבה תעריפים דיפרנציאליים, כלומר יאמר שאם אתה רוצה לשלוח הזמנה לאדם שגר ביישוב של 20 משפחות בערבה, אז במקרה הזה נחייב אותו פי אני לא יודע כמה, משום שעלויות השינוע של המכתב הזה לשם הן אסטרונומיות.

יריב לוין: לכן, ברור לגמרי שאם אנחנו רוצים לתת שירות מלא, אחיד ושוויוני וטוב לכולם, התוצאה של הדבר הזה היא כזאת, שאתה צריך להעמיס את העלויות העודפות העצומות האלה על חשבון אחד משניים: או לגבות מהצרכנים הרבה יותר, או לגבות מהם אולי קצת יותר, והשירות לא יכול להיות זהה למקום שבו אתה מחלק רק בריכוז עירוני, שבו כמובן הדבר הרבה יותר פשוט ויותר קל, וההכנסה הרבה יותר גבוהה פר-עובד, פר-מתקן ופר כל דבר שאתה יכול למדוד.

יריב לוין: לכן, אני חושב שאי-אפשר באמת להשוות בין שני הדברים, מכיוון שהם לא נותנים את אותו שירות ולא מחויבים לאותו דבר.

יריב לוין: עם זאת, אני אומר, אני חושב שיש מחויבות מלאה להמשיך במהלך הזה.

יריב לוין: יש מחויבות כזאת גם מצד העובדים של הדואר, שנרתמו לעניין הזה; יש טיפול ונכונות לטפל נקודתית בכל תלונה, בכל בעיה שמתגלה, כדי לשפר את הדברים עד כמה שאפשר, תוך כדי תנועה, ואני חושב שאנחנו בהחלט מתקדמים בקצב בהחלט טוב ובצורה משמעותית לקראת עידן אחר לגמרי, שיהיה מותאם גם לדרישות, גם לסוג הדואר שנשלח, ומה שלא פחות חשוב מזה – ייתן שירות כפי שצריך במחירים שהם הוגנים וסבירים.

יריב לוין: לעניין האמירה או הדברים שאמר כאן חבר הכנסת חנין, אני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שאני מצטרף לדברים במובן – ואמרתי את זה כאשר ישבתי בכנסת ואמרו לי: כשתגיע לממשלה תראה את הדברים אחרת, ואני אומר, אני לא רואה את הדברים אחרת, אני רואה אותם בדיוק באותה צורה – אני חושב שאנחנו צריכים לעשות הסדרה אחרת לגמרי של כל מה שקשור ביחסי הכנסת והממשלה, על כל ההיבטים שנוגעים בעניין הזה, מהיבטי החקיקה הפרטית ועד היעדר הכלים לחברי הכנסת לקיים פיקוח שוטף ואפקטיבי על עבודת הממשלה ושרי הממשלה.

יריב לוין: אני חושב שזאת משימה ענקית, שצריך לקחת אותה.

יריב לוין: אני מוכן, לפחות מהצד של הממשלה, להיות שותף מלא לכל תהליך כזה.

יריב לוין: אני חושב שזאת עת רצון לקדם אותו, דווקא משום שאולי בתפקידי כשר המקשר אני רואה את הדברים ומוכן לעשות דברים שהממשלה בעבר התנגדה להם.

יריב לוין: אני במפורש אומר לחברי הכנסת: אני כשר זקוק לפיקוח שלכם, לביקורת שלכם ולמעקב שלכם אחרי מה שקורה במשרדי, ואני יודע שאין לכם יכולת אמיתית לעשות את זה, כפי שלי לא הייתה כאשר ישבתי כחבר הכנסת.

יריב לוין: מצד שני, אני כן חושב, דווקא כמי שהעביר כאן כל כך הרבה חוקים בשתי הקדנציות הקודמות, שגם בעניין הזה צריך לעשות איזשהו איזון נכון, שיביא את הכנסת למקום הרבה יותר נכון מבחינת צורת העבודה שלה, שבעיני, כמו בכל פרלמנט אחר בעולם, צריכה להיות ממוקדת בעיקרה בפיקוח השוטף, בטיפול המעמיק והיסודי בהצעות החוק הממשלתיות, כדי לתקן בהן את הדברים, ולא כפי שהדבר מתקיים כאן, לצערנו.

יריב לוין: ובואו נאמר את האמת, בגלל היעדר כלי פיקוח והיעדר קרדיט כאשר אתה עוסק בהצעות החוק הממשלתיות, כמעט כל תשומת הלב מופנית לחקיקה פרטית, בהיקפים ובדרך שלא קיימים בשום פרלמנט בעולם, ואינני חושב שזה המבנה והמתכונת הנכונים.

יריב לוין: הדבר הזה מצריך פשרות ונכונות ללכת כברת דרך, גם מצד הממשלה וגם מצד הכנסת, בוודאי מצד האופוזיציה.

יריב לוין: כדרכי, אדוני היושב-ראש, אני גם מוכרח לומר, כפי שעשינו בשעתו עם התקנון, אני חושב שזה חייב להיעשות בהסכמה גורפת, רחבה, ולא בדרך של איזה כפיית החלטה ברוב מקרי כזה או אחר.

יריב לוין: אבל אני כאן אומר בצורה ברורה: אני נכון להיות שותף מלא לתהליך כזה, אני מאוד רוצה שהתהליך הזה יתקיים, ואני חושב שבמסגרת שלו צריך גם לבדוק את הסוגיה שהעלית כאן, חבר הכנסת חנין, שהיא בסוף סוגיה אמיתית.

יריב לוין: כפי שאתה רואה, אני משתדל ללמוד את החומר ולתת כאן תשובות מלאות, גם הרבה מעבר למה שנשאל בשאילתה, אבל נכון שלא אני האיש שקובע את המדיניות, ובמובן הזה צריך לראות כיצד אנחנו מוצאים איזון יותר נכון.

יריב לוין: אני אומר שוב: אני חושב שהוא חייב להיעשות במכלול הכולל, כי הבעיה היא של עודף חקיקה פרטית מצד אחד והיעדר כלי פיקוח ועבודת פיקוח אמיתית מהצד השני.

יריב לוין: אני חושב שאם תהיה נכונות ללכת למהלך בכיוון הזה, אני בוודאי אשמח להיות שותף לו.

יריב לוין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1538/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו נעבור לחקיקה.

מאיר כהן: נשתדל עד השעה 12:00, שבה אנחנו עוצרים את מלאכת החקיקה ועוברים לציון יום ירושלים, לטפל בהצעת חוק פיקוח על רווחי שיווק בתוצרת חקלאית, התשע"ה–2015.

מאיר כהן: להצעה זו, של חבר הכנסת איציק שמולי, צורפו שתי הצעות, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ושל חבר הכנסת חיים ילין.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך, אדוני.

מאיר כהן: תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני לא צריך עשר דקות, אני צריך דקה אחת, כדי לשאול שאלה פשוטה: למה שר האוצר כחלון עמד בראש המתנגדים בוועדת השרים כדי להפיל לי את ההצעה?

איציק שמולי: אין הצעה יותר טובה, שהייתה מפחיתה את יוקר המחיה – –

מאיר כהן: חבר הכנסת ברושי, בשקט בבקשה.

איציק שמולי: – – שהייתה יכולה להפחית את יוקר המחיה במאות אחוזים בשוק הפירות והירקות באופן דרמטי, בהחלטה של מחר בבוקר.

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: למה את צריכה לצעוק?

מאיר כהן: תני לו לדבר.

מירב בן ארי: לא, אבל למה – – –

מאיר כהן: לא, סליחה, תני לו לדבר.

מאיר כהן: לא צריך תמיד להתחיל לצעוק כשמישהו מתחיל.

מירב בן ארי: לא קשור לצעוק.

מאיר כהן: מה המגינים הגדולים?

מאיר כהן: תכבדי אותו.

איציק שמולי: הסיבה היא מאוד פשוטה: מאז שאני מוביל את המאבק נגד הפגיעה בביטוחים הסיעודיים והזריקה של קשישים לרחוב, שר האוצר לא עונה לי בכלל.

איציק שמולי: זאת הסיבה.

איציק שמולי: למרבה המזל, לפחות היה שם שר החקלאות, שהצליח להפוך את ההחלטה.

איציק שמולי: ולמרבה הבושה של הממשלה, שמניפה את הדגל הזה, אדוני היושב-ראש, של הורדת יוקר המחיה, מתכנסת ועדת השרים, ובלי שום בושה, מי שאמור להוביל את המאבק הזה, של הורדת יוקר המחיה, שזה היה ה-ticket שלו בבחירות, השאיר הנחיה לפקידות – השאיר פתק הצבעה של התנגדות נחרצת להצעת החוק.

איציק שמולי: אז מזל שאתה היית שם, אדוני שר החקלאות, ואל תטעה, כי עדיין חובת ההוכחה כמובן היא עליך, במהלך הזה, אבל לפחות הסכמת לבוא בגישה עניינית, ולהגיד: חבר'ה, בואו, אנחנו הממשלה מדברים על זה בחדרים הסגורים, למה להפיל את ההצעה?

איציק שמולי: הצעת החוק הזאת, לראשונה, למיטב ידיעתי, הופיעה בכנסת הקודמת – הצעת חוק של זבולון כלפה, שלי, של עמר בר-לב ואחרים – –

אורלי לוי אבקסיס: שלי עברה בקריאה טרומית.

איציק שמולי: – – של אורלי לוי, של חיים ילין, שהעלה בכנסת הזאת הצעה דומה, איתן ברושי ואחרים.

איציק שמולי: כלומר, יש בבית הזה אנשים מכל סיעות הבית כמעט שחושבים שיש טעם לקדם הצעה מהסוג הזה.

איציק שמולי: אז מה הסיבה שמגיעים לוועדת השרים ומחליטים לסגור חשבונות עם חברי כנסת שאחת לכמה זמן יוצאים מגדרם?

איציק שמולי: כן, פעם הם באים ואומרים דברים טובים על חלק מהדברים שעושה הממשלה – ואף אחד בקואליציה ואף אחד בממשלה הזאת לא יכול להפנות אלי אצבע מאשימה שאני לא מפגין גישה עניינית; אני בבית הזה מפגין גישה עניינית, ולפעמים גם חוטף עליה ביקורת בתוך המחנה שלי, שאני מוכן לגבות דברים טובים שאתם עושים – לא יותר מדי, אבל אחת לכמה זמן יוצא לכם.

איציק שמולי: אז למה היחס הוא לא הדדי, ולמה צריך להזדעק לחדר שר החקלאות כדי שלא יפילו לי את ההצעה?

איציק שמולי: אז לא אני צריך להתבייש, אתם צריכים להתבייש; אתם, שהנפתם את דגל המלחמה להורדת יוקר המחיה; אתם, שדיברתם על מחירי הדיור ותקפתם את השר לפיד – לא הייתה שם הצלחה מסחררת, זה נכון, בהורדת מחירי הדיור, אבל בשנה האחרונה המשיכו מחירי הדיור לעלות – ב-8%.

איציק שמולי: השבוע התקבלה החלטה: רפורמת הקורנפלקס.

איציק שמולי: כמה דיברתם על הרפורמה הזאת, שרק אם נעביר אותה מחירי המזון ירדו.

איציק שמולי: אז מה הסיבה שהשבוע התקבלה החלטה לדחות את היישום של הרפורמה בעוד ארבעה-חמישה חודשים?

מירב בן ארי: ההחלטה הזאת, אתה יודע שתצא לפועל בעוד כמה שבועות.

איציק שמולי: זה מה שאומרים לי מאז חוק ההסדרים בשנה שעברה.

מירב בן ארי: – – – ששר האוצר – – –

איציק שמולי: מה הסיבה שאחרי – – –

מאיר כהן: סליחה, על איזה החלטה מדובר?

מירב בן ארי: – – – רפורמת – – – ועדת העבודה והרווחה – – –

מאיר כהן: לא לא, גברתי, זה לא יהיה, סליחה, זה לא יהיה בעוד כמה שבועות; קיבלו ארכה של ארבעה חודשים.

מירב בן ארי: לא נכון – – –

מאיר כהן: אני ישבתי בראש הוועדה – – –

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: הוא ניהל את הישיבה.

מאיר כהן: טוב, מירב, כנראה את שרת האוצר בפועל, בסדר.

מירב בן ארי: – – – לא קשור לשרת האוצר, זה מה שהשר – – –

איציק שמולי: מה הסיבה שאחרי שסיימו לכסח את הקשישים ואת הנכים בביטוחים הסיעודיים עכשיו עוברים לחיילים?

איציק שמולי: מה הסיבה?

איציק שמולי: מה, אין במי להתעלל יותר במדינת ישראל?

איציק שמולי: הרי עד היום חייל שהתגייס, אחרי ששילם מגיל אפס עד גיל 18 לקופת-החולים עבור ביטוח סיעודי וביטוח רפואי, היה מתגייס, המצב היה מוקפא, הוא היה משתחרר וחוזר לפוליסה.

איציק שמולי: אבל מה קרה עכשיו?

איציק שמולי: התקבלה החלטה, עוד פעם, על-ידי המפקחת על הביטוח – וצריך להגיד ביושר: האגף הזה עובד אצל חברות הביטוח, ומי שמסוגל לסתור את מה שאני אומר פה שיעלה ויגיד את זה, אבל העוול הוא לא רק של האגף, העוול הוא של מי שנותן להם להתנהג ככה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, ומה הסיבה שחייל משוחרר, שההחלטה שהוא קיבל לתת את הגוף שלו ואת השנים שלו למדינה, עכשיו, במקום לחזור באופן אוטומטי לחברות הביטוח, עכשיו נתנו הזדמנות, אפשרות, לחברות הביטוח להגיד לו: לא מקבלים אותך.

איציק שמולי: עכשיו, תגיד לי אתה: חייל שחלה יותר מדי בשירות הצבאי, חייל שנפגע אבל לא הוכר על-ידי אגף השיקום במשרד הביטחון, איזו חברת ביטוח תסכים לקבל אותו בדיוק?

איציק שמולי: מי יסכים לקבל אותו?

איציק שמולי: ועבור מי אתם עובדים?

איציק שמולי: על מי אתם עובדים?

אורלי לוי אבקסיס: – – – דווקא, אם הוא נכה צה"ל הוא צריך לשלם הרבה יותר, ואף אחד לא – – –

איציק שמולי: אז, אדוני היושב-ראש, הדיון היום הוא לא על הצעת החוק שלי; הצעת החוק שלי תעבור או לא תעבור, זה כבר עניינה של הממשלה, זאת לא השאלה שאני שואל היום.

איציק שמולי: היום אני שואל שאלה אחת: איפה כחלון של הסלולר?

איציק שמולי: זו השאלה שאני רוצה תשובה עליה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/105/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

מאיר כהן: תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: אורלי וחיים הצמידו את הצעותיהם.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, תראו, אנחנו באים ומתכנסים פה שוב בעבור נושאים שדנו בהם, ונדמה היה ששכנענו בהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לומר, הייתה לי לא מעט ביקורת על מי שהיום יושב במשרד החקלאות, בנושאים אחרים לחלוטין, אבל ביקורת היא עניינית כאשר היא מופנית לנושא הביקורת.

אורלי לוי אבקסיס: ובמקרה הזה, שבו מדינת ישראל מנסה לשמר ולהגן על קבוצה מסוימת – ואני שואלת: על איזה קבוצה?

אורלי לוי אבקסיס: כי בהצעת החוק, שדרך אגב, עברה בכנסת הקודמת את ועדת שרים לחקיקה וקריאה טרומית – ואני אגלה לכם את האמת, ניהלתי מאבק לא קל מול מי שעמד אז במשרד האוצר, ואני חייבת לציין לטובה את חבר הכנסת אורי אריאל, שתמך בהצעה בניגוד לעמדת האוצר, ונדמה היה שעכשיו, כשאנחנו באים, ואתם יודעים מה?

אורלי לוי אבקסיס: חברים בקואליציה אנשים שאומרים: ההתיישבות, החקלאות, זה ערך עליון בעינינו, זה בעצם יישוב וגם שמירה על הקרקע; היו כאלה שאמרו.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שאנחנו מגלים זה שהפקירו, הלכה למעשה, את החקלאים.

אורלי לוי אבקסיס: וכשהפקירו אותם הפקירו גם את הצרכנים, את הציבור הרחב.

אורלי לוי אבקסיס: ולמה אני אומרת זאת?

אורלי לוי אבקסיס: כי יש תחושה שהפירות והירקות מאוד מאוד התייקרו במדינת ישראל.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, הם התייקרו.

אורלי לוי אבקסיס: וכשמשהו מתייקר, אתה אומר: מישהו עשה סיבוב והפך להיות עשיר.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, יש אנשים שעשו המון כסף מייקור הפירות והירקות, אבל שלא תטעו, אלה לא החקלאים.

אורלי לוי אבקסיס: החקלאים אפילו לא יודעים בכמה מותר להם למכור את התוצרת שלהם, אלא אם כן הם מקבלים הוראה באותו בוקר, ולפעמים רק שבוע אחרי.

אורלי לוי אבקסיס: ולדוגמה, במקרים מסוימים האבוקדו נמכר בבוקר על-ידי החקלאים ב-2 שקלים, ובסוף היום הצרכן קנה אותו גם ב-14 שקלים.

אורלי לוי אבקסיס: נראה לכם הגיוני?

אורלי לוי אבקסיס: אותו דבר גם עם העגבניות ועם מוצרים נוספים.

אורלי לוי אבקסיס: הצעת החוק שלי אומרת: שר החקלאות, באישור ועדת הכלכלה, יקבעו סל מוצרים בסיסיים לפירות וירקות, ועל זה לא יוכלו לעשות קופה, המתווכים.

אורלי לוי אבקסיס: מה יותר הגיוני מזה?

אורלי לוי אבקסיס: זה לא עולה כסף למדינה, זה מציל את החקלאות שאנחנו מתפארים בה ושולחים את הידע שלה לעולם – אנחנו רואים בביתנים של מדינת ישראל בעולם, כשרוצים לשווק אותנו ולתקן את הדימוי הלא-טוב שלנו, איך אנחנו מפריחים את השממה, איך אנחנו מצמיחים במדבר פירות וירקות.

אורלי לוי אבקסיס: רק מישהו שכח שאת אותם חקלאים פה – הפקרנו.

אורלי לוי אבקסיס: אז אנחנו הולכים ללמד את העולם, ואנחנו צריכים אולי ללמוד משהו במוסר בסיסי.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק במוצר בסיסי, גם במוסר בסיסי.

אורלי לוי אבקסיס: אתה רואה היום את החקלאים המתבגרים, ואתה רואה שדור ההמשך לא רוצה לגעת בזה.

אורלי לוי אבקסיס: הם סיכנו את האידיאולוגיה שלהם, הם סיכנו את הכספים שלהם, והם סיכנו את הבריאות שלהם – בעבור מה?

אורלי לוי אבקסיס: הם היום אוכלוסייה במצוקה.

אורלי לוי אבקסיס: ואני פונה שוב לשר האוצר: אל תביא יצוא במקום אותם חקלאים, מאחר שגם אז, אם לא תטפל בפערי התיווך – –

מאיר כהן: אל תביא יבוא.

אורלי לוי אבקסיס: – – הפרי יימכר בסוף התהליך ביוקר.

אורלי לוי אבקסיס: לא החקלאים הבעיה, ולא המחירים שהם גובים בעבור התוצרת שלהם; הבעיה היא מה קורה באמצע – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – והרשתות פתחו גם כן חברות שינוע.

אורלי לוי אבקסיס: אז בבקשה – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

אורלי לוי אבקסיס: – – אנחנו רואים שכשאין תיווך עושים שוק פירות וירקות ישירות מהחקלאים ונהנים ממחירים זולים.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה צריכה לחזור למוסר הבסיסי שלה ולהבטיח מוצרים בסיסיים לכולם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/2503/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

מאיר כהן: תקפידו על שלוש דקות, אנא ממך.

חיים ילין: שלוש דקות שלמות.

מאיר כהן: איציק אמר:

מאיר כהן: אני צריך דקה, דיבר חצי מהזמן.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, דז'ה-וו.

חיים ילין: לכל מי שלא מבין, לפני כשמונה חודשים הצעת החוק הגיעה לפה, שר החקלאות אורי אריאל אמר:

חיים ילין: בבקשה תוריד את הצעת החוק, ייתכן מאוד שאנחנו נעשה דיונים, או שנביא בתקנות, או, כמו שקיבלו החלטה בוועדת השרים לחקיקה: דחייה בשלושה חודשים.

חיים ילין: יודעי דבר – אני הייתי טירון בכנסת; מהר מאוד אתה מבין את חוקי המשחק – אמרו לי: חיים, אל תוותר, כי מורחים אותך.

חיים ילין: ואכן, אנחנו נמצאים פה לאחר שהפכנו להיות טוסטים ומרחו אותנו כהוגן.

חיים ילין: אבל ניחא, אותנו, כחברי כנסת, מורחים – אבל את העם ואת החקלאים.

חיים ילין: חברים יקרים, יש חור שחור, וכולם חוקרים אותו, אבל יש חור שחור שהוא יותר גדול מאשר אתם חושבים; בין החקלאי לצרכן שקונה זה חור שחור ענק, שאף אחד – לא אורי אריאל, שר החקלאות, לא שר האוצר כחלון – אף אחד לא רוצה לשים יד שם.

חיים ילין: כולם ידברו על זה, אף אחד לא רוצה.

חיים ילין: מה ביקשנו בחוק, אותו חוק שכולנו עכשיו רוצים?

חיים ילין: שיהיה כתוב, בין היתר, ליד העגבנייה: קנינו את זה בשקל, אנחנו מוכרים את זה ב-3.

חיים ילין: זה מה שביקשנו.

חיים ילין: שמישהו יפקח בבסיס על פערי התיווך.

חיים ילין: אבל יש פה שרים שחושבים שעגבנייה גדלה במזרח-ירושלים, גדלה על אבנים.

חיים ילין: לא, היא גדלה בחממות בעוטף-עזה, היא גדלה בצפון, בקו עימות צפון, שם גדלה העגבנייה.

חיים ילין: כשאתם הופכים את החקלאות לפוליטית ולא לציונות ולא לעצמאות כלכלית וביטחונית, כלפי המזון של מדינת ישראל, אתם פוגעים בכולם – ימין, שמאל, כל מה שאתם רוצים.

חיים ילין: התפקיד שלך, שר החקלאות, זה שלא יהיו במקררים 3,200 טון אגסים שנרקבים כבר שנה, כי פתחו את היבוא, חופשי.

חיים ילין: אתמול בלילה, חופשי.

חיים ילין: בעוד שבוע מתחיל הקטיף.

חיים ילין: אתה מפיל יחד עם האוצר את כל החקלאות בצפון של כל הנשירים, כמו שהיה עם האבוקדו.

חיים ילין: מה היה עם האבוקדו?

חיים ילין: אותו דבר.

חיים ילין: איפה יש אבוקדו?

חיים ילין: בעוטף-עזה.

חיים ילין: תבינו פעם אחת, כל השרים: איפה שיש חקלאות, יש מדינה; איפה שיש מדינה, יש ביטחון.

חיים ילין: אנחנו שומרים על גבולות המדינה.

חיים ילין: התפקיד שלכם זה להגן עלינו ועל הצרכנים, לא על הטייקונים, לא על החור השחור הזה שאתם מפחדים ממנו כאילו שהממשלה תיפול.

חיים ילין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

חיים ילין: והקפדתי על שלוש דקות.

חיים ילין: [הצעת חוק פ/3023/20; נספחות.

חיים ילין: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – תלונה של עובד משרד המבקר), התשע"ו–2016.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד ביטן.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: דוד ביטן – בבקשה, אדוני.

דוד ביטן: הנה, אני בא.

מאיר כהן: ותיזהר מהשיפוע.

דוד ביטן: אה, תאמין לי.

יחיאל חיליק בר: דוד, מה עם השיפוע?

יחיאל חיליק בר: הבטחת.

איציק שמולי: ביטן, ההתחייבות שלך עדיין בתוקף.

דוד ביטן: אני אקיים את ההתחייבות, אין בעיה.

איציק שמולי: התקציב במדינה – – –

יחיאל חיליק בר: הבטחת שיפוע ולא קיימת – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, תוך כדי – תעלה.

דוד ביטן: כשהם עשו את התיקון הזה הם שכחו את זה, אבל אל תדאג.

יחיאל חיליק בר: מילה שלי.

יחיאל חיליק בר: אם אני לא שולח אליך את קסניה, אני לא חיליק.

יחיאל חיליק בר: חכה.

חיים ילין: הרצפה ישרה, או רק בוועדות?

חיים ילין: מה יהיה קודם למה?

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, תציג את הצעת החוק שלך.

יחיאל חיליק בר: תוריד ועדה אחת, תטפל בשיפוע.

יחיאל חיליק בר: ועדת שיפועים, דוד.

דוד ביטן: מה?

יחיאל חיליק בר: אני יכול להיות יו"ר ועדת שיפועים?

דוד ביטן: לראשונה – לא.

דוד ביטן: יש בעיה, אתם מתנגדים להקמת ועדות – –

יחיאל חיליק בר: לא, את זאת אני אאשר.

דוד ביטן: – – אז איך נקים ועדה לשיפוע?

יחיאל חיליק בר: את זאת נאשר.

דוד ביטן: יש לנו בעיה ציבורית בעניין הזה, לא, כבוד היושב-ראש?

מאיר כהן: מעניין מי יעמוד בראשה.

איציק שמולי: נראה לי שהייתה התנגדות גדולה יותר עם יושב-ראש הכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חברים, חברים.

דוד ביטן: אגיד לכם את האמת, אם המחנה הציוני מתנגד לוועדות, אנחנו ניתן את זה למישהו אחר באופוזיציה; אין שום בעיה, דרך אגב.

דוד ביטן: תעמדו במילה עד הסוף.

חיים ילין: לא לא לא לא, גם אנחנו מתנגדים.

חיים ילין: זו ועדה של חבר כנסת – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חיים ילין, אנחנו בהצגת הצעת החוק.

דוד ביטן: איך?

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

חיים ילין: זאת ועדה לחבר כנסת – – –

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: יש יום עמוס מאוד, אנא מכם.

דוד ביטן: טוב, רבותי, הצעת החוק היא הצעת חוק ייחודית, משום שיש בחוק לקונה; היום מבקר המדינה, ברגע שיש חושף שחיתויות במוסד ציבורי כזה או אחר, רשות מקומית, ממשלה או איזושהי חברה ממשלתית, יש לו סמכות לתת לו הגנה על-פי החוק.

דוד ביטן: זה דבר שנעשה באופן קבוע מאז שאני מכיר את מבקר המדינה.

דוד ביטן: הבעיה נוצרת – ופה יש לקונה – מה קורה כאשר הטוען ומבקש ההגנה הוא מתוך משרד מבקר המדינה?

דוד ביטן: במקרה הזה למבקר המדינה יש ניגוד עניינים, הוא לא יכול בעצם לשקול את – ניגוד עניינים מובנה – והוא לא יכול בעצם לשקול את העניין בלי להתייחס בעצם לזה שהוא בא מתוכו.

דוד ביטן: ועל כן, במקרה הזה אנחנו צריכים לקבוע איזשהו הסדר אחר, שמישהו אחר יבדוק את העניין ומישהו אחר ייתן לו את ההגנה, אם הוא ראוי לה.

דוד ביטן: ויש מקרה כזה, דרך אגב.

דוד ביטן: עכשיו יש עובדת במשרד המבקר, ד"ר דחוח, שהגישה דוח שלם מאוד על מה שקורה במשרד המבקר, ביקשה הגנה, אבל בעצם אין לה ממי לבקש את ההגנה הזאת.

דוד ביטן: גם הוועדה לביקורת המדינה אינה מוסמכת, גם למבקר יש בעיה, והתוצאה היא שהיא תלויה באוויר.

דוד ביטן: לכן, במקרה הזה אין ברירה, ואנחנו צריכים לעשות איזשהו תיקון כדי – –

מאיר כהן: חברים בצד שמאל, אנא מכם.

דוד ביטן: – – לפתור את הלקונה הזאת בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: יהיה – – –

דוד ביטן: סליחה?

אורלי לוי אבקסיס: היא מאוימת עכשיו, בעקבות הדוח – – –

דוד ביטן: רצו לפטר אותה, כן.

דוד ביטן: תראי, אני אומר, זה לא משנה, יש מה שנקרא חשש לניגוד עניינים – איך המבקר אומר בדוחות שלו?

דוד ביטן: חשש לניגוד עניינים, חשש לזה, חשש לזה.

דוד ביטן: זאת אומרת, גם פה יש חשש.

דוד ביטן: והיום – מבקר המדינה, יש 400 עובדים, זה לא לא-יודע-מה, אבל יש מאות עובדים, זה לא מצב רגיל.

דוד ביטן: אז בעניין הזה אנחנו בעצם צריכים לתת מענה חוקי ללקונה שקיימת.

דוד ביטן: לא חשבו על זה כשעשו את החוק, שיכול להיות מצב שמישהו מתוך משרד המבקר יתלונן על דברים שמתרחשים שם, שהם לא בסדר מבחינת הנוהל התקין או מבחינת החוק.

דוד ביטן: בלי להתייחס לגופו של עניין, אם זה נכון או לא נכון, מישהו צריך לשקול.

דוד ביטן: בהצעת החוק שלי, שהגשתי לפני שיצאנו לפגרה, והיא הגיעה לוועדת שרים לחקיקה רק ביום ראשון האחרון, הלשכה המשפטית – בהתחלה כתבתי בהצעת החוק שהיועץ המשפטי לממשלה הוא זה שבעצם יקבל את החומר לידיו, והוא יקבע אם צריך לתת צו הגנה או לא צריך לתת צו הגנה – העירו לי בלשכה המשפטית של הכנסת שיש בעיה עם העניין הזה.

דוד ביטן: באיזה מובן בעיה?

דוד ביטן: שבחוק מבקר המדינה כתוב שמי שמבוקר על-ידי מבקר המדינה לא יתערב במה שקורה בתוך מבקר המדינה, ולכן יש פה בעיה משפטית.

דוד ביטן: גם היועץ המשפטי מבוקר על-ידי מבקר המדינה, ולכן יש בעיה מבחינת חוק-יסוד: מבקר המדינה, שהוא יקבע בעצם אם לתת הגנה לאותו עובד או לא לתת הגנה לאותו עובד.

דוד ביטן: ולכן, חיפשנו יחד אתו, יחד עם היועץ המשפטי שטיפל בזה – זה תומר, שהוא היועץ המשפטי של הוועדה לביקורת המדינה – חיפשתי איזשהו מתווה אחר, ומה שתיקנתי לקראת ההגשה לוועדת השרים זה שהיועץ המשפטי ימנה שופט בדימוס או שופט מחוזי, מרמת מחוזי והלאה, שיהיה מוסמך לבדוק את החומר ולתת את צו ההגנה, או לא לתת.

דוד ביטן: זה הגיע לוועדת שרים.

דוד ביטן: ועדת שרים – משרד המשפטים יש לו איזושהי תובנה בעניין הזה, שהם לא רוצים שהיועץ המשפטי ימנה שופט, וכו'.

דוד ביטן: אמרתי שאין שום בעיה, אני לא מתעקש על זה.

דוד ביטן: מה שאני מתעקש זה על זה שיהיה מישהו נייטרלי שיוכל לעשות בדיקה של המקרה ללא ניגוד עניינים ובאופן אמיתי.

דוד ביטן: לכן אני אומר פה שבנושא של מי קובע ואיך קובע אני אגיע להסכמות עם משרד המשפטים לקראת קריאה ראשונה, כי המגמה היא לפתור את הבעיה באופן אחר ממה שקורה היום.

דוד ביטן: לכן אני מבקש מהחברים, בנושא הזה של התיקון הספציפי הזה – הוא תיקון ראוי, יש לקונה אמיתית בחוק – –

מאיר כהן: תודה.

דוד ביטן: – – יש מקרה שהיום הגיע לשולחן ואי-אפשר לתת לו מענה, לכן אני מבקש לא לשקול שיקולים קואליציוניים–אופוזיציוניים פה, ולשקול לגופו של עניין, מה שנקרא – –

מאיר כהן: תודה.

דוד ביטן: – – בחוק הספציפי הזה.

דוד ביטן: אני מבקש מהחברים לתמוך כרגע בהצעה הזאת בקריאה טרומית.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תשובת הממשלה – על-ידי שרת המשפטים.

מאיר כהן: אני חושב שנוכל לשמוע את תשובתה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – תלונה של עובד משרד המבקר), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דוד ביטן, מבקשת לתקן את חוק מבקר המדינה כך שייקבע שעובד משרד המבקר רשאי להגיש תלונה על מעשי שחיתות, הפרה חמורה של חיקוק או פגיעה חמורה במינהל תקין, שבוצעו במשרד המבקר, וכן לקבוע את אופן בירור התלונות באמצעות יצירת מנגנון לתלונה, שתבורר בידי שופט בדימוס של בית-המשפט העליון או בית-המשפט המחוזי, שימנה היועץ המשפטי לממשלה, ולאותו שופט יהיו נתונות הסמכויות המסורות למבקר המדינה לעניין התלונה.

איילת שקד: חוק מבקר המדינה קובע מנגנון לבירור תלונות בהקשר של פעילות של גופים מבוקרים, בידי מבקר המדינה בתפקידו כנציב תלונות הציבור.

איילת שקד: במסגרת המנגנון לבירור תלונות – עובד של גוף מבוקר שחשף מעשי שחיתות, הפרה חמורה של חיקוק או פגיעה חמורה במינהל התקין, שבוצעו בגוף שבו הוא עובד, זכאי הן להגיש תלונה והן, במקרים מתאימים, לקבל הגנה מנציב תלונות הציבור.

איילת שקד: מאחר שמשרד מבקר המדינה אינו גוף מבוקר, אותו מסלול, הפתוח בפני עובד של גוף מבוקר שחשף מעשה שחיתות, אינו קיים במקרה של עובד משרד מבקר המדינה.

איילת שקד: לכן, הצעת החוק מבקשת ליצור הסדר המאפשר לעובד משרד מבקר המדינה להתלונן על מעשי שחיתות במשרד מבקר המדינה ולקבל, במצבים המתאימים, את ההגנה על עובדים חושפי שחיתויות.

איילת שקד: המטרה הזאת היא טובה וראויה, כמובן.

איילת שקד: עם זאת, המנגנון המוצע אינו מוכר, אין לו אח ורע במדינת ישראל, והוא מעורר שאלות כבדות משקל הדורשות בחינה משפטית מעמיקה.

איילת שקד: ועדת השרים לחקיקה החליטה לתמוך בהצעה בקריאה טרומית, ולאחר מכן ההצעה תמתין עד שייבחן מנגנון מתאים על-ידי המציע יחד עם משרד המשפטים.

איילת שקד: עוד נקבע, כי לכל אורך מהלך החקיקה תידרש הסכמת משרד המשפטים, וכן כי לפני קריאה ראשונה ההצעה תוחזר לדיון בוועדת שרים.

איילת שקד: כפוף לאמור לעיל, ובהסכמת חבר הכנסת דוד ביטן – חבר הכנסת דוד ביטן, בהסכמה שלך – הממשלה תומכת בהצעת החוק.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת שקד, שרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה מקבל את ההתניה של הממשלה – –

דוד ביטן: איזו התניה?

יולי יואל אדלשטיין: – – לכן אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – תלונה של עובד משרד המבקר), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דוד ביטן – מי בעד ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: קריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – תלונה של עובד משרד המבקר), התשע"ו–2016, לוועדה לענייני ביקורת המדינה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר יצחק כהן נמצא במקומו אך לא יכול להצביע אלקטרונית.

יולי יואל אדלשטיין: מצרפים את קולו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, התוצאה: 47, בצירוף קולו של סגן שר האוצר יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אין מתנגדים ואין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית ותועבר להכנה לקריאה ראשונה בוועדה לענייני ביקורת המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השעה 12:00.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל את הישיבה המיוחדת של הכנסת לציון יום ירושלים, אבל עוד לפני זה, אם חברי הכנסת ישבו, יש לנו פרוצדורה נעימה לבצע – אבל זה בתנאי שיתיישבו חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: השר הנגבי, חברת הכנסת לביא, חבר הכנסת דיכטר, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הממשלה הודיעה שלשום – נכון, גברתי המזכירה?

יולי יואל אדלשטיין: – על מינויו מחדש של חבר הכנסת אלי בן-דהן לתפקיד סגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: לפי סעיף 25(א)(1) לחוק-יסוד: הממשלה, חייב סגן שר להצהיר אמונים, ולכן אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אליהו בן-דהן, מעתה גם סגן שר הביטחון, להצהיר אמונים ולחתום על הצהרת אמונים.

אלי בן-דהן: אני, אליהו מיכאל בן-דהן, בן שלמה ורוזין, זיכרונם לברכה, מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כסגן שר ולקיים את החלטות הכנסת.

אלי בן-דהן: (חותם על ההצהרה)

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לחבר הכנסת אליהו בן-דהן, סגן שר הביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לישיבה מיוחדת לציון יום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאמין שראש עיריית ירושלים וחברי מועצת העיר נוספים עוד יצטרפו אלינו.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, רבותי השרים, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, חברי הכנסת בהווה ובעבר, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, חיילים, תלמידים, קהל נכבד, אני שמח לפתוח כעת דיון מיוחד לכבודה של עיר בירתנו, ירושלים, לרגל יום שחרורה ה-49, שנציין בימים הקרובים.

יולי יואל אדלשטיין: בבוקר יום שני, כ"ו באייר תשכ"ז, 5 ביוני 1967, החל צבא ירדן להפגיז את ירושלים הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלת ישראל התכנסה באותו יום בחדר הישיבות כאן בכנסת, אך בשל ההפגזות הוחלט לעבור ולקיים את הדיון החשוב במקלט שבקומה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: במקלט קטן וממוגן זה, קומתיים מתחתינו, קיבלה הממשלה בראשות לוי אשכול את ההחלטה החשובה להורות לצה"ל לשחרר את העיר העתיקה.

יולי יואל אדלשטיין: בזכות החלטה היסטורית זו שבה לידינו יומיים לאחר מכן העיר העתיקה, ובה הכותל המערבי והר-הבית, והעיר חוברה לה יחדיו.

יולי יואל אדלשטיין: מקלט זה קיים כאן עד היום, והשתמר כמוזיאון קטן המנציח את הרגעים ההיסטוריים של איחוד ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: על אופייה המיוחד של העיר כתב איתן פרץ בשירו "זאת ירושלים": גגות של בניינים ואבן מסותתת / וברחובות המיית שלווה כמוסה / ומשבים רעננים, צמרת מרטטת / וצחוק בחצרות בינות חבלי כביסה.

יולי יואל אדלשטיין: שנת היובל הנכנסת לאיחוד העיר היא נקודת זמן ראויה להעלות הרהורים על אודות מקומה של ירושלים בחיינו, בקרב הציבור הישראלי: מיהי ומהי ירושלים עבורנו?

יולי יואל אדלשטיין: האם היא ניתנת להגדרה או לאפיון?

יולי יואל אדלשטיין: האם היא עיר של קודש, או של חולין?

יולי יואל אדלשטיין: כלומר האם היא גאולה ומאה-שערים, או דווקא נחלת-שבעה ומתחם-התחנה?

יולי יואל אדלשטיין: האם היא בעיקר רוחניות ותפילות, או היי-טק, מרתון ופסטיבלים?

יולי יואל אדלשטיין: ואיך מחברים בה בין המתחים לכיסופים?

יולי יואל אדלשטיין: נדמה לי שיופייה וייחודה של ירושלים מתבטאים בכך שהיא כל אלה גם יחד; הנוף הטופוגרפי הייחודי לה – פסגות ועמקים – מבטא את העושר והגיוון של העיר, שאין בה אחידות או פלקטיות.

יולי יואל אדלשטיין: כל אחד מתושביה, ממטייליה וממבקריה מוצא בה את שאהבה נפשו: "זאת ירושלים של אבני החושן, זאת ירושלים הבנויה לתלפיות".

יולי יואל אדלשטיין: ירושלים היא הניחוחות המיוחדים של נחלאות ומחנה-יהודה, וגם הקסם המשתמר של ימין-משה ומשכנות-שאננים.

יולי יואל אדלשטיין: היא אותו קילומטר מרובע של סמטאות העיר העתיקה השוקקות, ובתי-התפילה, ובאותה מידה היא גם ירושלים החדשה, של רמות ופסגת-זאב, גילה ותלפיות.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, יש בנו הדוחים את רעיון האחיזה בירושלים על כל חלקיה ומרחביה.

יולי יואל אדלשטיין: הם רואים באיחוד העיר טעות, ולא זכות ומימוש חזון הדורות.

יולי יואל אדלשטיין: כדי לחדד את הטענה הם מנופפים בטיעון השחוק כי כשאמרנו "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני" לא התכווננו לשועפאט או לג'בל-מוכאבר.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי טענה, בעיני, טועה ומטעה, כי כשנעים זמירות ישראל, דוד המלך, שישב בירושלים, כתב את שורות הגעגוע האלה לעיר הקודש, הוא לא הכיר גם את רחביה או את טלביה, הוא כתב פשוט על ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: גם חכמינו, שתיקנו את התפילה "ולירושלים עירך ברחמים תשוב", או "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים", הנאמרת יום-יום זה דורות, לא התכוונו לסילואן ולא להר-נוף, אלא פשוט כתבו והתפללו על ירושלים שהייתה באותה שעה.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך השם שזכינו לראות את ירושלים בפארה ובשגשוגה, עד שאבות אבותינו – לו היו מבקרים בה – היו ממלאים שחוק פיהם ולשונם רינה, כי ירושלים היום בנויה וגדולה כפי שלא הייתה מעולם.

יולי יואל אדלשטיין: היא מצויה בתנופת פיתוח מתמדת ומרשימה, ועוד נכונו לה עלילות.

יולי יואל אדלשטיין: זאת ירושלים, רבותי; זו אותה עיר הקודש והמקדש שהייתה בירתו של דוד, זו שעברה מיד ליד ומשלטון לשלטון עד ששבה להיות בירת ישראל המאוחדת.

יולי יואל אדלשטיין: וכשם שירושלים מאוחדת ואיתנה, כשם שירושלים צריכה להישאר חזקה ויציבה, כך לטעמי ולטעם רבים צריך השלטון בישראל וצריכים נבחריו להיות מאוחדים ויציבים, למען המדינה והעם.

יולי יואל אדלשטיין: הדור שלנו זוכה לקחת חלק בפרק היסטורי מרגש ביותר בתולדות ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: גדולי ישראל בדורנו כבר הכירו בכך שאין עוד מקום לאותו נוסח עתיק של תפילת "נחם" הנאמרת בתשעה באב, שכן התפילה, שתוקנה בימי הביניים, מתארת את "העיר האבלה והחרבה והבזויה והשוממה; האבלה מבלי בניה והחרבה ממעונותיה – – והשוממה מאין יושב".

יולי יואל אדלשטיין: לתפילה זו הוצעו חלופות אמיתיות יותר, המשקפות את המצב לאשורו, כמימוש חזון הנביא זכריה: "עוד ישבו זקנים וזקנות ברחֹבות ירושלם", ו"ילדים וילדות משחקים ברחֹבֹתיה".

יולי יואל אדלשטיין: ביום זה מחובתנו להודות ולהעריך את מה שזכינו לו בדורנו, שאיננו מובן מאליו.

יולי יואל אדלשטיין: ירושלים ניצבת בפני אתגרים שלא הכירה מעולם; בתחומיה מתגוררים חילונים וחרדים, יהודים, מוסלמים ונוצרים, וכולם חוסים בצל ייחודה וקדושתה.

יולי יואל אדלשטיין: בזה יופייה ובזה כוחה של ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אל ניתן לרואי השחורות ולמחרחרי המדון להציג את המארג הזה כבעייתי או הרסני.

יולי יואל אדלשטיין: אדרבה, נראה בו מודל של שילוב ידיים בין האוכלוסיות, נראה בירושלים עיר מחברת, עיר של שלום.

יולי יואל אדלשטיין: אחתום במילותיו הנפלאות של יוסי גמזו, המבטאות את האהבה אין-קץ לעיר הנצח הזאת: "אהובתי, על מגדלייך הגבוהים פרוסה אדרת השקיעה סמוקת שוליים.

יולי יואל אדלשטיין: קשה קשה שלא להיות בך נביאים, או לפחות משוררים, ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אז לילה טוב לירושלים האחרת, ירושלים של שלום".

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לעיר ולתושביה, ולכל העם היושב בציון, ליום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים מקבלים בברכה גם את ראש העיר, ראש עיריית ירושלים ניר ברקת, את הסגנים – ברוכים הבאים לכנסת.

בנימין נתניהו: מכובדי יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, שרים, חברי כנסת, ראש עיריית ירושלים, חברי מועצת העיר, יום השנה ה-49 לאיחודה מחדש של בירת ישראל מוצא את ירושלים במגמה ברורה של התפתחות, של פריחה ושל הישגים מעוררי גאווה.

בנימין נתניהו: יש הרבה נושאים ואתגרים שמונחים לפנינו, שבהם צריכים לטפל; אנחנו עושים זאת, נמשיך לעשות זאת, אבל דבר אחד ברור: ירושלים, לב האומה, בירתנו המאוחדת, מתפתחת בצעדי ענק.

בנימין נתניהו: אתם רואים זאת – רואים זאת בבניינים, במנופים, בכבישים, במוסדות שמוקמים פה, במפעלים; אינני מתכוון למפעלי עשן וסוּד, אני מתכוון למפעלי תוכנה – כי מציון תצא תוכנה – וזה יוצא; וזה יוצא למקומות חדשים לגמרי, ובלתי צפויים, למשל בענף הרכב, כגורם עולמי, ועוד כהנה וכהנה.

בנימין נתניהו: אין-ספור כתרים נקשרו לראשה של ירושלים מאז ימי התנ"ך ועד ימינו אלה.

בנימין נתניהו: לא בכדי היא יוצרת חוויה בין-דורית מלכדת.

בנימין נתניהו: אנחנו המבוגרים זוכרים את ירושלים השסועה עד מלחמת ששת הימים.

בנימין נתניהו: אנחנו זוכרים מה היה בצד השני, כשלא הייתה שליטה ביטחונית ישראלית מעבר לגדרות התיל ושדות המוקשים, שטחי ההפקר.

בנימין נתניהו: טוב, הצעירים כבר נולדו לעידן אחר: הם מבקרים באתרי הקרבות, בייחוד גבעת-התחמושת; הם קוראים על גבורת לוחמינו, שיצאו למלחמת מגן שאין מוצדקת ממנה והשיגו ניצחון מזהיר; הם שומעים את הסיפורים על ירושלים החצויה, שבמשך 19 שנים הייתה קו חזית – זה מה שהיא הייתה, קו חזית ועיר ספר – וירושלמים, נערים ירושלמים, ילדים כמוני, זוכרים את זה, זוכרים שהיו יורים, תמיד יורים, אני חייב להגיד, ממזרח למערב; לא יזמנו ממערב למזרח, כי האויב, פיזית, שכן כמטחווי – אני הייתי אומר:

בנימין נתניהו: מטווח – קשת מאתנו, וזה מה שקורה כשאין שליטה ביטחונית בשטח.

בנימין נתניהו: ואנחנו כמובן איננו רוצים להחזיר מציאות זו אחורה.

בנימין נתניהו: אני לא חושב שיש פה מקום לאפולוגטיקה כלשהי, איננו צריכים לתרץ את הימצאותנו בירושלים.

בנימין נתניהו: מאז ראשית דרכנו כאומה קיומנו נקשר בירושלים, ותודעת הזכות היא אבן יסוד בחווייתנו הלאומית, באמונתנו הציונית.

בנימין נתניהו: מעבר לכך, רוב מוצק, רוב מכריע בציבור, מבין שרק ישראל הדמוקרטית מסוגלת להבטיח את היותה של ירושלים עיר פתוחה וחופשית לכל הדתות.

בנימין נתניהו: חופש דתי מותנה בסובלנות, וסובלנות מתקיימת רק אם יש נכונות אמיתית לכבד את קודשי הצד השני, קודשי הדת בראש וראשונה.

בנימין נתניהו: לצערי לא כך קורה היום באזורנו.

בנימין נתניהו: הרי תמונת המזרח התיכון נגועה בקיצוניות וברוח מסוכנת – מי ינשל את מי, מי יגרש את מי, מי ישמיד את מי, מי ישמיד את אוצרות התרבות של הצד השני, וכמובן, בהשפעת מגמות אלו, בשנה האחרונה היינו עדים להתרחשויות של הסתה והקצנה סביב הר-הבית.

בנימין נתניהו: טענו נגדנו – זה פנטסטי, כשאתה חושב על זה, כי הרי כולכם יודעים את העובדות, וחבל שלא כל חברי הבית, כל חברי הבית, יושבים כאן – שאנחנו מבקשים כביכול לפגוע במסגד אל-אקצא, דבר שלא היה ולא נברא, והשקר הישן הזה קם לתחייה; הוא פגש את הדור של סבי, שנים קצרות לאחר שהוא עלה לארץ, ב-1921, 1920.

בנימין נתניהו: אותו שקר קם לתחייה, וההסתה החמורה הזאת כמובן ליבתה גל טרור גם בזמננו, שהביא לפגיעה בחפים מפשע.

בנימין נתניהו: מסתבר שבמקרה זה לשקר יש רגליים, כי הוא הרחיק עד מטה האו"ם באונסק"ו – הארגון שהופקד מטעם האו"ם על שימור המורשת העולמית קבע לאחרונה שלהר-הבית אין קשר לעם היהודי, זאת אומרת שלנו אין קשר להר-הבית.

בנימין נתניהו: זאת טענה כל כך אבסורדית, כל כך מקוממת, אני לא נרגע ממנה, גם אם היא מגוחכת, אבל הגיחוך והשקר הזה עושים להם רגליים ברחבי תבל.

בנימין נתניהו: לנו אין קשר עם הר-הבית?

בנימין נתניהו: הרי אבותינו פקדו את הר-הבית עוד לפני 3,800 שנה; שני בתי-מקדש של העם היהודי עמדו על הר-הבית במשך כ-1,000 שנים; דוד המלך קבע את משכנו בעיר-דוד, הסמוכה, הפך את ירושלים לבירתנו לפני 3,000 שנה, ומאז ומתמיד יהודים התפללו לכיוון הר-הבית ותמונתו פיארה את בתיהם, ולנו אין קשר להר-הבית?

בנימין נתניהו: הזיקה המתמשכת של היהודים להר-הבית היא עובדת יסוד היסטורית שרק בורים מאונס או מרצון מתכחשים לה.

בנימין נתניהו: ואני חייב לומר כאן, עיוותים היסטוריים כאלה שמורים אך ורק ליהודים; מישהו טוען שלפירמידות בגיזה אין קשר למצרים?

בנימין נתניהו: שלאקרופוליס באתונה אין קשר ליוונים?

בנימין נתניהו: שלקולוסיאום ברומא אין קשר לאיטלקים?

בנימין נתניהו: הרי זה מגוחך לנסות לנתק את הקשר בין הר-הבית והיהודים.

בנימין נתניהו: וכמובן, האמת הפוכה בתכלית.

בנימין נתניהו: לנו, לעם ישראל, שמורה חזקת ראשונים בירושלים.

בנימין נתניהו: שורשינו בה עמוקים משל כל עם אחר, וכך גם לגבי הר-הבית.

בנימין נתניהו: ירושלים הייתה שלנו, היא תהיה שלנו.

בנימין נתניהו: אני מאמין שמלחמת ששת הימים הבהירה לאויבינו שאנחנו כאן כדי להישאר.

בנימין נתניהו: אותה הרוח של משחררי ירושלים מפעמת בנו.

בנימין נתניהו: בשנה החולפת עמדנו איתן מול מחבלים צמאי דם.

בנימין נתניהו: נקטנו נגדם פעולות נחושות בכל מקום, בכל זמן, בלי מגבלות, ואנחנו רואים שהצלחנו להוריד את עקומת הפיגועים, פיגועי הטרור, בצורה חדה.

בנימין נתניהו: אינני יכול לומר שהגענו אל המנוחה ואל הנחלה.

בנימין נתניהו: אנחנו עומדים על המשמר כדי לוודא שהשקט ישרור בבירה, ובכל מקום אחר בארץ.

בנימין נתניהו: אבל לגבי הבירה אני רוצה לומר, ובייחוד לגבי הר-הבית, לפני חג הרמדאן:

בנימין נתניהו: אנחנו עשינו מאמץ – אני אגיד: מאמצים עליונים – בחג הפסח, כדי שהנפץ הזה לא יופעל מחדש.

בנימין נתניהו: להסתה סביב הר-הבית ולפרובוקציות סביב הר-הבית היה חלק חשוב בהנעת תהליך טרור היחידים, כפי שאנחנו קוראים לו, לפני שבעה חודשים, ובהדרגה זה ירד.

בנימין נתניהו: אנחנו שוחחנו עם מדינות ערב השכנות, אנחנו שוחחנו עם ציבורים שונים, שוחחנו עם כלי תקשורת, הופענו – נציגינו הופיעו – בכלי תקשורת בערבית, ואמרנו את האמת, האמת שאני אומר כאן, לגבי יחסנו כלפי שימור הסטטוס-קוו.

בנימין נתניהו: הצלחנו לעבור, להוריד את המתח, למנוע את הישנות עלייתו בזמן חג הפסח.

בנימין נתניהו: עכשיו אנחנו עומדים בפני חג הרמדאן, ואנו עושים את אותו מאמץ, אני מקווה שבשיתוף פעולה מלא של כל חברי הבית ושל כל שכנינו.

בנימין נתניהו: האלימות כמובן לא תכריע אותנו, והיא לא תרופף את אחיזתנו בירושלים.

בנימין נתניהו: ירושלים היא עיר מעורבת; מתקיים בה מרקם חיים מורכב של יחסים בין יהודים ולא יהודים, ויש כמובן מתח בין האוכלוסיות.

בנימין נתניהו: אגב, זה מאפיין ערים מעורבות נוספות בעולם, כמעט את כולן.

בנימין נתניהו: אבל הדו-קיום מוסיף להתקיים, גם אם הוא מתערער מעת לעת.

בנימין נתניהו: אנחנו צריכים להמשיך לשמר אותו.

בנימין נתניהו: הוא לא מושלם, הוא לא אידילי, אבל הוא קיים, וצריך לשמור עליו, בכל התפתחות, בכל עתיד הנראה לעין.

בנימין נתניהו: אני מאמין שרוב התושבים של מזרח-ירושלים רוצים שקט, ואני חושב שצריך לא לתת לאיש להצית תבערה, להצית קיצוניות.

בנימין נתניהו: כשניסו לעשות זאת פעלנו בתקיפות, ואם ינסו לעשות זאת שוב, כך נפעל גם בהמשך.

בנימין נתניהו: אנחנו בינתיים מוסיפים, אדוני ראש העיר, לירושלים קבין של ביטחון, בשיתוף פעולה בינינו – בהנהגתך, אבל בתמיכה מלאה של הממשלה, ואני מאמין שגם של רוב חברי הבית – קבין של ביטחון, וגם של יופי.

בנימין נתניהו: הרצל ביקר בירושלים לפני 120 – סליחה, לפני 118 שנים, כדי להיות מדויק – ומצא עיר מוזנחת למדי.

בנימין נתניהו: הוא כתב שהיא מלאה ב"קני זוהמה", כך אמר; קני זוהמה שיש לסלקם.

בנימין נתניהו: אבל למרות זאת הוא הדגיש: "גם בחורבנה כיום עדיין היא עיר יפה ויכולה היא, אם נבוא לכאן, להיות שוב אחת מהערים היפות בעולם".

בנימין נתניהו: אני חושב שהרצל היה מעריך שגם בתחזית הזאת הוא צדק, משום שהמעשה של בניית ירושלים, כינונה, שיקומה, פיתוחה, הופך אותה לעיר כזאת, אחת הערים היפות בעולם, בוודאי העיר היפה ביותר לעמנו, ללבנו.

בנימין נתניהו: הגדולה בערי ישראל היא מטרופולין תוססת.

בנימין נתניהו: היא קמה לתחייה, היא פורחת.

אראל מרגלית: תגיד גם למה היא העיר הענייה בישראל – – –

בנימין נתניהו: בוא נגיד שירושלים היא עיר ישישה, ישישה מופלגת אפילו, כיוון שיש לה אלפי שנים, שמחדשת את עלומיה, ויש לה, חבר הכנסת מרגלית, עוד צעדים רבים לעשות כדי לפתור את בעיותיה, אבל אני מאמין שמתפתח פה משהו חדש, ואתה כאיש היי-טק יודע זאת: יש פה אנרגיות חדשות, ואנחנו מקימים בה, לא רק משקמים את העתיקות המרהיבות; אנחנו מקיימים בה יכולות של חדשנות ואפשרויות שלא חלמנו שיהיו בעיר הזאת לפני שנים בודדות.

בנימין נתניהו: לפני כמה שבועות אנחנו הנחנו אבן פינה ממש כאן, למשכנה החדש של הספרייה הלאומית.

בנימין נתניהו: ירושלים של רוח צועדת יד ביד עם ירושלים של חיי היום-יום – ברחובות, בשווקים, בקניונים, במפעלי ההיי-טק.

בנימין נתניהו: הדרך לירושלים משנה פניה באמצעות תוספת נתיבים ומסילות רכבת.

בנימין נתניהו: השבוע נפתח – עדיין לא; חובר – החלק הראשון של גשר מוצא החדש, והחלק השני ייפתח גם הוא בקרוב.

בנימין נתניהו: כל ירושלמי וכל מי שטיפס לירושלים מברך על השינוי הנפלא הזה.

בנימין נתניהו: סיבוב מוצא המסוכן הופך לנחלת העבר.

בנימין נתניהו: אנחנו נכנסים לשנת היובל של איחוד ירושלים.

בנימין נתניהו: באמתחתנו עוד הרבה מאוד תוכניות והרבה מאוד יוזמות לקידום הבירה מקוטב אל קוטב.

בנימין נתניהו: אנחנו נמשיך להבטיח שירושלים בירתנו המאוחדת תהיה בטוחה, משגשגת, פונה לפני עתיד, פונה לדו-קיום, פונה לשלום – פונה לשלום.

בנימין נתניהו: "ויהודה לעולם תשב וירושלם לדור ודור", "כי חזק בריחי שעריך ברך בניך בקרבך.

בנימין נתניהו: "

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

יצחק הרצוג: מכובדי יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יואל יולי אדלשטיין, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרים וחברי כנסת בעבר ובהווה, ראש העירייה – ראש עיריית ירושלים ניר ברקת – אני רואה את מנכ"ל העירייה אמנון מרחב – סגני ראש העיר, חברי הוועד המנהל של גבעת-התחמושת, אתר גבעת-התחמושת, מכובדי כולם, על קיר לשכתי במשכן הכנסת תלויה תמונה רבת משמעות עבורי.

יצחק הרצוג: בתמונה, שצולמה ב-9 ביוני 1967, עומד ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, דוד בן-גוריון, יחד עם אבי במדי אלוף בצה"ל, אל מול הכותל; עומדים ומשתאים אל מול הפלא שנגלה לעיניהם.

יצחק הרצוג: הפלא – הכותל המערבי, שריד מקדשנו, שבו חזו לראשונה מאז כוננה עצמאות ישראל.

יצחק הרצוג: בן-גוריון בכובע טמבל מרים עיניו אל מול אבני הכותל ומבטו מהורהר, נוגה משהו, מלא יראה והוד, כאומר שמצד אחד מומשו כיסופי הדורות, ומצד שני ישנם עוד אתגרים, אתגרים גדולים.

יצחק הרצוג: אנו נכנסים לשנת ה-50 מאז אותו הרגע, מאז בישרו צנחני צה"ל לאומה שלמה, אומה מצפה ומתגעגעת, שירושלים עיר הקודש, ציון, שאליה התפללו אלפיים שנות, היא שלנו בשלישית, מאז בישר מוטה גור מח"ט הצנחנים, לימים ראש המטה הכללי, שהפך גם לחבר הכנסת ושר מטעם מפלגת העבודה, את המשפט האלמותי: הר-הבית בידינו.

יצחק הרצוג: מכובדי, רש"י אמר כי "ציון נבראה תחילה, וסביבה נדבקו רגבים עד סוף העולם כל צד".

יצחק הרצוג: ואכן, ציון היא הלוז, פנימיותו של העם היהודי.

יצחק הרצוג: ציון היא לא רק אסופת אבנים, לא רק המקומות והסיפורים ההיסטוריים שאליהם אנו קשורים בנימי נפשנו, היא הרבה יותר מכך.

יצחק הרצוג: במקורות מסופר כך: אמר להם קיסר רומא: הנה נתתי לכם זכויות כאזרחי רומא, למה אתם שומרים על קשריכם בכפר קטן זה באזור נידח של רומא, בירושלים?

יצחק הרצוג: כלום אין גדולתה של רומא כובשת העולם וגבירת הארצות מספיקה לכם?

יצחק הרצוג: למה אתם שבאים אלי מדברים על ירושלים?

יצחק הרצוג: ענו לו: אי-אפשר לנו לנתק קשרינו לירושלים, כי רק בשלומה – לנו שלום כאזרחי רומא, ורק בה ועמה חיינו שלמים.

יצחק הרצוג: זוהי אפוא מהותו של הקשר המטאפיזי המיוחד שעמד ועומד במשך אלפי שנים בכל הניסיונות והסכנות בין עמנו לבין ירושלים.

יצחק הרצוג: שום החלטה בין-לאומית של ארגון זה או אחר, ושום סילוף של ההיסטוריה על-ידי אדם זה או אחר, לא יבתקו ולא יוכלו לקשר המיוחד הזה, כי עם הנצח קשור בעבותות לעיר הנצח.

יצחק הרצוג: ירושלים שאליה חזרנו אחרי גלות ארוכה היא ירושלים המחייבת אותנו, בניה ובנותיה, אוהביה, לממש את חזון הנביאים שפיארוה, חזון של צדק ומשפט, חזון הדורש מכל איש להיות כזה, בעיקר במקומות שבהם אין אנשים.

יצחק הרצוג: הנביא ישעיהו אמר: "ואשיבה שֹפטיך כבראשֹנה ויֹעציך כבתחלה, אחרי כן יקרא לך עיר הצדק, קריה נאמנה.

יצחק הרצוג: ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה".

יצחק הרצוג: בדבריו אלה הוא התנה את קיומה של ירושלים בצדקתה.

יצחק הרצוג: הוא עושה את החיבור המתבקש כל כך, ומספר לנו כי את זכות הקיום הפיזי יש לקשור באופן בל יינתק לערכים בסיסיים של מוסר, צדק ומשפט.

יצחק הרצוג: לצערי, אנו נמצאים היום במאבק על הצדק ועל המשפט בתוכנו.

יצחק הרצוג: אנו רחוקים מקיום נבואתו של הנביא ישעיהו, הולכים ומתרחקים משמירה על עמוד השדרה הערכי שביקשו נביאינו להנחיל לאומה.

יצחק הרצוג: מעשים נוראים וחמורים של אלימות וגזענות, שסעים, קיטוב ומילים קשות משאול הנזרקות לחלל האוויר כאילו נפרצו כבר כל הגבולות, כאילו נפרצו כל הסכרים, כאילו נעלם הריסון העצמי, והאחריות – כל אלה הם ההפך הגמור מהחזון, חזון ציון שאליו ייחלו נביאינו.

יצחק הרצוג: במו-ידינו – אנו מתרחקים מן האמרה: "שאלו שלום ירושלם ישליו אהביך", כי הרי לא בהכרח נוכחות פיזית בירושלים הייתה חלום הדורות; מי שהתפלל אליה באודסה ובקזבלנקה, בצנעא ובאלכסנדריה, במוסקבה ובאמריקה, ואמר לשוב לציון, לא התפלל רק למגע ידיו באבני העיר הקרירות, ולא רק למימי הגיחון שבפכפוכם רצה לחזות; התפילה שנישאה תמיד ייחלה לחידוש חיי הצדק והאמת והרחמים בציון.

יצחק הרצוג: בזאת אנו נבחנים, ובמבחן הזה אנו עלולים להיכשל וליפול.

יצחק הרצוג: בעוד בתי-החולים בעיר קולטים את פצועי הפיגועים בחרדת קודש שלעולם אינה מבחינה בין דם לדם, עומדים כאן, בבית הזה, אנשים שקוראים להפרדה בין יולדות ערביות ויהודיות; בעוד חיילי צה"ל עומדים על משמר חומותיה של העיר, מחרפים נפשם על ביטחון העיר והמדינה, יש אנשים בבית הזה שמשמיצים את בכירי צה"ל, מפקדיו וחייליו; בעוד שופטים יושבים בירושלים לשפוט משפט צדק ומגינים על מוסר הנביאים, אותו מוסר שנקשר בעבותות לירושלים, עומדים חברי כנסת בבית הזה ומסיתים באלימות נגדם, משלחים בהם גדודים של המון מוסת, מכפיש ומאיים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, קשה היא ירושלים, פיזית ואנושית; הפסיפס האנושי המרכיב אותה הוא מתכון לקשיים תמידיים – כוחות מנוגדים פועלים בתוכה.

יצחק הרצוג: יהודה עמיחי, אדוני ראש העיר, כתב בשירו "ראש העיר" כך: "עצוב הוא להיות / ראש העיר ירושלים / נורא הוא.

יצחק הרצוג: / איך יהיה אדם / ראש עיר כזאת?

יצחק הרצוג: / מה יעשה בה?

יצחק הרצוג: / יבנה ויבנה ויבנה.

יצחק הרצוג: // ובלילה, יקרבו אבני ההרים מסביב / אל הבתים / כמו זאבים הבאים ליילל על כלבים / שנעשו לעבדי בני-האדם".

יצחק הרצוג: לצערנו הרב חווינו השנה ברחובות ירושלים גל טרור קשה.

יצחק הרצוג: צעירים פלסטינים קמו מתוך שכונותיה השונות וכפריה ובאו בגלים לדקור את בני גילם בשכונות יהודיות.

יצחק הרצוג: לפתע הסתבר שהחלום של העיר שחוברה לה יחדיו, בין שכונות יהודיות לכפרים מוסלמיים, הוא אשליה מסוימת.

יצחק הרצוג: לפתע התברר שמערכת החינוך ברוב הכפרים העוטפים אותה ונחשבים חלק מן העיר היא פלסטינית, וזו שבעיר היא ישראלית.

יצחק הרצוג: שני עולמות תוכן שונים, שני נרטיבים שונים, שני עמים שונים.

יצחק הרצוג: ראינו בן 13 דוקר בן 13 במכנסיים קצרים – בצהרי יום שגרתי – כמעט למוות, במעשה טרור נפשע בחנות ממתקים, ושניהם לבסוף מאושפזים מיטה ליד מיטה בבית-החולים.

יצחק הרצוג: האם זו המציאות שנוריש ביובל הבא של ימי איחוד ירושלים?

יצחק הרצוג: האומנם ירושלים מאוחדת, או שמא המציאות האנושית הנגלית לעינינו היא קצת מורכבת יותר מהנאומים הבנאליים רוויי הקלישאות הנישאים מדי שנה בטקסי יום ירושלים?

יצחק הרצוג: ירושלים לא תישאר יהודית, מוסרית, שלמה ובטוחה, אם לא יקרה פה שינוי מדיני דרמטי, אם לא נוביל בדחיפות, בלי שיהוי ובלי תירוצים מתירוצים שונים, להסדר בין העמים; לפחות ננוע לשם, ניצור תקווה.

יצחק הרצוג: ראינו גם השנה כיצד גורמים חיצוניים משפיעים במישרין על המצב בירושלים, ראש הממשלה הזכיר זאת.

יצחק הרצוג: הדוגמה הבולטת הייתה ההסדרים בהר-הבית.

יצחק הרצוג: בסופו של דבר גילינו שוב, שגם אם עבר יובל שנים מאיחוד ושחרור העיר, עדיין הירדנים משפיעים, ומלך מרוקו משפיע, והסעודים משפיעים, וארצות-הברית משפיעה, ומי לא.

יצחק הרצוג: כי זו המציאות האמיתית שחייבת לחלחל לכולם, לכל אוהבי העיר – שחשובה, באמת, למיליארדי בני-אדם ברחבי תבל.

יצחק הרצוג: ואכן, ירושלים היא אתגר עצום; היא מדינה בתוך מדינה.

יצחק הרצוג: היא מושא לגעגועים ולאהבה אין-קץ של עמנו, והיא גם מוקד חיכוך תמידי, מקומי, אזורי ועולמי.

יצחק הרצוג: ומכאן מתבקשת אחריותנו הגדולה בכל הקשור אליה, כי כל צעד שאנחנו עושים בה מחייב זהירות מרבית.

יצחק הרצוג: ואנחנו, כנאמניה של העיר בדור הזה, מוכרחים להבין את גודל האחריות בכל הקשור לירושלים, לפעול ברגישות, לשמור על חופש הפולחן בכל מחיר ולהימנע מפגיעה ברגשות האחרים.

יצחק הרצוג: וכשנבין שככל שירושלים היא מוקד של סכסוך, היא גם, באופן פרדוקסלי, מוקד ההזדמנות לשיתוף פעולה אזורי – הזדמנות נדירה הניצבת מול עינינו, שיכולה לתת תקווה לעמים ולדור הצעיר באזור ולעולם כולו – רק אז נוכל לבסס את ריבונותנו בעיר הנצח.

יצחק הרצוג: ההתייחסות הראשונית שניתנה על-ידיך, ראש הממשלה, ועל-ידיך, שר הביטחון, ליוזמת השלום הערבית, היא כשלעצמה חיובית.

יצחק הרצוג: אך זכרו, מילים בלבד לא ישנו את המצב; בלא-מעט מקרים מתגלות המילים האלה כזגזוג או ככלי ריק.

יצחק הרצוג: רק מעשים אמיצים, מפוכחים, נכוחים, שיבטיחו לנו את ישראל היהודית והדמוקרטית, ישנו את המצב ויבטיחו את עתידנו כאן ואת עתידה של ירושלים, שכולנו מאוחדים בדרישת טובתה ובאהבה אליה.

יצחק הרצוג: גבירותי ורבותי, חברותי וחברי לכנסת, בדורנו זה נקבעים שוב בהיסטוריה של העם היהודי דמותה ותווי פניה של ציון, של ירושלים, משוש תבל, קריה נאמנה, מכאן ולהבא.

יצחק הרצוג: אנחנו, חברי ואני, ואני בטוח שגם רבים בבית הזה, מתכוונים ורוצים להיאבק כדי שכליה וחורבן לא יומטו עליה שוב, חלילה, חס וחלילה, ושלבו המפעם של עמנו יהיה חזק מתמיד – ולתמיד; שהעיר תמשיך להיבנות, לפרוח ולשגשג, ושתהפוך באמת לעיר האמת, הרחמים והשלום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת זהבה גלאון לשאת דברים.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, מכובדי כולם, במוזיאון ישראל, לא הרחק מכאן, מונח דגם מורכב ומפורט של ירושלים.

זהבה גלאון: הדגם הזה הורכב במשך שנים בזהירות ובקפידה והושלם רק ב-1966.

זהבה גלאון: הוא מציג את ירושלים של ימי בית שני, של שנת 66 לספירה, 1,900 שנים לפני בניית הדגם, ארבע שנים לפני שירושלים ההיא חרבה.

זהבה גלאון: בשבילי הדגם הזה מקפל חלק חשוב מהסיפור על ירושלים.

זהבה גלאון: אפילו דגם של העיר הזאת אי-אפשר היה לבנות כאן בלי שיתקיימו בתוכו כמה תקופות שונות במקביל, זו לצד זו.

זהבה גלאון: ירושלים, כמו הדגם שלה, היא קשר גורדי של זמנים, עמים ותקופות.

זהבה גלאון: ההווה כאן מוצף בהיסטוריה, אבל עמוס גם בחלומות על עתיד.

זהבה גלאון: זאת עיר מדהימה, אין עיר דומה לה.

זהבה גלאון: אבל בהווה, בחיי היום-יום, חברי חברי הכנסת, עיר הבירה שלנו משוסעת ומחולקת, עיר של אלימות ופחד, שבה כל ילד שלישי הוא ילד עני, שרצחו בה נערה במצעד הגאווה, שרפו בה את בית-הספר הדו-לשוני, וצועדים בה בריונים משולהבים שתוקפים פלסטינים, ופלסטינים בטרור של יחידים שדוקרים אזרחים ישראלים.

זהבה גלאון: עיר שנשפך בה דם מיותר של יהודים וערבים.

זהבה גלאון: עיר שמצעד הדגלים מתוכנן לעבור בה בכוונה ברובע המוסלמי עם תחילת הרמדאן.

זהבה גלאון: אני פניתי בעניין הזה לפני כמה ימים לשר לביטחון הפנים, שיורה למשטרה לקבוע לאלתר מסלול חלופי לצעדת הדגלים.

זהבה גלאון: בינתיים הם שינו את המועדים, זה לא רלוונטי, אבל לא עלה בדעתי, חברי חברי הכנסת, שהשר עצמו מתכוון להשתתף במצעד המתריס.

זהבה גלאון: אני פונה לשר לביטחון הפנים גלעד ארדן: אתה אמון על אכיפת החוק, ובמו-ידיך אתה משליך גץ שעלול להצית כאן תבערה.

זהבה גלאון: ואני פונה אל ראש הממשלה: מה עשית, אדוני ראש הממשלה, חוץ מלשחק עם החברים שלך בממשלה במי מתחנף יותר לימין הקיצוני והמתנחלי?

זהבה גלאון: רק הבוקר השר אורי אריאל עלה להר-הבית.

זהבה גלאון: הרי שנים שתושבי העיר הזאת חיים ללא ביטחון, ללא אופק מדיני – – –

קריאה: חבר הכנסת אורי אריאל עלה להר-הבית?

זהבה גלאון: סייר – – –

אורן אסף חזן: אל תוליכי שולל פה את כולם.

זהבה גלאון: שנים תושבי העיר הזאת חיים ללא ביטחון, ללא אופק מדיני וללא שלום, ועם פערים כלכליים שרק הולכים ונפערים.

זהבה גלאון: ואתה, ראש הממשלה, הכרזת כאן מעל הדוכן: ירושלים הייתה שלנו, תהיה שלנו, בירתנו המאוחדת.

זהבה גלאון: אתה מכריז בכל הזדמנות שירושלים תהיה שלמה, ומכתיב את גבולות הקבע של העיר בבנייה של מובלעות יהודיות בלב שכונות פלסטיניות.

אורן אסף חזן: עוד לא – – – מהשקר – – –

זהבה גלאון: הרי אתה יודע שבסוף כל זה יתפוצץ לנו בפרצוף, כי ירושלים היא עיר מעורבת, מסובכת ומורכבת, ואין בה פתרונות פשוטים.

זהבה גלאון: אי-אפשר לכסות את העיניים ולקוות שהכול יהיה בסדר.

זהבה גלאון: גם ראש הממשלה יודע שאין ולא יהיה הסדר קבע עם הפלסטינים – ואפשר עד מחר לשלם מס שפתיים ולדבר על פתרון שתי המדינות – לא יהיה פתרון בלי שירושלים תהיה בירתן של שתי מדינות עם מרחב אורבני משותף.

זהבה גלאון: פשרה קוראים לזה, אדוני ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אבל גם אם אתם לא מסכימים אתי, וגם אם הפתרון שלכם הוא אחר לגמרי, ברור שירושלים צריכה להיות קודם כול עיר שאף אחד לא נדקר ברחובות שלה, שאוספים בה את הזבל בכל השכונות, ושבכל חלקיה יש צנרת, ביוב ומים.

זהבה גלאון: העיר הזאת חיה, שוקקת, וצריכה מנהיגים שמתייחסים אליה כאל יותר מסמל, גם פשוט כאל עיר; אנשים חיים כאן, והם חיים את הכישלונות של הממשלה שלנו, ואת היעדר הפתרון.

זהבה גלאון: מגיע להם יותר, מגיע לירושלים דגם חדש יותר.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאזמין את אחרון הדוברים, השר זאב אלקין, אני רק רוצה להבהיר: יש הנחיה של היועץ המשפטי לממשלה ושל ראש הממשלה לשרים, ויש הנחיה מפורשת של קצין הכנסת לכל חברי הכנסת –להימנע מעלייה להר-הבית; כך ששום שר ושום חבר כנסת לא עלה הבוקר להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהדברים נאמרים בשידור חי, והנושא הוא נפיץ, כפי שנאמר, אני גם חוזר על הבקשה הזאת, וגם חוזר ואומר: שום שר ושום חבר כנסת, לא יהודי ולא ערבי, לא עלה הבוקר להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר לענייני ירושלים חבר הכנסת זאב אלקין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זהבה גלאון: באזור, באזור.

יולי יואל אדלשטיין: גם אני אתמול סיירתי באזור הר-הבית, קרי במנהרות הכותל, אבל זה לא נקרא עלייה להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: אפילו ירדתי, ולא עליתי.

זהבה גלאון: באזור, אמרתי.

זאב אלקין: חברת הכנסת זהבה גלאון, לא רק שהכותל הוא אזור הר-הבית, במובנים מסוימים אפילו הכנסת זה אזור הר-הבית, אז כולנו עושים את זה כל בוקר.

זהבה גלאון: טוב, בסדר.

זאב אלקין: אפשר, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: תודה רבה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי השרים, חברי הכנסת, ראש עיריית ירושלים, סגניו וחברי המועצה, אנחנו מציינים בימים האלה את איחודה של העיר ירושלים, שהתרחש לפני 49 שנה.

זאב אלקין: לפני 49 שנה הגיעו הצנחנים לרחבת הכותל, להר-הבית, הונף דגל ישראל מעל הכותל, שסימן אולי יותר מכול את המלחמה הזאת ואת חזרתה של ירושלים להיות עיר מאוחדת.

זאב אלקין: אחד משני האנשים שלמעשה הצליחו להרים את דגל ישראל מעל הכותל, סגן מפקד החטיבה, סיכם את האירוע במילים המפורסמות: זה לא חשבון שלנו עם חיילים ליגיונרים ירדנים, זה חשבון שלנו עם חיילים רומאים של טיטוס.

זאב אלקין: אנחנו לעולם לא נזוז מכאן.

זאב אלקין: כשאנחנו פותחים היום את 50 השנה, למעשה התחלנו את שנת ה-50 לאיחודה של העיר.

זאב אלקין: מי שיתבונן לרגע, עם כל הכמיהה של חלקים של הבית הזה לראות את העיר הזאת מחולקת – ושמענו רק עכשיו את זהבה גלאון – מי שיתבונן לרגע יבין שהעיר הזאת הייתה מחולקת פרק מאוד קצר בהיסטוריה שלה, הרבה פחות ממה שהיא מאוחדת אפילו מאז ההקמה של מדינת ישראל.

זאב אלקין: כשאנחנו מתבוננים בשנת ה-50 הזאת, אני חושב שזה זמן נכון להסתכל גם אחורה וגם קדימה, ולראות עד כמה האמירה של אותו סמח"ט הצנחנים: אנחנו לעולם לא נזוז מכאן – עד כמה אנחנו מצליחים לעמוד ברף הזה ובדרישה הזאת.

זאב אלקין: ירושלים מאוחדת הייתה שנים רבות, קונסנזוס כמעט מוחלט של הפוליטיקה הישראלית, מכל עברי הבית, גם בימין וגם בשמאל.

זאב אלקין: כולנו זוכרים את הציטוטים המפורסמים מדברי המנהיג – בימים האלה כמעט אפשר להגיד "המנהיג המיתולוגי" – של מפלגת העבודה, יצחק רבין, דווקא בימים של הסכם אוסלו, בהתעקשות חוזרת ונשנית על כך שירושלים אינה נושא למיקוח, על כך שירושלים שלמה ומאוחדת הייתה ותהיה לעולמי עד בירתו של עם ישראל בריבונות ישראל.

זאב אלקין: אלה היו דבריו של מנהיג מפלגת העבודה.

זאב אלקין: השאלה כמה היום, יותר מ-20 שנה אחרי, מפלגת העבודה עומדת בדברים האלה ומוכנה לעמוד מאחוריהם.

זאב אלקין: לצערי זה חלק מאותה דוגמה לכרסום באותו קונסנזוס.

זאב אלקין: אבל לא רק מנהיגי מפלגת העבודה של פעם לא העלו בדעתם את הנושא הזה של חלוקת ירושלים.

עמר בר-לב: לא העלו בדעתם שמחנה הפליטים שועפאט יהיה חלק מירושלים.

עמר בר-לב: נכון.

זאב אלקין: באמת, בחייך, אתם יכולים לשקר – – –

שלי יחימוביץ': תגיד, מה אתה רוצה?

שלי יחימוביץ': כל הנאום שלך הוא על מפלגת העבודה?

זאב אלקין: לא, אבל אתם מתעקשים – אתם מתעקשים – – –

שלי יחימוביץ': אתה בשלטון, אתה שר בממשלה, אי-אפשר שכל הרטוריקה שלכם תופנה רק נגדנו.

שלי יחימוביץ': אין לכם תפיסת עולם משלכם?

זאב אלקין: אני מבין שזה לא נעים לשמוע, אני מבין שזה מאתגר.

שלי יחימוביץ': לא, זה בסדר, לא, זה ממש – – –

זאב אלקין: אני מבין שאתם לא רוצים להודות בציבור – –

שלי יחימוביץ': לא, זה מראה על ריקנות אידיאולוגית.

שלי יחימוביץ': כשיש ריק אידיאולוגי – – –

עמר בר-לב: – – שמפלגת העבודה של פעם ומפלגת העבודה של היום זה שני הפכים.

שלי יחימוביץ': כשיש ריק אידיאולוגי – – –

זאב אלקין: אבל זאת המציאות.

שלי יחימוביץ': כשיש ריק אידיאולוגי תוקפים את האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נחזור לדיון על ירושלים.

קריאות: – – –

שלי יחימוביץ': מה אתה רוצה, הנה, יש לך ממשלה, יש לך קואליציה, בוא נשמע אותך.

נחמן שי: – – – באופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יחימוביץ, חבר הכנסת שי, השר מתכוון לחזור לדיון על ירושלים, ובזה תם הפרק.

יצחק הרצוג: תגיד – – – וולג'ה זה חלק – – –

שלי יחימוביץ': אתם בשלטון.

זאב אלקין: אנחנו בשלטון, ועוד נהיה הרבה שנים בשלטון, דווקא בגלל העובדה שאתם – אפילו ירושלים מאוחדת הפסיקה להיות טבו אצלכם במפלגת העבודה.

שלי יחימוביץ': אתה קורא תיגר על האופוזיציה מהקואליציה?

שלי יחימוביץ': מה זה, השתבשו סדרי עולם?

שלי יחימוביץ': תביאו תפיסת עולם, תביאו – – –

זאב אלקין: שמענו כאן את זהבה גלאון.

זאב אלקין: אפילו מנהיג מפלגת מפ"ם המיתולוגי, יעקב חזן, דיבר בתוכנית השלום שלו על ירושלים מאוחדת בריבונות ישראל.

שלי יחימוביץ': לא ייאמן, לא ייאמן, אין לכם אידיאולוגים משלכם?

זהבה גלאון: חזן מתהפך בקבר אתה יודע כמה שנים, חבר הכנסת השר אלקין?

זאב אלקין: מאז, כנראה, באותן 20 השנה האחרונות, נשבר – –

אראל מרגלית: תגיד למה ילד בקטמון מקבל 3,300 שקל וברמת-השרון 9,000.

אראל מרגלית: אתה אחראי לזה.

אראל מרגלית: תדבר קצת על ירושלים – – –

זאב אלקין: – – לצערי, הקונסנזוס הזה, וירושלים מאוחדת, שהייתה פעם ברורה מאליו בבית הזה כמעט מהקצה אל הקצה – –

אראל מרגלית: ולמה אתם מעבירים את רשות השידור למודיעין?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית.

זאב אלקין: – – הפכה, כפי שהדיון הזה מראה היטב, לנושא למחלוקת ולוויכוח.

זאב אלקין: אנחנו, לצערי, שומעים בימים האלה מחדש דיבורים על כך שכדי להציל את ירושלים צריך לחלק אותה.

זאב אלקין: כן, כולנו שומעים את חסיד חלוקת ירושלים הנצחי חיים רמון קם עוד פעם לתחייה עם הרעיון האווילי הזה.

שלי יחימוביץ': מה אתה רוצה?

שלי יחימוביץ': אתם בשלטון, מה אתה רוצה?

זאב אלקין: אנחנו בשלטון, ולכן העיר הזאת, שלי, לא תחולק.

שלי יחימוביץ': ולכן גם ירושלים משגשגת.

זאב אלקין: ולכן אנחנו גם נישאר בשלטון, כי הציבור הישראלי לא רוצה שהעיר הזאת תחולק.

שלי יחימוביץ': לכן ירושלים משגשגת?

שלי יחימוביץ': – – –

נחמן שי: זה דיון חגיגי על ירושלים עכשיו.

נחמן שי: יש דיונים בשבוע הבא, תבוא תדבר על פוליטיקה.

אורן אסף חזן: למה אתם מפריעים?

נחמן שי: זה דיון חגיגי.

זאב אלקין: יש דיון חגיגי על יום ירושלים, שמסמל, נחמן שי, את ירושלים המאוחדת.

זאב אלקין: זאת העובדה.

זאב אלקין: את זה אנחנו מציינים היום, את איחודה של העיר.

זאב אלקין: ולכן, מי שמרים יד לחלוקתה של העיר – – –

אראל מרגלית: – – – שטדי קולק בנה פה יותר מכל אחד אחר מהליכוד.

זאב אלקין: צריך להגיד את האמת לציבור.

אראל מרגלית: הליכוד אוהב להישבע על גבולותיה, והעבודה אוהבת לבנות את בנייניה, ואת חברותיה, ואת ירושלים בת-הקיימא; ואתה, כל מה שאתה יודע זה לדקלם ולדקלם ולדקלם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אראל מרגלית, זה נאום ארוך, ארוך מדי להיחשב קריאת ביניים.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: מה אתה עשית בירושלים?

אראל מרגלית: מה עשית בירושלים?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, תודה רבה.

אראל מרגלית: אתם יודעים – – – יאללה, מדקלמים כולכם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, תודה.

אראל מרגלית: – – – בירושלים כמו שאני לא יודע מה.

אראל מרגלית: אתם תהפכו את ירושלים לרחוב השוהדא בחברון – – –

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מרגלית, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

זאב אלקין: תודה רבה – – –

אורן אסף חזן: כל עוד אתה לא צריך – – –

זאב אלקין: תודה רבה לחבר הכנסת מרגלית, נדמה לי – עוד סרטון אחד נולד ברגע זה.

זאב אלקין: כולנו בטח נצפה בו עוד מעט.

זאב אלקין: אני חוזר – –

שולי מועלם-רפאלי: הייתה חסרה מילת הסיום.

שולי מועלם-רפאלי: אני שמחה שהוא הגשים – – –

אורן אסף חזן: – – – ברקת שהכתיב לו מה להגיד.

זאב אלקין: – – לרעיון האווילי הזה, שאומר, כביכול, בשם שמירה על ירושלים היהודית, לקחת ולחלק אותה.

זאב אלקין: אני רוצה לשתף את הבית הזה בשיחה שהייתה לי פעם עם הוגה ודוחף הרעיון, חיים רמון.

זאב אלקין: זה היה בימים טרום ועידת אנאפוליס.

זאב אלקין: גם אז דיבר חיים רמון על חלוקת ירושלים.

זאב אלקין: נפגשנו, ושאלתי אותו: חיים, תגיד לי, מתי בפעם האחרונה נסעת ממרכז העיר לשכונת פסגת-זאב?

זאב אלקין: אז, באותן שנים, גרתי בשכונה הזאת.

זאב אלקין: הוא אמר לי: מזמן לא נסעתי, למה אתה שואל?

זאב אלקין: אמרתי: אני מציע לך לעשות את הניסיון הזה, לעלות לאוטו, לנסוע מהכנסת לפסגת-זאב, ואז תגלה להפתעתך שאתה עובר בכביש צר מאוד, שבצד אחד שלו השכונות שועפאט ובית-חנינא, שלפי תוכניתך, שאתה כל כך מקדם, כדי להציל את השכונות היהודיות של ירושלים – הן אמורות להפוך למדינה פלסטינית; ובצד אחר שלך מחנה הפליטים שועפאט, שגם הוא אמור להיות המדינה הפלסטינית.

זאב אלקין: ואז תבין שבתוכנית שלך אתה גוזר על אחת מהשכונות הכי גדולות היהודיות של ירושלים – פסגת-זאב, ונווה-יעקב – להפוך לנצרים של רצועת-עזה.

זאב אלקין: אתם יודעים מה הייתה התשובה של חיים רמון על השאלה הזאת?

מיקי רוזנטל: תגיד, מה זה שייך?

מיקי רוזנטל: מה אתה מבלבל את המוח?

זאב אלקין: הוא אמר לי: מה אתם רוצים ממני?

זאב אלקין: הרי אני מדינאי.

זאב אלקין: מדינאי לא עוסק בפרטים הקטנים.

זאב אלקין: יבואו מומחים ויפתרו את זה.

זאב אלקין: אני צריך להציע את הפתרון בגדול.

זאב אלקין: התשובה הזאת – – –

אראל מרגלית: הפרטים הקטנים זה שאתה בנית גדר ליד שועפאט לפני מפלגת העבודה.

יחיאל חיליק בר: אתם היחידים שחילקתם את ירושלים.

אורן אסף חזן: – – –

זאב אלקין: התשובה הזאת מלמדת יותר מכול מה הבסיס – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו איחדנו את ירושלים.

יחיאל חיליק בר: אתם חילקתם את ירושלים בפועל.

אורן אסף חזן: – – –

זאב אלקין: התשובה הזאת מלמדת יותר מכול עד כמה הזוי ואבסורדי הרעיון הזה, לנסות להחזיר את העיר הזאת אחורה לאותה מציאות של עיר מחולקת, ורק היום דיבר על זה ראש הממשלה כאן לפני.

שלי יחימוביץ': אתם בשלטון, מה מפריע לכם?

שלי יחימוביץ': למה אתם לא עושים שום דבר?

יחיאל חיליק בר: מי שאיחד את ירושלים זה אנחנו, ומי שחילק את ירושלים זה רק אתם – – – שלכם.

זאב אלקין: הרעיון הזה הוא הזוי, לא רק מבחינת טובתה של האוכלוסייה היהודית שבעיר, שחייה, אם זה יקרה, חס וחלילה, יהפכו לבלתי נסבלים; הרעיון הזה הוא גם הזוי מבחינת רצונו של רוב הציבור הערבי בעיר הזאת.

זאב אלקין: כולכם מכירים את הסקרים.

עמר בר-לב: עכשיו אנחנו מדברים על דמוקרטיה?

עמר בר-לב: אז אולי תיתן להם גם להצביע לכנסת.

זאב אלקין: רוב הציבור הערבי במזרח-ירושלים לא רוצה להיות חלק ממדינה פלסטינית.

זאב אלקין: ולכן, מי שממשיך לדבר על חלוקתה של העיר דוחף את הציבור הזה בכוח למקום שהוא לא צריך להגיע.

שלי יחימוביץ': אז מה עשיתם?

שלי יחימוביץ': מה עשיתם בעיר?

יצחק הרצוג: אתה נותן ל-300,000 פלסטינים – – –

עמר בר-לב: רק שלא יצביעו לעיריית ירושלים, יהיה לנו ראש עיר מוסלמי בירושלים.

זאב אלקין: ולכן אני מציע לכולנו – אני מציע לבית הזה לחזור לקונסנזוס הישן והטוב, הקונסנזוס שידע להתייצב מול כל העולם ולהגיד: ירושלים אינה נושא למיקוח.

יחיאל חיליק בר: אז תפסיקו כבר לחלק אותה.

זאב אלקין: כי ברגע שאנחנו כאן, בבית הזה, לא מאוחדים סביב הקו האדום הזה, לא נתפלא שבכל יוזמות השלום למיניהן שעולות – אם היא תיקרא צרפתית, סעודית, ערבית, אזורית ככל שתהיה – החלק האינטגרלי שבהן מדבר על כך שהחובה זה חלוקת ירושלים.

זאב אלקין: אם אנחנו נציב קו אדום מאוד מאוד ברור, שיהיה קונסנזוס ישראלי, כפי שהיה במשך שנים רבות, גם העולם יבין שאכן, כפי שאמר רבין, ירושלים אינה נושא למיקוח.

זאב אלקין: אבל העיר המאוחדת מציבה בפנינו גם לא מעט אתגרים, אתגרים שאני לא בטוח שאנחנו ידענו עד היום להתמודד עם כולם.

אראל מרגלית: אוה.

זאב אלקין: אתגרים לגבי אופייה של העיר.

זאב אלקין: זאת עיר מורכבת, עם סוגי אוכלוסייה שונים.

זאב אלקין: זאת עיר שכדי להצעיד אותה קדימה ולשמור בה אוכלוסיות שונות צריך להשקיע בה לא מעט, בפעילות התרבותית שבה, ביצירת מקומות עבודה, ונעשית פה עבודה גדולה מאוד, גם של עיריית ירושלים וגם של ממשלת ישראל, בשנים האחרונות.

זאב אלקין: דיבר כאן ראש הממשלה.

זאב אלקין: אני יכול להזכיר רק פרט אחד, שאגב, אתה, חבר הכנסת מרגלית, תרמת לו באופן אישי תרומה לא מבוטלת, לא רק ממשלת ישראל ולא רק עיריית ירושלים: העיר הזאת הגיעה בשנים האחרונות להיות ברשימה של 50 המקומות בעולם שנחשבים כ-hub הכי מתאים לפיתוח הסטרט-אפים בעולם.

זאב אלקין: זאת לא התדמית שלנו על ירושלים, שבדרך כלל מתקשרת אצלנו עם העבר; זאת ירושלים של העתיד, וצריך פה עוד לא מעט – – –

יצחק הרצוג: – – – ראש העיר הבא של ירושלים.

זאב אלקין: או, הנה בוז'י מצא לעצמו פתרון.

יחיאל חיליק בר: – – – ראש העיר הבא של ירושלים.

יחיאל חיליק בר: ניר, זה בסדר?

יחיאל חיליק בר: איזה פרגון פתאום, יא אללה.

יצחק הרצוג: ראש העיר, יש פתרון.

זאב אלקין: אני רואה שנפתרו הבעיות הפנימיות של מפלגת העבודה ברגע זה.

זאב אלקין: אני שמח.

יחיאל חיליק בר: לא, גם שלכם.

יחיאל חיליק בר: ברקת לראשות הממשלה ואתה לראשות העיר.

זאב אלקין: תודה רבה שאתם יודעים לסדר את כל המפה הפוליטית.

זאב אלקין: בינתיים עוד לא הגעתם לשם.

יחיאל חיליק בר: לא, חלילה.

יחיאל חיליק בר: אני מנסה – – –

אורן אסף חזן: אתם נשארים – – – זאת מנהיגות.

זאב אלקין: בתוכניות האלה, שמצעידות את ירושלים קדימה, ממשלת ישראל בשנים האחרונות משקיעה משאבים חסרי תקדים בפיתוחה של ירושלים, גם בתקציב השוטף של העיר, שמאפשר לעירייה לשנות את פני העיר.

זאב אלקין: אתם יודעים שרק לאחרונה, בשנה הזאת, השקיעה ממשלת ישראל כחצי מיליארד שקל בתקציב השוטף של עיריית ירושלים, וגם בפיתוחה האסטרטגי של העיר.

זאב אלקין: אנחנו מחר, אני מקווה, אדוני ראש הממשלה וחברי השרים, נאשר החלטת ממשלה חדשה לתוכנית רב-שנתית לפיתוח ירושלים, שמדברת על השקעה של 850 מיליון – כמעט מיליארד שקל – פי-2.5 מהתוכנית הרב-שנתית הקודמת לפיתוח האסטרטגי של ירושלים – להמשך התהליך הזה, להצעיד את ירושלים כבירת ההיי-טק והסטרט-אפ, להצעיד את ירושלים כבירת הביו-טק – זה עוד לא קרה, וזאת בהחלט משימה מאוד מאוד חשובה: כמרכז תיירותי וכמרכז אקדמי.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, אין ארוחות חינם ואין ימי ירושלים חינם.

בנימין נתניהו: זה תמיד יום יקר.

יולי יואל אדלשטיין: לכן עשינו את הדיון לפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

איציק שמולי: אלקין, איך נשאר לכם הרבה כסף אחרי ה-15 מיליארד למגזר הערבי?

זאב אלקין: אתה רואה, נשאר, נשאר.

איציק שמולי: כמה עבר?

זאב אלקין: לירושלים נשאר.

איציק שמולי: השאלה מה קורה – – –

זאב אלקין: אבל ההשקעה הזאת, שהיא מאוד מאוד חשובה, והיא נותנת את התוצאות שלה – ומגיע כאן יישר כוח גדול לראש הממשלה, לשר האוצר, על כך שלמרות כל המצוקות התקציביות שאתם מדברים עליהן דואגים להקצות את המשאבים ולאפשר את הפעילות הענפה הזאת.

זאב אלקין: אבל יש עוד אתגרים בפני ירושלים.

זאב אלקין: אנחנו דיברנו כאן, בבית הזה, על הסוגיה המאוד-מאוד לא פשוטה של ההגירה השלילית מן העיר הזאת – הגירה שלילית שהיום מסכנת את הרוב היהודי בעיר.

זאב אלקין: זו לא עזיבת החילונים – כולם עוזבים: חרדים, דתיים לאומיים, מסורתיים וחילונים.

זאב אלקין: מכל הבדיקות, הסיבה לכך היא אחת ויחידה: הדיור.

זאב אלקין: העיר הזאת צריכה כמה שיותר תוכניות בנייה, אחרת לא יהיה בה רוב יהודי.

זאב אלקין: זה אתגר משמעותי, שאני מציע לבית הזה להתאחד גם סביבו.

זאב אלקין: העיר הזאת צריכה להתפתח גם מזרחה וצפונה, מעבר לקו הירוק, וצריך לאשר לה תוכניות, אחרת לא יהיה בה רוב יהודי.

אראל מרגלית: בתוך העיר אפשר לבנות 60,000.

זאב אלקין: העיר הזאת צריכה להתפתח גם מערבה, עם כל הסוגיות, הרגישות הסביבתית, אחרת לא תהיה לנו ירושלים יהודית.

זאב אלקין: זה אתגר חשוב ביותר לשנים הקרובות.

זאב אלקין: יש עוד אתגר אחד, ובו אני רוצה לסיים.

זאב אלקין: אם אנחנו רוצים ברצינות לדבר על ירושלים מאוחדת, אנחנו לא יכולים להתעלם ממה שקורה במזרח-ירושלים.

זאב אלקין: אנחנו לא יכולים להתעלם ממה שקורה באוכלוסייה הערבית של ירושלים.

זאב אלקין: יש לזה הרבה מאוד היבטים.

זאב אלקין: מצד אחד, יש כאן היבטים שחוק, דין וסדר וחינוך צריכים להיות בירושלים המזרחית בדיוק כמו בירושלים המערבית – באותן תוכניות לימודים, באותן דרישות של עמידה בתנאי החוק.

זאב אלקין: גם כאן הממשלה עשתה לאחרונה צעד מאוד מאוד חשוב, בחיזוק פעילות המשטרה במזרח-ירושלים – צעד חסר תקדים – אבל יש כאן עוד הרבה מאוד עבודה, בהרבה מאוד תחומים, אבל זה נכון גם להשקעות.

זאב אלקין: אדוני ראש הממשלה, הממשלה משקיעה המון בירושלים, סכומים גדולים מאוד, אבל ההשקעה במזרח-ירושלים עוד רחוקה מלהיות מספקת.

זאב אלקין: לכן, אם אנחנו רוצים ירושלים מאוחדת באמת, אין לנו ברירה אלא לעשות כל מה שתלוי בנו כדי שההשקעות גם במזרח-ירושלים, ותוכניות אסטרטגיות גם למזרח-ירושלים, ייקחו את האוכלוסייה הערבית של מזרח-ירושלים, שרוצה להיות חלק ממדינת ישראל, ברובה הגדול, להיות באמת חלק אינטגרלי ממדינת ישראל – גם בתשתיות, גם במערכת החינוך, גם בחוק וסדר – בכל ההיבטים.

זאב אלקין: יש כאן אתגר גדול לכולנו, ולאחר שנצליח – כפי שאמרתי, אני מקווה מחר להעביר בממשלה את ההחלטות לפיתוח האסטרטגי של ירושלים – אין לי ספק שמזרח-ירושלים תצטרך לעמוד בראש שמחתנו – –

אראל מרגלית: עוד אתגר אחד – – –

זאב אלקין: – – וזה המענה האמיתי, רב-השנים, לטווח הארוך, לאותן בעיות ביטחון שיש במזרח-ירושלים, שעליהן דיברנו כאן.

אראל מרגלית: כל הכבוד.

זאב אלקין: יש כאן נושא חשוב ביותר, שגם סביבו, כמו סביב הנושאים הקודמים שהזכרתי, אני חושב שכמעט כל הבית הזה יוכל להתאחד ולפעול יחד, ולשים בצד את המחלוקת הפוליטית.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זאב אלקין, השר לענייני ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לכל הדוברים, אני מודה לראש עיריית ירושלים ולכל האורחים הנכבדים ביציע, לחיילים ולתלמידים, כל אלה שכיבדו אותנו בנוכחות בישיבה המיוחדת לכבוד יום אחדות ירושלים – יום איחוד ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2536/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים לחקיקה – הצעות חוק לקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – בוררות חובה בתובענה כספית), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת נורית קורן וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קורן תעלה ותנמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד תשיב או תמסור לנו את עמדת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

נורית קורן: אדוני יושב-ראש הכנסת, השר צחי הנגבי, השר לירושלים אלקין והשרה סופה לנדבר, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת הוגשה בעבר על-ידי השר יריב לוין, ושמחתי להעלות אותה לסדר-היום בשנית.

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, מטרת החוק היא ליישם מודל חדש, של הליך בוררות חובה.

נורית קורן: המודל החדש ייעל ויקצר את משך הדיונים בתובענות העוסקות בפיצויים עקב נזק שנגרם לנכס מליקויי בנייה, או בתובענות לפיצויים על נזק שנגרם לרכוש עקב תאונות דרכים.

נורית קורן: חברים, מערכת בתי-המשפט לא מתייעלת בצורה מספקת ואינה עומדת בעומס.

נורית קורן: ממחקר של המרכז לניהול ומדיניות ציבורית עולה כי ישראל ממוקמת במקום השני לעניין דירוג העומס השיפוטי.

נורית קורן: יתרה מכך, מדינת ישראל נמצאת במקום הראשון גם ביחס בין מספר התיקים המתנהלים לבין גודל האוכלוסייה וגם ביחס בין מספר התושבים למספר השופטים המכהנים בבית-המשפט.

נורית קורן: על-פי המודל החדש שאני מציעה, תובענות שעניינן פיצויים בשל נזק שנגרם עקב ליקויי בנייה או נזק שנגרם לרכוש עקב תאונת דרכים, תובענות שבהן על-פי רוב השאלה העיקרית ואולי היחידה היא גובה הפיצויים – במקרים אלו הבירור יתנהל מול בורר – –

שלי יחימוביץ': תעשי הפסקה.

נורית קורן: – – שכן בדרך כלל הליך הבוררות הוא מהיר, אינו יקר, והדיון בו על-פי רוב נעים יותר לכל הצדדים מדיון המתקיים בבית-המשפט.

נורית קורן: אני מאמינה שהחוק גם יביא לשינוי בדפוס ההתנהגות של הצדדים לסכסוך, ואף ימנע פעמים רבות את הצורך בהליך דיוני בבית-משפט.

נורית קורן: המצב הקיים היום לעתים גורם לצדדים להימנע מלהסדיר את המחלוקות ביניהם, בידיעה שתהליך הדיון יהיה ארוך ומייגע, ונוסף על כך, תמיד יודעים כיצד נכנסים לבית-המשפט, אך לא איך יוצאים ממנו.

נורית קורן: החוק ישנה את כללי המשחק וישפיע לטובה על התנהלות הציבור כולו – ישפר את מוסר התשלומים, ימנע עינויי דין מיותרים ויחסוך ריביות חוב אשר יכולות להתגלגל בקלות לחדלות פירעון של מתדיין בבית-משפט – ומשם, רבותי, קצרה הדרך אל ההוצאה לפועל.

נורית קורן: בהקשר זה אני רוצה לספר לכם שיש בישראל יותר ממיליון איש – כן, יותר ממיליון איש – החייבים בהוצאה לפועל.

נורית קורן: אני לא צריכה לספר לכם כמה עוול נגרם למשפחות במקרים שבהם הופכים להיות חייבים בהוצאה לפועל: חשבונות בנק מוגבלים, הם אינם יכולים לנהל חיים תקינים, ויש להם מעל ראשם מעקלים.

נורית קורן: נוסף על כך, אפשר לעקל להם כל רכוש שנמצא בבית, ולעתים אף ביתם נמכר על-ידי ההוצאה לפועל.

נורית קורן: אני רוצה לציין שעל שולחנכם, חברי הכנסת, ועל שולחני, נערמות פניות רבות בעניין ההוצאה לפועל, ולא תמיד אנחנו מסוגלים לסייע.

נורית קורן: הצעת החוק שלי בעניין הבוררות היא win-win – לשני הצדדים.

נורית קורן: כולם נהנים בחוק הזה, והוא יסייע גם למערכת המשפט וגם לאזרחים כולם.

נורית קורן: על כן אני מבקשת, הצביעו בעד הצעת החוק.

נורית קורן: תודה.

איילת שקד: למה הם מתנגדים?

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: שרת המשפטים, בבקשה.

מאיר כהן: תשובת הממשלה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, במסגרת הצעת החוק של חברתי חברת הכנסת נורית קורן מוצע לקבוע כי תובענות לפיצויים בשל נזק שנגרם לנכס עקב ליקויי בנייה ותובענות לפיצויים בשל נזק שנגרם לרכוש עקב תאונות דרכים, המוגשות לבתי-המשפט, יופנו להליך של בוררות חובה במקום דיון בעניינן בבתי-משפט.

איילת שקד: ההצעה נועדה לשרת תכלית ראויה, של הקטנת העומס המוטל על בתי-המשפט ומתן שירות מהיר יותר לציבור המתדיינים בתביעות מסוג זה.

איילת שקד: עם זאת, הצעה זו מעוררת כמה קשיים: ראשית, היא פוגעת בזכותו של בעל דין לפנות לבית-המשפט ולקבל לראשונה סעד מרשות שיפוטית; שנית, היא מאפשרת העברה של סמכות שיפוטית ממערכת המשפט לגורמים פרטיים, שלא חלות עליהם המגבלות החלות על שופטים בישראל, והתמריץ הכלכלי יעמוד בבסיס עבודתם.

איילת שקד: שלישית, ההצעה פוגעת בעקרון פומביות הדיון, שהוא אחת הערובות המרכזיות לתקינות ההליך המשפטי ולשמירת אמון הציבור ברשות השופטת.

איילת שקד: משרד המשפטים מצוי בהליכי גיבוש של הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – בוררות חובה).

איילת שקד: מטרת ההצעה דומה למטרתה של הצעה זו, והיא נועדה לחול על הליכים המתנהלים בבתי-משפט השלום, כפוף לשיקול דעת שיפוטי של נשיא בית-משפט שלום ולחריגים שנקבעו במפורש.

איילת שקד: הצעת החוק הממשלתית כוללת איזונים רבים, אשר יש בהם כדי לצמצם את הפגיעות האמורות ולהביא לכך שיתקיימו תנאי המידתיות.

איילת שקד: כך, למשל, נקבעו מנגנוני פיקוח ובקרה על דרך הפעלת הסמכויות בידי הבוררים, מתן שיקול דעת שיפוטי לנשיא בית-משפט שלום בעת הפניית תובענה לבוררות חובה, החלת ביקורת שיפוטית רחבה על פסק הבורר, הבטחת כללים בדבר מניעת ניגוד עניינים והחלת הסדר של ייחוד עיסוק על הבורר – –

מאיר כהן: רבותי בצד שמאל, אני מבקש.

מאיר כהן: חבר הכנסת מקלב, אנא מכם שם.

איילת שקד: – – תשלום שכר הבורר על-ידי המדינה ועוד.

איילת שקד: כל האיזונים שנכללו בהצעה הממשלתית אינם קיימים בהצעה זו.

איילת שקד: אשר לתחולת ההצעה על תובענות לפיצויים בשל ליקויי בנייה, הרי בניגוד לתביעות שעניינן פיצויים בשל נזק שנגרם לרכוש עקב תאונת דרכים – מה שנקרא "תביעות פח" – תיקים אלה מעוררים קשיים ייחודיים ומורכבות ראייתית ומשפטית שאינה קיימת, על דרך הכלל, בתביעות פח.

איילת שקד: על כן, הממשלה מבקשת שהכנסת תתמוך בהצעת חוק זו, כפוף לכך שתמתין להצעת חוק ממשלתית בנושא ותוכפף להסדרים שנכללו בה, וכפוף לכך שתחול רק על תביעות לפיצויים בשל נזק שנגרם לרכוש עקב תאונות דרכים.

איילת שקד: כמו כן, הממשלה קבעה כי המשך הליך החקיקה יהיה כפוף להסכמה של משרד המשפטים ושל משרד האוצר.

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן.

איילת שקד: קואליציה – – –

קריאות: – – –

קריאה: השתכנענו, השתכנענו.

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן מקבלת.

איילת שקד: את מקבלת?

איילת שקד: את מסכימה?

נורית קורן: כל הסייגים, אין שום בעיה.

איילת שקד: בסדר?

מאיר כהן: מסכימה.

מאיר כהן: אוקיי, אנחנו עוברים להצבעה.

איילת שקד: רגע, רגע, עליזה, אני יכולה לרדת?

קריאות: – – –

קריאה: למה מאפשרים דבר כזה?

קריאה: – – –

קריאה: מה זה, שוק פה?

איילת שקד: טוב, אז כמה מילים – – –

קריאה: תישארי עוד כמה דקות, מה אכפת לך.

נורית קורן: פשוט המחנה הציוני נגד, אז אני רוצה רגע לברר למה הם נגד.

קריאות: – – –

איילת שקד: אתם נגד?

איילת שקד: אתם בעד?

קריאה: – – –

איילת שקד: נורית, הם בעד.

קריאות: – – –

נורית קורן: המחנה הציוני נגד.

איילת שקד: חלק וחלק?

קריאות: – – –

איילת שקד: יש עתיד בעד.

מאיר כהן: גברתי.

מאיר כהן: גברתי.

איילת שקד: טוב, אז לאור העובדה שחברת הכנסת נורית קורן מקבלת – – –

מאיר כהן: רבותי, גברתי השרה – – –

איילת שקד: לאור העובדה שחברת הכנסת נורית קורן מקבלת את התנאים, וההצעה תחכה להצעה הממשלתית ולא תקודם כהצעת חוק פרטית, ולאור ההסכמה עם משרד האוצר ומשרד המשפטים, אנחנו תומכים בהצעת החוק.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו מצביעים.

מאיר כהן: אנא מכולם, לשבת.

מאיר כהן: עליזה, במקרה הזה גם את יכולה לשבת.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – 18 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון – בוררות חובה בתובענה כספית), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: 40 בעד, 18 נגד.

מאיר כהן: ההצעה התקבלה ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להמשך דיון.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/2785/20; "דברי הכנסת", חוברת כ"ד, עמ' 12234.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – הגדרת גוף פעיל בבחירות).

מאיר כהן: אני מבקש מחבר הכנסת יואב קיש להציג את הצעת החוק.

מאיר כהן: בבקשה.

קריאה: תשובה והצבעה.

מאיר כהן: כן כן, יש תשובה והצבעה.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': למה הוא מציג – – –

מאיר כהן: רגע, סליחה, סליחה, סליחה.

מאיר כהן: אתה כבר הצגת.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: אכן, אכן.

מאיר כהן: אנחנו ניגשים – – –

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, אני מתנגד – – –

מאיר כהן: אחרי ההצבעה.

מאיר כהן: אתה מתנגד אחרי ההצבעה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אחרי ההצבעה, עיסאווי.

תמר זנדברג: – – – אחרי ההצבעה – – –

מיכל רוזין: – – –

זהבה גלאון: – – – אחרי התשובה, לא אחרי ההצבעה – – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: היות שפנה חבר הכנסת עיסאווי פריג' ראשון, אנחנו נסתפק בעיסאווי פריג', ובכל זאת, מזכירת הכנסת – מזכירת הכנסת, אני מבקש – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: לא לא לא, אתה תעלה אחרי ההצבעה, אני עומד על שלי.

מאיר כהן: עכשיו יעלה – – –

קריאות: לא – – –

מאיר כהן: אחרי תשובת הממשלה.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: אחרי תשובת הממשלה, בבקשה.

מאיר כהן: מי נציג הממשלה שעונה על הצעתו של יואב קיש?

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, אני – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני חבר הכנסת השר יריב לוין.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק המונחת בפנינו, אדוני היושב-ראש, היא לא תולדה של איזו מחשבה תיאורטית – – –

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: בכל מקרה אני מבקש שקט.

מאיר כהן: מי שרוצה לדבר שייגש לצדי האולם.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי זוהר, השר צחי הנגבי, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, הצעת החוק שמונחת בפנינו היא לא תולדה של איזו מחשבה תיאורטית, אלא היא תולדה של אירוע חמור מאוד שהתרחש במערכת הבחירות האחרונה, כאשר חוקי מימון המפלגות בעצם נעקפו באמצעות מהלך שהיה חוקי אומנם, אבל פגע פגיעה אנושה – – –

מאיר כהן: סליחה, אדוני, אני מבקש ממך להפסיק.

מאיר כהן: אני חוזר על בקשתי: כל מי שרוצה לדבר – שיצא מהאולם.

מאיר כהן: אי-אפשר, לא שומעים מכאן את השר.

יריב לוין: – – – מהלך שהיה לכאורה חוקי, אבל פגע פגיעה אנושה וקשה בשוויוניות הבחירות, ובעצם הביא למצב שהבחירות התקיימו בתנאים בלתי שוויוניים, כאשר יש מפלגות שנהנות הלכה למעשה, בפועל, גם אם בדרך עקיפה, ממימון עודף שמקורו הרבה פעמים היה בכסף זר, בלתי מפוקח ובלתי מוגבל.

יריב לוין: הדבר זה הוא דבר שאי-אפשר להשלים אתו, הוא דבר שמחייב תיקון – הוא מחייב תיקון כדי להבטיח עיקרון שנדמה לי שאף אחד בבית הזה לא יכול לחלוק עליו, של שוויוניות בהליכי הבחירות.

יריב לוין: אני חושב שהוא משרת את כולנו – –

קריאה: – – –

יריב לוין: – – משום שאם בפעם הקודמת לכם היה יתרון כזה, מי יודע בפעם הבאה למי עלול להיות יתרון דומה – – –

קריאה: איזה יתרון?

יריב לוין: ולכן – ולכן – –

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: – – הוביל חברי חבר הכנסת יואב קיש את הצעת החוק שהוא פירט והציג כאן בעת שההצעה הוצגה, שנותנת באמת את כל אותם איזונים ובלמים שיאפשרו מצד אחד פעילות לגיטימית, אזרחית, כפי שהיא קיימת במהלך מערכת בחירות, ובכלל, ומצד שני ימנעו מציאות שבה הבחירות מתנהלות בתנאים בלתי שוויוניים, בלתי הוגנים, ותוך ניצול של כספים שמועברים ללא בקרה וללא שום פיקוח.

יריב לוין: אגב, גם ללא שום שקיפות.

יריב לוין: אני מבקש להביא לידיעת הכנסת שוועדת השרים לענייני חקיקה תמכה בהצעת החוק הזאת, אבל נקבע בסיכום בין סיעות הקואליציה שהצעת החוק תועבר לאחר הקריאה הטרומית – תידון שוב בפורום ראשי מפלגות הקואליציה כדי לגבש נוסח מוסכם – לפחות על דעת הקואליציה – של החוק, ורק לאחר שהדבר הזה יקרה, הצעת החוק תועבר גם לוועדה מתאימה בכנסת להמשך הטיפול בה.

יריב לוין: לפחות מבחינת סיעות הקואליציה, כולן רואות עצמן מחויבות להסדרה הזאת, ואני מאוד מקווה שהכנסת תתמוך בהצעת החוק הזאת ברוב גדול, שנשכיל להגיע באמת לנוסח שיזכה להסכמה רחבה, נוכל להשלים את הליך החקיקה החשוב הזה ללא דחוי ונבטיח שהבחירות גם לכנסת הבאה וגם לזו שאחריה תתקיימנה באופן שוויוני, באופן שקוף, באופן הגון, כפי שמתחייב במדינה דמוקרטית.

יריב לוין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, חבר הכנסת עיסאווי פריג', שלוש דקות.

מאיר כהן: הוא ביקש להתנגד, שלוש דקות, ולאחר מכן, אם יואב קיש, חבר הכנסת, ירצה להגיב – גם לך יש.

מאיר כהן: אם לא, נעבור להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברים, אין גבול לחוצפנות כאן.

עיסאווי פריג': שמעתי את כבוד השר יריב לוין, כאן, משתמש בעקרון השוויון.

עיסאווי פריג': עקרון השוויון – משתמשים בו כאן – איך אני אגיד את זה – עושים צחוק מעקרון השוויון – –

אורן אסף חזן: למה אתה מחייך, עיסאווי?

עיסאווי פריג': – – משתמשים בו לשווא, מתי שאתם רוצים.

עיסאווי פריג': תראו את התהליך שאנחנו עומדים בפניו – אותו תהליך, V15.

עיסאווי פריג': פוחדים.

עיסאווי פריג': פחדנים.

עיסאווי פריג': להשתיק בחוק את העמותות, את כל מי שמסוגל לפתוח את הפה.

עיסאווי פריג': פחדנים.

עיסאווי פריג': חוק השעיה – – –

אורן אסף חזן: עיסאווי – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, תן לו, יש לו שלוש דקות להגיב.

עיסאווי פריג': חוק השעיה – פחדנים, תראה איזה מודל מתפתח כאן – –

אורן אסף חזן: אתה יודע שגם השמאל – – –

עיסאווי פריג': – – מודל סתימת הפיות מראה עד כמה אתם חלשים; במקום להבליט שראש הממשלה ואתם – תבליטו את האיכויות שלכם: למה אתם קוסמים, למה אתם טובים להיות בשלטון, אתם כל הזמן בשלטון, ומתים מפחד.

אורן אסף חזן: אתם מפחדים, עיסאווי.

עיסאווי פריג': מאתרים ומנסים לסתום פיות בכל מיני שיטות.

עיסאווי פריג': אין לכם גבול.

עיסאווי פריג': אין לכם גבול.

עיסאווי פריג': אתה סותר את עצמך, משתי קצוות; מצד אחד מדבר על עקרון השוויון, שעקרון השוויון, בתוכו חופש הביטוי וסתימת הפיות זה שני דברים שונים, ומצד שני אתה דורך על כל מי שמעז לחשוב.

עיסאווי פריג': אתה רוצה שוויון – אדלסון הוא מחוץ לקטגוריה הזאת, ה-V15 – –

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': – – וחופש הביטוי והדעה האחרת באה מהתיקון שלכם – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, הוא לא – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, אנא ממך.

עיסאווי פריג': – – לכם מותר.

עיסאווי פריג': לכם מותר.

עיסאווי פריג': אדלסון ושות', עיתונות, להגיד את הכול.

עיסאווי פריג': השיטה הזאת מראה עד כמה אתם ריקים מתוכן.

עיסאווי פריג': אתם טובים בלייצר עוד ועדות, אתם טובים בלרמות את הציבור, אתם טובים בלהביא שקר על שקר על שקר, ולהגיד לציבור: זו דרכנו.

עיסאווי פריג': זה לא יקנה – כמו שלא קנה אונס לאומני, לא יקנה את מסכת השקרים שלכם.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': ותפסיקו להשתמש בביטויים שהם לא מבית-הספר שלכם; עקרון השוויון זה לא אתם, אתם אנטי-עיקרון, אתם אנטי-שוויון, אתם בעד סתימת פיות, ואתם עושים את זה בכל הפלפול של המילים שלכם – –

אורן אסף חזן: – – – אתה לא מפסיק לדבר, עיסאווי.

עיסאווי פריג': – – והחקיקה שאתם מביאים לכאן.

עיסאווי פריג': זה רק יכרסם אתכם – –

אורן אסף חזן: אתה לא מפסיק לדבר בינתיים.

עיסאווי פריג': – – אחד, ועוד אבן ועוד אבן ועוד אבן.

עיסאווי פריג': כמו שאתם עושים בשיטה של ראש הממשלה, עם כל היציאות שלו, שעכשיו אנחנו רואים את זה ב"אונס הלאומני"; איפה שיש ערבי – לאומני, להוציא אותם.

עיסאווי פריג': אז – די עם הצחוק הזה, אתם מנטרלים את הכנסת מכוחה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': עקרון הפרדת הרשויות, שזה הבסיס לכל דמוקרטיה – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, אתה סטנדאפיסט.

עיסאווי פריג': – – אתם הורסים אותו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': יש גבול לתעלולים ולשקרים שלכם.

עיסאווי פריג': די.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, נגמר הזמן.

קריאה: תודה, תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן, סיימנו.

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: אם כן, עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – הגדרת גוף פעיל בבחירות), התשע"ו–2016 – מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – הגדרת גוף פעיל בבחירות), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

מרב מיכאלי: אדוני, זה לא עבד לנו.

מאיר כהן: שנייה.

מאיר כהן: 43 בעד, 31 מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד – – –

רויטל סויד: נגד.

מאיר כהן: נגד.

מאיר כהן: לטענתה הלוח לא עבד.

יצחק הרצוג: גם אני.

מאיר כהן: להוסיף לפרוטוקול – נגד – את חבר הכנסת יצחק הרצוג.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כך, אנחנו עוברים – – –

יואב קיש: סליחה.

יואב קיש: סליחה.

יואב קיש: ועדת הכנסת.

מאיר כהן: כן כן, אמרתי: לוועדת – – –

ניסן סלומינסקי: ועדת החוקה.

מאיר כהן: לוועדת חוק, חוקה ומשפט.

יואב קיש: הכנסת.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: ועדת הכנסת תחליט.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/2625/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים, ברשותכם, להצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – זכאות בני משפחה), של חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: אני מברך את כיתה י' מאולפנת "נווה חנה", ואת המדריכה יעל רפאלי, ואת שאר האורחים כאן, התלמידים.

מאיר כהן: ברוכים הבאים לכנסת.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, הזכות היא שלי להעלות את הצעת החוק הזאת בשמי ובשם חברי חברי הכנסת דב חנין, באסל גטאס, מירב בן ארי, זהבה גלאון, ג'מאל זחאלקה, עבדאללה אבו מערוף, חנין זועבי ויוסף ג'בארין.

עאידה תומא סלימאן: הצעת החוק מתייחסת לחוק זכויות נפגעי עבירה, לסעיף הקשור לתיקון.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים לתקן את הזכאות של בני המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאני מביאה בפניכם את ההצעה, ואיך אנחנו מציעים לתקן, כדאי להזכיר לעצמנו שמשנת 2011 עד 2016, עד היום הזה, נרצחו במדינת ישראל 109 נשים בשל היותן נשים, נרצחו על רקע מגדרי, 57 נשים נרצחו על-ידי בן-זוגן.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, זה לא – – –

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

מאיר כהן: גם כשמוסרים נתונים כאלה טרגיים אתם ממשיכים?

מאיר כהן: אנא מכם, רוצים לדבר, צאו החוצה.

מאיר כהן: בצד ימין, אחמד טיבי, בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, אני מבקש שקט.

מאיר כהן: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: חשבתי שכאשר אני אדבר ואתן את הנתונים על רצח נשים, על 109 נשים שכבר נרצחו במדינה הזאת מ-2011 ועד היום, תהיה דממה באולם הזה.

עאידה תומא סלימאן: אחרי הכול, נשים נרצחות, ורק בשבוע שעבר נרצחה אישה, והכתובת הייתה על הקיר.

עאידה תומא סלימאן: כולם, כולל היא, ידעו שהיא בסכנה גבוהה, והיא בכל זאת נרצחה.

עאידה תומא סלימאן: מ-109 הנשים שנרצחו, 57 נשים נרצחו על-ידי בני-זוגן; 14 נשים נרצחו על-ידי קרוב משפחה אחר; 13 – על-ידי גרוש, בן-זוג לשעבר; תשע – על-ידי אחים, ושבע – על-ידי בנים, כלומר הבן של האישה רצח אותה, רצח את אימא שלו.

עאידה תומא סלימאן: אלה נתונים מזעזעים.

עאידה תומא סלימאן: 100 נשים מ-109 נרצחו על-ידי בני-משפחה או מי שהיה פעם בן-משפחה, בן-זוג.

עאידה תומא סלימאן: המצב הזה יוצר קונפליקט מסוים בחוק.

עאידה תומא סלימאן: לפי החוק במדינת ישראל, יש לנפגעי עבירה זכות להיות מעורבים בהליך הפלילי שתובע את מי שפגע בהם, יש להם זכות לקבל מידע איפה עומדת החקירה, יש להם זכות לדעת איזה סעיפים נכתבים בכתב-האישום, ויש להם זכות לערער על עסקאות הטיעון שנעשות במקרים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל במקרה שנפגע העבירה הוא אישה שנרצחה, שלא יכולה לתבוע את זכותה לעקוב אחרי הענישה של מי שפגע בה, כי היא נמצאת כבר מתחת לאדמה, כי היא נמצאת עמוק-עמוק בתוך האדמה, מועברת הזכות הזאת לבן משפחה שיכול לייצג אותה בתהליך הזה – בן או בת משפחה.

עאידה תומא סלימאן: במקרים הספציפיים – ואני יודעת, בהרבה מהעבירות הקורבנות בעצמם תובעים את זה, והרבה פעמים אני עשיתי את זה בתפקיד הקודם שלי, ליוויתי קורבנות עבירות כאלה כדי לתבוע את זכותן.

עאידה תומא סלימאן: במקרים של רצח נשים, מה שקורה זה שהרבה פעמים, כאשר 100 מ-109 זה בן-משפחה, מי שעשה את העבירה, המשפחה עומדת במצב כזה שהיא צריכה להכריע עד כמה היא נלחמת למען ענישה מרבית של מי שרצח את הבת שלהם, כי הוא גם כן הבן שלהם, בהרבה מקרים; או הבן, או האבא.

עאידה תומא סלימאן: יש מקרים, כמו המקרה, לצערנו הרב, של השבוע שעבר, שבן-הזוג הוא זה שרצח את האישה, או במקרים אחרים, כאשר הילדים נשארים בלי אימא, כי קברו אותה, כי היא נרצחה על-ידי האבא, והם גם צריכים להישאר בלי אבא, כי הוא נכנס לכלא, והם נקרעים בין לתבוע עונש מרבי, ולחיות כל החיים שלהם בלי ההורים, או לנסות, אולי, להקל.

עאידה תומא סלימאן: והיו מקרים – ראינו מקרים שהילדים פנו לבתי-המשפט וביקשו להתחשב בעצם העובדה שהם הפכו להיות יתומים; ראינו מקרים של אימהות שפנו לבתי-משפט – להקל בעונש או של הבן שלהן או של בן-הזוג שלהן, אפילו שהוא רצח את הבנות שלהן.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, המשפחות נקרעות במקרה הזה.

עאידה תומא סלימאן: נכון שהחוק אומר שבמקרה שבן המשפחה שעוברת אליו הזכות להגן על זכות נפגעת העבירה, או הנרצחת, במקרה הזה, חשוד בסיוע, או חשוד בעבירה עצמה, הוא לא יקבל את הזכות.

עאידה תומא סלימאן: אבל, כפי שאמרתי, זה לא תלוי רק במי שעבר את העבירה; בהרבה מקרים, ובמקרים של אלימות מתמשכת, יכול להיות שלא תובעים את שאר המשפחה על סיוע ברצח, אבל כל המשפחה ידעה.

עאידה תומא סלימאן: ברוב המקרים גם המשפחה וגם המשפחה המורחבת יודעת שקיימת אלימות שם.

עאידה תומא סלימאן: נכון שהם לא סייעו באופן ישיר ברצח עצמו, אבל אני חושבת שמי שידע ושתק, אין לו גם זכות לקבל מונופול על זכויות האישה עצמה, ולספסר בזה כדי להקל בעונש של הרוצח לאחר מכן.

עאידה תומא סלימאן: לכן, הצעת התיקון היא שהזכויות האלה יועברו לארגוני נשים – ואפשר לפתח קריטריונים, איזה ארגוני נשים יכולים לקבל על עצמם את הזכות הזאת, להגן על הנשים.

עאידה תומא סלימאן: תופעת רצח נשים היא לא תופעה של המשפחה, היא לא עניין משפחתי פנימי; הרצח של כלל הנשים הוא עניין חברתי שלם, והוא אמור להיות אחריות של כולם.

עאידה תומא סלימאן: הנציגים יכולים להיות ארגוני הנשים שנאבקים נגד אלימות נגד נשים ונגד רצח נשים.

עאידה תומא סלימאן: הרבה פעמים הארגונים האלה ייאבקו למען זכויות הנפגעת יותר טוב מבני המשפחה שלה, שהחוק נותן להם את הזכות.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לפתח קריטריונים, להגיד: אם האישה הייתה מטופלת ומלווה על-ידי ארגון נשים שעזר לה בתקופת החיים שלה, שטיפל בה, שהגן עליה, בעיני יש לארגון הזה זכות להגן על זכויותיה לאחר מותה יותר מלמשפחה ששתקה ועזרה לרוצח.

עאידה תומא סלימאן: אפשר גם להגיד שארגונים שיש להם ניסיון גדול, מוכח, או שמוכרים על-ידי המדינה – שהם נאבקים למען זכויות נשים ונגד רצח נשים, שהם יקבלו את הזכות הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני רק אזכיר: היה מקרה של הרצח של תסנים אבו קוידר, שאבא שלה, התברר בסוף, רצח אותה.

עאידה תומא סלימאן: בשלב מסוים הוסב כתב-האישום מרצח להריגה, והוא קיבל עונש קל, ואף אחד לא קם לזעוק את זעקתה של תסנים אבו קוידר; לא המשפחה שלה ולא מי שלפי החוק הקיים היום יכולים להגן על הזכות שלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מבקשים לעשות את התיקון הזה כדי שהמדינה באמת תגיד: רצח נשים זה לא עניין משפחתי פנימי, וזכויות של נשים שנרצחות הן האחריות של כולנו – אחריות של המדינה, אחריות של ארגוני הנשים ואחריות כל מי שנאבק להגן על נשים.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: שרת המשפטים – תשובת הממשלה.

מאיר כהן: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אפשר גם לדחות, ואני אשכנע אותך.

איילת שקד: עאידה, את רוצה לדחות את זה בשבועיים ונשב?

עאידה תומא סלימאן: אם זה כולל דו-שיח על החוק, כן.

איילת שקד: לי אין בעיה, אם את רוצה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד רוצה.

איילת שקד: אפשר?

איילת שקד: היא רוצה לשבת אתי על החוק.

מאיר כהן: לדחות את התשובה ואת ההצבעה בשבועיים.

איילת שקד: לי אין בעיה.

איילת שקד: אני מוכנה.

איילת שקד: בסדר, אני אעשה את זה.

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא, את מסכימה?

מאיר כהן: יושב-ראש הקואליציה מסכים?

מאיר כהן: השרה מסכימה?

מאיר כהן: אם כך, תשובה והצבעה ייקבעו במועד אחר על-ידי מזכירות הכנסת.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1082/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

מאיר כהן: גם בהצעת החוק הזאת תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס למענק כספי בשל הישג בתחרות ספורט), התשע"ה–2015.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת יואל רזבוזוב.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, יוזם הצעת החוק.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, בעוד 65 ימים תיפתח אולימפיאדת ריו, ובה תשתתף גם המשלחת האולימפית הישראלית.

יואל רזבוזוב: בימים שבהם מדינת ישראל מתמודדת עם תנועת החרם ונלחמת בדה-לגיטימציה שמנסים לעשות לנו, הספורטאים שלנו יניפו ויישאו על בגדיהם בגאווה את דגל ישראל מול כל העולם.

יואל רזבוזוב: אנחנו נרצה בהצלחתם, נעודד ונקווה לזכייה שלהם במדליה.

יואל רזבוזוב: אם זה יקרה, כרגיל, ראש הממשלה יתקשר לברך, יארגנו טקס הוקרה בבית הנשיא, ושרי הממשלה בני-המזל ימצאו את הדרך לצלם לעצמם איזה סלפי בשביל להעלות אותו לפייסבוק.

יואל רזבוזוב: הכבוד וההערכה שהספורטאים הישראלים יביאו למדינת ישראל כשהדגל שלנו יתנופף וההמנון הלאומי יתנגן לפני המשלחות כולן, הם עצומים.

יואל רזבוזוב: הרגע הזה יהיה גם התשובה הטובה ביותר לכל שונאי ישראל ולכל המדינות שהיו רוצות להיפטר מאתנו.

יואל רזבוזוב: אין ספק שבזמנים שבהם תפקיד שר החוץ ממתין כקלף מיקוח פוליטי, ההצלחה הספורטיבית במשחקים האולימפיים, אשר משודרים ללא הפסקה באמצעי התקשורת ומגיעים לעיניהם של מיליונים, היא ההישג הדיפלומטי המשמעותי ביותר שמדינת ישראל כולה יכולה לבקש לעצמה.

יואל רזבוזוב: אתם ודאי שמתם לב שאצלנו במדינה לא מרבים לדבר על ענפי הספורט האולימפיים.

יואל רזבוזוב: רק כשהאולימפיאדה מתקרבת, אחת לארבע שנים, פתאום כולם נזכרים בספורטאים האולימפיים שלנו, שעובדים קשה בשביל לייצג את המדינה ובשביל הזכות והכבוד – זה מה שהם מבקשים.

יואל רזבוזוב: כמדינה, אנחנו משקיעים מעט מאוד בספורטאים המצטיינים שלנו.

יואל רזבוזוב: ביחס לתקציב המדינה, מדובר בסכומים זעומים, ובכל זאת, כנגד כל הסיכויים, הספורטאים שלנו מגיעים לעתים להישגים ולהצלחות גדולות.

יואל רזבוזוב: הישגים אלו נותנים את הרושם שמדינת ישראל היא מדינה שיש בה תרבות ספורט.

יואל רזבוזוב: זו הסיבה שהחליטו במשרד הספורט ובוועד האולימפי הישראלי לתת מענק כספי על הישגים גדולים בספורט.

יואל רזבוזוב: אל תתבלבלו, אף אחד לא נהיה עשיר מהכסף הזה; לרוב, הכסף הזה מצליח לכסות את ההוצאה שהספורטאים ומשפחותיהם השקיעו במשך כל השנים עד שהגיעו להצלחה.

יואל רזבוזוב: הספורטאים בישראל חיים ממלגות חודשיות ומעבודות צדדיות שגורעות מאיכות האימונים שלהם, כך שהעול הכלכלי מונח כל הזמן על כתפיהם.

יואל רזבוזוב: הם מתמודדים עם יריבים ממדינות שבהן רואים בספורט ערך; שם כבר הבינו מזמן שההצלחה הספורטיבית היא ההצלחה של המדינה כולה.

יואל רזבוזוב: אלא שבישראל, כמו בישראל, אף שרבים מהספורטאים נאבקים על המימון, כאשר הם זוכים במענק הם נאלצים לשלם עבורו מס.

יואל רזבוזוב: ברוב המקרים חצי מהמענק בכלל לא מגיע לידי הספורטאי או הספורטאית.

יואל רזבוזוב: לכן יש צורך בהצעת החוק שאני מביא בפניכם היום.

יואל רזבוזוב: לפי הצעת החוק הזאת, יש לבטל את המסים המוטלים על המענקים הכספיים שלהם זוכים הספורטאים הישראלים בתחרויות הספורט הבין-לאומיות, לרבות אליפויות אירופה, אליפויות העולם וכמובן המשחקים האולימפיים.

יואל רזבוזוב: אם אנחנו רוצים לקדם את הספורט הישראלי, ואם אנחנו רואים בו אינטרס לאומי, עלינו לתגמל את הספורטאים המצטיינים שלנו.

יואל רזבוזוב: מתן המענק לספורטאי או לספורטאית שמגיעים להישג – זו הדרך של המדינה להודות להם ולתת להם תמריץ כלכלי, כדי שימשיכו להשקיע בספורט.

יואל רזבוזוב: קידום הספורטאים הישראלים שהתמיכה בהם אינה מספקת זה דבר שאי-אפשר להקל בו ראש.

יואל רזבוזוב: כאשר המדינה גובה מס על מענקים אלו, היא בעצם נותנת לספורטאי את מה שמגיע לו ולוקחת ממנו בחזרה.

יואל רזבוזוב: הסכומים שמגיעים למדינה מסוג זה של מס הם שוליים במונחי התקציב, אבל עבור הספורטאים מדובר בשיפור משמעותי במצב הכלכלי.

יואל רזבוזוב: חשוב להבין שרק בודדים זוכים למענק, ושבסך הכול מדובר בכמה עשרות-אלפי שקלים.

יואל רזבוזוב: ולכן, בשל הערך המוסף הגדול שיש למדינה מההישגים בספורט, אני מציע לשנות את מדיניות המיסוי לגבי המענקים הכספיים לזוכים בתחרויות ספורט ולהעניק פטור ממס על המענקים האלה לספורטאים הישראלים שזכו באותן תחרויות.

יואל רזבוזוב: הצעת החוק הזאת נתמכת על-ידי כל אנשי הספורט בישראל.

יואל רזבוזוב: הם מבינים את המצוקה של הספורטאים ויודעים שכל שינוי או הטבה שהם יקבלו הם מבורכים.

יואל רזבוזוב: לכן אני שב ומבקש: הראו לעולם שגם מדינת ישראל היא מדינת ספורט; הראו לעולם שבאמת אי-אפשר עלינו; והראו למשלחת הישראלית לאולימפיאדה שאנחנו, חברי כנסת ישראל, עומדים מאחוריהם, מעודדים, והכי חשוב – תומכים בהם באמת.

יואל רזבוזוב: בשלב הזה אני מבקש לדחות את ההצבעה על החוק למועד מאוחר יותר, משום שחברי חבר הכנסת עודד פורר וחברי מפלגתו ישראל ביתנו מעוניינים לקדם הצעת חוק זהה עוד בכנס הקיץ הנוכחי, ולעשות אתי צעד נוסף לשיפור – לתרבות הספורט שהיינו רוצים שתהיה בישראל.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/461/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (עבירה על סידור נישואין וגירושין), של חברת הכנסת עליזה לביא.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: יענה בשם הממשלה השר לשירותי דת.

מאיר כהן: בבקשה, עליזה.

עליזה לביא: – – – לא נמצא.

מאיר כהן: את תעלי להציג את הצעת החוק.

מאיר כהן: בבקשה.

עליזה לביא: הבנתי שהשר בחו"ל.

מאיר כהן: אז מישהו יענה במקומו, אל תדאגי.

מאיר כהן: בבקשה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי, חברי הכנסת, אני רוצה להציג היום תיקון.

עליזה לביא: ביקשתי בחוק הזה תיקון למצב אבסורדי שהשתרר כאן במדינת ישראל, שמעטים מכירים אותו ומכירים בו.

עליזה לביא: לראשונה בישראל, סוגיה שהיא סוגיה דתית, כפופה לסנקציה פלילית.

עליזה לביא: לראשונה בישראל, חקיקה דתית באה בנשימה אחת עם עונש מאסר.

עליזה לביא: אז במה מדובר בעצם?

עליזה לביא: בכנסת הקודמת חוקק חוק מבורך, חוק פתיחת אזורי רישום לנישואים, שנותן לכל אזרח בעצם את האפשרות לבחור באיזו מועצה דתית הוא או היא יכולים להירשם לנישואים.

עליזה לביא: אבל באותה חבילה של סעיפים קטנים נכנס סעיף, מבלי משים, או עם תשומת לב רבה של מי שרצה להכניס את זה, אבל סעיף שערורייתי.

עליזה לביא: ובפעם הראשונה, בחוק הזה, של פתיחת אזורי רישום, נכנס סעיף, סעיף 7 לפקודה, שמטיל עונש מאסר על אזרחים נורמטיביים לחלוטין, שכל החטא שלהם מסתכם בכך שלא דיווחו לרבנות כי הם התחתנו או התגרשו.

עליזה לביא: כלומר, למעשה, כל מי שמחתן באופן פרטי זוג – הוא והזוג צפויים לעונש מאסר עד שנתיים.

עליזה לביא: גם רבנים אורתודוקסים שמחתנים באופן פרטי צפויים לשנתיים עונש מאסר.

עליזה לביא: מצאתי את עצמי בשבועות האחרונים – ספירת העומר, בדרך כלל בספירת העומר לא הייתי בחתונות – מצאתי את עצמי מוזמנת לכמה חתונות גם בספירת העומר.

עליזה לביא: יש היום יותר ויותר צעירים שבוחלים בביורוקרטיה הדתית ומבקשים להתחתן – אם זה בחתונה פרטית, או אם זה בחתונה על-ידי רב אורתודוקסי שלא דרך הרבנות הראשית.

עליזה לביא: ומה שקורה היום זה שכולם צפויים לעונש מאסר עד שנתיים, גם המחתן וגם המתחתנים.

עליזה לביא: אני רוצה להזכיר לכם שבכנסת הקודמת ההצעה הזאת, כשעלינו על זה תוך כדי שנפלה הבושה והפשלה הזאת בחוק של פתיחת אזורי רישום, העליתי את החוק הזה, הוא עבר בקריאה טרומית ואושר בקריאה טרומית ממש לפני פיזור הכנסת התשע-עשרה.

עליזה לביא: ביקשתי להעלות את זה, והעליתי את זה מייד בראשית הכנסת העשרים.

עליזה לביא: ואז בוועדת שרים ביקשו שנגיע להבנות, ואני מנסה להגיע להבנות, אבל לצערי הרב אין הבנות.

עליזה לביא: ואומרים לי: אז מה את מציעה?

עליזה לביא: אמרתי: אוקיי, בואו נעשה איזושהי חלופה של קנס כספי, כמקובל, למה עונש מאסר?

עליזה לביא: ממתי במדינת ישראל יש עונשי מאסר על נושאים דתיים?

עליזה לביא: מה השלב הבא – שמי שלא יעשה ברית מילה גם יישלח לכלא, גם יהיה צפוי לעונש מאסר?

עליזה לביא: אז רק בשביל הפרופורציה, חברותי וחברי המחוקקים כאן, בכנסת ישראל, עונש המאסר הקבוע, בחוק העונשין הוא קבוע בדרך כלל על מעשים כמו אי-מניעה של פשע, מעשה מגונה תוך ניצול מרות, מעשה מגונה בחסר ישע, הפקרת קטין על-ידי ההורה שלו, ועבירה של תקיפה.

עליזה לביא: אז באמת, גם כאן יש פרופורציה והבנה כלפי הנעשה – שנתיים עונש מאסר?

עליזה לביא: ואני רוצה להזכיר לכולנו: זה לא נושא שהוא דתי או הלכתי; הרבה זוגות יהודים מקיימים חתונה כדת משה וישראל, ומבקשים לעשות את זה ועושים את זה, חלק גדול בגלל אי-נחת ואי-נוחות מול הביורוקרטיה הדתית, שהלכה ונהייתה קשה יותר ומורכבת יותר – אבל בטח ובטח – סנקציה פלילית לא תפתור, לא תיתן את המענה.

עליזה לביא: במקום לעשות איזשהו בדק בית ולהבין את הדור המשתנה, ואת המצוקה, ואת הביורוקרטיה שהסתאבה – ואת חוסר השירות לזוגות צעירים, אם זה במקומות רבים ששעות קבלה לא מפורסמות, ואם הן מפורסמות אז לא מאיישים, והרבה מאוד כועסים, ולא מקשיבים להם, ויש נתק מאוד מאוד גדול בשפה התרבותית בין מי שמאייש את התפקידים בביורוקרטיה הדתית לבין הדור הצעיר.

עליזה לביא: וחבר'ה מבקשים לבוא ולהתחתן, אז מה, התשובה היא עונש מאסר – עונש מאסר עד שנתיים?

עליזה לביא: זה הרי לא יעלה על הדעת.

עליזה לביא: איך אפשר בכלל שחוק כזה יהיה קיים בספר החוקים של מדינת ישראל?

עליזה לביא: ובאותה נימה, התרגלנו כבר שביורוקרטיה דתית שולטת לנו בחיים, אבל לא יכול להיות שזה באמת יהיה סוג של מונופול שיהיה דורסני כזה.

עליזה לביא: אי-אפשר שמי שלא ממלא הוראות של ביורוקרטיה דתית ייכנס – מאחורי סורג ובריח.

עליזה לביא: ואני רוצה להזכיר לנו שיו"ר ועדת החוקה הקודם, דודו רותם, זיכרונו לברכה, התנגד כבר אז להכנסה של נורמות פליליות לחוק האזרחי, ולא לחינם הוא התנגד להכנסה הזאת.

עליזה לביא: ואני מבקשת – מבקשת את ההקשבה שלכם, וגם את ההצבעה שלכם, ואת ההבנה שלכם, שלא יכול להיות שהחוק הזה יהיה בספר החוקים של מדינת ישראל.

עליזה לביא: אז כמו שאתם יודעים, החוק הזה לא עבר את האישור של ועדת שרים, ולכן הוא נמצא כאן.

עליזה לביא: הוא נפל, והוא נמצא כאן לשיקול הדעת שלכם.

עליזה לביא: זה לא עניין של משמעת קואליציוניות כזאת או אחרת, אני בטוחה שיש פה הרבה חברות וחברי כנסת מהקואליציה שמסכימים שעונש כזה לא יכול להיות, בוודאי בימים שבהם שמענו שכל נושא הגיור לא יחזור לדיון – כך הצהיר שר הביטחון הנכנס, שהוא מוותר גם על הנושא הזה.

עליזה לביא: אז מלכתחילה יש לנו פה בעיה שהולכת וגדלה: יותר ויותר צעירים לא יכולים – לא שהם לא רוצים, לא יכולים – להתחתן במדינת ישראל.

עליזה לביא: חלופה אחרת של ברית זוגיות או איזשהו מענה אזרחי גם היא לא תעלה על סדר-היום.

עליזה לביא: אז מה?

עליזה לביא: אז מעלים מצד שני חוק מאסר שייתן עונש מאחורי סורג ובריח?

עליזה לביא: זאת לא הדרך.

עליזה לביא: אני מודעת לסיכונים ולהשלכות בכל הקשור למקום הזה של הרישום, בכל מה שקשור לסוגיה ולחשיבות של רישום.

עליזה לביא: תמיד זה היה בחברה היהודית ותמיד זה היה בקהילות, והחשש מהשלכות של אי-רישום מסודר בכל הקשור להמשכיות העם היהודי.

עליזה לביא: אבל אפשר למצוא פתרונות נוספים כשרוצים.

עליזה לביא: להשתמש בדגל הזה, של עונש מאסר, זאת לא הדרך.

עליזה לביא: התשובה המהוססת של כל מי שניסיתי לדבר אתו היא שלא באמת אוכפים את זה: נו, באמת, עליזה, אנחנו לא אוכפים, אנחנו רואים ושותקים.

עליזה לביא: אז אם רואים ושותקים ולא אוכפים, למה להשאיר את זה?

עליזה לביא: למה ליצור תקדים של עונש מאסר בסוגיות האלה?

עליזה לביא: יש הרבה מאוד דברים לא ברורים בסעיף הזה: כמה זמן?

עליזה לביא: איך?

עליזה לביא: מה?

עליזה לביא: אבל הבעיה האמיתית, שאני רוצה רגע לדבר עליה, כי לא היו הרבה הזדמנויות בכנסת הזאת, לצערי הרב מאוד, לעלות בסוגיות של דת ומדינה.

עליזה לביא: הרי זה וטו קואליציוני; לא רק שזה וטו קואליציוני, אלא חזרו ואמרו את זה עכשיו עם ההרחבה של הממשלה: כל ההצעות שנעלה – ייפלו; כל ניסיון שלנו להביא לאיזושהי הבנה לא באמת יקרום עור וגידים.

עליזה לביא: גם אם – שוב, אני חוזרת ואומרת, יושבים על הספסלים כאן חברי כנסת שעוד לפני שהגיעו לכנסת ישראל או גם כשהיו בכנסת הקודמת – גם על ההצעה הזאת חתומים חברים שנמצאים בקואליציה, וגם לפחות שני שרים היום חתמו על ההצעה בפעם הקודמת.

עליזה לביא: הבעיה האמיתית, חברים, טמונה בכך שרבים מהצעירים לא רוצים להתחתן ולהירשם ברבנות, לא כי הם לא רוצים להירשם על-פי הדין הדתי, אלא כי הביורוקרטיה הדתית העלתה בפניהם מצב בלתי אפשרי, והם בוחרים לקיים טקס נישואים פרטי, כי הם מאסו בהתנהלות של הביורוקרטיה של הממסד הדתי.

עליזה לביא: הם לא רוצים את המעורבות הרבנית, והם סולדים מהביורוקרטיה.

עליזה לביא: אז במקום לתקן ולראות את המציאות הזאת, את המספרים שהולכים וגדלים, ולתת לזה מענה, ולא להמשיך לעצום את העיניים בפני המגמה הזאת, שרק הולכת וגוברת, גם בקרב צעירים חילונים, גם, כמובן, בקרב מי שלא יכול בכלל להתחתן באמצעות הדין הדתי, וגם בקרב חבר'ה דתיים, שמאסו בביורוקרטיה, שמספרם הולך וגדל – צריך לתת מענה, צריך לרענן ולראות איך אפשר להתאים, כי יש פתרונות; יש היום טכנולוגיה שמאפשרת הרבה יותר רגישות והרבה יותר סובלנות.

עליזה לביא: אנחנו חיים במציאות שונה מהמציאות שהכרנו, וחוסר האמון ההולך וגדל בביורוקרטיה הדתית הוא בעוכרינו.

עליזה לביא: היום זה בסוגיה הזאת של נישואים וגירושים, ומחר זה יימשך בסוגיות נוספות.

עליזה לביא: את הרמזור האדום של הסלידה צריך לפרק; צריך לראות איך מקדמים את זה, ולא בדרך של מאסר, לא בדרך של איומים, שמעולם – אבל מעולם – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עליזה לביא: – – לא היו באיזון הזה במדינה שרוצה להיות מדינה יהודית ודמוקרטית – –

מאיר כהן: תודה.

עליזה לביא: – – ואני מבקשת מכם, למרות הדברים של ועדת השרים, לתמוך בחוק.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני השר, בבקשה.

מאיר כהן: ובדרכך – אנחנו מקבלים בברכה את תלמידי בית-הספר "אפאק" מתל-שבע – לא מוחאים כפיים – בית-ספר לתלמידים ותלמידות עם צרכים מיוחדים ולחינוך מיוחד.

מאיר כהן: ברוכים הבאים לכנסת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני השר.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ברשותך, אני מצטרף לברכות לבית-הספר מתל-שבע.

אורי אריאל: כשר החקלאות יש לי אחריות לרשות לבדואים.

אורי אריאל: הייתי בתל-שבע, ראיתי את בית-ספרכם, הוא יפה, הוא נהדר.

אורי אריאל: מדינת ישראל השקיעה שם הרבה כספים, ובעיקר אתם חשובים, כי אתם עושים את העבודה יום-יום, ואני רוצה להודות לכם וודאי לברך את התלמידים שלומדים אצלכם.

אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, לגבי הצעת החוק של חברת הכנסת עליזה לביא, ההצעה מבקשת להפוך סדרי עולם ולקבוע כי הרשות הרושמת נישואים וגירושים – על עובדי רשות זאת תוטל האחריות לרישום הנישואין או הגירושין של אדם שבא בשעריה, ואם לא יעשה כן, יושת על עובד המדינה הזה קנס.

אורי אריאל: אני חייב להגיד שאני עונה בשם השר לשירותי דת דוד אזולאי, שנבצר ממנו לענות.

אורי אריאל: רבותי, דמיינו מצב שמחר יקום מישהו ויבקש להטיל קנס על רופא שנתן מרשם לרפואת חולה, והחולה לא דאג לעצמו ולא לקח את התרופה.

אורי אריאל: עובדי המדינה, ובכללם עובדי הגופים האמונים על רישום נישואים וגירושים, עושים את מלאכתם נאמנה, ולא ייתכן לאפשר את ההצעה הזאת, המטילה אחריות פלילית וקנסות על עובדי המדינה.

אורי אריאל: אדם בוגר שחש את עצמו בשל וחפץ לבוא בברית הנישואין, או זה המבקש להתגרש, יכול הוא להיות אחראי מספיק גם לוודא את הרישום על כך.

אורי אריאל: לאור האמור, עמדת הממשלה היא לדחות את הצעת החוק המונחת לפנינו.

אורי אריאל: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

עליזה לביא: זה לא נשמע שאתה עצמך מסכים עם הדברים האלה.

מאיר כהן: חברת הכנסת, את רוצה להגיב, או שאנחנו עוברים להצבעה?

מאיר כהן: עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (עבירה על סידור נישואין וגירושין), התשע"ה–2015.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 32 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לתיקון פקודת הנישואין והגירושין (רישום) (עבירה על סידור נישואין וגירושין), התשע"ה–2015, נתקבלה.

מאיר כהן: 25 בעד, 32 נגד.

מאיר כהן: ההצעה ירדה מסדר-היום.

מיכל רוזין: אפשר להוסיף את ההצבעה שלי?

מאיר כהן: בעד.

מאיר כהן: להוסיף לפרוטוקול את חברת הכנסת מיכל רוזין.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/2364/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – הצמדת שכר הלימוד לשכר המינימום במשק), התשע"ו–2015.

מאיר כהן: חבר הכנסת זחאלקה – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, בשבוע שעבר אני הגשתי הצעת חוק למתן פטור לסטודנטים מתשלום דמי ביטוח לאומי.

ג'מאל זחאלקה: הרוב בכנסת הכשיל את ההצעה, אף-על-פי שהיא צעד חשוב בהקלה על סטודנטים שרוצים לסיים את הלימודים בזמן, שלא ייקלעו לחובות ענק בתום לימודיהם או במשך לימודיהם.

ג'מאל זחאלקה: אני מגיש כאן הצעת חוק לקביעה של שכר לימוד ברמה של שכר מינימום במשק.

ג'מאל זחאלקה: היא מאוד מאוד קרובה להחלטות של ועדת וינוגרד שהתקבלו בשנת 2000 והממשלה אימצה: הורדה הדרגתית של שכר הלימוד מ-10,000 שקל ל-5,000 שקל, ב-50%, במשך חמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: לאחר כמה הורדות, הממשלה החליטה להעלות את שכר הלימוד ולצפצף על החלטות ועדת וינוגרד.

ג'מאל זחאלקה: בזמן שהיו התקוממות לצדק חברתי והפגנות ענק דובר רבות על סיוע לציבור הסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: חלק ממנהיגי הסטודנטים אפילו הגיעו לכנסת, דווקא בזכות זה שדובר על כך שהטיפול בציבור הסטודנטים בראייה של צדק חברתי – היא מאוד חשובה, היא אבן פינה בכל תפיסה חברתית מתקדמת, נאורה וצודקת.

ג'מאל זחאלקה: למה סטודנטים?

ג'מאל זחאלקה: כי היום, בעבודה המודרנית, בניוד החברתי בחברה המודרנית, החינוך האקדמי הוא תנאי מוקדם, אי-אפשר בלעדיו.

ג'מאל זחאלקה: בלי חינוך אקדמי ראוי, בן העני יישאר עני, ומי שבשוליים יישאר בשוליים, והדלות – דל ואביון יישאר דל ואביון.

ג'מאל זחאלקה: ואנחנו חייבים, כלומר אלה שיש להם מצפן ומצפון מוסרי, חייבים לדאוג לכך שיהיה חינוך גבוה בר-השגה לכלל האזרחים.

ג'מאל זחאלקה: חייבים לדאוג לכך, להקל על סטודנטים מבחינה כלכלית.

ג'מאל זחאלקה: מבחינה כלכלית, סיוע לסטודנטים משתלם, כי מה שיקרה אם הסטודנט ייאלץ לפרוס את לימודיו במקום על שלוש שנים על חמש ושש שנים, כדי שיעבוד וכדי שיכסה את עלות הלימודים – העלות של שכר הלימוד שהוא ישלם וההפסד למשק וההפסד הכלכלי הכללי, גם ברמת הפרט וגם ברמת הכלל, הוא אדיר.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, ההצעה שאני מציע היא הצעה ראויה.

ג'מאל זחאלקה: אפשר כמובן לפרוס אותה על כמה שנים, ככה שלא תביא לזעזוע כלכלי, אבל בסופו של דבר, ההשקעה בחינוך הגבוה היא אחת ההשקעות הכדאיות ביותר לבניית חברה מודרנית מתקדמת וצודקת.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה תעזור בעיקר לאנשים בשוליים, לציבור הערבי, לעניים – יהודים וערבים – בארץ, לאלה שידם אינה משגת.

ג'מאל זחאלקה: העלות, היום, של סטודנט באוניברסיטה היא אדירה – שכר לימוד, מגורים והוצאות של סטודנט, נגיד, שלא עובד, זה בערך 40,000 שקל בשנה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, סכום גבוה מאוד, למשפחות עניות.

ג'מאל זחאלקה: סליחה, 4,000 שקל לחודש, לא 40,000 שקל לשנה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו – – –

מירב בן ארי: ומה אתה – – – שנים לא עלה שכר הלימוד – – – מה זה?

מירב בן ארי: בלי שום אחריות – – –

ג'מאל זחאלקה: לכל אלה – – –

מירב בן ארי: – – –

ג'מאל זחאלקה: אני אענה לך ברצינות.

מירב בן ארי: על חשבון מי?

ג'מאל זחאלקה: סליחה, גברתי – – –

מירב בן ארי: כמעט 15 שנה לא נגעו בשכר הלימוד של הסטודנטים, אז למה – – –

ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שאת בחורה צעירה, ולא מכירה את ההיסטוריה – – –

מירב בן ארי: אני קצת מכירה את ההיסטוריה.

ג'מאל זחאלקה: יש ועדה ממשלתית – – –

מירב בן ארי: שהמליצה להוריד את שכר הלימוד?

ג'מאל זחאלקה: המליצה להוריד את שכר הלימוד בחצי, ולפרוס את זה על חמש שנים.

טלי פלוסקוב: – – –

מירב בן ארי: מאיפה תביא את זה – – –

ג'מאל זחאלקה: אני לא ממציא, אני לא ממציא, לא, זה לא הצעה שלי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו – – –

טלי פלוסקוב: איזו ועדה?

ג'מאל זחאלקה: הוועדה הזאת, היא עשתה את כל החשבונות הכלכליים – –

מירב בן ארי: – – –

ג'מאל זחאלקה: – – ועדה מאוד רצינית, בראשות השופט וינוגרד.

ג'מאל זחאלקה: ועדה מאוד רצינית.

ג'מאל זחאלקה: עבדה שישה חודשים מלאים עד שהוציאה את מסקנותיה.

ג'מאל זחאלקה: דיברו שם ראשי האוניברסיטאות, השרים, הסטודנטים – כולם עמדו בפניה.

ג'מאל זחאלקה: זה אפשרי.

ג'מאל זחאלקה: אין מקום בעולם שסטודנטים עובדים כל כך הרבה כמו בארץ, כי הם לא יכולים לשלם את ההוצאות.

ג'מאל זחאלקה: תביאי – בצרפת, באנגליה, בירדן, בסעודיה, במקסיקו – אין מקום בעולם שהסטודנטים עובדים כל כך הרבה.

ג'מאל זחאלקה: וסטודנט שעובד, מי שמכיר – – –

מירב בן ארי: 15 שנה – – –

ג'מאל זחאלקה: תקשיבי לי, תאמיני לי, אני רוצה שאת תלכי להסביר לסטודנטים מה שאת אומרת.

מירב בן ארי: מה שאנחנו – – – זה לא כסף לסטודנטים?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שתלכי בשם הליכוד שלך ותגידי לסטודנטים: אנחנו אתכם.

מירב בן ארי: איזה ליכוד?

מירב בן ארי: אני מכולנו בכלל.

ג'מאל זחאלקה: אז יותר גרוע.

ג'מאל זחאלקה: עוד יותר.

ג'מאל זחאלקה: תגידו את האמת: אתם לא בעד הסטודנטים, אתם נגד הסטודנטים.

מירב בן ארי: אם יש מישהו שהוא בעד הסטודנטים – – –

ג'מאל זחאלקה: אתם נגד הסטודנטים, רק מילים אתם מחלקים להם.

טלי פלוסקוב: אנחנו לא נגד הסטודנטים – – –

מירב בן ארי: אתמול היה יום הסטודנט; איפה היית – – –

ג'מאל זחאלקה: צריך לעזור לסטודנטים על אמת, ולא במילים, ולא סתם ברטוריקה.

טלי פלוסקוב: זחאלקה, יש גבול.

ג'מאל זחאלקה: וצריך ליישם החלטות רציניות של ועדות.

ג'מאל זחאלקה: כשוועדה מחליטה להעלות, מעלים; אבל ועדה שמחליטה להוריד – לא מורידים.

ג'מאל זחאלקה: איפה נשמע דבר כזה?

מירב בן ארי: ועדה – – – לכנסת – – –

ג'מאל זחאלקה: צריך לעשות שינוי יסודי בחינוך הגבוה בארץ.

ג'מאל זחאלקה: אחד הדברים החשובים ביותר זה לטפל בהיבט הכלכלי-חברתי של העניין הזה; לא יכול להיות שסטודנטים עוזבים את האוניברסיטה כי הם לא יכולים לשלם.

ג'מאל זחאלקה: לא יכול להיות שתהיה אפליה סמויה באוניברסיטה, אבטלה מלימודים.

ג'מאל זחאלקה: מה זה סטודנט שנאלץ – נאלץ – במקום לגמור בשלוש שנים, לגמור בשש שנים?

ג'מאל זחאלקה: מה המשמעות הכלכלית של העניין הזה?

ג'מאל זחאלקה: מה המשמעות האישית של הדבר הזה?

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שיתקיים דיון רציני על – איך יכול להיות שהמקום שבו הסטודנטים עובדים הכי הרבה, זה בארץ.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דבר שאי-אפשר לשנות.

מירב בן ארי: איפה היית אתמול?

מירב בן ארי: אתמול היה יום הסטודנט – – –

ג'מאל זחאלקה: צריך לעזור לסטודנטים לגמור בזמן את לימודיהם, צריך שיהיה משהו הגיוני.

ג'מאל זחאלקה: מבחינה כלכלית, הממשלה יכולה; יש לה יכולת.

ג'מאל זחאלקה: ואם יש לה בעיה בשנה הבאה, או בשנה שאחריה, אפשר לפרוס את זה, אבל צריך להקטין באופן משמעותי את העלויות של הלימודים; לא רק דמי ביטוח לאומי, שכר לימוד – אני עוד אדרש לעניין שכר המעונות.

ג'מאל זחאלקה: צריך לעזור לסטודנטים על אמת, ולא רק בדיבורים.

ג'מאל זחאלקה: הרבה מפלגות, כולל השר כחלון, כשהיה בליכוד, אמרו: נעזור לסטודנטים.

מירב בן ארי: אנחנו עוזרים לסטודנטים – – –

ג'מאל זחאלקה: ובמפלגת העבודה כולם אמרו את זה, וזה היה אחד הדגלים של המחאה החברתית.

ג'מאל זחאלקה: כל המפלגות דיברו על זה, ואני חושב שהגיע הזמן לעבור מדיבורים למעשים, ולקבוע שכר לימוד הוגן.

ג'מאל זחאלקה: אפשר לפרוס, אפשר לעשות את זה בצורה מסודרת, אבל אי-אפשר להישאר עם המצב הקיים, שבו סטודנטים או שעוזבים את הלימודים או שפורסים את הלימודים.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

בצלאל סמוטריץ': משיב לנו על ההצעה, בשם הממשלה, סגן שר החינוך הרב מאיר פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה מסתמך על כך שגם בתקופת המחאה החברתית, אשר במרכזה עמדו הסטודנטים, עלתה הבקשה הזאת, עלתה הדרישה הזאת, ולטעמו גם היו הבטחות רבות של הממשלה, שתסייע לאוכלוסיית הסטודנטים.

מאיר פרוש: הוא מביא בדרך של הצעת חוק – ואולי בזה גם לגרום, לאכוף – אולי לכפות – על הממשלה, שתפעל כפי שהוא חושב שצריך לפעול.

מאיר פרוש: אז מה שאני רוצה לומר זה כך: הצעת החוק הזאת נדונה בישיבת שרים לענייני חקיקה ביום ראשון האחרון, ב-29 במאי 2016, והחלטת ועדת השרים הייתה להתנגד להצעת החוק הזאת.

מאיר פרוש: ואני מבקש להסביר.

מאיר פרוש: מדובר בעצם בהצעת חוק המבקשת לקבוע כי גובה שכר לימוד לתוכנית לימודים לתואר במוסד להשכלה גבוהה שהמדינה משתתפת בתקציבו לא יעלה על גובה סכום שכר מינימום לחודש.

מאיר פרוש: תכלית ההצעה, על-פי דברי ההסבר, היא סיוע לשכבות חלשות והגברת הנגישות של ההשכלה הגבוהה.

מאיר פרוש: אם אני לא טועה, גם חברת הכנסת עליזה לביא הציעה הצעה דומה לפני כמה חודשים, והכנסת דחתה אותה, אולי זה משהו שונה.

מאיר פרוש: מה שאני מבקש לומר לחברים זה כך: הצעת החוק נבחנה במל"ג, והיא מתנגדת לה, מהטעמים האלה: 1.

מאיר פרוש: כידוע, שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה, אשר מתוקצבים, נקבע כל שנה על בסיס ועדות ציבוריות שפעלו בעבר.

מאיר פרוש: האחרונה, הוועדה האחרונה, הייתה ועדת מלץ, שקבעה את גובה שכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה המתוקצבים על-ידי המדינה והמחויבים לדוח מלץ, והמל"ג וות"ת פועלים לאכיפתו.

מאיר פרוש: ככלל, כמו שאמרתי קודם ורמזתי קודם, לא נכון לקבוע בחקיקה גובה שכר לימוד.

מאיר פרוש: יש הרבה דברים שלא נכון לקבוע בחקיקה ולכפות.

מאיר פרוש: אנחנו מכירים את זה אולי בנושאים היותר-רגישים בחברה הישראלית, ובציבור החרדי, אולי, אבל עמדת המדינה – וזה שוב – חוזר ונשנה בהחלטות של ועדות השרים לענייני חקיקה, שבכפייה אי-אפשר לגרום לפעילות או להתנהלות של מדינה.

מאיר פרוש: נוסף על כך יודגש כי המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ולתקצוב רואות חשיבות רבה בקידום מערך הסיוע לסטודנטים, ועל כן החליטה ות"ת, הוועדה לתכנון ולתקצוב, לפני שנים רבות, להקים את קרן הסיוע לסטודנטים, ובמסגרת זו לממן מתקציבה מערכת הלוואות ומענקים לסטודנטים, בין היתר בהתאם לקריטריונים סוציו-אקונומיים.

מאיר פרוש: אני מבקש גם להוסיף על כך את עצם הפעלת פרויקט פר"ח, וכן את התוכנית למלגות לדוקטורנטים מצטיינים מהפריפריה.

מאיר פרוש: הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה מקצה תקציבים ייעודיים להנגשת ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיות ייחודיות, ובהן האוכלוסייה הערבית והבדואית, ולאחרונה גם שמעתי על כך שמבקשים לעשות את זה בקרב החרדים.

מאיר פרוש: המל"ג פועלת בקביעות להפחתת עלויות עבור הסטודנטים, ואני מזכיר מעל במה זו שניים מהמיזמים אחרונים: האחד זה המיזם להפעלת קורסים לקראת קבלת פטור באנגלית כקורסים מקוונים ללא עלות, והחלטת המל"ג על פתיחת תוכנית להקמת כפרי סטודנטים לצד מוסדות להשכלה גבוהה, אשר במסגרתה יוענקו לכל סטודנט מלגת שכר סטודנט מלאה, סיוע בתשלום שכר דירה ועוד.

מאיר פרוש: ניכר – אני חייב לומר שזו עמדת המשרד – שההסדרים הקיימים כיום נותנים מענה הולם לסטודנטים מעוטי היכולת, אשר ההצעה הזו כביכול מתייחסת אליהם.

מאיר פרוש: זאת ועוד, הצעת חוק אשר קובעת שכר לימוד נמוך באופן מהותי לכולם, ללא קריטריון או שיקול דעת, בלי שתצביע על מקור תקציבי לכך, לא רק פוגעת בסמכויותיה ובחופש פעולתה של הוות"ת – והרי כולנו כאן יודעים שלוות"ת יש חופש פעולה בלתי נלאה, כי הרי אנחנו יודעים גם שאי-אפשר לבקר את המוסדות האלה – אלא אף עלולה – במקרה הזה היא גם עלולה לפגוע באיזון התקציבי של כל מערכת ההשכלה הגבוהה, ובכלל זה הסטודנטים.

מאיר פרוש: אני בעצם סיימתי, ואני רואה את הנימוקים שאני אמרתי, והם יכולים להיות – אם זה היה נדון במסגרת של הצעה לסדר-יום, היו יכולים להעביר את זה לוועדה, לגבש ולדבר ולתת להבין יותר, אבל אני רוצה כן לומר, אם אני עומד כאן מעל הדוכן – אני רוצה לומר ששמעתי היום את יושב-ראש הכנסת, במסגרת יום ירושלים, והוא דיבר על כך שבמסגרת תפילת "נחם", לאור העובדה שבירושלים בונים כל כך הרבה, הוא לא בטוח – הוא אמר שהניסוחים שיש בתפילת "נחם", כאילו, על ירושלים האבלה והשוממה – אני יודע כך שלשנות נוסח של תפילה, גם אם מישהו הוא חבר כנסת, וגם אם מישהו הוא יושב-ראש או שר, אין לו סמכות לשנות נוסח תפילה.

מאיר פרוש: זו העמדה שלי.

מאיר פרוש: לכן אני לא חושב – לא רציתי להפריע לו באמצע הדיון החגיגי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא חושב שהוא טען שיש לו סמכות.

מאיר פרוש: הוא אמר שיש כבר כאלה שמציעים.

מאיר פרוש: אז אני רוצה לומר לך שמבחינתי, ירושלים שוממה – זה שכל זמן שבית-המקדש לא בנוי, אז כל מה שיש זה – – –

בצלאל סמוטריץ': הרב פרוש, יש תשובה של הרב צבי יהודה על זה.

בצלאל סמוטריץ': שאלו אותו את השאלה הזאת.

מאיר פרוש: אבל אתה לוקח מזמני.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא חסר לך זמן בתור שר.

בצלאל סמוטריץ': אז הוא הסביר, שזה יום שבו אנחנו אבלים על מה שאין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מודים לריבונו של עולם כל השנה על מה שיש, ובזה על תקומת ירושלים עיר הקודש, על שחרורה, ויש יום אחד שבו אנחנו מתחברים אל הכאב, בהיעדר של בית-המקדש, ומדברים בו גם – נכון – העיר האבלה, השוממה והדוויה.

בצלאל סמוטריץ': כל עוד אין בה שיא תפארתה, שזה בית-המקדש, היא עדיין אבלה.

מאיר פרוש: דווקא הסיפור הזה, שהגמרא מביאה אותו, על כך שראו שועלים מתהלכים בהר-הבית, אז אני לא רוצה חלילה לומר על אדם – אדם, ככל שהוא יהיה אדם, בצלם אלוקים נברא, ואני לא רוצה חלילה לרמוז – –

בצלאל סמוטריץ': "שועלים הִלכו בו".

מאיר פרוש: – – ולומר שמי שמסתובב בהר-הבית הוא שועל.

מאיר פרוש: מבחינת ההלכה, לדעתי, הרי אסור לעלות להר-הבית, אבל כל מי שנמצא בהר-הבית – אף אחד לא שועל.

מאיר פרוש: המונח שבגמרא מובא, כאשר "שועלים הִלכו בו", הכוונה הייתה שבית-המקדש חרב.

מאיר פרוש: לכן, גם אם יש היום בירושלים בנייה – לצערי אין בנייה היום, הלוואי שהייתה בנייה – אבל גם אם יש בנייה, ויבנו שכונות חדשות – אני רוצה לספר על יום ירושלים עוד משהו.

מאיר פרוש: סיימתי?

מאיר פרוש: אי-אפשר לשנות, לטעמי – אי-אפשר לשנות נוסחאות תפילה, ואני רוצה לקוות שהמשיח יבוא במהרה, והוויכוחים יסתיימו מהר מאוד.

מאיר פרוש: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זחאלקה, מעוניין להגיב על האם לשנות את התפילה או לא לשנות את התפילה ביום ירושלים?

בצלאל סמוטריץ': אני שואל האם אדוני רוצה – יש לך שלוש דקות זכות תגובה – האם לשנות את התפילה, או לא לשנות את התפילה?

ג'מאל זחאלקה: לא, אני רוצה שנצביע.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים – חברי הכנסת, נא לשבת במקומות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – הצמדת שכר הלימוד לשכר המינימום במשק), התשע"ו–2015 – מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 39 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – הצמדת שכר הלימוד לשכר המינימום במשק), התשע"ו–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 26 בעד, 39 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': אני קובע שהצעת החוק נפלה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אדוני כבר לא מתרגש, היו לך הודעות כבר ביום – – –

): שתי הודעות.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכלכלה תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: מצבם הקשה של חקלאי ישראל – הקפאת הליכים תלויים ועומדים נגד חקלאים בגין אי-תשלום היטלים למועצת הצמחים, של שרן השכל ואכרם חסון.

): הודעה נוספת: אבקש להודיע בזה על חילופי אישים בוועדות האלה: בוועדת הכלכלה, מטעם סיעת הליכוד – במקום חברת הכנסת נורית קורן יכהן חבר הכנסת רוברט אילטוב כנציג הליכוד.

): בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדת הכלכלה, מטעם סיעת יהדות התורה – במקום חבר הכנסת אורי מקלב יכהן חבר הכנסת יעקב אשר.

): תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2705/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעת חוק הדואר (תיקון – תקופה מרבית למשלוח דבר דואר), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת איתן ברושי וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': בפתח הדברים, חבר הכנסת ברושי – אנחנו מצביעים היום?

בצלאל סמוטריץ': או שתשובה והצבעה במועד אחר?

איתן ברושי: אני אומר בסוף.

בצלאל סמוטריץ': אתה תאמר בסוף.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ברשותכם, חברת "דואר ישראל" בע"מ – –

בצלאל סמוטריץ': רבותי חברי הכנסת, בואו נכבד את חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: – – פועלת במסגרת רישיון כללי שניתן לה על-ידי משרד התקשורת, שבו קבועים זמני משלוח מרביים, הנעים בין שלושה לשבעה ימי עבודה.

איתן ברושי: במציאות הקיימת בישראל כיום, שירותי הדואר של חברת "דואר ישראל" אינם עומדים בזמנים אלו.

איתן ברושי: מטרתה של הצעת חוק זו היא לבסס חקיקה סדורה בנושא זמני המשלוח המקסימליים ולאפשר מנגנון פיצוי הולם במצבי הפרת תנאי בעל הרישיון בעניין האיחורים.

איתן ברושי: כמי שהיה פה בפתח הישיבה, נקלעתי לשאילתות ולדיון בעקבות השאילתות על טענות נגד "דואר ישראל", והתשובות היו של השר לוין, ובעצם חברי הקואליציה שאלו את השאלות, וגם ביקורת קשה הייתה כאן, בפתיחה של הישיבה.

איתן ברושי: הצעה זו באה לעגן שלושה מרכיבים מרכזיים: 1.

איתן ברושי: קביעת זמני משלוח מרביים התואמים את הסכם בעל הרישיון הכללי עם משרד התקשורת; 2.

איתן ברושי: קביעת מנגנון פיצוי הולם שייתן בעל הרישיון עבור אי-עמידה בתנאי השירות, בסכום של פי-ארבעה מהמחיר שקבע בעל הרישיון עבור שירות משלוח דבר הדואר; 3.

איתן ברושי: לאפשר ללקוחות החברה אזרחי המדינה להגיש תלונה בטופסי תלונה מונגשים ומקוונים, כאשר זמן המענה המוצע על תלונה הוא ארבעה ימי עבודה.

איתן ברושי: חשוב לציין כי סכום הפיצוי שנקבע בהצעה זו איננו שרירותי, אלא מהווה מנגנון חכם להצמדת הפיצוי לשווי השירות בסכומים נמוכים.

איתן ברושי: נוסף על כך נראה שפיצוי באמצעות תלונה נקודתית ישרת את האזרחים וגם את משרד התקשורת, שכן מרבית הטענות ייפתרו ברמת בעל הרישיון, וכך ישפרו את השירות שלו.

איתן ברושי: יודגש שהצעת החוק אינה באה לסייג את סעיף 78 לחוק הדואר, הקובע הגבלת אחריות לנזק הנובע מאיחור, אלא לקבוע מנגנון פיקוח, אכיפה ופיצוי לגבי האיחור עצמו.

איתן ברושי: החוק שאני מעלה פה להצבעה, ועליו חתומים 31 חברי כנסת מכל המפלגות, לא נולד מתוך איזושהי גחמה עלומה, אלא מתוך צורך אמיתי, שהגיע אלי, וגם אליכם, בוודאות, מהשטח, ותלונות רבות של אזרחים, גם של חברי כנסת, שהצטברו אצלי, וגם אצלכם.

איתן ברושי: החוק הוא לא פוליטי, והוא לא בא לנגח את הממשלה, אלא דווקא לעזור לה.

איתן ברושי: כידוע לכם, אני חבר קיבוץ גבת בעמק-יזרעאל.

איתן ברושי: משלוח דואר שיצא מכאן, מהכנסת, לביתי, הגיע אחרי 30 ימים.

איתן ברושי: היות שאנחנו משתמשים היום בכלי רכב, ועוד כמה אמצעים מתוחכמים, ולא נעים בסוס ועגלה, פרק זמן שכזה נראה לי לא סביר בעליל.

איתן ברושי: כמוני סובלים משירות כזה המוני אזרחים באופן יומיומי, וקודם כול בפריפריה.

איתן ברושי: איחורים מוגזמים, לכל הדעות, ברשות הדואר הפכו לדבר שבשגרה.

איתן ברושי: לא נראה כאילו קיים איזשהו מנגנון הגנה על הלקוחות, הלוא הם אזרחי המדינה, שהממשלה אמורה לשרת אותם.

איתן ברושי: אין מנגנון שמפקח ומפצה בהתאם במקרה שנותן השירות לא עומד בהתחייבותו, אם אין שירות.

איתן ברושי: כיום יש מצב שהאיחור הקיצוני במשלוח הדואר עלול לגרום לפריט שנשלח לאבד את הרלוונטיות שלו – קודם דיברו על הזמנות לחתונה – ולגרום עוגמת נפש ואף נזק.

איתן ברושי: אנשים אשר מזמינים באינטרנט דבר מה מחו"ל נאלצים להמתין פרק זמן ממושך עד שהם מקבלים אותו, שלא לדבר על כך שלפעמים הוא אפילו אובד בדרך.

איתן ברושי: אין מדובר באיחור דבר דואר רק לאזורי הפריפריה, אלא גם בערים המרכזיות, ובוודאי במקומות הרחוקים.

איתן ברושי: הדואר משמש חיבור משמעותי בין המרכז לפריפריה, וכל פגיעה באיכות השירות שהוא נותן לאזרחים היא פגיעה קשה ביישובי הפריפריה וביישובים הרחוקים בנגב ובגליל ובקשר שלהם לשאר אזורי המדינה.

איתן ברושי: על-פי החוק הקיים, סנקציות מוטלות רק במקרה של אובדן חבילה, ולא במקרה של עיכוב במסירתה.

איתן ברושי: לכן, אף שיש הגבלה של שבעה ימי עבודה מקסימליים למשלוח, פעמים רבות מאוד לא עומדים שירותי הדואר בזמן שהוקצב.

איתן ברושי: מכיוון שהיום אין סנקציה על איחורים, אין אינטרס מיוחד ללקוח להגיש תלונה על איחור.

איתן ברושי: החוק שניסחתי יוצר סנקציות ומאפשר ללקוח להגיש תלונה באופן נוח, ומקוון במידת הצורך, ולקבל מענה בתוך ארבעה ימי עבודה.

איתן ברושי: אני מאמין שהצעת החוק תוכל לסייע בהחזרת האמון של האזרחים ברשות הדואר.

איתן ברושי: אין שום כוונה לפגוע בסמכותו של משרד התקשורת, ולהטיל קנסות שאינם בגדר אכיפה.

איתן ברושי: החוק מתחשב בזמנים חריגים, כמו מלחמה או תנאי מזג אוויר קשים, כדי לא ליצור ריבוי פניות.

איתן ברושי: כל הבקשה שלנו היא שהדואר יעמוד בהתחייבות שלו כלפי הלקוחות, ולא יעשה ככל העולה על רוחו, ללא מנגנון פיקוח וקנסות מסודר, אשר ייצור יחסי לקוח–ספק-שירות תקינים.

איתן ברושי: אם אין בעיה – ותכף נאמר על זה מילה – אין ממה לחשוש.

איתן ברושי: וודאי שאין פה בעיה תקציבית, גם אם ישלמו קנסות.

איתן ברושי: ביקרתי בדואר, קיבלו אותי יפה, נפגשתי עם המנהלים ועם העובדים, וסיירתי בדואר, בחלק ממבני הדואר.

איתן ברושי: אני מקבל תלונות גם על התנהגות שאינה הולמת וסניפים שלא מתפקדים, אני מודע להתייעלות של הדואר בעת האחרונה, להתקדמות שנעשתה בשירות, ואני מודה על כך, מציין זאת ומודה להנהלה ולעובדים.

איתן ברושי: ידוע לי שקיים רצון לבצע רפורמה, וחשוב לי להדגיש שהחוק אינו סותר את הרפורמה, אלא נועד לשמש מדד להצלחתה.

איתן ברושי: יש לשפר את השירות, כי הדואר הוא קודם כול גוף שנועד לתת שירות לאזרחים, ולא עסק כלכלי.

איתן ברושי: לא כל דבר נמדד בשורה התחתונה, בוודאי לא שירות לאזרחי המדינה כמו הדואר.

איתן ברושי: ביום ראשון החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה להתנגד להצעת החוק הזאת.

איתן ברושי: גם משרד התקשורת לא בדיוק משתף פעולה כרגע, הוא מודאג אולי מהביקורת, ומודאג אולי מצעדי אכיפה ולא רק ממילים שאין מאחוריהן מעשים.

איתן ברושי: אני באמת לא מבין ממה יש לפחד, ואני חושב שיש מקום לשיתוף פעולה של הממשלה בהצעה הזאת, כדי לשפר את השירות, וזה מיעדי הממשלה, לשרת את האזרחים שבשמם היא פועלת.

איתן ברושי: נשגב מבינתי מדוע בוחרת הממשלה להתייצב לצדו של הדואר ולתת גב לשירות קלוקל במקום לעמוד לצדו של האזרח הקטן, תוך הבטחת שיפור השירות של הדואר; שיפור וייעול בלי לזרוק את העובדים, בלי לפגוע בדואר, בלי לשפוך את התינוק עם המים, אלא לשפר את השירות.

איתן ברושי: הרי זה טוב לאזרחים, זה נכון לחברת הדואר, זה תואם את מדיניות הממשלה, לשפר את השירות בכל רחבי הארץ.

איתן ברושי: אני מקווה שחברי הכנסת, גם אחרי הדברים הללו – וגם כל אחד ודאי נתקל בנושא הזה – יתרמו את חלקם כדי שהשירות הזה ישתפר וכדי שהדואר יהיה דואר ישראל, דואר כל ישראל, דואר כל האזרחים.

איתן ברושי: בתיאום עם השר לוין, אני קיבלתי את ההצעה שהתשובה תהיה במועד אחר, ולא מועד רחוק, ועד אז אולי הממשלה תמצא דרך לא לפחד, אלא לשפר את השירות ולדאוג גם לדואר וגם לאזרחים.

איתן ברושי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2914/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים, של חברת הכנסת רחל עזריה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רחל עזריה: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, באולם הזה, בכנסת ישראל, אנחנו בדרך כלל עוסקים הרבה מאוד בסוגיות ביטחוניות, מדיניות, כלכליות ופוליטיות, ואני רוצה רגע אחד שנדבר על הילדים שלנו, על הבריאות של הילדים שלנו.

רחל עזריה: כאימא לארבעה ילדים גיליתי להפתעתי שכל מזון לא בריא, שאני משתדלת לא להכניס הביתה, מגיע לילדי כל יום בצהרון.

רחל עזריה: ולנו כהורים אין ברירה; המציאות בישראל היא כזאת ששני ההורים חייבים לעבוד על מנת לפרנס את המשפחה – אחוז התעסוקה בישראל הוא מהגבוהים במדינות ה-OECD, הן לגברים והן לנשים, ולכן מאות-אלפי ילדי ישראל שוהים בצהרונים ואוכלים את הארוחה החמה העיקרית במהלך היום בצהרון.

רחל עזריה: הבעיה היא שאין שום פיקוח רשמי של המדינה על המזון בצהרונים.

רחל עזריה: אפילו יותר מכך, אין בעצם הגדרה של המדינה מה זה צהרון.

רחל עזריה: ובאין פיקוח, אנחנו עדים פעמים רבות לארוחות שמזיקות לבריאות של הילדים שלנו; ארוחות שמכילות מלח, סוכר ושמן רווי בערכים גבוהים משמעותית מהערכים המומלצים על-ידי משרד הבריאות וארגון הבריאות העולמי.

רחל עזריה: בעידן שבו ההשמנה היא מגפה עולמית שנמצאת בעלייה מתמדת, ובישראל אחד מכל חמישה ילדים בכיתה א' סובל מעודף משקל, אנחנו חייבים לטפל בנושא הזה באופן בהול.

רחל עזריה: זאת האחריות שלנו כהורים.

רחל עזריה: אבל איך בדיוק נעשה את זה?

רחל עזריה: לאסוף את הילד מהגן בשעה 14:00 זאת לא אופציה, אנחנו צריכים לעבוד.

רחל עזריה: להביא לו אוכל מהבית, אחר משאר הילדים?

רחל עזריה: נו באמת, מסכן הילד.

רחל עזריה: אבל זה אפשרי.

רחל עזריה: המדינה צריכה לקחת את האחריות.

רחל עזריה: בירושלים עשינו זאת, ואין סיבה שלא נצליח להכניס אוכל בריא לכל הצהרונים בישראל, בדיוק כפי שעשינו את זה בירושלים.

רחל עזריה: הצעת החוק שלי קובעת, כי על המדינה לקחת אחריות לנושא, ומשרד הבריאות יוודא שהאוכל בצהרונים יהיה בריא.

רחל עזריה: יהיו הגדרות מה מותר ומה אסור להגיש, יהיו כללים שיקבעו כמה שמן, מלח וסוכר מותר שיהיו באוכל.

רחל עזריה: יהיו כללים שיגדירו כמה ירקות, מה מוגדר ירק, מה לא מוגדר ירק, ויהיה פיקוח שיוודא שבאמת נותנים לילדים שלנו את האוכל הבריא.

רחל עזריה: החינוך לתזונה נכונה חייב להתחיל בילדות.

רחל עזריה: זו התקופה הרגישה, זו התקופה שבה אנחנו מגבשים את הטעם, וזה מה שמשפיע בסופו של דבר על ההתנהגות שלנו.

רחל עזריה: השפעה על ילדים בשלב הזה תשפיע על דור העתיד.

רחל עזריה: החוק זכה לתמיכה של משרד הבריאות, וגם משרד האוצר הודיע שיקצה תקציב עבור החוק.

רחל עזריה: חברותי וחברי, חברי הכנסת היקרים, אני אשמח אם תתמכו בחוק הזה.

רחל עזריה: תודה רבה, וחג ירושלים שמח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת, למה צריך תקציב לחוק הזה?

בצלאל סמוטריץ': הפיקוח.

רחל עזריה: כן, כן.

רחל עזריה: התקצוב הוא לפיקוח ולכל המנגנון והתהליך, וזהו.

רחל עזריה: אני מקווה שנוכל לצאת לדרך.

רחל עזריה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה בשם הממשלה שר הבריאות הרב יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: כבוד אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין חולק כי הרגלי תזונת הילדים בגיל הגן ובגיל בית-הספר, וכן טיב המזון הנצרך והתאמתו, הם בעלי חשיבות רבה בהתפתחותם התקינה של הילדים.

יעקב ליצמן: על כן, ראוי כי לילדים השוהים בצהרונים לאחר סיום יום הלימודים תובטח תזונה בריאה וראויה – מזון מגוון ומאוזן שיתרום לאיכות חייהם.

יעקב ליצמן: הנושא של פיקוח על איכות המזון במוסדות חינוך מוסדר בחוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות חינוך, התשע"ד–2014, אשר קובע, בין היתר, את תנאי האספקה והמכירה של מזון בתחום מוסד חינוך, את חובתו של ספק המזון לפרט את הרכב המזון ואת ערכו התזונתי בהתאם להוראות, ואף את חובתו של מנהל מוסד חינוך למנוע מספק מזון למכור או לספק מזון בלא הצהרה שהמזון עומד בתנאים ובלא שפורסם הרכבו התזונתי כנדרש.

יעקב ליצמן: ואולם, צהרון הוא מסגרת חינוכית לילדים שפועלת לאחר שעות הלימודים או בתקופות של חופשות בבית-הספר או בגן-הילדים, ומתקיימים לגביה אחד מאלה: א.

יעקב ליצמן: התקשרה בחוזה להפעלת צהרון עם רשות מקומית; ב.

יעקב ליצמן: פועלת בפיקוח משרד הכלכלה והתעשייה.

יעקב ליצמן: דהיינו, כפי שצוין בדברי ההסבר המצורפים להצעת החוק, הוראות החוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה במוסדות החינוך אינן חלות על צהרונים.

יעקב ליצמן: הצעת החוק מבקשת להבטיח שגם בצהרונים יוטמעו סטנדרטים גבוהים של מזון ותזונה, הכוללים שמירה ופיקוח על איכות וכמות המזון וקידום חינוך תזונתי מלווה למסגרת ההזנה.

יעקב ליצמן: על החינוך התזונתי לעמוד בעקרונות התזונה הבריאה כפי שינחה משרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אנו רואים חשיבות בקביעת סטנדרט לאיכות המזון אשר יוגש בצהרונים וכן בפיקוח על מזון זה.

יעקב ליצמן: עם זאת, כדי להשיג את מטרת הצעת החוק ולקדם פיקוח נאות, יש צורך להסדיר את אופן ביצועו הן בהיבט התזונתי והן בהיבט התברואי.

יעקב ליצמן: אי לכך, משרד הבריאות תומך בהצעת החוק, כפוף להמשך קידום החקיקה בהסכמת המשרד ותיאום הנושאים האלה: 1.

יעקב ליצמן: אופן הפיקוח ב"נקודות הקצה" – ספק, הובלה והצהרון – ומתן האישורים הנדרשים; 2.

יעקב ליצמן: מניעת חפיפה עם החקיקה של משרד החינוך, לגבי מוסדות שנמצאים במערכת החינוך; 3.

יעקב ליצמן: מנגנון עדכון המשרד לגבי הצהרונים שיימצאו בפיקוח.

יעקב ליצמן: בעיקרון, המשרד בהחלט תומך, ואם חברת הכנסת עזריה תסכים לזה, אני בהחלט בעד.

רחל עזריה: – – –

יעקב ליצמן: אז היא מסכימה.

יעקב ליצמן: בהחלט, אני בעד החוק הזה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, אם כן, נצביע כעת על הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים, התשע"ו–2016, בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לפיקוח על איכות המזון ולתזונה נכונה בצהרונים, התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי מבקשת, לפרוטוקול, להוסיף את תמיכתה בהצעת החוק, שעברה בקריאה טרומית ועוברת לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן מבקשת גם היא, לפרוטוקול, לצרף את תמיכתה בחוק החשוב הזה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2573/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים כעת להצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו כאן שלוש הצעות חוק, אנחנו נשמע את המציעים, ואחר כך, במשולב, ישיב עליהן שר הבינוי והשיכון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני המזכיר – איננו פה.

בצלאל סמוטריץ': נשמח אם אפשר להביא את שר הבינוי והשיכון; בסוף הוא צריך להשיב, אז מן הראוי שהוא ישמע.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: חברי היושב-ראש, חברי השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, בהצעת החוק שעומדת לפניכם להצבעה, שאותה הבאתי יחד עם חברי הכנסת דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, מיקי זוהר, יוסי יונה, אלי כהן, איציק שמולי, סתיו שפיר, אורי מקלב, יעקב מרגי ואילן גילאון, אנו מבקשים להביא צדק לשכונת גבעת-עמל בתל-אביב, להניח עוגן ראשון לתיקון שייעשה לשאר השכונות שבמעמדה, ולהביא לסיומה ההוגן והמכבד פרשה בת כ-70 שנה, של עוול והפקרה מצד רשויות המדינה כלפי אזרחיה הנאמנים, תושבי גבעת-עמל.

שולי מועלם-רפאלי: במלחמת השחרור נשלחו משפחות גבעת-עמל, בהוראת "ההגנה" והמוסדות הלאומיים, לתפוס את הכפר הערבי ג'מאסין ולהגן על גבולות תל-אביב.

שולי מועלם-רפאלי: המדינה, לצערי, לא גמלה לאותו כוח חלוץ באופן הראוי.

שולי מועלם-רפאלי: ב-1949, בהנחיית ראש הממשלה דוד בן-גוריון, התחייב ראש עיריית תל-אביב דאז לספק לתושבי גבעת-עמל משכן קבע ולהקצות עבורם שטח מתאים – הבטחה שלא קוימה עד היום.

שולי מועלם-רפאלי: בשנות ה-50 הם שוב ושוב פנו לרשות הפיתוח, לימים רשות מקרקעי ישראל, בבקשה לרכוש את הקרקע ולבנות את בתיהם כראוי, אך לשווא; המדינה מנעה מהם לרכוש את הקרקע ולהסדיר את בעלותם, בניגוד לחוק נכסי נפקדים, שקבע שיש להציע ליושבים בנכסי נפקדים לקנות את הנכס כזכות ראשונים.

שולי מועלם-רפאלי: בשנות ה-60 מכר מינהל מקרקעי ישראל את הקרקע, על תושביה, ללא מכרז, בכ-20% מערכה, לחברות מסחריות.

שולי מועלם-רפאלי: המינהל לא פעל לאכוף את ההסכמות המסחריות שעליהן חתם עם החברות, שלפיהן יינתן לתושבים פתרון דיור בדירות אשר ייבנו במקום.

שולי מועלם-רפאלי: התחייבות זו לא מומשה עד לימים אלה, והביאה בתוך כך לפינוים הכפוי של תושבי גבעת-עמל על-ידי החברות שרכשו את השטח, תוך גרימת נזק כלכלי וקנייני, מעבר לנזק הרגשי העצום, לתושבי השכונה.

שולי מועלם-רפאלי: גם עיריית תל-אביב קמה על השכונה לכלותה, עשתה מאמצים רבים למנוע את העברת הבעלות על האדמות לתושבי גבעת-עמל, התנכלה משפטית לתושבי השכונה באמצעות עשרות תביעות לסילוקם והזניחה את התשתיות של השכונה באופן מכוון ופושע.

שולי מועלם-רפאלי: ראש עיריית תל-אביב הודה בכך בפה מלא בישיבת מועצת העיר ב-1987: אני לא מפתח שם שירותים במכוון, הוא אמר; יש לי כוונה שיהיו שירותים עוד יותר גרועים בתחום הפיזי: תאורה, ביוב, מדרכות וכו', זאת כדי שיבינו שאין לי כוונות שימשיכו לחיות שם לעולם ועד.

שולי מועלם-רפאלי: עיריית תל-אביב קידמה יחד עם היזמים תב"ע חדשה לגבעת-עמל, ולפיה יוקמו במקום שבעה מגדלי יוקרה, 1,500 יחידות דיור, אלפי מטרים של מסחר ומשרדים.

שולי מועלם-רפאלי: לעיריית תל-אביב יש שם זכויות ל-166 דירות יוקרה מלבד שטחי ציבור נרחבים.

שולי מועלם-רפאלי: זכויות הבנייה המופלגות התקפות כיום על הקרקע הן תוצאה של לחץ מתמשך מצד היזמים על גורמי התכנון, כאשר הצורך לפצות את התושבים מהווה הטיעון המרכזי בדרישה להגדלת הזכויות.

שולי מועלם-רפאלי: תושבי גבעת-עמל הפכו בני-ערובה לקבלת עוד ועוד אחוזי בנייה.

שולי מועלם-רפאלי: למרות זאת, בעלי הקרקע רוצים לסלק את התושבים בלי פיצוי, באמצעות צווי פינוי, שאותם הם משיגים במערכה המשפטית, הדומה למלחמת דוד בגוליית.

שולי מועלם-רפאלי: בית-המשפט אינו יכול לסייע לתושבי גבעת-עמל, משום שמדינת ישראל הרי לא הסדירה את מעמדם על הקרקע, ומסד החוק הקיים לא מאפשר לבית-המשפט לספק פתרון ראוי, מוסרי וצודק לתושבי השכונה.

שולי מועלם-רפאלי: נוצר מצב טראגי, שאנשים בני יותר מ-65, שהגיעו לשכונה כילדים, או נולדו וחיו בה כל חייהם, מוגדרים משפטית פולשים, ואינם מוגנים על-ידי החוק, דבר שמנוצל על-ידי היזמים לפנותם בכוח וללא פיצוי ולגרוף הון עתק על חשבונם.

שולי מועלם-רפאלי: העברת הצעת החוק היום בקריאה טרומית וקידומה עד לנקודת הסיום הם מסר חשוב: הכנסת וחברי הכנסת לא ימשיכו לעמוד מן הצד כאשר תושבים מנושלים מבתיהם לטובת רווחי ענק של יזמים.

שולי מועלם-רפאלי: אחרי כל כך הרבה שנים, הגיע הזמן לפתור את בעיית גבעת-עמל, ושכונות נוספות שנמצאות באותו מעמד, באמצעות פיצוי הולם שיאפשר לדיירי השכונה – דירות במקום הבתים שהם מפנים.

שולי מועלם-רפאלי: במקום שהולכים להקים בו מגדלי יוקרה עצומים, אין שום הצדקה לא לאפשר לתושבי השכונה את כבשת הרש – אולי לא כבשת הרש, אלא דבר כל כך בסיסי כמו קורת גג ראויה מעל לראשיהם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': מי ייתן את הפיצוי הזה?

שולי מועלם-רפאלי: היזמים.

שולי מועלם-רפאלי: הדברים כתובים גם בכל ההסכמים שנעשו אתם על-ידי המינהל ועל-ידי עיריית תל-אביב.

שולי מועלם-רפאלי: הכול כתוב.

שולי מועלם-רפאלי: היזמים, חלקם – צריך להיות הגונים ולהגיד שבחלק מהזמן הם אכן עושים את מה שהם צריכים, אבל ישנם גם כאלה שממש מתנכלים לתושבים.

בצלאל סמוטריץ': אבל החוק לא מתערב בהסכמים בין היזמים למדינה.

שולי מועלם-רפאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: החוק – – –

בצלאל סמוטריץ': הוא רק מבקש לאכוף את ההסכמים שכבר קיימים.

שולי מועלם-רפאלי: החוק מבקש מהמדינה להסדיר או את הבעלות שלהם על הקרקע או את הזכות שלהם לקבל פיצוי הוגן על פינוי הבתים שלהם בשכונה.

בצלאל סמוטריץ': ולמה בתי-המשפט לא נתנו להם סעד אל מול זכות הראשונים?

שולי מועלם-רפאלי: כי אין להם זכויות.

שולי מועלם-רפאלי: כי אין להם מעמד.

בצלאל סמוטריץ': אל מול זכות – רגע, רק שנייה.

בצלאל סמוטריץ': אמרה חברת הכנסת מועלם שיש להם זכות ראשונים לרכישה.

בצלאל סמוטריץ': למה כשמכרו את זה ליזמים, בתי-המשפט לא נתנו להם סעד?

מיקי רוזנטל: אני אגיד את זה, כי חברת הכנסת שולי מועלם היא עדינה; מדובר בעבריינות מתמשכת של עיריית תל-אביב והמדינה כלפי התושבים האלה.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

בצלאל סמוטריץ': אז למה בתי-המשפט לא נתנו סעד?

מיקי רוזנטל: כי צריך משהו פורמלי להכריז עליהם.

אילן גילאון: – – –

שולי מועלם-רפאלי: כי צריך את ההכרזה הפורמלית של מדינת ישראל – –

בצלאל סמוטריץ': אבל אם יש להם זכות ראשונים.

שולי מועלם-רפאלי: – – ולאפשר את הקיום הזה.

מיקי רוזנטל: אין להם מעמד.

מיקי רוזנטל: אין להם מעמד.

איתן כבל: בשטחים זה אחרת.

שולי מועלם-רפאלי: שם לדעתי אנחנו כבר לא נמצאים.

מיקי רוזנטל: אתה פשוט לא יודע.

מיקי רוזנטל: פה זה בדיוק.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני שואל.

מיקי רוזנטל: כמו שאמר כבל, יהודה ושומרון – – – ונגמר העניין.

איתן כבל: אתה מנסה לעשות השוואות בין יהודה ושומרון לבין זה?

בצלאל סמוטריץ': לא, אני שואל, אם יש על-פי החוק זכות ראשונים למי שמתגורר בנכסי נפקדים – – –

מיקי רוזנטל: אבל הם לא הוכרו ככאלה.

בצלאל סמוטריץ': אה, הם לא הוכרו.

שולי מועלם-רפאלי: הם לא הוכרו כבעלים על הקרקע.

שולי מועלם-רפאלי: משם מתחילה סאגת ההתנהלות הנפשעת מולם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה מאוד.

מיקי רוזנטל: תבורכי.

מיקי רוזנטל: תבורכי.

מיקי רוזנטל: [הצעת חוק פ/4/20; נספחות.

מיקי רוזנטל: ]

בצלאל סמוטריץ': שותף להצעת חוק – הצעת חוק מוצמדת להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אילן גילאון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גילאון, אני בכל זאת שואל, תוך כדי שאתה עולה בדרכך: אם הבנתי נכון מחברת הכנסת מועלם, החוק הקיים היום אומר שאדם שמתגורר בנכסי נפקדים, כאשר מוכרים אותם עומדת לו זכות ראשונים לרכוש אותם.

בצלאל סמוטריץ': מדוע כאשר מכרו את אותם קרקעות, את אותם נכסי נפקדים – – –

מיקי רוזנטל: המדינה ועיריית תל-אביב והמינהל עברו על החוק.

בצלאל סמוטריץ': המדינה מכרה אותם ליזמים.

בצלאל סמוטריץ': למה אז בתי-המשפט לא אמרו: הלו, רגע, בואו ניתן להם לרכוש?

מיקי רוזנטל: – – – כי לא הכירו בהם, אמרו שהם פולשים.

מרב מיכאלי: אה, זה זה שהוא כאילו – – –

אילן גילאון: אדוני, לו המדינה הייתה עושה את המעשה הזה אנחנו לא היינו צריכים, כמו במקום מתוקן, להביא בכלל את הצעת החוק הזו.

מיקי רוזנטל: הכריזו עליהם כפולשים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': נשמע אותך.

בצלאל סמוטריץ': נשמע את אדוני מגן על פולשים לבתים של ערבים שסילקו אותם.

אילן גילאון: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, אני צוחק, אני צוחק.

בצלאל סמוטריץ': אני בעד.

אילן גילאון: לפחות אני רוצה שיתייחסו אליהם כמו אל מפוני גוש-קטיף, לכל הפחות, ולא יותר מזה.

עיסאווי פריג': – – –

אילן גילאון: מה שלומך, אדוני?

אילן גילאון: איך עברה הלידה?

אילן גילאון: הכול בסדר?

בצלאל סמוטריץ': עוד לא.

אילן גילאון: עוד לא.

אילן גילאון: בסדר.

אילן גילאון: אני מקווה שזה יעבור בנחת, ואף אחד לא יפריע לכם.

אילן גילאון: וזהו.

בצלאל סמוטריץ': בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אילן גילאון: תראה, אדוני, בגדול, דייקה מאוד חברתי חברת הכנסת מועלם; זה סיפור שבקליפת אגוז הוא הסיפור של הפרצוף שלנו, של המדינה, בגדול.

אילן גילאון: זה סיפור, פה, של חוסר אחריות, של נטישה, של בגידה, של שילוח אנשים למקום מסוים והטלת תפקיד עליהם, ובסופו של דבר מוכרים את הקרקע שעליה הם יושבים, יחד עם האנשים, כאילו היו איזה פירורים על שולחן.

אילן גילאון: במקום מתוקן ודאי שזה לא היה צריך לקרות כך.

אילן גילאון: למדינה הייתה אחריות לטפל במעבר של האנשים האלה למקום קבע: לקבל דירות חלופיות, ללכת למאמץ משפטי הוגן.

אילן גילאון: בית-המשפט עושה משפט.

אילן גילאון: על-פי החוק היבש, האנשים האלה נחשבים לפולשים.

אילן גילאון: אבל הפולשים האלה, אדוני, מישהו שלח אותם לשם – כמו שאני לא מתחשבן עם המתנחלים, כי אני יודע שמישהו שלח אותם לשם.

אילן גילאון: אני מתחשבן עם שולחיהם, בסופו של דבר.

אילן גילאון: ואז יום אחד מגיעה עסקה משתלמת למדינה, שבה אחראית גם עיריית תל-אביב וגם מדינת ישראל, ומוכרת את האנשים יחד עם הקרקע, אותם אנשים שב-1949 היא שלחה להיות מגן.

אילן גילאון: כל השנים האלה הם גם שילמו מסים לעיריית תל-אביב, אדוני, שיהיה ברור.

אילן גילאון: ובמדינה מתוקנת לא היו משאירים את פרג'ון ואת אלפסי, אדוני השר, מול כוזהינוף ותשובה, כי אלה לא כוחות, כי ככה לא עושים.

אילן גילאון: אבל כאן ככה זה קורה.

אילן גילאון: היה לי התענוג המאוד-מפוקפק, אדוני, להיות בחלק מן הפינויים האלה – תוך תסכול נורא, שאינני יכול לסייע בכלום, אבל לפחות להיות ליד אנשים שמחרבים את בתיהם, שמוציאים אותם מביתם אחרי כל כך הרבה שנים.

אילן גילאון: חלק מהם במצב של חידלון מוחלט.

אילן גילאון: ולכן, הזדקקנו אנחנו, הצטרכנו, לבוא, חברת הכנסת מועלם וחבר הכנסת דב חנין, ללכת ולהביא הצעת חקיקה כדי לחוקק את המובן מאליו, שמדינה – אדוני, אני אודה לך אם לא תסמס, כי – – –

בצלאל סמוטריץ': אני ממש מקשיב.

אילן גילאון: לא, אני אסביר לך.

אילן גילאון: יש לי הפרעות קשב וריכוז, וזה מפריע לי – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

אילן גילאון: – – כשאתה מסמס.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל.

אילן גילאון: וגם לא מנומס, ואתה גם יושב-ראש הישיבה – –

בצלאל סמוטריץ': אני מקשיב.

אילן גילאון: – – החנוט בחליפה, אז כדאי שתכבד את מקומך.

אילן גילאון: ואני אומר את הדברים אליך.

אילן גילאון: וזהו המצב.

אילן גילאון: חוסר האחריות, הנטישה והבגידה, ככה היא קורית בכפר-שלם, ככה היא קורית בשכונת-הארגזים, ככה היא קורית בכל המקומות הללו, שאין להם מגן מספיק חזק כמו שיש לחבריך המתנחלים.

אילן גילאון: ואני אומר, אני לא מתחשבן אתם, כי המדינה אחראית לפתרונם באותה מידה.

אילן גילאון: ולי, מה לעשות, אני לא בן-אדם ציני, קשה לי לעבור דירה, אז ודאי שאני מבין את האנשים.

אילן גילאון: ולכן, אני אומר לך, אדוני, זאת תוצאה של מדיניות, ויותר מכול היא מאפיינת בקליפת אגוז את המציאות שבה אנחנו נמצאים.

אילן גילאון: לכן, יפה שהמדינה תקבל – ואני יודע ששרת המשפטים תומכת גם כן בחוק הזה – תקבל את החוק הזה כברירת מחדל.

אילן גילאון: אבל אני קורא לך, שר השיכון:

אילן גילאון: אתם חייבים להיכנס בעובי הקורה בכל המקומות האלה, ואתם תתדיינו עבור האזרחים האלה, כי מדינת ישראל פשוט שמה אותם שם, ואי-אפשר לנטוש אותם כך.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אילן גילאון: והדבר הזה, אני מדבר על המובן מאליו, אני מקווה שכך יקרה, אני מאמין שגם בקואליציה יתמכו בהצעת החקיקה הזאת, כי הייתי בפינוי כזה, אדוני, זאת בושה וחרפה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': דברים היוצאים מן הלב.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/166/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק שלישית צמודה, הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי כנסת.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

דב חנין: – – אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני מצטרף לחברתי ולחברי – חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, חברי אילן גילאון.

דב חנין: אנחנו קבוצה גדולה של חברי כנסת שמלווים את המאבק הזה של תושבי גבעת-עמל, ואדוני היושב-ראש, זה מאבק מוצדק, אלמנטרי, בסיסי.

דב חנין: במקום מתוקן אכן לא היינו צריכים לקדם חוק, זה היה נפתר בלי חוק.

דב חנין: גבעת-עמל, שכונה של פחונים, צריפים, רחובות בלי מספרים, דרכי חצץ לא סלולות, במרחק של 100 מטר מהבתים הכי יקרים בתל-אביב–יפו, ממגדלי היוקרה הכי הכי יקרים.

דב חנין: וזה סיפור של עוול.

דב חנין: כן, העוול הזה הוא היסטורי.

דב חנין: הוא התחיל מזמן.

דב חנין: אגב, עוד לפני הקמת המדינה, 1947.

דב חנין: התושבים שם נשלחו למקום לא על-ידי המדינה, הם נשלחו על-ידי "ההגנה", הם היו פליטים.

דב חנין: הם היו פליטים משכונות דרום תל-אביב וביפו – –

איתן כבל: ג'מאסין.

דב חנין: – – שנשלחו לכפר הערבי ג'מאסין.

דב חנין: הייתה מלחמה, ובמלחמה הזאת היו הרבה טרגדיות, גם של פלסטינים שגורשו או ברחו, וגם של יהודים שאיבדו את הבתים שלהם.

דב חנין: ופה האנשים האלה, שחיו להם בשכונות דרום תל-אביב וביפו – אלו היו אזורי קרבות – אמרו להם: תעזבו, מסוכן פה – עוד לפני הקמת המדינה – תעברו למקום הזה.

דב חנין: שלחו אותם לשם, הרשויות המוסמכות, ומאז הם חיים שם.

דב חנין: עוד בשנות ה-50 עיריית תל-אביב רצתה להתחיל להעיף אותם משם, כי באמת העיר התחילה להתפתח, זאת נהייתה פתאום קרקע יוקרתית.

דב חנין: ואז בית-המשפט העליון, אדוני היושב-ראש, בפסק-דין של השופט חיים כהן, אמר שהעירייה רוצה לנשל את האנשים מבתיהם, בתים שהם גרים בהם ברשות ולא במעל זה כ-14 שנים.

דב חנין: זה עוד היה מזמן, היום אנחנו כבר מדברים על כמעט 70 שנה שהם חיים בבתים.

דב חנין: מה שקרה מאז, כמו הרבה דברים טובים או רעים שקרו, שגם גבעת-עמל הופרטה, גם קרקעות גבעת-עמל הופרטו, וכמו שעושים אצלנו – –

אורלי לוי אבקסיס: יחד עם האנשים.

דב חנין: יחד עם האנשים.

דב חנין: – – מכרו את הקרקעות האלה עם האנשים שעליהן לטובת קבלנים, יזמים.

דב חנין: הקבלנים האלה, כיוון שהם קיבלו לא רק אדמה, אלא הם קיבלו גם אנשים, אז הם קיבלו את האדמה במחיר מוזל.

דב חנין: קיבלו את האדמה במחיר נורא נורא מוזל.

דב חנין: למה מוזל?

דב חנין: כדי שהם ייתנו פתרון לאנשים.

דב חנין: וכשה

דב חנין: פריטו את הקרקע הזאת, נתנו בה זכויות בנייה ל-400 דירות.

דב חנין: מאז זה עלה ל-900 דירות.

דב חנין: למה?

דב חנין: כי צריך לפצות את התושבים.

דב חנין: מאז זה עלה ל-1,200 דירות.

דב חנין: למה?

דב חנין: כי צריך לפנות את התושבים.

דב חנין: עכשיו אנחנו שומעים שרוצים להגדיל את הזכויות ל-1,600 דירות.

דב חנין: אגב, אני לא מתנגד שיגדילו ל-10,000, ובלבד שסוף-סוף ייתנו פתרון לתושבים.

דב חנין: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: התושבים האלה, שהם בדיוק כמו אנשים שגרים בקיבוץ או במושב, היו יכולים לבוא ולהגיד: המדינה שלחה אותנו לפה, זו האדמה שלנו.

דב חנין: אתם רוצים לבנות – תבנו יחד אתנו, אנחנו נהיה שותפים.

דב חנין: אלא מה, אלה אנשים מאוד מאוד צנועים.

דב חנין: הם אומרים: לא, אתם רוצים לבנות – בבקשה, תבנו.

דב חנין: אתם רוצים לבנות מגדלי יוקרה – תבנו מגדלי יוקרה.

דב חנין: אתם רוצים לבנות מגדלים של 50 קומות – תבנו 50 קומות.

דב חנין: הם לא מתנגדים.

דב חנין: הם לא אומרים: אנחנו שותפים במגדל.

דב חנין: הם בסך הכול אומרים: תנו לנו פתרון, דירה תמורת דירה, תמורת המקום שהמדינה שלחה אותנו, את ההורים שלנו, אליו.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

דב חנין: משפט אחרון.

דב חנין: אתה שאלת שאלה על בתי-המשפט, ואני אומר לך בצער ובכאב, אני כמשפטן רואה את זה באמת בכאב גדול.

דב חנין: כי מערכת המשפט – בשבוע שעבר היה משפט שכאב לי הלב לראות את התמונות משם, תביעת פינוי נגד עשרות אנשים.

דב חנין: השופטת אומרת: אני לא נותנת להם להיכנס, מה, הם ימלאו לי את כל האולם, אי-אפשר יהיה לנהל דיון.

דב חנין: אבל מה?

דב חנין: זה הבתים שלהם, הם רוצים להיות בדיון על החיים שלהם.

דב חנין: לא נותנים להם להיכנס.

דב חנין: מערכת המשפט לא יודעת להתייחס למצבים שאין להם תשובה בחוק, ולכן צריך לתת את התשובה בחוק.

דב חנין: לכן זה הגיע אלינו, לכנסת, ולכן חובתנו לחוקק חוק שייתן תשובה לגבעת-עמל ולכפר-שלם ולשכונת-הארגזים, כמו שאמרה חברת הכנסת מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: ולליפתא.

דב חנין: ולליפתא ולכל האנשים האלה שבסך הכול רוצים לחיות בכבוד בבתיהם.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת חנין.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על שלוש ההצעות במשותף שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת גלנט.

בצלאל סמוטריץ': עד שהשר עולה – חבר הכנסת חנין, אני לא מסכים אתך ביחס למערכת המשפט.

בצלאל סמוטריץ': תפקידו של בית-המשפט העליון הוא לתת סעד מן הצדק לאזרח שנפגע, כך הוא מוגדר.

בצלאל סמוטריץ': סעד מן הצדק איננו בהתאם לחוק, אלא מחוץ לחוק, ובתי-המשפט עושים את זה.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מכיר את הסוגיה, אבל – – –

שולי מועלם-רפאלי: איכשהו במקרה הזה זה לא – – –

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אני רק אומר, בתי-המשפט יכולים ועושים, מוצאים דרכים לעשות צדק גם כאשר החוק היבש אומר אחרת.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בבקשה.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי חברת הכנסת שולי מועלם, ידידי דב חנין ואילן גילאון, אני חושב קודם כול שאתם מעלים נושא מרכזי ונושא חשוב, וטוב שהוא עלה כאן, בבית הזה, על מנת לפתור את הבעיה.

יואב גלנט: בשנה האחרונה הייתי בכמעט 100 ערים ומועצות ברחבי הארץ, מצפון ועד דרום, ממטולה, קריית-שמונה, עבור לאורך גבול הצפון עד שלומי ונהריה, לאורך אזורי המרכז עד דרום הארץ ואשקלון, וכמובן עד אילת ויישובי הדרום, לאורך כל הדרך.

יואב גלנט: ובחלק ניכר, גדול מאוד, של המקומות יש הזנחה ארוכת שנים, עצומה, בכל מה שקשור לדיור הציבורי.

יואב גלנט: הפתרונות בחלק מהמקומות – הם קיימים.

יואב גלנט: מדובר פה על הסתכלות חברתית ולא רק על תפיסה כלכלית.

יואב גלנט: ואני רוצה לומר לכם שבמדינת ישראל יש לפחות 2 מיליון אנשים שחיים בתנאים כמעט בלתי אפשריים.

יואב גלנט: יש מתוכם חצי, כמיליון אנשים, שמקבלים סיוע כזה או אחר מהמדינה על מנת שהם יוכלו לגור, ובתוך אלה יש גם קבוצות שהן קבוצות שבאופן מיוחד קשה להן, ואני תכף אדבר על נושא גבעת-עמל, שאני מכיר אותו היטב.

יואב גלנט: כשאתה מסתובב ואתה רואה, מצד שני, שהמדינה לא עושה או לא עשתה לאורך שנים את מה שהיא הייתה צריכה לעשות, הדבר הזה הוא מאוד מקומם בעיני.

יואב גלנט: ברחבי הארץ עמדו 560 דירות ריקות, לא במשך חודש ולא במשך חודשיים.

יואב גלנט: הן עמדו ריקות במשך 10 ו-15 שנים, עד שבאנו ואמרנו: מאכלסים את הדירות.

יואב גלנט: והפתרון של העניין הזה היה מאוד פשוט, דרך אגב.

יואב גלנט: איך מאכלסים את הדירות?

יואב גלנט: צריך להגמיש את הקריטריונים.

יואב גלנט: ואם רוצים להגמיש קריטריונים, אז צריך להחליט שגם אם מישהו מרוויח 100 שקלים מעל שכר המינימום ויש לו שלושה או ארבעה ילדים, אז מותר לו להיכנס לדירה, כי עדיף שהדירה הזאת תהיה מלאה במישהו שהוא קצת יותר חזק מהקריטריון מאשר שהיא תעמוד ריקה.

יואב גלנט: בדימונה היו – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – אז הוא גם מוציא אותם למכירה.

יואב גלנט: תכף נדבר על זה.

יואב גלנט: בדימונה היו, רבותי, 130 דירות.

יואב גלנט: 130 דירות.

יואב גלנט: מאיר, אני יודע שאתה עבדת בשביל לפתור את העניין הזה, וגם מחליפך עבד לפתור את העניין הזה.

יואב גלנט: בסופו של עניין הגמשנו את הקריטריונים, למעלה מ-100 דירות אוכלסו, ואנחנו נאכלס גם את היתר.

יואב גלנט: הן האחרונות מתוך רשימת ה-600.

יואב גלנט: כך באופקים ובנתיבות ובשדרות ובנהריה ואיפה שאתם יכולים להעלות על דעתכם.

יואב גלנט: השקענו בכל דירה עשרות-אלפי שקלים אחדים, והדירות מאוישות.

יואב גלנט: אני אגיד לכם דבר נוסף, הזכירה את זה חברת הכנסת אורלי לוי.

יואב גלנט: מדינת ישראל מכרה עשרו-אלפי דירות לדיירי הדיור הציבורי כחוק, וגבתה תמורת העניין הזה סדר גודל של 3 – – –

אורלי לוי אבקסיס: לא מדובר על דירות – – –

יואב גלנט: ברובן.

יואב גלנט: בחלק, בחלק לא.

יואב גלנט: – – – 3.3 מיליארד שקל.

יואב גלנט: הכסף הזה, לפי חוק, היה צריך לשמש לרכש דירות.

יואב גלנט: בממשלות הקודמות, כולל בשנה שלפני הממשלה הזאת, קנו בכסף הזה שש דירות.

יואב גלנט: בשנת 2014 נרכשו שש דירות.

יואב גלנט: דרך אגב, מתוך 3.3 מיליארד השקלים, כשאני נכנסתי לתפקיד, נותרו 700 מיליון.

יואב גלנט: איפה שאר הכסף?

יואב גלנט: אינני יודע, אבל הוא לא שימש לייעודו.

יואב גלנט: שש דירות נכנסו.

יואב גלנט: בשנת 2015, מאז נכנסתי אני לתפקידי בנושא הזה, נרכשו 631 דירות בכסף הזה.

יואב גלנט: כלומר, 631 פתרונות, ועוד כ-600 דירות ריקות, זה 1,200 משפחות שקיבלו פתרונות, מזכאי הדיור הציבורי, דבר שלא קרה לאורך עשור לפחות.

יואב גלנט: אנחנו מתחילים בימים אלה בפרויקטים הראשונים של בניית יחידות קטנות בשיטה של שדרוג בתי סוכנות ישנים, בתים של הסוכנות היהודית וחברת "עמיגור", שאנחנו הבעלים שלהם.

יואב גלנט: יש לנו הסכם על 2,638 יחידות דיור ב-19 אתרים בארץ.

יואב גלנט: הדבר הזה יארך כחמש שנים, ובחמש השנים האלה אנשים ישוכנו במקומות האלה.

יואב גלנט: אני יכול להמשיך לדברים נוספים.

יואב גלנט: באופן כללי אנחנו משקיעים בנושא הזה רק בשנה האחרונה – ולדעתי בתקציב הבא זה יעלה – סדר גודל של מיליארד שקלים.

יואב גלנט: יש היבטים נוספים.

יואב גלנט: מפה – אני רוצה לדבר על אוכלוסייה ספציפית, וגם בזה ליידע את חברי הכנסת.

יואב גלנט: האוכלוסייה שנמצאת במצב הקשה ביותר – זה הנכים חסרי הדיור.

יואב גלנט: כאלה יש ברשימה – – –

אילן גילאון: אתה מדבר על גבעת-עמל?

יואב גלנט: הרי מותר לי פעם ב-, כשאני עולה על הבמה לדבר, כמוך – –

בצלאל סמוטריץ': שר אינו מוגבל בזמן, חבר הכנסת גילאון.

אילן גילאון: – – –

יואב גלנט: – – גם על מה שאני רוצה, נכון?

יואב גלנט: זו זכותי.

אילן גילאון: אנחנו מפרגנים לך.

אילן גילאון: כן, כן.

יואב גלנט: אז בוא נשמור על הזכויות.

יואב גלנט: אני נותן לכם את הכבוד, אני שומע אתכם.

יואב גלנט: לא תמיד כל הדברים שאתה אומר, אילן, קשורים במאה אחוז לנושאים האחרים.

יואב גלנט: אז תן לי לתת לך סקירה שאני עושה אותה באופן רבעוני, נקרא לזה, כדי שחברי הכנסת גם ידעו שנעשים דברים.

יואב גלנט: כי יש כאלה שלפעמים תוקפים על דברים שכבר קרו, אז – תהיו מעודכנים.

אילן גילאון: אדוני, יש שרים שלא מדברים על הנושא עצמו – – –

יואב גלנט: קטונתי, אני מדבר על מה שאני חושב שקשור.

יואב גלנט: אני רוצה לדבר על אוכלוסיית הנכים.

קריאה: אנשים עם מוגבלות.

יואב גלנט: אנשים עם מוגבלות, ובמיוחד אוכלוסייה של נכים רתוקים, שאין להם דירות או שהדירות אינן מתאימות להן, וכאלה יש קצת פחות מ-100, לפי הרשימה האחרונה שאני מכיר.

יואב גלנט: אני ישבתי עם חברתי חברת הכנסת קארין אלהרר, עם שר הרווחה חיים כץ, הקמנו ועדה – ללא החלטות, אלא בהחלטה פנימית שלנו – בראשות הסמנכ"ל לענייני אכלוס אצלי, ראש האגף לאכלוס.

יואב גלנט: היא כבר עשתה ביקורים בכל המקומות.

יואב גלנט: אני רוצה להגיד לכם דבר טוב: אין משרד ממשלתי שלא רוצה לפתור את הבעיה.

יואב גלנט: בכל המשרדים – רווחה, ביטוח לאומי, משרד הבריאות, הבינוי, "עמידר", המינהל – כולם קשורים, כולם רוצים לפתור את הבעיה, רק לכל אחד יש כללים משלו.

יואב גלנט: אנחנו נביא בקרוב – ייקח לנו חודש-חודשיים – החלטה שתאפשר למעשה לאנשים האלה להגיע לדיור איפה שהם צריכים.

יואב גלנט: אנחנו הקצינו לנושא הזה 100 מיליון ש"ח, ברשימה שהיא ספציפית, מחוץ לרשימות האחרות, עבור הנכים הרתוקים לכיסאות גלגלים.

יואב גלנט: עזר לי בזה מאוד סגני ז'קי לוי.

יואב גלנט: אני בא לנושא שלשמו התכנסנו, מה שנקרא.

יואב גלנט: יש יותר משכונה אחת שנמצאת במציאות הבלתי-אפשרית הזאת, שבה אנשים יושבים על שטחים שהם שטחים אטרקטיביים היום, היו אחרים לגמרי בעבר.

יואב גלנט: אני מניח שכולכם יודעים, מכירים, את כפר-שלם, את שכונת-הארגזים ואת גבעת-עמל.

יואב גלנט: בהזדמנות אני אספר לכם גם את הסיפור האישי שלי, שקשור לדבר דומה.

יואב גלנט: גם סבא וסבתא שלי גרו ברחוב 60, שהיום מכונה רחוב קדם ביפו, בעג'מי, וכשהם הגיעו לשם ב-1948, זה לא היה בדיוק המקום הכי אטרקטיבי.

יואב גלנט: חלפו 20 שנה, כבר אז הבינו שזה מקום מאוד אטרקטיבי, ופינו אותם.

יואב גלנט: את הסיפור נספר בהזדמנות אחרת, אבל אני מכיר את הדבר הזה לא רע כילד.

יואב גלנט: בכל המקומות האלה, מה שקרה – דרך אגב, אני ישבתי גם עם אנשי שכונת-הארגזים, גם ביקרתי אצלם, וגם בתל-עמל, וגם בכפר-שלם, וגם בשכונת-הקרוונים בבת-ים, שזה דבר יותר חדש, ויש עוד תופעות כאלה.

יואב גלנט: בכל מקום כזה יש גרעין ראשון, יש מצטרפים, ויש אחרי כן אחרים; ואני אמרתי לאנשי משרדי – וזאת הייתה ההנחיה: תתייחסו לעניין ברוחב לב.

יואב גלנט: כאשר יש 100 אנשים או 200 אנשים שצריך לפנות אותם, אבל בונים 1,000 יחידות דיור, בואו נקדיש גם לאלה שבספק מגיע להם, ניתן להם ליהנות מהספק הזה, נעשה אותם אזרחים יותר טובים, ניתן להם תנאים מתאימים, וכל הנושא הזה יבוא על פתרונו.

יואב גלנט: אף-על-פי שמשרד הבינוי והשיכון בנושא הזה של גבעת-עמל – בניגוד לכפר-שלם ושכונת-הארגזים – איננו מעורב, אני ביקשתי שהנושא לא יבוא לתשובה של משרד האוצר ומינהל מקרקעי ישראל, אלא יישאר בתשובה שלי.

יואב גלנט: ואני משיב בעניין הזה, ואומר לכם שאני מברך על הצעת החוק, לא מפני שהדרך הנכונה והראויה לפתור דברים היא בחקיקה פרטנית על שכונות, אלא מפני שכאשר מגיעים למצב שבו לאורך עשרות שנים אין פתרון, מן הראוי שהכנסת תידרש לעניין, תחליט, תחייב את הממשלה והגופים המבצעים, ואנחנו נעשה את הדברים.

יואב גלנט: ולכן אני ממליץ שאנחנו נצטרף להצעת החוק, נביא לפתרון הנושא הזה, הכתם המאוד-בעייתי הזה מבחינה היסטורית – גם בשכונת-הארגזים, וגם בכפר-שלם, ובוודאי בגבעת-עמל, שנמצאת בלב-לבה של צפון תל-אביב הישנה – כדאי שאנחנו ניתן לאנשים האלה את התנאים לחיות, ונפתור את העניין הזה, וניתן להם לגור איפה שצריך, ושעיננו לא תהיה צרה במה מישהו מקבל, אלא להפך, נעשה את זה ברוחב לב.

יואב גלנט: ולכן אני ממליץ לתמוך בהצעת החוק.

יואב גלנט: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע בנפרד על כל אחת משלוש ההצעות.

בצלאל סמוטריץ': ראשונת ההצעות – הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים בקריאה טרומית – מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 35 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ועוברת לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצביע על הצעת חוק השנייה.

יעל גרמן: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל גרמן מבקשת להוסיף את תמיכתה בחוק לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ה–2015, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 38 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזאת עברה, וגם היא עוברת לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק השלישית, הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת, בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת-עמל, התשע"ה–2015, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 40 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזאת עברה ותועבר יחד עם קודמותיה לדיון ולהכנה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1001/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מניעת עיקול כספי ערובה שהשתלמו למזכירות בית-המשפט למטרות שחרור ממעצר), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואב בן צור וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי סגן השר, מונחת לפניכם הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מניעת עיקול כספי ערובה שהשתלמו למזכירות בית-המשפט למטרות שחרור ממעצר).

יואב בן צור: על-פי החוק הקיים כיום, אדם שעל-פי החלטת בית-המשפט השתחרר ממעצר בתמורה להפקדת ערבויות בקופת בית-המשפט – קופת בית-המשפט היא בגדר מחזיק.

יואב בן צור: אי לכך, במידה שיש נגד העצור עיקול בגין הליכי הוצאה לפועל המתנהלים נגדו, הרי שכספי הערובה ניתנים לעיקול.

יואב בן צור: במילים אחרות, העצור ייוותר במעצר לא משום שבית-המשפט סבור שיש עילה שייוותר במעצר; להפך, בית-המשפט סבר שצריך לשחררו בערבות, אבל הוא ייוותר במעצר משום שלא יהיה מי שישים את כספי הערובה, מחשש שאלה יעוקלו בגין הליכי הוצאה לפועל.

יואב בן צור: כך נמצא שחירותו של אדם המוקנית לו על-פי חוק – בית-המשפט סבר כי אפשר לשחררו ממעצר בתמורה להפקדת ערבויות מתאימות, והוא יושב במעצר.

יואב בן צור: יצוין גם כי כבוד השופט אליקים רובינשטיין עמד על כך בפסק-דין אייל זלמן נגד מדינת ישראל, ולאור חשיבות הדברים אצטט את דברי בית-המשפט: "שעה שהוצא צו עיקול, מזכירות בית-המשפט היא בגדר מחזיק ועליה לפעול בהתאם לצו.

יואב בן צור: כך הדין.

יואב בן צור: אולם סבורני כי סוגיה זו אינה חפה מבעייתיות, וייטיב המחוקק לעשות אם יידרש אליה".

יואב בן צור: בהמשך דבריו אומר כבוד בית-המשפט: "עם זאת, כאמור, סבורני כי אין המצב החוקי דהאידנא מאפשר תוצאה אחרת מזו שאליה הגיע חברי; לשם כך נדרשת התערבות המחוקק, ויפה שעה אחת קודם".

יואב בן צור: החוק המוצע על-ידי ועל-ידי חברי חברי הכנסת מנחם אליעזר מוזס, קארין אלהרר ודב חנין, בעצם נענה לקריאתו של בית-המשפט העליון לתקן עוול מובנה בחוק הקיים, שיש בו כדי לשלול חירותו של אדם שלא בצדק ובניגוד גמור להחלטת בית-המשפט, המורה על שחרורו בערבות.

יואב בן צור: אני מבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך בהצעת חוק זו.

יואב בן צור: אני סבור שגם בית-המשפט סבר בפסק-הדין המצוטט שחירותו של אדם צריכה להישמר ככל האפשר.

יואב בן צור: גם לחייב אמורות להיות זכויות, ואין כל סיבה שאדם ישב במעצר על לא עוול בכפו רק משום שאין מי שיפקיד עבורו את הערבות מחשש לעיקולה על-ידי הליכי ההוצאה לפועל.

יואב בן צור: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם שרת המשפטים, השר יובל שטייניץ.

בצלאל סמוטריץ': הזכירו לי מהמזכירות שזה עד עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא מגבילים שרים.

חיים ילין: שיתנצל.

יובל שטייניץ: רק – בפני מי להתנצל?

בצלאל סמוטריץ': – – – עם מתווה הגז החדש.

יובל שטייניץ: לא, אני דווקא אקרא את התשובה של שרת המשפטים בנאמנות.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מניעת עיקול כספי ערובה שהשתלמו למזכירות בית-המשפט למטרות שחרור ממעצר), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואב בן צור, מבקשת לתקן את חוק ההוצאה לפועל כך שייקבע בו שכספים שהפקיד הנאשם בקופת בית-המשפט כערובה לשחרורו ממעצר יהיו פטורים מעיקול במסגרת הליכי הוצאה לפועל.

יובל שטייניץ: כיום, הנהלת בתי-המשפט נחשבת לצד שלישי, שאפשר לעקל אצלו כספים של חייבים בהוצאה לפועל.

יובל שטייניץ: לפיכך, כאשר נאשם בהליך פלילי שהוא גם חייב בהוצאה לפועל, מפקיד עירבון לצורך שחרורו, אפשר לעקל את כספי הערובה ולממשם.

יובל שטייניץ: מצב זה מעורר כמה קשיים: ראשית, מטרת הפקדת ערובה לשחרור ממעצר או הערבות לשחרור ממעצר היא להבטיח את התייצבותו של נאשם להמשך ההליך הפלילי בעניינו, כך שעיקול כספי הערובה עלול לסכל את מטרת ההפקדה; שנית, כפי שצוין בדברי ההסבר להצעה, החשש שמא יעוקלו כספי הערובה עשוי למנוע מנאשם לפעול לגיוס הכספים שנדרשים לשחרורו או להסתייע בצדדים שלישיים לשם כך, וכך הנאשם ייוותר במעצר בשל חוסר יכולת כלכלית.

בצלאל סמוטריץ': שקט, חברי הכנסת.

יובל שטייניץ: עמדת הממשלה היא שתכלית ההצעה ראויה, ויש מקום להסדיר את הסוגיה המועלית בה – מניעת עיקול כספי ערבות שהופקדו לצורך שחרורו של נאשם בערבות ולשם הבטחת התייצבותו להליך הפלילי.

יובל שטייניץ: לצד זאת, להצעה יש השלכות על אינטרסים חשובים נוספים, ובהם של זוכות בפסק-דין מזונות ושל נפגעי עבירה שנפסקו לטובתם פיצויים.

יובל שטייניץ: ביקשתי – אומרת שרת המשפטים – מחבר הכנסת בן צור, והוא נענה לבקשתי, להחריג חובות מסוימים מתחולת החוק.

יובל שטייניץ: נוכח האמור, ועדת השרים לחקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק, כפוף להחרגתם של נפגעי עבירות וזוכות בפסק-דין מזונות.

יובל שטייניץ: ההצעה תקודם לאחר ההצבעה הטרומית כפוף להסכמת משרד המשפטים, ותחזור לדיון בוועדת השרים לפני קריאה ראשונה.

יובל שטייניץ: כפוף לאמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

יובל שטייניץ: מי המציע?

בצלאל סמוטריץ': בן צור.

יובל שטייניץ: בן צור.

יובל שטייניץ: איפה הוא?

יובל שטייניץ: בן צור, אתה מסכים לתנאים של שרת המשפטים?

יובל שטייניץ: תגיד: מסכים אנוכי.

יואב בן צור: מסכים אנוכי, אדוני.

יובל שטייניץ: יפה, אוקיי.

יובל שטייניץ: אם כך, הממשלה מציעה לתמוך בהצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח להודות שאני לא מבין את ההבחנה, אבל בסדר.

בצלאל סמוטריץ': על רקע תמיכתה של הממשלה ביקש חבר הכנסת אחמד טיבי להתנגד להצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': למה אתה שותה מים?

עיסאווי פריג': צריך אומץ בשביל להגיד את הדברים?

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אפרופו עיקול – אין ספק שההצעה ראויה.

מירב בן ארי: עכשיו הסיבה – – – נגד.

אחמד טיבי: אין ספק שההצעה ראויה.

אחמד טיבי: השאלה אם לעקל שקר, בקו"ף, או לעכל את האמת, בכ"ף, יכולה להיות תוצאה של הסתה – –

יצחק כהן: – – –

אחמד טיבי: – – ואיך להביא את השקרנים לבית-משפט, כמו שאומרת הצעת החוק?

אחמד טיבי: לפני שעה קלה התפרסם על-ידי הפרקליטות הצבאית בבית-המשפט הצבאי שבו מתנהל המשפט נגד אלאור אזריה – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: – – סרטון, על-ידי הפרקליטות, שמראה שמישהו דוחף את הסכין לכיוונו של עבד אל-פתאח א-שריף שנמצא שותת דם בכביש, ומישהו שאומר: הכלב הזה, ואז דוחף לו את הסכין.

אחמד טיבי: מה יגיד ראש הממשלה עכשיו?

אחמד טיבי: יתקשר לאבא של החייל ויגיד לו: תחזירו את הסכין?

נחמן שי: מה זה שונה מפרשת האונס?

נחמן שי: זה אותו דבר בדיוק.

אחמד טיבי: חכה, חכה, יש התפתחות של – – –

נחמן שי: יש מדרגות, הבנתי.

נחמן שי: זה בדיוק פרשת האונס.

אחמד טיבי: יש מדרגות.

אחמד טיבי: יש קרשנדו ויש – – –

נחמן שי: הבנתי – – –

עיסאווי פריג': יגיד: אונס לאומני.

אחמד טיבי: עכשיו, מה יגיד ראש הממשלה?

אחמד טיבי: יגיד שהשמאל והערבים זרקו את הסכין?

אחמד טיבי: התקשורת זרקה את הסכין?

אחמד טיבי: ואז אני נזכר בפוסט שכתב ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, בנג'מין נתניהו.

אחמד טיבי: הוא כתב פוסט על אונס לאומני, כביכול, שלא היה.

אחמד טיבי: היום התברר שלא היה.

אחמד טיבי: הפלסטינים שהיו במעצר שוחררו.

קריאה: אתה לא יודע אם היה או לא – – –

קריאה: תגיד "ככל הנראה".

אחמד טיבי: זה מה שהשוטרים אומרים.

אחמד טיבי: עכשיו, אני רוצה לדבר ברגישות המתבקשת ולהגיד שהסיפור יכול להיות סיפור קשה, אנחנו לא מכירים את כל הפרטים, והמשטרה אומרת, לפי ההודעות היום, שהם שוחררו כי כנראה זה לא היה.

אחמד טיבי: אבל ממתי ראש ממשלה נתניהו מתייחס לאונס?

אחמד טיבי: ממתי?

אחמד טיבי: אי-פעם בחיים הוא התייחס לאונס?

אחמד טיבי: אלא אם כן יש פה הזדמנות של הסתה.

אחמד טיבי: ואז הוא העלה פוסט, כאילו שהוא היה אחרון המסיתים הקטנים – כאילו שהיה ענת ברקו.

אחמד טיבי: ואז, ואז הוא נאלץ, אחר כך, כי התקשרו אליו מהמשטרה כנראה, או המזכיר הצבאי אמר לו: הסיפור לא כל כך ברור; למה לתקוף את השמאל, את התקשורת, מחזית, מפה לפה?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: ולכן, אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': ולכן אתה מתנגד לחוק.

אחמד טיבי: – – בצלאל סמוטריץ, בכיר אנשי הימין הקיצוני ההזוי, אל תדאג, יש לך תחרות קשה עם ראש ממשלה, ו-לדרבי יש חוקים משלו; שניכם מאותו מחנה, אותה השקפת עולם, אבל ראש הממשלה – אתה יודע מה, בעצם?

אחמד טיבי: אחרי שאתמול עשו יויו – החזירו את המרכיב הלאומי, לא החזירו – ראש הממשלה שקל כנראה להחזיר את הפוסט אתמול.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

אחמד טיבי: ראש הממשלה בנימין נתניהו, הגיע הזמן שתתנצל, גם לשמאל, גם לתקשורת – –

קריאה: לערבים.

אחמד טיבי: – – גם לנשים, שהשתמשת בהן באופן פוליטי, רדוד, נמוך, לא מוסרי.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: תתבייש לך, בנימין נתניהו.

אחמד טיבי: בוש לך.)

בצלאל סמוטריץ': שוכרן ג'זילן, אחמד טיבי.

אחמד טיבי: להתבייש זה מה שצריך לעשות, להתבייש.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: אלוהים לא ייתן לך בריאות.

אחמד טיבי: )

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת טיבי, שנימק לנו מפורטות את התנגדותו להצעת החוק.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מניעת עיקול כספי ערובה שהשתלמו למזכירות בית-המשפט למטרות שחרור ממעצר), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד – בקריאה טרומית?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון – מניעת עיקול כספי ערובה שהשתלמו למזכירות בית-המשפט למטרות שחרור ממעצר), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 27 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טיבי רק נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גרמן מבקשת שוב להוסיף את תמיכתה בחוק לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נענים לה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה טרומית, והיא עוברת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2748/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': והסעיף הבא שעל סדר-היום הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס למקבלי קצבת ילד נכה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת קארין אלהרר, בנימוק מן המקום.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת אלהרר תפסה את מקומה, ושתי דקות לרשותך, גברתי – דקה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אז תראו, זה לא קורה הרבה בבית הזה, אבל אני באמת רוצה לברך.

קארין אלהרר: הגעתי לכנסת הזאת כדי לתקן חיים של אנשים ולמצוא את הנקודות הקטנות שבהן הידע והניסיון שלי יכולים לגרום להקלה בחייהם של ילדים ומבוגרים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות שהייתה התגייסות באמת יוצאת מן הכלל, וראוי שאני אזכיר במיוחד את חברי חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, היושב-ראש, ואת שר הרווחה – – –

עיסאווי פריג': – – – משהו?

קארין אלהרר: לא, כשצריך לתת קרדיט, נותנים, ככה זה עובד.

אחמד טיבי: מה שאמרתי עליו זה הקרדיט הכי גדול – – –

קארין אלהרר: טיבי, אבל למה על הזמן שלי?

קריאות: – – – שמת אותו באותו ליגה כמו ביבי עכשיו – – –

בצלאל סמוטריץ': אני אתחיל להוציא החוצה.

בצלאל סמוטריץ': אם תתחרו במחמאות אלי, אני אצטרך להוציא החוצה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אלהרר.

מיקי רוזנטל: תאמין לי, זו המחמאה הכי גדולה.

קארין אלהרר: – – – את תמיכתו של שר הרווחה חיים כץ, ושל ועדת השרים, שאפשרה התחלת דרך לתיקון קטן אבל כל כך משמעותי למשפחות רבות בישראל.

קארין אלהרר: ובשביל תיקונים כאלה, לדעתי, אנחנו פה, כי התיקונים הקטנים האלה הופכים יחד לשינוי גדול באורח החיים של אנשים.

קארין אלהרר: אז מה בעצם ההצעה מבקשת?

קארין אלהרר: עד היום הורים לילדים עם מוגבלות שמקבלים גמלת ילד נכה נאלצו להגיע עם ילדיהם לשתי ועדות רפואיות שונות של הביטוח הלאומי: אחת שתקבע את זכאותו של הילד לקצבת ילד נכה, והשנייה, שתקבע את האחוזים הרפואיים לצורך הטבות מס.

קארין אלהרר: ההורים כמובן נדרשו לשלם בשביל ועדת מס מאות שקלים, והיו נדחים וחוזרים, וכל זה בלי לדבר על המסמכים, הטרטור, להוכיח שהילד שלך מספיק נכה, ושכמובן מצבו לא ישתנה.

קארין אלהרר: התיקון, שהתחלנו את הדרך בלהעביר אותו, יוסיף את הילדים מקבלי קצבת הנכות, ילד נכה, לרשימת הזכאים לפטור והנחות ברשות המסים, ובכך תיחסך מההורים ביורוקרטיה, סחבת, והצורך הכל-כך קשה להעביר ילדים בין ועדות רפואיות שונות.

קארין אלהרר: מדובר בילדים שמקבלים קצבת ילד נכה בשיעור שלמעלה מ-100%, בהם ילדים עם נכויות קשות ומורכבות, מוגבלות שכלית קוגניטיבית-התפתחותית בינונית וקשה, ילדים עם עיוורון, חולים אונקולוגיים, ילדים בספקטרום האוטיסטי ברף הגבוה ועוד.

קארין אלהרר: הפטור ממס הזה עשוי להקל עליהם בתהליך של פדיון קופת הגמל, הקלה בתשלום מס רכישה כשההורים צריכים לרכוש כדי לאפשר להם חיים בשוויון וכבוד.

קארין אלהרר: אז אני שוב רוצה להודות לכל מי שלקח חלק בהצעת החוק הזאת, ומקווה שנמשיך לפתור בעיות בחוק שמקשות על משפחות, על אזרחים רבים במדינת ישראל.

קארין אלהרר: אני מאחלת שגם הדיונים יתקיימו בוועדה מהר ככל האפשר כדי לאפשר זאת.

קארין אלהרר: אז תראו, לצד המשחקים הפוליטיים אפשר באמת גם לעשות כאן דברים חשובים, וזה באמת יום שאני מודה על כך שאני כאן.

קארין אלהרר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה בשם הממשלה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברת הכנסת קארין אלהרר, זו לא פעם ראשונה שמשרד האוצר ושר האוצר נענים לבקשתך – ההצעות שלך הן הצעות טובות.

יצחק כהן: זה המקום גם להגיד יישר כוח לשר משה כחלון.

יצחק כהן: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק שלך, כפוף לכך שבהמשך היא תקודם בהסכמת משרד המשפטים, משרד האוצר, משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי, ותוחזר לוועדת השרים לפני קריאה ראשונה.

יצחק כהן: מקובל עלייך התנאי?

קארין אלהרר: – – –

יצחק כהן: אז אני מבקש מכו-לם לתמוך בהצעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה בקריאה טרומית על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס למקבלי קצבת ילד נכה), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס למקבלי קצבת ילד נכה), תשע"ו–2016, לוועדת כספים נתקבלה.

קארין אלהרר: – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נוסיף את התודה לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': 27 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה התקבלה בקריאה טרומית ומועברת לדיון בוועדת הכספים של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2906/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הודעה לעובד ולמועמד לעבודה (תנאי עבודה והליכי מיון וקבלה לעבודה) (תיקון – הגברת השקיפות בעניין הפרשות לפנסיה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יעקב פרי וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פרי, כתוב לי כאן שתשובה והצבעה במועד אחר.

יעקב פרי: צודק.

יעקב פרי: מה שכתוב לך נכון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, עשר דקות לרשותו, בבקשה.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, השבוע נכנסה לממשלה סיעת ישראל ביתנו – חיים, תפריע לכולם, רק לי לא.

יעקב פרי: זה השר שטייניץ.

יעקב פרי: השבוע נכנסה לממשלה סיעת ישראל ביתנו, וכולנו היינו עדים לסאגה התקשורתית, לאחת מהדרישות המרכזיות של ישראל ביתנו כדי להיכנס לקואליציה, והיא העלאת הפנסיות לעולי ברית-המועצות.

יעקב פרי: אני רוצה לברך את השר ליברמן, את השר כחלון, כל אחד על ההתעקשות שלו, ועל הקצאה של 1.4 מיליארד שקלים להגדלת ההכנסה החודשית של כלל הקשישים בישראל.

יעקב פרי: אך כולנו כאן יודעים שאפילו סכום נכבד זה אינו מספיק באמת כדי להתמודד עם בעיית העוני המחפיר של הקשישים במדינה.

יעקב פרי: 1.4 מיליארד שקלים הנפרסים על פני כמה שנים הם רק פלסטר; 1.4 מיליארד שקלים של אלתור עבור בעיה עמוקה ושורשית הרבה יותר.

יעקב פרי: 1.4 מיליארד השקלים הללו הם מענה לא מספק לתוצאות הקשות של היעדר מדיניות ממשלתית בנושא מוכנות המדינה להזדקנות האוכלוסייה בכלל ולקצבאות לאחר גיל הפרישה בפרט.

יעקב פרי: אין זה סוד שמדינת ישראל אינה מדינת רווחה מהמעלה הראשונה; מדינת ישראל החליטה שהיא לא דואגת לכל צרכיו של הקשיש בהגיעו לגיל זיקנה, ועליו לדאוג לעצמו במרוצת חייו.

יעקב פרי: המדינה קבעה כי על כל אחד מאזרחי ישראל חובה לדאוג לעצמו למקורות הכנסה, גם בעת זיקנתו, לאחר ששעבד את מרב שנות חייו לעבודה ותרם לכלכלת המדינה.

יעקב פרי: כיום הצעירים חייבים לחשוב על תכנון עתידם בגיל הפרישה כבר עם סיום שירותם הצבאי, ויש לכך סיבות רבות, שהזמן המועט שלי על הבמה לא יספיק כדי לפרוט את כולן.

יעקב פרי: לא אכנס אתכם כאן היום לשאלה אם זה טוב או לא טוב, זוהי עובדה קיימת.

יעקב פרי: אבל התוצאה של זה היא שהמדינה חייבת להתוות מדיניות ולנהל בצורה טובה הרבה יותר את סוגיית הפנסיות, על כל רבדיה.

יעקב פרי: הלוואי שיכולתי לעמוד כאן

יעקב פרי: היום ולומר שהמדינה החליטה בשנת 2008 שהגיעה העת להתוות מדיניות של הפרשות לפנסיה חובה מתוך הצבת יעדים ולאחר מחשבה מעמיקה, אבל זה, חברותי וחברי חברי הכנסת, לא המצב.

יעקב פרי: בשנת 2008 הוחל לראשונה צו ההרחבה לפנסיה חובה במשק, אך למעשה צו ההרחבה לא נחקק בכנסת; צו ההרחבה אינו תולדה של מחקר מעמיק או של הצבת יעדי מדיניות ברורים ושקולים, אלא תולדה של משא-ומתן, כיפופי ידיים בין ארגוני המעסיקים לבין ארגוני העובדים הגדולים במשק, ולכן העיוותים הרבים שלהם אנו עדים בתחום הפנסיה לא צריכים להפליא אותנו.

יעקב פרי: למעשה, עד שנת 2008 ההפרשות לקרנות הפנסיה וביטוחי המנהלים היו הטבה שניתנה בעיקר במסגרת הסכמים קיבוציים שונים למקושרים ולקבוצות העובדים החזקות במשק.

יעקב פרי: אחד מהעיוותים שנוצרו הוא העובדה שמעסיקים רבים אינם מפרישים לקופות הגמל לקצבה עבור מלוא שכר הברוטו שהעובדים מורגלים לו, ונוצר עיוות, מה שקרוי בפי רבים "שכר להפרשות".

יעקב פרי: במילים פשוטות, השכר להפרשות הוא הדרך של מעסיקים שלא להפריש לפנסיה בגין מלוא השכר החודשי.

יעקב פרי: מעסיקים יכולים לקבוע שכר בסיס כשכר להפרשות, ועליו מיני תוספות שונות ומשונות שמגדילות בפועל את הברוטו לעובד בסוף החודש, אך למעשה המעסיק פטור מלהפריש בגין התוספות האלה לפנסיה.

יעקב פרי: המצב הזה יוצר עיוות משמעותי, שהמדינה אינה מתייחסת אליו, וכך היא מפילה אותו על גבו של האזרח, שאמור להסיק את המשמעויות ולהבין מתלוש השכר שלו שהשכר להפרשות נמוך מהשכר ברוטו שהוא רגיל אליו.

יעקב פרי: זה אומר גם שהקצבה הצפויה לו בקרן הפנסיה תהיה נמוכה משמעותית מהשכר שאליו הוא רגיל.

יעקב פרי: עבור רבים מהאזרחים מה שתיארתי עתה הוא ג'יבריש, וזו בדיוק הסיבה לכך שהגשתי את הצעת החוק שאני מציג בפניכם היום.

יעקב פרי: רובד אחד מרכזי של התמודדות עם סוגיית הפנסיה הוא מודעות הציבור.

יעקב פרי: לנוכח המצב הקיים בפנסיה, כפי שפירטתי, מידע וידע הם הכרחיים לתהליך קבלת ההחלטות של הפרט.

יעקב פרי: עבור רבים מדי מאזרחי ישראל תחום הפנסיה הנו חור שחור.

יעקב פרי: רבים בציבור אינם מודעים לנושא הפנסיה ולמשמעותו הקריטית עבורם.

יעקב פרי: דורית סלינגר, הממונה על הביטוח במשרד האוצר והרגולטור המקצועי המרכזי לנושא, הודתה בגילוי לב לאחרונה בכנס אלי הורביץ לכלכלה וחברה שיש מודעות נמוכה מאוד של הציבור בנושאי הפנסיה.

יעקב פרי: היא ציינה שמצב זה מחייב אותנו להתערב ולקחת אחריות.

יעקב פרי: גם מבקר המדינה ציין בדוחותיו כי לעובדים רבים אין מודעות לזכויותיהם, וכי על המדינה לנקוט פעולות להגברת המודעות שלהם באמצעים שונים.

יעקב פרי: הנגשת מידע היא גם האפשרות להבין את המידע, לנתח אותו ולעבד אותו מבחינה ויזואלית.

יעקב פרי: לכן, עקרון השקיפות והנגשת המידע לא מתממש אך ורק על-ידי הצגת מסד נתונים לעובד בדמות תלוש שכר.

יעקב פרי: הנתונים הם רק נדבך אחד במושג מידע, ובמיוחד בנושאי הפנסיה עלינו לוודא שהנתונים אכן יהפכו למידע שימושי.

יעקב פרי: הצעת החוק שאני מביא בפניכם היא צעד הכרחי וחשוב כדי לקדם את הנגשת המידע החיוני הזה לאזרחים ואת לקיחת אחריות של המדינה בנושא החינוך הפנסיוני.

יעקב פרי: עם יד על הלב, כמה מכם התעמקו בתלוש השכר שלכם ומבינים את המשמעות של כל הרכיבים בו?

יעקב פרי: אני מרשה לעצמי להניח שרבים מכם לא עשו זאת.

יעקב פרי: בהחלט צריך לעשות זאת, אבל אנחנו צריכים להיות גם ריאליים.

יעקב פרי: מסקר שערך העיתון "גלובס" בשנת 2013 עלה כי לפחות שליש מהעובדים בישראל אינם יודעים כמה המעסיק מפריש עבורם לפנסיה, וזה למרות העובדה שהם מקבלים תלושי שכר.

יעקב פרי: המספרים הם כנראה גדולים הרבה יותר.

יעקב פרי: מנגד, סביר יותר שהעובדים קוראים את תנאי העסקתם במסגרת ההודעה לעובד, בשפה פשוטה וברורה.

יעקב פרי: העלאת הנתונים על הפנסיה במסגרת ההודעה לעובד עשויה להעלות משמעותית את מודעות העובדים לנושא ההפרשות הפנסיוניות.

יעקב פרי: הצעת החוק הזאת גם עשויה לפתור מקרים של חוסר בהירות בתנאי ההעסקה לגבי השכר המופרש, מצבים שבהם שכר אינו מופרש בהתאם להסכם ההעסקה ומקרים אחרים שבהם מוסכם על שכר אחד ובפועל – התייחסו לשכר אחר.

יעקב פרי: חברתי וחברותי חברי הכנסת, אין להצעת החוק הזאת עלות תקציבית, והמידע ממילא נמצא אצל המעסיקים, ולפיכך איני רואה סיבה מהותית מדוע בחרה ועדת השרים לדחות את ההצבעה על החוק בשלושה חודשים, ולא להעבירה באופן מיידי ולהקל על הציבור.

יעקב פרי: רבים אינם מבינים שהקצבה שהם יקבלו מקרן הפנסיה נמוכה משמעותית משכר הברוטו שהם רגילים לראות בסוף החודש בשנות עבודתם, ועלינו לנקוט את מרב הצעדים האפשריים להגברת המודעות לנושא הפנסיוני.

יעקב פרי: עלינו לדאוג למחר – מחר שלא ידרוש מאתנו לשים פלסטר תקציבי על בעיה גדולה; מחר שלא ידרוש מהסיעות השונות לעשות הון פוליטי על גב קשישים ולא יאלץ להתמודד עם עוני מזעזע בקרב קשישים.

יעקב פרי: הצעת החוק הזאת היא סנונית ראשונה, ואני קורא לכם, חברי הקואליציה וחברי ועדת השרים לחקיקה, אנא, למדו את הנושא ותמכו בה כאשר תועלה שוב לוועדה.

יעקב פרי: אל לנו להיות חלק מהגוף שמקשה על הציבור, אלא כזה המקל עליו ומאפשר לו גישה למידע כה חשוב.

יעקב פרי: תודה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': סיימנו את החקיקה להיום.

בצלאל סמוטריץ': הכוונה להעביר גופים ממשלתיים אל מחוץ לירושלים

בצלאל סמוטריץ': נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: הכוונה להעביר גופים ממשלתיים אל מחוץ לירושלים, מס' 3638, 3681, 3686 ו-3699.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת מיקי לוי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני אפתח דווקא באיזה משפט שקרוב לכולם, ללבנו: "זה היום עשה ה' נגילה ונשמחה בו".

מיקי לוי: אתמול, אחרי מאמצים אדירים, הופעתי יחד עם חברים אחרים – הגשנו התנגדויות לבנייה במצפה-נפתוח, מה שנקרא בלשון העם הירושלמית ליפתא, אותה ריאה ירוקה המשמשת כביתם של הצבאים הירושלמיים.

מיקי לוי: במורדות הכניסה לעיר קמו להן תוכניות בנייה הרסניות שאיימו להחריב את היער.

מיקי לוי: אך כל המאמצים שהשקענו, הן כאן בבית הזה בוועדת הפנים והן בהגשת התנגדויות, בניסיון לעצור את רוע הגזירה – לא צלחו.

מיקי לוי: בקדנציה הקודמת עמדתי מעל הדוכן הזה והסברתי כמה חשוב להקים את הוותמ"ל.

מיקי לוי: לא זאת הייתה הכוונה.

מיקי לוי: הכוונה – שהוותמ"ל ישלוף ויחלץ את אותן תוכניות בנייה שלא הצליחו לצאת אל הפועל ונתקעו במחוזי ובמקומי.

מיקי לוי: אבל הנה לקח הוותמ"ל לעצמו כוח יתר והחל לאשר תוכניות גם כאשר הרשות המקומית אינה רוצה לאשר אותן והן אינן במסגרת הסכמי גג.

מיקי לוי: ולא זו הייתה הכוונה.

מיקי לוי: אתמול, לשמחתי, אף-על-פי שהגשנו כ-10,000 התנגדויות, אחרי מחצית היום השתכנע השופט שעמד בראש הוועדה הציבורית שאין לוותמ"ל סמכות לדון בתוכניות האלה, והחזיר את התוכניות – הנוראות – הגרועות האלה, שאיימו על היער ואיימו על החי והצומח – חזרה למחוזי.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שנצליח לעצור את המהלך הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, בדקה שנשארה לי – יש איזושהי מגמה של עזיבת העיר ירושלים, והנה, אנחנו נמצאים ביום ירושלים, שעל ראש שמחתנו, וכמעט כולם בבית הזה רוצים לחזק את העיר הזאת, שכל כך יקרה לכולנו וקרובה ללבו של העם היהודי.

מיקי לוי: והנה, החלה מגמה של עזיבת העיר על-ידי משרדי ממשלה וגורמים ממשלתיים, וזה מחליש את העיר.

מיקי לוי: רשות השידור, תאגיד השידור הציבורי, עוזב את העיר לכיוון מודיעין, אדוני.

מיקי לוי: אז מה יגידו – בדרך כלל הפתיח הוא "קול ישראל מירושלים" – אז מה יגידו, "קול ישראל ממודיעין"?

קארין אלהרר: עמדנו על זה בחוק, שזה יהיה בירושלים.

מיקי לוי: אבל אם הוא ישב במודיעין, גברתי, אני אגיש חוק נגדי.

קארין אלהרר: זה לא ירושלים.

מיקי לוי: זו הטעיית הציבור, וצריך לעשות את כל המאמצים שזה יישאר בירושלים.

מיקי לוי: וגם המדען הראשי, אף שאני וחברים אחרים התנגדנו לעזיבתו את העיר, העביר את משרדיו, עם תקציב ענק, למודיעין.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אני מזהיר את כולנו מהמדרון החלקלק הזה.

מיקי לוי: משפט אחד, ברשותך, על הרובע היהודי.

יחיאל חיליק בר: משפט אחרון.

מיקי לוי: הרובע היהודי בירושלים עומד ליפול שנית.

מיקי לוי: יזמנו בוועדת הפנים, חברי כנסת ירושלמים, דיון זריז – יש השתלטות על הרובע היהודי, יש בעיות ביטחוניות.

מיקי לוי: החברה המנהלת את הרובע איננה ממלאת את תפקידה.

מיקי לוי: אני מקווה שיושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת ייענה לבקשה שלי ויקיים את הישיבה הבאה של ועדת הפנים ברובע היהודי, כדי לבחון איך בולמים את נפילת הרובע היהודי בפעם השנייה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, ואחריו – חבר הכנסת יהודה גליק.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גפני, אם יהיה פה – אחרון הדוברים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, מקומה ומעמדה של ירושלים כעיר בירה הם כמשהו שמסמל את מה שאנחנו נוהגים לקרוא "קומת ירושלים" בתהליכי הבניין והתקומה של העם היהודי – אז מראשית היווסדו אנחנו מדברים על שתי קומות.

בצלאל סמוטריץ': דיברתי על זה כבר בשבוע שעבר, על ימי ספירת העומר, זה מין איזה מעלה שבו אנחנו מטפסים מקומת החירות הפיזית, שאותה קיבלנו בפסח, ביציאת מצרים, אל החירות הרוחנית שאנחנו מקבלים – נקבל, בעזרת השם – בעוד שבוע וחצי, בשבועות, ובתווך הזה אנחנו מטפסים לאט-לאט בין שתי הקומות הללו.

בצלאל סמוטריץ': וההשגחה העליונה סובבה לנו גם את ימי הבניין שלנו, את ימי התקומה, שזכינו להם בדורותינו אנו, בדיוק אל תוך אותם ימי בניין היסטוריים.

בצלאל סמוטריץ': וגם כאן אנחנו מטפסים בשתי קומות: קומת החירות הפיזית שלנו – יום העצמאות, ה' באייר, שחגגנו זה מכבר כולנו, כל עם ישראל; באיזשהו מקום יציאה מעבדות לחירות, מגלות, משעבוד, לחירות ולעצמאות, ואנחנו מטפסים במעלה ונתקלים, נפגשים, בעזרת השם, בשבוע הבא, בכ"ח באייר, עם יום ירושלים.

בצלאל סמוטריץ': וקומת ירושלים מסמלת בתהליכי התקומה, בבניין הלאומי המתחדש שלנו, את קומת הרוח, את קומת התוכן.

בצלאל סמוטריץ': ארץ-ישראל בלי ירושלים – זה יכול להיות גם באוגנדה.

בצלאל סמוטריץ': ירושלים שניצבת במרכזה של ארץ-ישראל וקדושה מכל ארץ-ישראל מסמלת עבורנו את קדושתה של ארץ-ישראל, את מעמדה, את תפקידה, את השאיפה שלנו להמשך הטיפוס במעלה התשובה והגאולה הזה אל בית-המקדש.

בצלאל סמוטריץ': דיבר כאן קודם סגן השר הרב פרוש, בהמשך לדבריו של יושב-ראש הכנסת באירוע המיוחד שהיה כאן היום לציון יום ירושלים, על שאלת הנוסח של תפילת "נחם" בתשעה באב.

בצלאל סמוטריץ': אז אני קטונתי מלהיכנס לשאלה ההלכתית ולשאלת הכתפיים שנדרשות כדי לשנות או לא לשנות, אבל עצם השאלה היא שאלה נכונה.

בצלאל סמוטריץ': יש משהו כפוי טובה, קצת, בעובדה שאנחנו היום כאן במדינת ישראל בשנת תשע"ו מחזיקים את אותו סידור שהסבתא שלי החזיקה במחנה הריכוז ובגטו.

בצלאל סמוטריץ': קשה, קשה קצת.

בצלאל סמוטריץ': כן, אנחנו עומדים ומבקשים אותו דבר מריבונו של עולם?

בצלאל סמוטריץ': הרי היינו בגלות וביקשנו, וברוך השם נענינו כבר, בחלקים גדולים, ונתקבצנו לארצנו, אנחנו כבר לא בגלות, והדברים כמובן חייבים לבוא לידי ביטוי גם בסידור התפילה – אז הם באים לידי ביטוי בתפילה לשלום המדינה, ובהלל ביום העצמאות וביום ירושלים.

בצלאל סמוטריץ': אז את תפילת "נחם" אנחנו לא משנים, כיוון שאנחנו מדגישים ביום העצמאות את החסר הענק, הענק, שיש לנו כל עוד אין לנו בית-מקדש בנוי, עומד על תלו, והוא-הוא תפארתה של ירושלים, והוא-הוא, בעזרת השם, יהיה תפארתה של מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו, שתלך ותתקדם, בעזרת השם, עד הגאולה השלמה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גליק, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת גפני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך.

יהודה גליק: אדוני יושב-ראש הישיבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת המתוקים והיקרים מן הקואליציה ומן האופוזיציה – –

יעקב פרי: מי יותר יקר, מהאופוזיציה או מהקואליציה?

יהודה גליק: – – "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי".

יהודה גליק: אני לא אשכח ולא אפקיר את ירושלים, ובכל הזדמנות שיש לי, גם כאן, בנאום הראשון שלי, כרגע, שאיננו נאום בכורה, אני אעלה את ירושלים על ראש שמחתי.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, בשנת 2007 ממשלת ישראל החליטה להורות להעלות את כל היחידות הממשלתיות לירושלים.

יהודה גליק: מאז, ההחלטה כמעט שאינה מיושמת.

יהודה גליק: מבקר המדינה כבר העיר על כך יותר מפעם אחת.

יהודה גליק: אז קודם כול, נתחיל בשבח.

יהודה גליק: השרה מירי רגב – כל הכבוד לה – עם כניסתה לתפקיד הודיעה שמשרדה יעלה לירושלים, על כל יחידותיו, ואכן, ככה היא עושה; משרד התרבות עלה לירושלים.

יהודה גליק: אני גם רוצה להודות לחבר הכנסת מיקי לוי, שהעלה את ההצעה לסדר-היום, ואני הצטרפתי אליו.

יהודה גליק: אז אני רוצה, בבקשה, חברי חברי הכנסת – כמה נתונים עדכניים שקיבלתי מאנשי תנועת "התעוררות" בעיריית ירושלים, העוסקים בנושא כבר זמן רב.

יהודה גליק: יש עשרות יחידות ממשלתיות שטרם עלו לירושלים – אני לא אלאה אתכם, אבל יש כאן:

יהודה גליק: משרד האוצר; משרד החינוך; משרד הביטחון; משרד המשפטים; 15 יחידות של משרד הכלכלה לא יושבות בירושלים; לשכת הפרסום הממשלתי יושבת בתל-אביב; משרד החקלאות יושב באזור רחובות; שמונה יחידות של משרד הבריאות; תשע יחידות של משרד התקשורת, ועוד ועוד ועוד ועוד.

יהודה גליק: ולא רק זאת, אלא שבשנה האחרונה יש מגמה הפוכה – יוצאים מירושלים: תאגיד השידור הציבורי עבר למודיעין; המדען הראשי עבר לתל-אביב; היחידה ללוחמה נגד הדה-לגיטימציה, שאנחנו נלחמים נגדה, עברה לתל-אביב.

יהודה גליק: רבותי, ההשלכה הכלכלית של כל זה: 4,000 משרות של כ-60 יחידות ממשלתיות מחוץ לעיר, בניגוד להחלטת הממשלה בעניין; 40 מיליון הכנסות מארנונה שהעיר מפסידה; 130 מיליון בתצרוכת הפרטית כל שנה.

יהודה גליק: רבותי, אם אנחנו מזלזלים בירושלים, מה נתפלא שהווקף בונה והורס בהר-הבית עצמו ובונה מבנה של שירותים תוך שהוא מצפצף עלינו, מזלזל בריבונותנו?

יהודה גליק: מה נתפלא שחברי הכנסת הערבים אומרים שהם יצפצפו על החלטת המפכ"ל והם יעלו ולא אכפת להם?

יהודה גליק: הם לא מתייחסים לריבונות שלנו בירושלים.

יהודה גליק: רבותי, אנחנו בתחילת שנת היובל של השמחה העצומה – שחזרנו לירושלים המאוחדת.

יהודה גליק: אנחנו חייבים בשנה הזאת לקבל על עצמנו להעלות את ירושלים על ראש שמחתנו.

יהודה גליק: אני אשתדל גם להבא להשאיר עודף ולא לגלוש מעבר לזמן.

יהודה גליק: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת יהודה גליק.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח, ועל כן ישיב לנו השר יריב לוין.

בצלאל סמוטריץ': האם אתה מאשר לנו לבנות את בית-המקדש?

יריב לוין: מי אני?

בצלאל סמוטריץ': אם קטון אתה בעיניך, הלוא ראש שבטי ישראל אתה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, בפתח הדברים אני רוצה להודות לחברי הכנסת שהעלו את הנושא החשוב הזה על סדר-היום, כי הוא בהחלט נושא מטריד, ואכן, צודקים – נדמה לי שפירט כאן חבר הכנסת גליק בצורה מסודרת את ההיסטוריה.

יריב לוין: החלטת הממשלה מס' 1661 מיום 13 במאי 2007 בעניין העברת היחידות הארציות של משרדי הממשלה לירושלים קבעה כי הממונה על הרכוש הממשלתי לא יאשר עריכת חוזים חדשים לבנייה, שכירות או שיפוצים ליחידות ארציות של משרדי ממשלה שאינם בתחומי העיר ירושלים, ואגף החשב הכללי ואגף התקציבים לא יתחייבו ולא יאשרו ביצוע הוצאה תקציבית למטרה זו, אלא באישור ועדת חריגים במשרד רה"מ.

יריב לוין: ועדת החריגים – בראשה עומד מנכ"ל משרד ראש הממשלה, וחברים בה נציב שירות המדינה, מנכ"ל המשרד לירושלים והתפוצות, הממונה על התקציבים במשרד האוצר, מנהל מינהל הדיור הממשלתי ומנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים.

יריב לוין: הוועדה מתכנסת מעת לעת ואכן דנה בבקשות כאלה ואחרות.

יריב לוין: מאז הקמתה דנה הוועדה בעניינן של עשרות יחידות ממשלתיות כאלה והחליטה שיותר ממחציתן צריכות לעבור לירושלים.

יריב לוין: אני רוצה להתייחס – היו כמה נושאים שהובאו גם בנוסח ההצעה לסדר-היום, גם אם לא בהכרח נסקרו בנאומים שהיו כאן.

יריב לוין: אחת הדוגמאות – הרשות לחדשנות טכנולוגית שהוקמה כתאגיד סטטוטורי בהתאם לתיקון מס' 7 לחוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה, התשמ"ד–1984 – שם נקבע במפורש, בחוק, שמקום מושבה של הרשות יהיה בירושלים, וכי תחילת סעיף זה תהיה בתוך שלוש שנים מפרסום התיקון לחוק.

יריב לוין: ועדת החריגים אשר הזכרנו אותה קודם מוסמכת לדון – זו בעיני נקודה חשובה, וכנראה היא לקונה משמעותית גם בהחלטה, ואולי נכון בכלל לתקן אותה באיזשהו מהלך חקיקה – ועדת החריגים מוסמכת לדון בעניינם של משרדי הממשלה ויחידות הסמך בלבד, ומה שקורה הוא שרוב הבעיות שנסקרות כאן, כמו עניין תאגיד השידור הציבורי, הן בעיות שנוגעות בתאגידים סטטוטוריים, חברות ממשלתיות וכדומה, והגורמים האלה אינם כפופים להחלטה הזאת וגם אינם נמצאים במקום שבו אפשר לאכוף עליהם את ההחלטה הזאת.

יריב לוין: אני יכול לומר, אדוני היושב-ראש, שכאשר אני נכנסתי לתפקידי כשר התיירות, הונחה בפני החלטה, למעשה, של החברה הממשלתית לתיירות להעתיק את משרדיה מירושלים למקום אחר.

יריב לוין: אני זימנתי אלי אז את יושב-ראש הדירקטוריון של החברה והודעתי לו במקום שאני מתנגד בכל תוקף למהלך כזה, ו-לא נעים לי לומר, ואני יכול להגיד את האמת: למזלי, הם עצרו את המהלך והקשיבו לי, כי לולא היו עושים כן, יש לי ספק גדול אם היה בכוחי בכלל למנוע מהלך כזה, שהרי הדירקטוריון הוא סוברני להחליט.

יריב לוין: זה בכלל מבטא עוד היבט של בעיה עמוקה וקשה שיש לנו, והיא סוגיית הכפיפות של החברות הממשלתיות למשרדי הממשלה שמחזיקים במניותיהן, והעובדה שבסופו של דבר הדירקטוריונים של החברות האלה פועלים, בעצם, באופן עצמאי לחלוטין, ובהרבה מאוד מקרים אפילו מנוגד למדיניות שהשרים מנסים להוביל ולהכתיב שם.

יריב לוין: בחלק מהמקרים, אגב, הדבר הזה גם לא מפתיע, מכיוון שהדירקטורים מתמנים לשלוש שנים, והם מתמנים על-ידי שרים קודמים, וכאשר נכנס שר חדש ומנסה להתוות מדיניות הדירקטורים הולכים לשאול את פי רבם, קרי השר הקודם, שמינה אותם, ובצורה כזאת בוודאי קשה מאוד לעבוד.

יריב לוין: לכן אני בהחלט חושב, אדוני היושב-ראש, שכדאי ונכון שהנושא הזה יובא לדיון בפני אחת מוועדות הכנסת בהקדם, כדי באמת לבחון אותו לעומק ולתת פתרונות גם נקודתיים – להביא את אותם גורמים – – –

בצלאל סמוטריץ': ועדת הפנים, נכון?

בצלאל סמוטריץ': ועדת הפנים לכאורה.

יריב לוין: כן, אני חושב.

יריב לוין: אני חושב שראוי שהנושא הזה יידון שם, ויתקיים שם באמת דיון מקיף בסוגיה הזאת.

יריב לוין: אני, אגב, מוכרח לומר, אף שאני תושב מודיעין, שאני לחלוטין לא מקבל גם את הסוגיה של מעבר תאגיד השידור הציבורי למודיעין, וגם אם הוסבר לנו שזה זמני – הרי אין יותר קבוע מאשר הזמני הזה.

יריב לוין: אני לחלוטין לא מקבל את זה.

יריב לוין: אני חושב שאסור שהדבר הזה יקרה.

יריב לוין: אגב, בשעתו, כאשר הנושא הזה עלה בכנסת, נאמר במפורש במשרד התקשורת שלא רוצים שהדבר הזה יקרה ואין כוונה כזאת, ומסתבר שבתאגיד השידור הציבורי חשבו אחרת, ושוב – הם סוברניים לפעול, ולכן היכולת לאכוף עליהם – – –

קארין אלהרר: לא לא, אדוני השר, זה כתוב בחוק.

יריב לוין: לא לא, אני יודע, החוק מחייב בהרבה מאוד מקרים, אלא שההעברה היא זמנית, כביכול, עד שיהיה מקום בירושלים.

יריב לוין: אין ויכוח שהחוק מחייב, אבל ההחלטה שלהם לבצע את המעבר הזה – כנראה אין, בסוף, גוף ממשלתי שיכול לכפות עליהם החלטה אחרת, כל עוד הדירקטוריון קיבל אותה.

יריב לוין: אולי באמצעות עתירה לבית-משפט יש דרך, אבל אני לא חושב שזה – – –

קארין אלהרר: הוגשה עתירה – – –

יריב לוין: אני לא חושב שזה המצב הנכון.

יריב לוין: המצב הנכון צריך להיות שהשר הנוגע בדבר יכול למנוע דבר כזה, ושמעבר כזה באמת נעשה בלי שום ועדת חריגים במקרה מאוד מאוד יוצא דופן, גם כאשר הדבר נוגע לתאגידים סטטוטוריים.

יריב לוין: לכן אני מציע שכל ההערות האלה באמת תובאנה לדיון רציני וכמה שיותר מהר – אפשר באמת בוועדת הפנים והגנת הסביבה – כדי שהדבר הזה יטופל, ואולי נצליח גם למנוע את המעבר של תאגיד השידור הציבורי, שוב, דבר שבעיני הוא מאוד מאוד לא נכון.

יריב לוין: לכן אני מציע לכנסת להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה, בהנחה שהדבר הזה מקובל על המציעים.

יריב לוין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': יש לנו שתי הבעות דעה.

בצלאל סמוטריץ': ראשון המביעים הוא חבר הכנסת חיליק בר, יושב-ראש עמית בשדולת ירושלים – נכון?

בצלאל סמוטריץ': לא טעיתי?

יחיאל חיליק בר: כן.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

בצלאל סמוטריץ': דקה אחת, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, גם כאחד מראשי השדולה למען ירושלים, וגם – זכיתי להיות חבר מועצת העיר ירושלים כחמש שנים לפני בחירתי לכנסת – ואתה יודע כמה אנחנו במסגרת העבודה במועצת העיר, יחד עם הכנסת והממשלה, ניסינו להיאבק – זה היה ערוץ 10, בזמנו, וזה היה מוסדות ממשלתיים אחרים.

יחיאל חיליק בר: אני אומר לך, כחלק מהממשלה הזאת, שזה בסדר תמיד להרים את ירושלים על ראש שמחתנו ולהגיד משפטים יפים, אבל לא רק בגלל האופי של העיר והחשיבות הסימבולית בזה שהמוסדות הלאומיים שלנו יהיו פה, אלא גם משום שזה מקור פרנסה, ומה לעשות, ירושלים היא לא עשירה כמו תל-אביב, וגם משום שזה מקור פרנסה להמון – אולי אלפי – עובדים שיכולים להיות חלק מהעיר ולהתאהב בעיר; אני התאהבתי בעיר כשהגעתי לכאן כסטודנט, ונשבעתי שאני אשאר פה, ואני כבר 20 שנה פה.

יחיאל חיליק בר: עליתי מצפת, שזו שכונה ירושלמית בצפון, לירושלים.

יחיאל חיליק בר: לכן באמת, כבוד השר, אני מקווה – ואני יודע שירושלים מאוד חשובה לך – תעשו הכול לא רק כדי להשאיר את כל המוסדות הלאומיים בירושלים, אלא גם להעלות עוד ועוד מוסדות לירושלים.

יחיאל חיליק בר: זה עבודה, וזה פרנסה, ואתם, כמחנה הלאומי – אני חושב שיש בזה גם לא מעט אידיאולוגיה.

יחיאל חיליק בר: לנו זה חשוב לא פחות, ואנחנו נהיה שותפים לכם בכל מאבק להביא כל מוסד לאומי לעיר היקרה והחשובה שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, הדיון עסק, בדרך הטבע, במורכבויות שקשורות לירושלים, אבל אני דווקא רוצה לברך היום את תושבי ירושלים – לברך אותם מקרב לב על הצלחת מהלך ציבורי אזרחי מרשים של התנגדויות לתוכנית הבנייה המיותרת והמזיקה במצפה-נפתוח – תוכנית הרסנית, מזיקה ומיותרת.

דב חנין: יותר מ-10,000 התנגדויות הוגשו לתוכנית הזאת, שהיא גם הורסת אזור יפהפה בהרי ירושלים וגם פוגעת בבנייה במרכז ירושלים ובעתידה של ירושלים כעיר עם אורבניקה, עם עתיד עירוני ועם צורך לפתח את העיר בתוכה, ולא כל הזמן להתרחב ולהתפשט לכל מיני אזורים שמסביב לה.

דב חנין: 10,000 ההתנגדויות האלה הובילו היום להחלטה להוציא את התוכנית הזאת, בגלל המורכבות שלה, מהוותמ"ל – אותו מסלול תכנוני אנטי-תכנוני מהיר ואנטי-דמוקרטי, לא מקצועי ולא רציני – ולהעביר את הדיון בכל הסוגיה הזאת לוועדה המחוזית.

דב חנין: זה מה שצריך היה לעשות מלכתחילה.

דב חנין: והנה, אנחנו רואים: כשאזרחים מתנגדים, כשאזרחים מביעים את דעתם – אזרחים יכולים לנצח ואזרחים יכולים לשנות.

דב חנין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, אם כן, על הצעתו של השר להעביר את הדיון לוועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים, נמנע אחד.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה עברה לדיון בוועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': שינוי שיטת הניקוד במבחני הסיעוד והכשלת קשישים שלא שולטים בסוגריהם

בצלאל סמוטריץ': הנושא הבא על סדר-היום הוא: שינוי שיטת הניקוד במבחני הסיעוד והכשלת קשישים שלא שולטים בסוגריהם – הצעות לסדר-היום מס' 3611, 3651, 3653, 3656, 3658, 3676 ו-3685.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת איציק שמולי.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, תראו, אני חושב שאין הרבה נושאים שהם כל כך כאובים כמו הנושא הזה, של המבחנים הסיעודיים, המשפילים כל כך.

איציק שמולי: במשך כל כך הרבה זמן כולנו כחברי כנסת מקבלים אין-ספור פניות על המבחנים הללו, על כמה צריך לבטל אותם ועל כמה מי שעובר אותם עובר פשוט טראומה שהיא בלתי אפשרית.

איציק שמולי: והיו דיבורים והיו הבטחות על כך שהמבחנים יבוטלו, לפחות מגיל מסוים, והדבר הזה כמובן לא קרה.

איציק שמולי: היו התחייבויות מפורשות, ולא רק שהוא לא קרה, אלא, אדוני היושב-ראש, קורה בדיוק להפך; המפקחת על הביטוח, במקום ללכת בכיוון הזה, שהכנסת רוצה, לביטול המבחנים, או לפחות מגיל מסוים, הולכים בכיוון הפוך, שבו מקשיחים את הקריטריונים.

איציק שמולי: בואו ונבין על מה אנחנו מדברים, כדי שהשיחה הזאת לא תהיה ב-10,000 רגל; עד היום – ואני מצטער על הירידה לפרטים – קשיש שלא שלט בסוגרים שלו היה צריך לעבור – לא להשלים עוד פעולה אחת: לא להתלבש, לא לאכול באופן עצמאי – והיה עובר את המבחן.

איציק שמולי: באו חברות הביטוח ובכו לרגולטור שהן לא מרוויחות מספיק – כולה כמה מאות מיליוני שקלים בשנה, זה הכול – –

קארין אלהרר: כאב לב.

איציק שמולי: – – וביקשו, כדי שכמה שפחות קשישים יעברו את המבחן הסיעודי, להוריד את הציון במבחן לקשישים שלא שולטים בסוגרים שלהם משתי נקודות לנקודה אחת.

איציק שמולי: עכשיו, זה נראה לכם פעוט, ולא חשוב, ומה פתאום הכנסת נדרשת לדון בדבר הזה – אתם יודעים מה המשמעות של הדבר הזה?

איציק שמולי: אלפי קשישים שנזרקים – שלא יעברו את מבחן הזכאות; שפשוט לא יעברו את מבחן הזכאות.

איציק שמולי: מה תהיה התוצאה?

איציק שמולי: יכול להיות מצב שבו יש קשיש במדינת ישראל שלא שולט בסוגרים שלו, הולך עם חיתול, או אני לא יודע איפה הוא עושה את הצרכים שלו, והוא לא ייחשב בן-אדם סיעודי.

איציק שמולי: זה עולה על הדעת, מצב כזה?

איציק שמולי: באיזו מדינה מתוקנת הדבר הזה יכול להיות?

איציק שמולי: באיזו מדינה מתוקנת?

חיים כץ: למה סגן שר האוצר משיב לך ולא אני?

איציק שמולי: אתה יודע מה?

איציק שמולי: זו שאלה שאני צריך לשאול.

איציק שמולי: זו השאלה שאני צריך לשאול.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

קריאות: – – –

חיים כץ: למה סגן שר האוצר משיב ולא אני?

איציק שמולי: אבל אתה יכול לעלות, כשר, תמיד לפודיום, אתה יודע יותר טוב ממני.

חיים כץ: מה להגיד לך, שאתה צודק?

חיים כץ: אבל – טוב – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש ואדוני סגן השר – –

חיים כץ: ביטוח לאומי, אני פונה אל הביטוח הלאומי – – –

קריאה: – – –

איציק שמולי: – – באמת, באמת נגמרו לי המילים.

חיים כץ: – – –

איציק שמולי: באמת, נגמרו לי המילים – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

איציק שמולי: – – אם הגענו למצב שבו לא רק שדופקים את הקשישים, דופקים את הקשישים שכבר לא שולטים בסוגרים שלהם – ואללה, תאמין לי, אני שואל אותך את השאלה ששאלתי בבוקר: איפה כחלון של הסלולר, שיגן על הבן-אדם הקטן ולא על הטייקונים של חברות הביטוח?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, גברתי.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת – אני רואה שהחברות כבר פרשו.

קארין אלהרר: תראו, ביטוח זה נושא שמעסיק את כולנו, בשלב זה או אחר, ואני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת איציק שמולי שהעלה את הנושא הזה, ושמחתי להצטרף.

קארין אלהרר: אני אומרת "שמחתי", אבל למעשה הצטערתי שאנחנו צריכים להעלות את הנושא הזה לדיון.

קארין אלהרר: הסיבה הפשוטה – שאנשים רבים במדינת ישראל, הדבר האחרון שמחזיק אותם מעל פני המים זה ביטוח.

קארין אלהרר: ביטוח סיעודי הוא הלחם והמים של אלפי אזרחים, כי מי צריך לאכול כשאי-אפשר ללכת לשירותים?

קארין אלהרר: בלעדיו, בלעדי הביטוח, נאלצים לחיות חיים של קושי בדברים הכי טריוויאליים.

קארין אלהרר: ההתמודדות היומיומיות הזאת, כנראה מי שיושב אצל הרגולטור לא מכיר אותה, הוא לא יודע מה זה אומר, אחרת אין מצב שמישהו היה מחליט החלטה כזאת – להקשות עוד יותר את מבחני הסיעוד?

קארין אלהרר: עזבו את ההשפלה של ללכת ולהגיד "הנה, אני לא יכול", אז – בואו נקשה עליהם, שיהיה יותר כיף.

קארין אלהרר: זה כמו להדק את החבל סביב הצוואר שלהם ולאחל להם: בהצלחה, נראה אתכם מסתדרים לבד.

קארין אלהרר: זה מה שהם אומרים להם.

קארין אלהרר: אם פעם אדם עם מוגבלות, נכה, היה צריך להוכיח את הקושי שלו בשליטה בסוגרים, נוסף על קושי אחר, כמו ללכת, להתפשט, להתלבש, שכיבה, עמידה – היום: עוד משהו.

קארין אלהרר: למה להסתפק במועט?

קארין אלהרר: במילים אחרות, עוד מבחן ועוד קושי.

קארין אלהרר: הם כנראה יקומו בבוקר וימתינו לישועה ממישהו.

קארין אלהרר: עכשיו, מעניין אותי אם מישהו, נגיד מהבית הזה, ילך לעזור להם, או מישהו מהרגולטור.

קארין אלהרר: אולי יש שם איזו מצבת מתנדבים שלא סיפרו לי עליה.

קארין אלהרר: המפקחת על הביטוח תשלח את הצבא שלה לעזור להם ללכת לשירותים?

קארין אלהרר: כי אם לא, אני מנסה להבין איפה הלב.

קארין אלהרר: גם החלטות כאלה, כלכליות, צריך שיהיה בהן לב, ואם איבדנו אותו, תניחו את המפתחות ותגידו שלום.

קארין אלהרר: זו באמת בדיחה גרועה.

קארין אלהרר: ההחלטה הזאת מצטרפת לעוד החלטות שהתקבלו אצל הרגולטור, על הביטוח הסיעודי הקולקטיבי, שגם עליו מנהלים מאבקים.

קארין אלהרר: ואני שואלת, איפה יעבור קו הגבול?

קארין אלהרר: איפה נגיד: חברים, עד כאן, מפה אנחנו לא מסכימים יותר?

קארין אלהרר: עברנו את הקו הזה מזמן.

קארין אלהרר: מזמן.

קארין אלהרר: ואני מציעה לכל האנשים שיושבים ברגולציה לחשוב שגם הם יהיו קשישים פעם, וגם – –

חיים כץ: אם הם היו יודעים זה היה חשוב.

קארין אלהרר: – – וגם הם יצטרכו עזרה.

קארין אלהרר: אז אולי הם בינתיים מרוויחים מלא כסף, אבל הכסף לא שווה כלום כשאין מי שעוזר ללכת לשירותים.

קארין אלהרר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת, קודם כול, תודה לחברנו איציק שמולי, שבאמת שוקד ועוקב אחרי הדברים האלה, ואנחנו בשמחה "נוהרים" אחריך לעניינים האלה, החברתיים.

אוסאמה סעדי: באמת, העניין הזה של הביטוחים הסיעודיים, אנחנו שמענו עדויות מרגשות ביותר בוועדת העבודה והרווחה, ושמענו ממש עדויות מצמררות איך עושים להם את המבחנים האלה, ומבקשים מהם אם הם יכולים להתלבש, ואת העניין של הכפתורים, וסוגרים, וכל הדברים האלה, ולא מספיק כל מה שעשו להם, עכשיו הולכים ומקשים עליהם, אדוני השר, את העניין הזה.

אוסאמה סעדי: ובאמת, אנחנו, כבר אין לנו אפילו תחושה לאנשים החלשים האלה, ובמקום שאנחנו ננסה לעזור להם, באות חברות הביטוח, ובתנאים האלה, שמקשים עליהם, באמת, יש פה סוג של התעמרות.

אוסאמה סעדי: והכי הכי מפריע לי בעניין הזה – –

חיים כץ: – – – להסביר, שאני אבין על מה אתה מדבר – – –

אוסאמה סעדי: – – שמוסיפים להם מבחנים – שמוסיפים מבחנים; היו שני מבחנים, ועכשיו מוסיפים – שלושה מבחנים.

אוסאמה סעדי: באים אליהם ועושים להם מבחנים כדי לראות אם הם עומדים בתנאים, אם הם זכאים לביטוח סיעודי אם לאו, אם הם שולטים בסוגרים שלהם, אם הם יכולים להתלבש באופן עצמאי, אם הם יכולים ללכת באופן עצמאי.

אוסאמה סעדי: אז אנחנו ראינו, אדוני השר, בוועדת העבודה והרווחה, ושמענו עדויות של הורים – באמת זה מזעזע ומצמרר.

אוסאמה סעדי: אני, הביקורת שלי היא כלפי המפקחת על הביטוח, שאני, כבר מהיום הראשון אני אומר, גם בעניין של הביטוח הסיעודי הקולקטיבי, אנחנו שאלנו איפה הם היו אז, עם כל פוליסות הביטוח הקולקטיביות, ואני חושב שהם צריכים לתת דין-וחשבון.

אוסאמה סעדי: אני לא יכול ביום כזה, אדוני היושב-ראש, לא להתייחס לשני אירועים שקרו היום, והזכיר אותם גם חברי חבר הכנסת אחמד טיבי; העניין של האונס הלאומני וההסתה הפרועה של ראש הממשלה נגד התקשורת, נגד אנשים, נגד חברי הכנסת הערבים ונגד הערבים.

אוסאמה סעדי: זה המשך של אותה מדיניות שהוא התחיל בה בבחירות, ביום הבחירות, ש"הערבים נוהרים לקלפי".

אוסאמה סעדי: ואני חושב שהוא חייב לעמוד פה ולהסביר, ולהתנצל, אבל לא מספיק כל ההתנצלויות האלה, זה מעיד על שיטתיות.

אוסאמה סעדי: והדבר השני זה האירוע בחברון.

אוסאמה סעדי: יושבים פה חיילים, ואנחנו ראינו היום סרטים שהפרקליטות הצבאית שחררה במשפטו של החייל שרצח את עבד אל-פתאח א-שריף בחברון, אדוני השר, ומי שרואה את הסרטים האלה, אז לפחות – לפחות – אנחנו שומעים, ואני שומע, מהרבה אנשים שזורקים סכינים ליד המבצעים, שלפעמים אין להם – אבל לפחות, אדוני השר, מי שרואה את זה רואה פה באופן ברור ביותר – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

אוסאמה סעדי: – – שמנסים להפריע ומנסים לשבש חקירות, וכאשר זורקים את הסכין למרחק של כמה מטרים ולקרב את זה כמה שיותר לגופתו של שריף, שהיה שרוע ושותת דם בחברון.

אוסאמה סעדי: אני חושב ששני האירועים האלה צריכים – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

אוסאמה סעדי: – – צריכים להדליק נורות אדומות לאן החברה הזאת הולכת, ואני מבקש מהפרקליטות הצבאית ומהיועץ המשפטי, ואני הולך לפנות, אדוני השר, ליועץ המשפטי לממשלה, לחקור – – –

חיים כץ: סוגָרים וזה.

חיים כץ: ..

אוסאמה סעדי: – – – לחקור את העניין.

אוסאמה סעדי: תודה.

חיים כץ: ושליטה על הסוגרים...

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – חבר הכנסת גואטה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי, עד שלוש דקות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, וצריך להגיד תודה לחבר הכנסת איציק שמולי, ששם לפניו את הנושא של הקשישים הסיעודיים כנושא שהוא לא מרפה ממנו, ואנחנו שמחים להיות חלק מהמאבק הזה, כי הוא אחד מהמאבקים הצודקים ביותר, ואין מי שייאבק אם לא אנו פה.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר כמה מילים – וזה אולי מעיד יותר מכול על ההתנהלות של מה שקורה בקואליציה הזאת, ובעיקר במשרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: לא בכדי החליטו בנשיאות או במזכירות הממשלה לשלוח את שר הרווחה כשר הרלוונטי לענות.

חיים כץ: לא, שלחו את שר האוצר.

חיים כץ: אני באתי, אמרתי: אני אענה.

אורלי לוי אבקסיס: בנושא הזה – –

חיים כץ: הם שלחו את שר האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: – – הבלבול פה הוא הרבה יותר גבוה והרבה יותר גדול, כי מה שקורה הלכה למעשה, למי שלא מבין, בבית, עד היום הנושא של אי-שליטה בסוגרים הביא לניקוד מסוים, שהיית צריך עוד מבחן אחד מתוך שש פעולות כדי לזכות בכך שיכירו בך שאתה סיעודי ותוכל לממש את הביטוח ששילמת עליו כל החיים.

אורלי לוי אבקסיס: האם יש בכלל שאלה אם נפגע תפקודו של אדם בשל אי-יכולת שליטה בסוגרים?

אורלי לוי אבקסיס: אובייקטיבית, לא צריך מבחנים.

אורלי לוי אבקסיס: אז נכון, צריכה להתווסף לזה עוד עמידה בעוד קריטריון נוראי כדי שהביטוח יתחיל לשלם לך ממה שאתה משלם לו כל החיים, למקרים שיתרחשו.

אורלי לוי אבקסיס: ואכן, כשמתרחשים המקרים, באים מחברות הביטוח ואומרים דבר אחד – ואני יודעת שהם גם מנסים לתפוס פה כמה חברי כנסת ולהסביר להם: תשמעו, אנחנו חברה עסקית, רווחית, ואם אנחנו בעצם נותנים ניקוד כפול או שתי נקודות לאי-שליטה בסוגרים – ואנחנו יוצאים מנקודת הנחה שמי שהוא מרותק למיטה או לכיסא גלגלים, גם אם יש לו שליטה בסוגרים, נזקק לעזרת הזולת, מה לעשות, אז גם אם הוא שולט בסוגרים הוא זקוק לעזרה, הוא זקוק למימוש הפוליסה.

אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהמקרים תבוא המפקחת על הביטוח ותגיד: תראו, זה ניתן כהטבה מסוימת בתוך סעיף הפוליסה.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה בפיקוח על חברות הביטוח הוא שערורייה אחת גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד, ראינו בביטוח הסיעודי הקולקטיבי שהאוצר נותן סמכות חד-צדדית לחברות הביטוח לבטל בכל רגע שהן רוצות את הביטוח.

אורלי לוי אבקסיס: התחלת לבטח את עצמך בביטוח סיעודי קולקטיבי מגיל 20?

אורלי לוי אבקסיס: סבבה, אתה מתאים להן; אתה מגיע לגילים מתקדמים שבהם ההיתכנות לתשלומים על מה ששילמת כל החיים הולכת וגדלה?

אורלי לוי אבקסיס: המפקחת על הביטוח בעצם נתנה אישור: אתם יכולים להודיע באופן חד-צדדי, וכל הכספים נשארים אצלכם, כי זה risk.

אורלי לוי אבקסיס: כל הכספים נשארים אצלכם, אין פה חיסכון.

אורלי לוי אבקסיס: ואללה, הטבה כזו... חברה שרוצה את הרווחים שלה, רואה את הנקודה הזאת, גם אומרת: אישרו לנו, ננצל.

אורלי לוי אבקסיס: ראינו באופן קולקטיבי ממש את רוב חברות הביטוח באות, וברגע בהיר כל מי שעבר את גיל 60 ומשהו, מבטלות לו באופן חד-צדדי את הביטוח הסיעודי הקולקטיבי.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, הביטוחים – הלך להם טוב מאוד שם, כי המפקחת לא עשתה כלום, נתנה לדברים להתקדם, נתנה לדברים לקרות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו, בינינו, המפקחת היא חלק ממשרד האוצר, ועל מי משרד האוצר רוצה להגן?

אורלי לוי אבקסיס: האינטרס של מי חשוב לו – של האזרח ששילם מסים כל החיים שלו ועדיין חשב, אתה יודע מה, בוא נשים לי עוד רשת ביטחון, אני גם אעשה לעצמי ביטוח פרטי – אם המדינה, לא יהיה לה מספיק, אולי למשרד הרווחה, אולי לביטוח לאומי, יגידו: אין לנו מספיק וכו' – אני יודע שאני מבוטח, אני שקט.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עם מה שקורה היום אצל הרגולטור, הוא לא יכול להיות שקט.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת לאנשים: אולי אל תבטחו, בואו נעניש את חברות הביטוח.

אורלי לוי אבקסיס: הרי בכל מקרה כאשר מגיע הרגע הן מתעלמות או מתחמקות מתשלום.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר באים ואומרים שהדבר הזה אפשרי, חברות הביטוח – ויש צורך להגיד, כי יש כאלה שלא יישרו קו עם רוב חברות הביטוח.

אורלי לוי אבקסיס: חברת "הפניקס", למשל, אמרה: אני לא אחמיר את המצב – ברגע שהם החמירו, והם נותנים נקודה אחת במקום שתיים, שתבינו, הם פלטו עוד המון אנשים; לא רק אלו שבמצב של שכיבה או אי-יכולת ללכת ולתפקד פיזית, אלא הם הוציאו כאלה שהיו בפנים כי עמדו במבחן שהיה קודם – הם לא מרותקים, אבל הם לא שולטים בסוגרים, ויכול להיות שהם עומדים בעוד איזה מבחן.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקרה, הם הרוויחו כפול ומכופל – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אם אפשר.

אורלי לוי אבקסיס: – – כי לא רק את אלה ששוכבים הם הוציאו מהחובה שלהם לשלם, אלא גם את אלו שמתפקדים אבל לא שולטים בסוגרים ואולי עוד משהו.

אורלי לוי אבקסיס: זו שערורייה שהמדינה ומשרד האוצר יושבים בשקט ונותנים לדברים האלה להתרחש כאשר למפקחת על הבנקים יש את היכולת לבוא ולהגיד: עד כאן.

אורלי לוי אבקסיס: הם עשו מיליארדים כאשר הם הפסיקו את הביטוחים הסיעודיים הקולקטיביים באופן חד-צדדי, באישור האוצר והמפקחת, ועכשיו הם יעשו מאות מיליונים בגלל השקט והאי-עשייה.

אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה מאוד שגם סגן השר האוצר, שיצא מכאן – הוא הבטיח לי ואמר: אני לא רוצה להקריא את התשובה שקיבלתי, ותאמינו לי, אחרי שקראתי את התשובה – היא פשוט הייתה מכשילה את הסגן ואת שר האוצר, והוא הבטיח לטפל בנושא הזה, ואני מקווה מאוד שנקבל פתרון אמיתי.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא, נגיע לוועדות, ובכל רגע ובכל הצעת חוק שהממשלה תתמוך, נגיד: אנחנו מתנגדים, ונבוא ונדבר אך ורק על זה, עד שימצאו פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא עולה כסף למדינה, אבל זה מכריח את חברות הביטוח לשלם את מה שהן התחייבו לו בפוליסות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת לוי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גואטה, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, אומנם הנושא באמת חשוב, אבל לנסות להקפיד על הזמנים.

חיים כץ: אתה המפקח.

חיים כץ: אתה המפקח.

יחיאל חיליק בר: אורלי – תהיה פה פעם כשהיא מדברת ותנסה להפסיק אותה, גם בגלל העניין, גם בגלל הלהט וגם כי היא מבינה על מה היא מדברת, בניגוד להרבה.

חיים כץ: אתה המפקח.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, אתה מתלונן על זה?

חיים כץ: לא.

יחיאל חיליק בר: ראיתי אותו מקשיב לך באדיקות.

חיים כץ: הוא אמר: תקפידו על הזמנים, אמרתי לו: אתה המפקח.

יגאל גואטה: שמתי לב שאתה מוסיף לה עוד דקה ועוד דקה עד שכבר התעייפת מלהוסיף דקות.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת – –

יחיאל חיליק בר: הנה, הגיע הדוקטור של הכנסת, אולי הוא יפקח גם על הסוגרים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יגאל גואטה: – – האמת, הנושא הזה באמת מביש.

יגאל גואטה: אני באמת רוצה להצטרף להערכות ולתודות לחבר הכנסת איציק שמולי, שמציף לנו כל הזמן את הבעיות האלה, שממש ממש גורמות לנו פשוט להתבייש.

יגאל גואטה: אני לא רוצה לדבר ללב.

יגאל גואטה: חברת הכנסת אלהרר דיברה על לב, אבל מה לעשות שבזמן הקצר שאני פה הבנתי שאין פה לב.

יגאל גואטה: אבל בואו נהיה אינטרסנטים קצת.

יגאל גואטה: מספרים איזה סיפור על בן-גוריון, אני לא יודע כמה הוא אמת, שהוא היה פעם באיזה סיור ונכנסו לאוניברסיטה.

יגאל גואטה: עשו סיור באוניברסיטה, ואחרי זה באו אליו ראשי האוניברסיטה ואמרו: שמע, צריך כסף, האוניברסיטה במצב קשה.

יגאל גואטה: הוא אמר: אין לי שקל, חבל על הזמן.

יגאל גואטה: אחרי זה המשיכו את הסיור והגיעו לבית-חולים לחולי נפש, בית-משוגעים, משהו כזה, וגם אמרו לו: שמע, צריכים כסף.

יגאל גואטה: הוא אמר: אין בעיה.

יגאל גואטה: כמה צריכים?

יגאל גואטה: נתנו – כמה שצריכים נתן.

יגאל גואטה: אחרי זה העוזרים שלו אמרו לו: תגיד, מה הסיפור?

יגאל גואטה: אוניברסיטה לא ובית-חולים למשוגעים כן?

יגאל גואטה: הוא אמר להם: תשמעו, לאוניברסיטה אני כבר לא אגיע, אבל לבית-חולים למשוגעים יכול להיות שיש מצב שאני אגיע.

יגאל גואטה: אז אני אומר לכם: בואו נהיה אינטרסנטים, כי לב – אין.

יגאל גואטה: בואו נהיה אינטרסנטים, הרי כולנו פה נהיה זקנים, ואני מאוד מקווה – – –

חיים כץ: אתה עוד פעם מתחייב למשהו שרק ריבונו של עולם יכול להתחייב.

יגאל גואטה: – – – נהיה זקנים כולנו, בואו נקווה שלא נצטרך בעוד 40–50 שנה שיעמדו פה חברי כנסת וישפיעו בשבילנו וישפיעו עלינו – –

אורלי לוי אבקסיס: תספר להם על ביטוח השיניים שלך, תספר להם.

יגאל גואטה: אני אגיע גם לזה.

יגאל גואטה: – – וישפיעו בכנסת.

יגאל גואטה: תראו, לא נעים, יש פה כמה חברי כנסת שהם בדימוס, והם שוכבים עם בעיות בסוגרים, ואין להם ביטוח, אז בואו לפחות נהיה אינטרסנטים.

יגאל גואטה: סיפרתי לחברת הכנסת אורלי לוי שעשיתי איזה ביטוח שיניים, מזמן, לפני 30 שנה אולי, ועכשיו פתאום התחילו לכאוב לי השיניים.

יגאל גואטה: התקשרתי לסוכן ביטוח ואמרתי לו: תגיד לי, מה בדיוק ההסדר?

יגאל גואטה: איך עושים את זה?

יגאל גואטה: הוא אומר: לא, מה פתאום, לפני שנה ביטלו את זה.

יגאל גואטה: מה זה ביטלו?

יגאל גואטה: 30 שנה אני משלם ועכשיו אתה מספר לי סיפור שביטלו?

יגאל גואטה: והקשישים האלה הם באמת באמת מסכנים, כי אנחנו הצעירים, כצעירים, לא באמת בודקים את הפוליסות האלה, וזה מבהיל וזה מצחיק שאנחנו, בתור צעירים, שאנחנו כאילו מבינים – בדברים פשוטים אנחנו בודקים ובודקים ובודקים, אבל בפוליסת ביטוח, שזה העתיד שלנו, לא בודקים אף פעם.

יגאל גואטה: אמרתי היום לאחד מחברי הכנסת: תראה, בן-אדם בא לשוק, קונה אבטיח ב-10 שקלים, אומר: תעשה לי טובה, תפתח, תבדוק לי אותו – ב-10 שקלים.

יגאל גואטה: אבל פוליסת ביטוח, שזה העתיד שלך, אף אחד לא בודק מה כתוב שם, אף אחד לא בודק מה יהיה בעתיד.

יגאל גואטה: אבטיח ב-10 שקלים הוא אומר: תפתח, תפתח, תבדוק לי אותו.

חיים כץ: הוא לא רוצה, כשהוא מחכה בשבת אחרי בית-הכנסת לאכול אבטיח מתוק וטוב, פתאום יש לו על הפנים.

חיים כץ: בשביל זה הוא בודק.

אורלי לוי אבקסיס: זו תעודת הביטוח שלו.

יגאל גואטה: יפה.

יגאל גואטה: אבל הרבה יותר גרוע שכשאתה מגיע לגיל 80 אתה מבין שהאבטיח רקוב.

יגאל גואטה: זה הרבה יותר גרוע.

יגאל גואטה: זה הרבה יותר גרוע, תאמין לי.

יגאל גואטה: אמרתי גם את דעתי לחברת הכנסת לוי – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

יגאל גואטה: – – חברות הביטוח הן חברות מסחריות; אין לי דרישות מהן, אין לי ציפיות מהן, אין לי כלום מהן.

יגאל גואטה: אבל מאתנו, מהאוצר, מהמפקחת על הביטוח – רבותי, בואו נעזור להם, בואו נעזור לאנשים האלה, כי בסופו של דבר זה יגיע גם אלינו.

יגאל גואטה: אני מאוד מאוד מקווה שכשאנחנו נהיה זקנים לא יצטרכו חברי כנסת לעמוד פה ולחוס עלינו.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אייכלר, אחרון הדוברים.

יצחק כהן: רבנו, אני לא אעשה בזה שימוש, אל תדאג.

יגאל גואטה: דרך אגב, אני חושב שהתשובה שלך צריכה להיות קצרה: אתם צודקים.

יגאל גואטה: זה הכול.

יצחק כהן: השר משיב.

יחיאל חיליק בר: סגן השר, אני אקרא לך, אתה תגיד שאתה לא רוצה, ואז אנחנו – – –

יצחק כהן: זה לא שאני לא רוצה; אני רוצה, אבל אני מכבד את כבוד שר הרווחה ידידי היקר חיים כץ.

יחיאל חיליק בר: ושולח אותו לגרדום.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד השר, אנחנו בוועדה לפניות הציבור, ב-18 בינואר 2016, דנו בעניין הזה של חברות הביטוח הפרטיות, והשתתף בדיון חבר הכנסת איציק שמולי – יישר כוח שהעלית את זה גם במליאה פה.

ישראל אייכלר: התברר שיש פה תופעה ממש הפוכה מן ההיגיון.

ישראל אייכלר: בדרך כלל, כשאדם עושה ביטוח פרטי, זה שהוא לא סומך, או שהוא אומר: ברגע שקופת-החולים הרגילה או הביטוח הלאומי הרגיל לא ייתן לי סיעוד, אני רוצה להיות בטוח שחברת הביטוח, שלוקחת ממני כסף פרטי, תהיה נדיבה יותר, גמישה יותר, תיתן לי יותר ממה שהמדינה יכולה לתת, כי המדינה לא יכולה לתת הרבה.

ישראל אייכלר: פה התברר לנו שגם כשהמדינה – הביטוח הלאומי, עם הכללים הלא-פשוטים, מכיר כבר באדם סיעודי, באה חברת הביטוח ואומרת: אותי זה לא מחייב; אני צריכה לשלוח רופא משלי, רופא שמקבל משכורת או תשלום מחברת הביטוח – הוא צריך לאשר את הסיעודיות של החולה.

ישראל אייכלר: ואז עובר חודש, חודשיים, חצי שנה.

ישראל אייכלר: הייתה שם נציגה של נפגעי פעולות איבה, והם אמרו שפשוט – חברות הביטוח מרוויחות כל חודש.

ישראל אייכלר: אם מתמזל מזלן – החולה ימות, ואם לא – לפחות הרוויחו חצי שנה.

ישראל אייכלר: וזו אכזריות שהיא לא מן המדרגה הנורמלית.

ישראל אייכלר: היום, אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, קיבלתי הודעה על פטירתו של קשיש ניצול השואה שפנה אלינו לוועדה.

ישראל אייכלר: איתרע מזלו – והוא מקבל רנטה מגרמניה, מאוד גבוהה, ולכן היו לו 86 שקלים בחודש יותר מהסף שמזכה אותו בשעות סיעוד.

חיים כץ: הרנטה לא נחשבת.

חיים כץ: הרנטה מגרמניה – זה חוק שלי – לא נחשבת לחוק הסיעוד.

ישראל אייכלר: מתי החוק הזה נכנס?

חיים כץ: בלי תקרה.

חיים כץ: לפני שנה – הנה איציק כהן – הרנטה מהגרמנים, לפני שנתיים.

ישראל אייכלר: לי כתוב פה – – –

חיים כץ: אז הוא טועה.

חיים כץ: כשלמדנו את החישוב שלהם, איך הם מקבלים קצבה, לצורך קבלת סיעוד מהביטוח הלאומי.

ישראל אייכלר: מה שלי כתוב, אני רוצה להקריא לכם – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים כץ: זה לא על רנטות.

חיים כץ: הרנטה, לצורך העניין – – –

ישראל אייכלר: הסוגיה הייתה ככה – הטעות הייתה בהבנה של המשפחה כי שינוי בשכר הממוצע במשק מתעדכן באופן מיידי ואוטומטי בכל פעם שמתעדכן במשק, ולא כך הוא.

ישראל אייכלר: השכר הממוצע במוסד מתעדכן אחת לשנה, בינואר של כל שנה, גם אם הייתה עלייה בשכר במהלך השנה.

ישראל אייכלר: הובהר למשפחה שיש להם אפשרות להעסיק עובד זר – דבר שלא היה ידוע, אגב.

ישראל אייכלר: הסוגיה הגיעה לפתחה של כנסת ישראל, וכו' וכו'.

חיים כץ: למה זה בא לכנסת?

ישראל אייכלר: הם פנו לוועדה לפניות הציבור של הכנסת.

חיים כץ: בשביל מה?

חיים כץ: למה לא לביטוח לאומי?

ישראל אייכלר: אני אומר לך שהביטוח הלאומי חישב – אתה רוצה את כל הפרטים?

ישראל אייכלר: היות שהוא מקבל 14,282 שקל, וגמלת הסיעוד – – –

חיים כץ: אם אתה רציני – ואתה רציני – – –

ישראל אייכלר: תקשיב, אדוני.

ישראל אייכלר: האיש כבר מת.

חיים כץ: אם אתה רציני – ואתה רציני – תיתן לי את זה אחר כך ואראה.

ישראל אייכלר: לא לא, זה – כבר לא תוכל לעזור לו; היהודי הזה נפטר השבוע.

חיים כץ: הוא נפטר, אבל יש עוד הרבה אחרים.

ישראל אייכלר: אני אעביר לך את זה, בוודאי.

ישראל אייכלר: כתוב ככה: הוא היה זכאי אם היה מרוויח עד 14,196 שקל, אבל הוא הרוויח 14,282 שקל, אז המחשב, בגלל 64 שקל, חסם אותו מהזכאות.

ישראל אייכלר: לפי מה שמנהלת הוועדה אמרה לי, זה משום שהוא קיבל רנטה מגרמניה.

חיים כץ: זה לא.

ישראל אייכלר: לכן הגיע ל-14,000 האלה.

ישראל אייכלר: תבדוק גם את זה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

ישראל אייכלר: אני מסיים, אני רק מביא דוגמה איך החברה מרוויחה מזה שבן-אדם מזדקן, ומטרטרים אותו, ובסוף הוא מת, אז הם שוב הרוויחו.

ישראל אייכלר: אני חוזר לעניין, אדוני היושב-ראש, במשפט הזה, שחייבים – ביקשנו אז מהממונה על שוק ההון, היא הייתה בוועדה – שהם כן יפקחו, וכן יורו לחברות הביטוח שהן כן חייבות להכיר במי שהביטוח הלאומי מכיר בו; וגם צריך לנתק את הקשר בין הרופאים הבודקים לבין חברות הביטוח.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת אייכלר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, סגן השר לא מעוניין להשיב – –

יצחק כהן: לא, לא מעוניין – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר, זה הנוהל, פשוט.

יחיאל חיליק בר: – – אז אנחנו מזמינים את השר חיים כץ, שזה דיון בענייני משרדו, להגיב.

יחיאל חיליק בר: יש לו עד חמש דקות, נכון?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – אורלי, אני מדבר אליכם עכשיו.

חיים כץ: כשנכנסתי לדיון חשבתי שאנחנו הולכים לדבר על הסיעוד של הביטוח הלאומי.

חיים כץ: גם שם כנראה – אחד היעדים שאני הצבתי זה לראות איך משנים את מבחני התלות.

חיים כץ: שמולי, אני מדבר אליך.

חיים כץ: אם לא, אז אני לא צריך לענות.

חיים כץ: אולי תלמד משהו.

חיים כץ: אני נשבע לך, אולי תלמד משהו בעניין.

איציק שמולי: לי אין בעיה של צניעות בבית הזה.

איציק שמולי: נראה לי.

חיים כץ: לא, בעניין של הסיעוד אולי תלמד משהו.

איציק שמולי: אני בטוח.

חיים כץ: אחד היעדים זה לראות מה אנחנו עושים במבחני התלות ולראות איך אנחנו משפרים.

חיים כץ: אם אנחנו מאמינים ומביאים את זה דרך רופא, אולי בגיל מסוים לתת את המינימום של תשע שעות בלי בדיקות.

חיים כץ: אבל התברר לי שפה אנחנו מדברים על חוק הסיעוד.

חיים כץ: במדינת ישראל, ברגולציה, אני חושב שהבן-אדם הכי חזק במשק זה הממונה על שוק ההון והביטוח.

חיים כץ: אין לאף אחד עוצמה כמו שיש לממונה על שוק ההון והביטוח.

חיים כץ: כשאנחנו מדברים פה על סיעוד – וזה נושא קשה ומרגיז – זה דבר קטן.

חיים כץ: יש היום 600 מיליארד שקל בקרנות הפנסיה.

חיים כץ: בכל הוראה של המפקחת על שוק ההון והביטוח היא לוקחת 100–200 מיליון.

חיים כץ: אף אחד לא בודק אותה.

חיים כץ: היא שולטת בזכות שלנו להזדקן בכבוד.

חיים כץ: פה אתם מדברים אתי על הסוגרים; היא, היום, בשם התחרות, מחסלת את קרנות הפנסיה.

חיים כץ: היא אומרת: תתחרו רק על דמי הניהול.

חיים כץ: איפה הביטוחים?

חיים כץ: אם יש מישהו רווק, או מישהו נשוי, והוא אומר: אני רוצה לבטח שאירים, ואם אין לו אישה והוא רוצה לבטח בן-דוד ולשים אותו שאיר – היום אפשר; ואובדן כושר עיסוקי – אפשר.

חיים כץ: היא מבטלת את הכול.

חיים כץ: היא אומרת: אני הולכת לעשות תקנון אחיד לכל קרנות הפנסיה.

חיים כץ: במה הן יתחרו?

חיים כץ: על דמי הניהול.

חיים כץ: היא מזמן סגרה את הביטוח הסיעודי.

חיים כץ: לפני חמש שנים – זה לא היא, זה מי שלפניה – מי שלפניה החליט שאין חידוש של הביטוח הסיעודי הקולקטיבי, והיום הם מדברים על הכפלת דמי הפרמיה והורדת התגמולים לחצי.

חיים כץ: הייתה פה התקפה על חברות הביטוח, שאני לא בטוח – חוץ מחברה אחת, שהייתה הגורם הראשי לבקש שלא יאשרו לעשות ביטוחים סיעודיים, לחדש ביטוחים סיעודיים.

חיים כץ: אני רוצה לספר לכם סיפור מהחיים.

חיים כץ: בזמנו הייתי יו"ר ועד עובדי התעשייה האווירית.

חיים כץ: הביטוחים הסיעודיים הם ביטוחים לא לשנה – חמש שנים, ארבע שנים.

חיים כץ: הם ביטוחים ארוכים, עם נקודות יציאה ושיפור של החברה.

חיים כץ: אני באתי לאחד מבעלי חברות הביטוח ואמרתי לו: בוא נעשה ביטוח לח"י שנים – 18 שנה.

חיים כץ: הוא הסתכל עלי, אמר לי: זה נשמע מעניין.

חיים כץ: הוא חזר אלי אחרי חצי שנה עם החישובים ואמר לי: שמע, אני הולך אתך.

חיים כץ: הלכנו לאוצר, הנציגים שלי ובעל חברת הביטוח.

חיים כץ: וזו חברת הביטוח, בלי לרמוז, הכי גדולה במשק הישראלי בנושא הביטוח.

חיים כץ: ואני, לא נעים לי, אני לא רוצה להגיד איפה היא ממוקמת ואיך קוראים לה – הכי גדולה.

חיים כץ: והוא בא לאוצר ואמר: זה כלכלי לי, אני רוצה לבטח גם את הנמצאים וגם את הגמלאים, ולהמשיך בביטוח.

חיים כץ: מה אמרה לו הממונה על שוק ההון והביטוח?

חיים כץ: אתה לא מבין בביטוח, אתה לא תדע לשלם להם את הכסף בעוד 50 שנה.

חיים כץ: זה לא סביר שבן-אדם אחד – אני באתי לראש הממשלה יותר מפעם, פעמיים ושלוש – –

אורלי לוי אבקסיס: אז עכשיו הם רוצים רשות.

חיים כץ: – – ואמרתי לו: תשמע, לא יכול להיות שבן-אדם אחד – בוא נעשה עליה buffer, נעשה עליה מסנן, של כל החלטה שהיא גורעת מהציבור 100 מיליון שקל – 100 מיליון בהחלטה אחת – אמרתי: היא לוקחת – היא מרעה את התנאים של הציבור ב-100 מיליון שקל, בואו נעשה עליה buffer, נבדוק אותה.

חיים כץ: אני לא מקבל את זה.

חיים כץ: זה לא יכול להיות.

חיים כץ: התקנון האחיד בקרנות הפנסיה החדשות – אסון לחוסכים.

חיים כץ: התחרות על דמי הניהול לא מעניינת.

חיים כץ: איפה התשואה?

חיים כץ: איפה הביטוחים?

חיים כץ: איפה ביטוח השאירים?

חיים כץ: איפה הסטטוס של המבטחים?

חיים כץ: זה רווק, לא רוצה ביטוחים, רוצה ללכת על תשואה – איפה רמות הסיכון?

חיים כץ: אחד לא רוצה ללכת למניות, רוצה אג"ח כללי – איפה?

חיים כץ: שמע, נותנים לגברת הזאת להשתולל – –

אורלי לוי אבקסיס: נותנים לה רשות.

חיים כץ: – – ואנחנו מתקיפים, אופוזיציה–קואליציה – זה לא מעניין.

אוסאמה סעדי: אדוני השר, מה אתם עושים?

אוסאמה סעדי: אתם ממשלה.

אורלי לוי אבקסיס: נותנים לה רָשות, בוועדת הרפורמות מקימים רשות.

איציק שמולי: נותנים לה רשות.

איציק שמולי: אין לה עצמאות.

חיים כץ: תקשיב, כשאנחנו מגיעים, ורוצים למשול ורוצים להזיז איזה פקיד ממשלתי, אז תוקפים אותנו: אתם הפוליטיקאים רוצים להביא פוליטיקאי.

חיים כץ: ואני אומר לך: בשביל להוציא מנהל כוח-אדם, שארבעה שרים רצו להוציא אותו – אצלי במשרד, ארבעה שרים לפני – לקח לי שנה.

מאיר כהן: כן, מה עכשיו?

חיים כץ: שנה.

אורלי לוי אבקסיס: חיים, עכשיו בוועדת הרפורמות מדברים על רשות נפרדת, כלומר גם לא נוכל לפקח על העבודה שלה.

חיים כץ: גם היום את לא יכולה לפקח.

אורלי לוי אבקסיס: אז אדרבה, היום אתה יכול.

חיים כץ: גם היום את לא יכולה לפקח על הממונה – – –

אורלי לוי אבקסיס: היום אתה יכול.

אורלי לוי אבקסיס: תהיה לה עצמאות לחלוטין.

חיים כץ: את לא יכולה לפקח על הממונה על שוק ההון והביטוח.

חיים כץ: לא יכולה.

אורלי לוי אבקסיס: מה זאת אומרת אתה לא יכול?

אורלי לוי אבקסיס: יש לך ועדת הכספים.

חיים כץ: יש לה כוח בלתי מוגבל.

אורלי לוי אבקסיס: אז להגדיל אותו עוד יותר?

מאיר כהן: חיים, אתה יכול.

חיים כץ: לא.

אוסאמה סעדי: אפשר לעשות חוק.

חיים כץ: יש לה כוח בלתי מוגבל, בלתי סביר, בלתי סביר, והיא – בהחלטות שגויות – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז מה אתה מציע?

אורלי לוי אבקסיס: מה אתה מציע?

חיים כץ: שמעי, היא לא יודעת להקשיב.

חיים כץ: היא שומעת את כולם, היא לא יודעת להקשיב.

חיים כץ: היא חושבת שהיא הכי צודקת, היא חושבת שהיא הכי צודקת, היא פוגעת בציבור החוסכים במדינת ישראל, היא פוגעת בציבור הזקנים במדינת ישראל, בהחלטת פזיזות וחד-צדדיות.

חיים כץ: ואני, כל מה שתבקש בעניין – אני תומך בך.

חיים כץ: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: מה עוד אפשר לעשות, חיים?

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: סגן השר בכל זאת מבקש להגיב.

יחיאל חיליק בר: אבל אתה קורא את התשובה המוכנה, או – – –

יצחק כהן: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: לא?

יחיאל חיליק בר: אנחנו סקרנים.

יחיאל חיליק בר: אחרי מה שאורלי אמרה, אנחנו סקרנים לדעת מה יש לו שם.

אורלי לוי אבקסיס: אולי הוא יפקח על המפקחת.

חיים כץ: הוא לא יכול.

חיים כץ: גם ביבי לא יכול.

יצחק כהן: מלכתחילה חשבתי שאתם רוצים לדבר על נקודות הזיכוי, אבל כשראיתי שהדיון כבר הלך לכיוון אחר לגמרי, אני מרגיש חובה, ידידי היקר חיים כץ, לעלות לדוכן ולהגן על כבודה של המפקחת.

יצחק כהן: המפקחת דורית סלינגר – – –

אורלי לוי אבקסיס: ומה עם כבודם של הקשישים?

יצחק כהן: תני לי, אז אגיד לך.

יצחק כהן: הגברת סלינגר עושה את לילותיה כימים כדי לדאוג לקשישים.

יצחק כהן: היא לא ביטלה את ההוראה הזאת.

חיים כץ: תאמין לי, הלוואי שאלוהים יעזור לנו שהיא תעבוד פחות.

חיים כץ: כשהיא תעבוד פחות יהיה פחות נזק.

יצחק כהן: אני לא חושב שאתה צודק, חיים.

חיים כץ: ואללה, שהיא תעבוד פחות – – –

יצחק כהן: דורית סלינגר היא פקידה, פקידה מסורה, מקצועית, שעושה את עבודתה נאמנה, והיא דואגת לקשישים.

קארין אלהרר: זה לא עניין אישי – – –

יצחק כהן: סליחה, לא, הכול היה פה אישי, בגלל זה ביקשתי לעלות להגיב.

קארין אלהרר: לא, אבל זה לא העניין.

יצחק כהן: כל הדיון היה אישי.

קארין אלהרר: גם – – – לפניה עשה בדיוק את אותם דברים.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על התסכול.

יצחק כהן: אז זהו, היא לא נתנה את ההוראה לחברות הביטוח לבטל את הביטוחים הקבוצתיים הסיעודיים.

אורלי לוי אבקסיס: זה שהיה לפניה, אבל בדיוק באותו תפקיד.

יצחק כהן: זה שהיה לפניה, נכון.

יצחק כהן: והיא עכשיו מתמודדת עם זה, מנסה למצוא פתרונות.

יצחק כהן: והיא תביא את הפתרון.

קארין אלהרר: אבל זה לא אישי.

חיים כץ: איזה פתרונות?

יצחק כהן: יהיה פתרון בסוף.

יצחק כהן: יהיה פתרון.

חיים כץ: איציק, איזה פתרונות?

חיים כץ: איזה פתרונות?

יצחק כהן: ואגב, בביזיון הזה שותפים גם ועדי העובדים.

יצחק כהן: גם ועדי העובדים היו שותפים.

חיים כץ: איזה פתרון?

יצחק כהן: לא לא לא.

חיים כץ: צה"ל הביא פתרון ל-100 שנה, אמרה: אני רוצה 200.

יצחק כהן: לביזיון הזה היו שותפים שלושה: גם חברות הביטוח, גם ועדי העובדים.

קארין אלהרר: וגם ההסתדרות.

יצחק כהן: כן כן, הם הובילו את העובדים כצאן לטבח לתוכניות ההזויות האלה.

יצחק כהן: הם חתמו על התוכניות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל יש מפקח במדינת ישראל.

יצחק כהן: הם ידעו מזה, הם שותפים, הם צריכים לקחת פה אחריות ולשאת באחריות.

יצחק כהן: וגם חברות הביטוח, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אבל מה עם הרגולטור?

יצחק כהן: גם הרגולטור, נכון.

אורלי לוי אבקסיס: הרגולטור צריך לראות שהתנאים הם הוגנים.

אורלי לוי אבקסיס: זה התפקיד שלו.

יצחק כהן: נכון, גם הרגולטור.

יצחק כהן: התייחסתם אליה באופן אישי – זה לא הגברת סלינגר.

קריאה: טוב, נו.

אורלי לוי אבקסיס: סליחה, לנושא תפקיד.

אורלי לוי אבקסיס: תפקיד המפקח לא בוצע.

יצחק כהן: על כל פנים, באגף שוק ההון – היום הוא אגף, עוד מעט יהפוך לרשות, בעזרת השם, עצמאית, מכיוון שהנכסים הולכים וגדלים.

יצחק כהן: ולא כפי שאתם חושבים – – –

אורלי לוי אבקסיס: בעזרת השם – או בעזרת השם זה לא יקרה.

יצחק כהן: זה יקרה, זה יקרה.

אורלי לוי אבקסיס: לעזרת מי הוא ילך?

יצחק כהן: זה יקרה, זה יקרה, זו תהיה רשות עצמאית.

קארין אלהרר: איציק, למה להפוך אותם לעצמאים?

קארין אלהרר: הם עושים רק נזקים.

אורלי לוי אבקסיס: – – – עצמאי.

אורלי לוי אבקסיס: למה לתת להם יותר סמכות?

יצחק כהן: כי הנכסים – רק לסבר לך את האוזן, קארין, בנק ישראל מפקח – – –

חיים כץ: איציק, גם היום זו רשות עצמאית.

חיים כץ: זו רשות עצמאית, שדורית עושה שם מה שהיא רוצה – –

יצחק כהן: דקה.

יצחק כהן: היא לא עושה מה שהיא רוצה.

חיים כץ: – – והיא לא שואלת אף אחד מכם.

יצחק כהן: היא לא עושה מה שהיא רוצה, וזה לא נכון, ואני חייב פה להגן על כבודה.

חיים כץ: מה זה לא נכון?

יצחק כהן: זה לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אז היא עושה מה שאתם רוצים?

איציק שמולי: מה זה לא נכון?

איציק שמולי: זה נכון.

יצחק כהן: סליחה, היא עושה מה שנכון לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: אז אולי היא עושה מה ששר האוצר רוצה?

יצחק כהן: על כל פנים – על כל פנים – –

איציק שמולי: ביטול כתבי השירות.

חיים כץ: מה נכון לעשות, נזק?

יצחק כהן: – – זאת תהיה רשות עצמאית שתפקח – היום זה על 1.4 טריליון.

אורלי לוי אבקסיס: ומי יפקח על המפקח?

יצחק כהן: אסביר לך.

חיים כץ: אין.

יצחק כהן: קודם כול, יש ועדה ציבורית לידה, זה לא דבר – – –

אורלי לוי אבקסיס: אין.

יצחק כהן: תעייני בחוק, אורלי.

יצחק כהן: תעייני בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: אז בוא נכניס – אתה יודע מה, הייתה פה הצעה מעניינת – – –

יצחק כהן: אתם מוזמנים לוועדת הרפורמות.

אורלי לוי אבקסיס: הייתה פה הצעת מעניינת: אם כבר עושים חוק, בוא נכניס תקופת צינון.

חיים כץ: אתה יודע מה עשינו בקרנות הוותיקות?

חיים כץ: ביקשנו על כל שינוי בתקנון אישור ועדת הכספים או ועדת העבודה והרווחה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

יצחק כהן: אפרופו – – –

חיים כץ: למה לא צריך לאשר תיקון של 100 מיליון בקרנות הפנסיה בוועדת הכספים?

חיים כץ: למה אין אישור עליה?

יצחק כהן: אפרופו קרנות הפנסיה הוותיקות – מי הציל אותן?

אורלי לוי אבקסיס: דורית סלינגר?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: לא לא לא, בלי להתייחס לשמות, בלי להתייחס לשמות.

יצחק כהן: הייתה פה פארסה, היה פה שוד.

חיים כץ: על מה הוא מדבר?

יצחק כהן: קרנות הפנסיה הוותיקות – כן כן, חיים.

יצחק כהן: הן הגיעו ל-130 מיליארד שקל גירעונות.

חיים כץ: 160.

אורלי לוי אבקסיס: איך נתנו להן להגיע לשם?

אורלי לוי אבקסיס: זו שאלה.

יצחק כהן: נכון, זו השאלה.

יצחק כהן: אז באו אגף שוק ההון והאוצר והצילו.

חיים כץ: באה הממשלה.

חיים כץ: אם אתה מדבר ככה, באה הממשלה.

יצחק כהן: אני הייתי שם.

יצחק כהן: חיים, אני הייתי שם.

חיים כץ: גם אני.

יצחק כהן: אני הייתי שם, ואני הייתי בין – – –

חיים כץ: באה הממשלה כשבאו עולים חדשים, אמרו: 40% פנסיה פתיחה.

חיים כץ: על חשבון מי?

יצחק כהן: חיים, אז בוא, ברוך השם הצילו מיליון איש, ונמשיך לשקוד ולדאוג לקשישים ולפנסיונרים, והרשות הזאת – – –

אורלי לוי אבקסיס: אז אולי נבטל את תפקיד המפקח?

אורלי לוי אבקסיס: אם אתה אומר שגם אז לא פיקחו, ובביטוחים הסיעודיים הקולקטיביים לא פיקחו, ועכשיו לא פיקחו.

יצחק כהן: אז זה לא היה המפקח.

יצחק כהן: אורלי, אל תתבלבלי.

אורלי לוי אבקסיס: אז למה אנחנו צריכים מפקחים?

יצחק כהן: אז הייתה מפלגה שהיא גם הייתה המדינה, באותה תקופה.

יצחק כהן: זה לא המפקח.

יצחק כהן: על כל פנים – – –

איציק שמולי: איציק, רגע, באמת לא אישי, אבל ההחלטה הזאת על ההקשחה של המבחנים לא הייתה מתקבלת בלי המפקחת.

יצחק כהן: ההפך, הראיתי לכם את התשובה, שהיא כן היטיבה אתם.

יצחק כהן: אבל אני מוכן לבדוק את זה עוד פעם.

אורלי לוי אבקסיס: לא לא לא, היא אומרת: אני עושה את זה אחיד.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רוצה לצטט.

יצחק כהן: אבדוק את זה.

יצחק כהן: אבדוק את זה.

יצחק כהן: על כל פנים, אני רוצה פה להגן על האוצר ועל המפקחת ואנשי צוותה.

יצחק כהן: הם באמת עושים עבודה טובה.

יצחק כהן: הם באמת דואגים למבוטחים, לפנסיונרים, לנכים, לקשישים.

איציק שמולי: זה הדבר האחרון שמעניין אותם.

אורלי לוי אבקסיס: הניתוח הצליח, החולה מת.

איציק שמולי: הדבר האחרון שמעניין אותם זה המבוטחים והקשישים.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש – – –

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע?

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע?

יצחק כהן: אני מציע מה שהם רוצים.

איציק שמולי: – – –

יצחק כהן: מה המציעים רוצים?

יחיאל חיליק בר: להעביר לוועדה?

אורלי לוי אבקסיס: לוועדת הכספים.

ישראל אייכלר: ועדת העבודה והרווחה.

קארין אלהרר: הוועדה לביקורת המדינה.

חיים כץ: ועדת העבודה והרווחה.

יצחק כהן: לוועדת העבודה והרווחה.

איציק שמולי: לא, לא עבודה ורווחה.

יצחק כהן: לאן אתה רוצה?

יצחק כהן: אדוני, שוועדת הכנסת תחליט.

קארין אלהרר: לא לא, לא כנסת.

יחיאל חיליק בר: אתם רוצים ועדת הכנסת, או שאתם רוצים להגיע להסכמה פה?

יצחק כהן: אז ועדת העבודה והרווחה, אוקיי?

חיים כץ: ועדת העבודה והרווחה.

איציק שמולי: הוא קובר לנו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: כספים, כספים, חיים.

אורלי לוי אבקסיס: איפה שיש יכולת – – –

יצחק כהן: העבודה והרווחה, אוקיי?

יצחק כהן: העבודה והרווחה.

איציק שמולי: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: כספים.

יחיאל חיליק בר: אתה מסכים לכספים?

יחיאל חיליק בר: אתה מסכים לכספים?

אורלי לוי אבקסיס: כספים.

איציק שמולי: כספים.

יצחק כהן: המקום הקלאסי זה איפה שהיה חיים – העבודה והרווחה.

חיים כץ: כספים.

חיים כץ: הם רוצים כספים, שיהיה כספים.

יצחק כהן: שיהיה כספים.

קריאה: ועדת הכספים.

יצחק כהן: שיהיה כספים.

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, יש הסכמה על כספים?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: נצביע.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: מאיר, אל תקלקל את החגיגה.

קריאה: אפשר לוועדה – – –

יחיאל חיליק בר: חבר'ה, אם לא תסכימו, נעביר לוועדת הכנסת, אז בואו תגיעו שנייה – – –

חיים כץ: למה?

חיים כץ: נצביע על זה.

יחיאל חיליק בר: לא, אם אין הסכמה, נצביע להעברה לוועדת הכנסת שתחליט; יש הסכמה, אז יש הסכמה.

יחיאל חיליק בר: יש כספים?

אורלי לוי אבקסיס: כספים.

יחיאל חיליק בר: אז נצביע בעד ונגד העברה לוועדת הכספים להמשך דיון.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

אורלי לוי אבקסיס: לא הספקתי להצביע.

יחיאל חיליק בר: נוסיף אותך.

יחיאל חיליק בר: 11 בעד, כולל אורלי לוי – 12, בעד להעביר את הדיון בשינוי שיטת הניקוד במבחני הסיעוד והכשלת קשישים שלא שולטים בסוגריהם לדיון בוועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: שקיפות נתוני הפרסום של קמפיין ההימורים של מפעל הפיס

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: שקיפות נתוני הפרסום של קמפיין ההימורים של מפעל הפיס, מס' 3607, 3627 ו-3698, של חברי הכנסת רועי פולקמן, מרב מיכאלי ואחמד טיבי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פולקמן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אתחיל ממש בקצרה – יש לי די הרבה דברים להגיד.

רועי פולקמן: ההכנסות של מפעל הפיס בשנה האחרונה היו כמעט 7 מיליארד שקלים.

רועי פולקמן: גם ראינו בשנה שעברה שמפעל הפיס היה אחד מהמפרסמים הגדולים בישראל; לפי "יפעת בקרה ופרסום", ב-2013 הוא היה במקום ה-11, ואנחנו מדברים על כ-45 מיליון שקלים, והסכומים עולים בהדרגה.

רועי פולקמן: גם במדד הפרסומות המוצלחות מפעל הפיס נחשב המפרסם המוצלח ביותר.

רועי פולקמן: אנחנו יודעים, לא פחות מזה, שהפרסום העודף הזה מעודד אנשים להמר.

רועי פולקמן: מחקרים שהגיעו לכנסת – מחקר שעשה אברום תומר והגיע אלינו מראה ש-60% מהמהמרים סברו שאין להם בעיית הימורים, אבל כמעט אותו אחוז אמרו שהם גם מוציאים יותר ממה שהם תכננו, וכמעט 40% מהמהמרים אמרו שהם מרוויחים פחות מ-5,000 שקל בחודש.

רועי פולקמן: יותר מזה, אני אומר, פרסומים רבים בתקופה האחרונה דיברו על כך שמכונות המזל וההימורים בכלל – דוכני הפיס, ובעיקר מכונות המזל, נפוצים יותר באזורים חלשים במדינת ישראל.

רועי פולקמן: אנחנו ביקשנו, בדיון שהתקיים ב-13 בינואר בוועדת החינוך, נתונים ממפעל הפיס, איך מתחלקת עוגת הפרסום שלו: איפה הם מפרסמים, האם יש שיקולים כלליים – האם באזורים החזקים, או שדווקא, כמו שיש לנו עדויות שהגיעו, הפרסום נעשה דווקא באזורים החלשים.

רועי פולקמן: עד רגע זה, הנתונים – אומנם התקיים על זה דיון והובטח לנו לפרוטוקול, בוועדת החינוך של הכנסת – אבל באופן סיסטמטי מפעל הפיס מסתיר את הנתונים האלה, והנתונים לא הגיעו לכנסת.

רועי פולקמן: הטענה כאן היא שלא סתם מפעל הפיס משקיע.

רועי פולקמן: הוא מפרסם בהיקפים אדירים, והכספים האלה זורמים לעידוד הימורים על-ידי שכבות חלשות.

רועי פולקמן: מפעל הפיס – אמר את זה כבר מבקר המדינה – הוא לא רק גוף ממלכתי שצריך לחלק כספים ולעשות פרסומות – איזה יופי, משתמשים בכסף של הפיס – אלא גם לא לפרסם להמר – באחריות – לא לעודד אנשים משכבות חלשות להמר ולהפסיד את כספם.

רועי פולקמן: מדובר כאן על התעלמות מהכנסת בזה שהייתה בקשה בעניין הזה.

רועי פולקמן: אני אגיד עוד משפט לחברתי חברת הכנסת מרב מיכאלי, שעוסקת בנושא כמה שנים, ודיברנו על הסיפור של מכונות המשחק.

רועי פולקמן: שר האוצר, לפני כמה חודשים, מינה ועדה, והמסקנות הוגשו לשר בימים האחרונים.

רועי פולקמן: עכשיו, אני יודע על הרצון לעשות מזה עניינים יחד, ובהחלט את מעורבת בעניין הזה – 1.

רועי פולקמן: אני אומר, היה יותר קל אם היית נמצאת בממשלה, כי בממשלה קל יותר להוביל שינוי.

רועי פולקמן: פה, שר האוצר לקח את העניין הזה בידיים, הוא מתעסק בזה כבר שנה, או כמעט שנה, באופן אינטנסיבי.

רועי פולקמן: אני גם אומר לך יותר מזה – ודיברנו על זה – גם בנושא מכונות המשחק, שר האוצר כבר אמר, הוא מתכוון לצמצם, אם לא לבטל, את מכונות המשחק.

רועי פולקמן: הדבר הזה מבחינתו מנוי וחתום.

רועי פולקמן: אני אומר את הדבר הבא: גם בנושא הפרסומות, גם בנושא כרטיס השחקן, ההמלצות הוגשו לשר, ובימים הקרובים המסקנות האלה יפורסמו.

רועי פולקמן: עכשיו נבחנות המשמעויות, האם אפשר לבטל לגמרי את כל המכונות, או רק לצמצם.

רועי פולקמן: עמדת שר האוצר הייתה לאורך כל הדרך מאוד מאוד ברורה בעניין הזה, כלומר אין לנו כאן יותר מדי מה לדון.

רועי פולקמן: הבעיה הגדולה – יש פה סוף-סוף שר אוצר שאמר:

רועי פולקמן: חבר'ה, המסיבה הזאת, שמפעל הפיס מפרסם לנו שהוא בונה בתים ובונה מקומות בפריפריה, אבל לא מפרסם לנו איפה הוא מפרסם, מול מי הוא מפרסם, כמה אנשים מתמכרים, וכמובן הקטסטרופה של מכונות המשחק – מבחינת שר האוצר משה כחלון, מהיום הדבר הזה לא יימשך יותר.

רועי פולקמן: ב-2016 הדבר הזה ייפסק, ויהיה סדר.

רועי פולקמן: עכשיו, אנחנו צריכים להמשיך לדרוש ממפעל הפיס: 1.

רועי פולקמן: לפרסם את הנתונים על איפה הוא מפרסם – – –

מאיר כהן: סליחה שאני אומר לך, מבדיקות שאני ערכתי, יש אנשים שקיבלו אישור להציב מכונות, והאישור הזה תקף לשלוש שנים קדימה, חתום בחוזה.

מאיר כהן: אז אני לא יודע מאיפה אתה שואב את הביטחון הזה – – –

רועי פולקמן: בסדר, אני שוב אומר – אתה צודק – מכיוון שהמכרז של מפעל הפיס מסתיים ב-2016, וצריך לחדש לו את הזיכיון, הזיכיון הזה יחודש בתנאים חדשים.

רועי פולקמן: אם יהיה צריך – אבל לא יהיו הדברים האלה, ואם יהיו, אז הם יצומצמו דרמטית.

מאיר כהן: מה שחשוב, שמכונות מזל יוצאו מהליין, זה הכול.

רועי פולקמן: אני אומר כאן, מפעל הפיס מתעלם מהדרישה הציבורית שנאמרה כאן בכנסת באופן ברור, ואנחנו חזרנו עליה במושב האחרון ובכנסת הזאת, שאנחנו רוצים לראות לא פרסומים – שמפעל הפיס יפסיק לתרום להתמכרויות של אנשים.

רועי פולקמן: ודרשנו, גם בהצעה לסדר-היום הזאת, שמפעל הפיס יפרסם איפה הוא מפרסם, כמה הוא מפרסם, מי מושפע מהפרסומים האלה.

רועי פולקמן: זה לא איזה גוף שמפרסם כאילו הוא חברה מסחרית רגילה.

רועי פולקמן: אז החגיגה של מפעל הפיס – עם עוזי דיין, שמפרסם לנו, שנותן לנו נתונים או לא נותן לנו נתונים, החגיגה הולכת להיפסק.

רועי פולקמן: אנחנו נעשה את זה יחד, אבל החגיגה הזאת הולכת להיפסק.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מיכאלי, בבקשה.

עודד פורר: אני חושב שהמדינה התמכרה למפעל הפיס.

עודד פורר: זאת ההתמכרות.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, המדינה התמכרה למפעל הפיס, אומר פה חבר הכנסת עודד פורר.

מרב מיכאלי: כן, כי כמו שאמר חברי רועי פולקמן, מפעל הפיס מתיימר שהוא בונה כיתות – גם, אגב, הוא בונה כיתות, הוא בונה כל מיני מרכזים קהילתיים וכו' – והמשמעות של ההתמכרות הזאת, של המדינה, לכספי מפעל הפיס היא בעצם מיסוי עקיף של השכבות הכי מוחלשות בחברה הישראלית.

מרב מיכאלי: חברות וחברים, רבע מכל רווחי מפעל הפיס בא ממכונות ההימורים האלקטרוניות, מכונות המזל, המשחק – גם כן מזל; עם מזל כזה, באמת, עדיף שלא.

מרב מיכאלי: רבע מכל הרווחים – לא ההכנסות, הרווחים הנקיים.

מרב מיכאלי: עכשיו, לא בכדי אדוני, חברי היקר רועי פולקמן דורש בצדק ממפעל הפיס לפרסם את הפילוחים של איפה הוא מפעיל את המכונות או איפה בכלל הוא מפעיל את המשחקים ואיפה הוא מפרסם.

מרב מיכאלי: אבל שים לב, חברי רועי פולקמן, שמפעל הפיס איננו מפרסם את המכונות בכלל.

מרב מיכאלי: מכונות ההימורים האלקטרוניות הן לא אראלה, והן לא הכדורים הקופצים האלה של ההגרלות; אין, הן לא נמצאות בכלל במרחב הציבורי הזה; הן נמצאות בכוכים חשוכים, מאחורי כל מיני קיוסקים או דוכנים שמותר להם לפעול ממפעל הפיס.

מרב מיכאלי: זה מתנהל ככה, בחושך.

מרב מיכאלי: כל הכסף הזה שנחלב מאנשים – מתנהל בחושך.

מרב מיכאלי: לכן, לא יועיל מה שאתה דורש, בצדק – – –

רועי פולקמן: המכונות זה נושא אחר.

רועי פולקמן: את המכונות צריך לבטל.

מרב מיכאלי: מה שאתה דורש, בצדק, שקיפות בפרסום של מפעל הפיס ובהוצאות שלו האלה – אתה צודק מאה אחוז.

מרב מיכאלי: אבל בהקשר של מכונות ההימורים האלקטרוניות, מכונות המשחק, זה פשוט לא רלוונטי.

מרב מיכאלי: עכשיו, אתה צודק, אני באמת הגשתי הצעת חוק לבטל את הרישיון למכונות המשחק האלה כבר בכנסת הקודמת.

מרב מיכאלי: בכנסת הקודמת היה חתום יחד אתי על ההצעה הזאת חבר הכנסת דרעי, שהיה אז אתי באופוזיציה, והוא היום שר בממשלת ישראל.

מרב מיכאלי: ההצעה עלתה לוועדת השרות והשרים לחקיקה, ולצערי, האוצר ושר האוצר הפילו אותה.

מרב מיכאלי: השר דרעי הגיש ערר, הערר תלוי ועומד.

מרב מיכאלי: לעניין ביטול המכונות האלה, כל מה שצריך זה פשוט לבטל את הסעיף הספציפי המחריג.

מרב מיכאלי: לא צריך ועדה, אין מה לברר פה, הכול ידוע וברור.

מרב מיכאלי: ידוע כמה כסף הן מכניסות, ידוע כמה נזק הן מכניסות.

מרב מיכאלי: אתה ואני עושות על זה יחד כנס בעוד שבועיים, ויבואו אנשים שהחיים שלהם ושל המשפחות שלהם נהרסו מהמכונות האלה.

מרב מיכאלי: אנחנו יודעות ויודעים כמה נזק הן גורמות.

מרב מיכאלי: אין למה לחכות.

מרב מיכאלי: אין ועדה שתביא – אנחנו הבאנו דוח ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, ויש לנו גם מלומד, חוקר מהאקדמיה שהוסיף והכביר נתונים.

מרב מיכאלי: הכול מאוד מאוד ברור.

מרב מיכאלי: יש לי כבוד גדול לשר האוצר, אני יודעת שהוא רוצה לעשות דברים טובים.

מרב מיכאלי: א.

מרב מיכאלי: לצערי הוא בוחר בממשלה הלא-נכונה לעשות בה את זה, אבל זה עניין אחר.

מרב מיכאלי: אבל לעניין מכונות המזל, כל רגע שעובר, שבו אנחנו לא מנתקות את החמצן לדבר הזה, הוא הרס וחורבן בחברה הישראלית, ואין שום סיבה לחכות עם זה אפילו רגע אחד נוסף.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, בבקשה, אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן – תשובת סגן השר, ונעבור להצבעה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני רוצה לדבר על משהו אחר; אני רוצה לדבר על ריבוי מקרי הטביעה בים לאחרונה.

אחמד טיבי: המקרה האחרון היה מקרה של טביעה של בחור מג'סר-א-זרקא.

אחמד טיבי: לבחור קוראים פרחאן ג'ורבאן, ולקח שלושה ימים עד שגופתו נמצאה.

אחמד טיבי: תוך כדי החיפושים היה רושם – של התושבים, שעשו מאמצים ספונטניים, גם הדייגים, לסייע – שאין אמצעים, כלים, מספיקים בידי השיטור הימי, כדי לסייע במציאת הבחור, והם הודו ש-אין לנו הכלים הנדרשים.

אחמד טיבי: לעתים, כשיש אמצעים וכלים, זה יכול להציל חיי אדם; וזה כל כך מצער.

אחמד טיבי: אני עקבתי מקרוב, כי דיבר אתי ראש המועצה, מוראד עמאש, ודיברו אתי הנציגים שלנו בג'סר-א-זרקא, ובמשך שלושה ימים אנשים במקום – אגב, היו שם אופנועי ים, שחיפשו, אבל זה לא מספיק.

אחמד טיבי: ולכן, דייגים עבדו שעות נוספות בלב הים כדי למצוא את פרחאן, שלצערי הרב, לצער התושבים, לצער כולנו, נמצא מת.

אחמד טיבי: אני משתתף בצער המשפחה, ואומר שצריך להשקיע יותר בכלים, כדי שהמספר הנורא, הרב, של צעירים שמקפחים את חייהם – כך גם היה בכינרת לפני כמה ימים, לפני כשבוע, סטודנטית מוצלחת, ממשפחת ג'ראיסי, נדמה לי – זה נורא, זה כואב, הלב דואב.

אחמד טיבי: נכון, שיעור הטובעים מקרב האוכלוסייה הערבית הוא גדול יותר, ולכן אני קורא לאנשים לנקוט כל דרך של זהירות כאשר הם יורדים לים, נכנסים לים, נכנסים לכינרת, כי החיים יקרים, אין יקרים מחייכם, ואני תובע, דורש, מהרשויות להמציא את הכלים המעודכנים ביותר, אדוני היושב-ראש, כדי להציל חיי אדם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יחיאל חיליק בר: ישיב סגן השר יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: נברך את חיילי צה"ל שמצטרפים וצופים בנו.

יחיאל חיליק בר: ברוכים הבאים לכנסת.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, סגן השר, תצטרך לשקול מילים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לחברי הכנסת רועי פולקמן וד"ר אחמד טיבי והחברה מרב מיכאלי שהעלו את הנושא הכאוב הזה.

יצחק כהן: זה נושא כאוב, זה נושא חברתי סוציאלי כאוב, מכיוון שיש לך פה תופעה שהיא לכאורה לגיטימית, אבל היא לגמרי לא לגיטימית.

יצחק כהן: מחזור ההימורים בישראל הוא בין 5 ל-6 מיליארד שקל, והוא בעיקר, בעיקר, מהשכבות החלשות, השכבות הנמוכות ביותר.

יצחק כהן: גם הפיתויים שמפיצים להם זה מול אותם מקומות שמסתובבים בהם אותם אנשים שהם חסרי כול, וכשהם מקבלים את הפרוטות שהם מקבלים בקצבה החודשית שלהם, הם מייד הולכים לדוכן הקרוב של מפעל הפיס, מרוקנים את עצמם עד אפס וחוזרים הביתה עניים ושבורים.

יצחק כהן: על כל פנים, אמרתי, מחזור ההימורים בישראל הוא בין 5 ל-6 מיליארד.

יצחק כהן: תתארו לעצמכם, רועי, אם הכסף הזה לא היה הולך להימורים, אם הכסף הזה היה הולך לצריכה – האנשים האלה, מטבע הדברים, הם לא אנשים שחוסכים; אם האנשים היו צורכים את זה, איזו צמיחה הייתה, כמה זה היה תורם לצמיחה, כמה זה היה תורם לאנשים, כמה זה היה תורם לחברה.

יצחק כהן: במקום זה, זה הולך למפעל הפיס, ולעוד מוסדות הימורים, כי התקורות, אגב, מטורפות.

יצחק כהן: ואומרים לנו ש-כן, הם בונים פה בית-ספר, שם בונים מתנ"ס – כן, עושים כל מיני פרסומות, משקיעים מיליונים בפרזנטציות, פרסומות, בתדמית, לכאורה, שהם מנסים לייצר תדמית חיובית.

יצחק כהן: אבל, לצערי, השלטון המקומי, ששולט בעניין הזה, הוא חושב – הוא חושב – שזה טוב, הדבר הזה.

יצחק כהן: לדעתי הם טועים בגדול, מכיוון שמי שבונה את המתנ"ס הזה זה לא מפעל הפיס, זה אותו מסכן שהימר בשארית כספו, קנה כמה כרטיסי Keno, או "חיש גד", או שהלך למכונות הארורות האלה.

יצחק כהן: מהכספים של האומללים האלה בנו מתנ"ס, בנו מרפאה, בנו בית-ספר.

יצחק כהן: זה לא צריך להיות כך.

יצחק כהן: זה מעוות לחלוטין, וצריך להפסיק את זה.

יצחק כהן: ושר האוצר משה כחלון נחוש לשנות את זה מקצה לקצה.

יצחק כהן: הוראות ההיתר שניתן למפעל הפיס כוללות כיום מגבלות ברורות בכל הקשור לעריכת פרסומות.

יצחק כהן: במקביל לעבודת משרד האוצר קם צוות לגיבוש תוכנית ההסדרה ולפיקוח על ההימורים החוקיים – שוב, חוקיים.

יצחק כהן: ..

יצחק כהן: לגבי דידי, שום דבר לא חוקי – – –

מאיר כהן: אדוני סגן השר, אני רוצה להגיד משהו – – – לכן, אנחנו לשעבר – אני חייב להגיד שמקבלים הקצבות נאות מאוד, ועם זה עושים חברי דברים מצוינים.

מאיר כהן: אני צריך להגיד: היה זהיר בלשונך כשאתה אומר ששר האוצר החליט שיותר לא.

מאיר כהן: כי המטפורה שאתה הבאת, או ההשוואה שאתה הבאת, היא ממש לא עניינית, כי מפעל הפיס הוא הבנאי הראשי של כיתות – – –

יצחק כהן: הוא לא צריך, זה לא התפקיד שלו.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: ואם אומר לי שר האוצר – – –

יצחק כהן: זה לא התפקיד שלו.

יצחק כהן: זה התפקיד של המדינה, זה לא התפקיד שלו.

מאיר כהן: – – –

יצחק כהן: לא, אני לא צריך שקזינו יבנה לי את בית-ספר.

מאיר כהן: אדוני סגן השר, אני אתך, אבל אני רק אומר דבר אחד – –

מרב מיכאלי: בסדר גמור, אז למה אתם לא סוגרים את זה?

מאיר כהן: – – אני אתך, אני אומר שיקום שר האוצר ויגיד: אני מוצא את המקורות, ואני מודיע בזאת שבתוך שנתיים זה לא יהיה, אבל עכשיו לבוא ולהתהדר בדברים שלא יקרו – הרי זה לא יקרה, יש לי כאן לעוד עשר שנים – –

יצחק כהן: – – – מאיר, אתה היית ראש עיר, אחד הטובים שהמדינה הזאת הצליחה להעמיד – –

מאיר כהן: – – ואני אומר לך – – –

יצחק כהן: – – אתה היית בעיר – מה שאני אומר, אתה חשת על בשרך.

יצחק כהן: אתה ראית אותם, אתה ראית את עלובי החיים האלה שעומדים ליד דוכן ומגרדים "חיש גד" עד שהם – – –

מאיר כהן: כאשר קראתי את הצעת החוק של חברת הכנסת מרב מיכאלי, אני אמרתי שאין ראוי יותר להצעת חוק, כי אני, שבוע לפני שקראתי את הצעת החוק שלה, ישבו אצלי בבית זוג הורים שנקשו על דלתי, אני לא מכיר אותם, וסיפרו לי שבנם, במקום ללכת לבית-הספר, הולך למקום מסוים, שהקופסה הזאת נמצאת שם מאחורי פרגוד, והוא מגרד ומגרד.

מאיר כהן: כשהגעתי לאותה חנות חשבתי שיש משהו שהוא לא חוקי.

מאיר כהן: אומר לי בעל החנות: זה מאושר, ואני אומר לך – אומר לי בעל החנות – מאיר, הלב כואב, אני הייתי מעדיף שזה יצא החוצה, אבל זה חלק מעסקת החבילה, וזה חוזר להמון דברים.

מאיר כהן: אני מסכים אתך בכל מה שאתה אומר, אבל יחד עם זה, אני אומר, נהיה זהירים בלשוננו.

מאיר כהן: אפשר להתחיל בזה שמוציאים בהחלטה, שכן תהיה אפשרית ומציאותית, להוציא את המכונות האלה, אבל להגיד היום שאנחנו מפסיקים את מפעל הפיס, זה נשמע קצת תלוש מהמציאות.

יצחק כהן: מאיר היקר, אני מבין מה שאתה אומר, אתה גם בא משם, אתה בא מראש רשות במקום שנעזר מן הסתם ב-, אבל תגיד לי, זה הגיוני בעיניך שהכספים האלה – מהיכן הם הגיעו?

יצחק כהן: אותו ילד שם – – –

מאיר כהן: אתה צודק, הוויכוח הוא לא על העיקרון – –

יצחק כהן: זה נראה לך הגיוני שהילד הזה יבנה בית-ספר במקום שהמדינה תבנה בית-ספר?

מאיר כהן: – – אתה צודק.

יצחק כהן: על כל פנים, זה בא מכוח החלטת הממשלה 4474, מיום 25 במרס 2012, במסגרת כתב המינוי של שר המשפטים דאז, והשתתפו בו גם נציגי אגף התקציבים ואגף החשב הכללי במשרד האוצר.

יצחק כהן: הצוות בחן את ההיבטים של פרסום ושיווק ההימורים ודרכי ההסדרה בתחום הזה.

יצחק כהן: במקביל, משרד האוצר, האמון על הרגולציה של מפעל הפיס, מגיש בימים אלה הסדרה ייעודית לנושא הפרסום והשיווק של הימורים, ואחרי זה מוצע לקבוע איסורים כלליים דוגמת איסור להציג את ההימורים כמשני חיים, מהווים אלטרנטיבה לעבודה ופתרון לבעיות כלכליות וחברתיות, וכן למנוע הצגת תכנים הקושרים הימורים להצלחה בחיים – זה חורבן חיים, לא הצלחה בחיים – אטרקטיביות ותכונות חיוביות אחרות.

יצחק כהן: כמו כן, מוצע למנוע הכללת קטינים או מפורסמים בפרסומת.

יצחק כהן: נשקל כי בהסדרה ייעודית תיכלל הסמכה לקביעה מפורטת של הנחיות לפרסום ושיווק הימורים, על-פי העקרונות שיימנו בהסדרה.

יצחק כהן: משרד האוצר ושר האוצר סבורים כי יש לשקול הטלת חובה לכלול תוכן מיידע ומזהיר במסגרת פרסום ההימורים, כגון סיכוי הזכייה – שהם כמעט אפס – ואזהרת התמכרות.

יצחק כהן: הקווים המנחים שייקבעו יחולו על מארגני ההימורים ויחייבו אותם לגבי כלל הבמות ואמצעי הפרסום שבהם יבקשו לעשות שימוש.

יצחק כהן: המלצות אלה, בעיקרן, מחייבות עיגון בחקיקה.

יצחק כהן: טיוטת הדוח הופצה להערות הציבור, וטיוטה סופית צפויה לעבור לאישור נציגי הממשלה בשבועות הקרובים.

יצחק כהן: לאחר אישור נציגי הממשלה יוגש הדוח הסופי לאישור שרת המשפטים לשם יישום ההמלצות המוצעות.

יצחק כהן: לעניין מכונות המזל שהזכרת, מאיר, מפעל הפיס מפעיל כיום 500 – מרב, כמה מכונות מפעל הפיס מפעיל?

מרב מיכאלי: כמה מכונות?

מרב מיכאלי: 500 מכונות ב-150 מתחמים.

יצחק כהן: 500 מסוג EIL ב-150 תחנות ברחבי הפיס, כפוף להיתר שניתן למפעל הפיס על-ידי משרד האוצר.

יצחק כהן: על-פי ההיתר שניתן למפעל הפיס, המסופים EIL ימוקמו באזור נפרד, שאליו לא תותר הכניסה לקטינים – מאיר?

מאיר כהן: כן.

יצחק כהן: – – – לא תותר כניסה לקטינים – ואתה מספר לי על ילד שנכנס, שהוא קטין – ובאופן שבו המסופים אינם חשופים לעוברים והשבים.

יגאל גואטה: אף אחד לא אוכף את זה.

חיים כץ: – – – יש לך זמן עד מחר בבוקר.

יצחק כהן: זה מה שאני אומר.

יצחק כהן: זה מה שאני אומר:

יצחק כהן: באזור נפרד שאליו לא תותר הכניסה לקטינים ובאופן שבו המסופים אינם חשופים לעוברים והשבים.

יצחק כהן: עוד בדיחה.

מרב מיכאלי: זה גם היה?

יצחק כהן: מבירור שערכנו עם מפעל הפיס עולה כי נעשה תהליך של – על כל פנים, אני מקווה – יש פה עוד הרבה מה לומר על מפעל הפיס, יש לי הרבה מה לומר על מפעל הפיס.

יצחק כהן: אני מקווה – – –

יגאל גואטה: מכונות מזל שממש לא מביאות מזל.

יצחק כהן: בדיוק, בדיוק.

יצחק כהן: זה מאמלל.

יצחק כהן: מאמלל את אותם מסכנים שהולכים להמר שם.

יצחק כהן: מגיעים למצבים שבעלי הדוכנים בעצמם אמרו לי שהם אומרים למהמר: לך תעשה סיבוב, לך תשתה קפה, תנוח, לך לים.

יצחק כהן: אחד מבעלי הדוכנים אומר שאמר: אני אשמור לך את הכרטיסים, אני לא אמכור.

יצחק כהן: לך.

יצחק כהן: הם כבר מרחמים עליהם, אז אנחנו כמדינה לא נרחם עליהם?

יצחק כהן: מצד אחד אתה נותן להם קצבה, כשר הרווחה, מצד שני הם מייד הולכים לדוכן של מפעל הפיס, ואחר כך הם כותבים שהם בנו בית-ספר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מה אתה מציע?

יצחק כהן: אני מציע להעביר את זה לוועדה לביקורת המדינה.

יצחק וקנין: לוועדת החינוך.

קריאה: לא, לוועדת החינוך.

יצחק כהן: או לוועדת החינוך.

יחיאל חיליק בר: יש הסכמה על ועדת החינוך.

יצחק כהן: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מצביעים על העברת נושא שקיפות נתוני הפרסום של קמפיין ההימורים של מפעל הפיס לוועדת – אתה רוצה לחזור להצביע, אדוני?

יצחק כהן: כן.

יחיאל חיליק בר: לוועדת החינוך.

חיים כץ: תוסיף את הקול שלו.

יחיאל חיליק בר: אז אני – – –

חיים כץ: תרוץ, תרוץ, זה יכול ליפול.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: חברים, מי בעד העברת הנושא?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: סגן השר הגיע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: תשעה בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: הנושא של נתוני הפרסום של קמפיין ההימורים של מפעל הפיס יועבר לדיון בוועדת החינוך של הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אישה ששבה לביתה ממעון לנשים מוכות נרצחה בידי בעלה – הכתובת הייתה על הקיר

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום: אישה ששבה לביתה ממעון לנשים מוכות נרצחה בידי בעלה – הכתובת הייתה על הקיר, מס' 3677 ו-3700, של חברי הכנסת יצחק וקנין ומאיר כהן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת וקנין כבר עלה, ללא הזמנה, ניתן לו לפתוח.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני שר הרווחה חבר הכנסת חיים כץ, רבותי, כמה זה חופף, העניין הזה, שאני הולך לדבר עליו, לנושא הקודם, של ההימורים.

יצחק וקנין: בשבוע שעבר, אם אני לא טועה, התוודה אותו רוצח של הוריו, שהרצח היה משום שהוא הימר והיה צריך לממן את כל ההפסדים שלו בהימורים, והוא ביים את אותו רצח כדי לזכות בכל הרכוש.

יצחק וקנין: רבותי, הדברים האלה כל כך קשורים אחד לשני, אי-אפשר אפילו להבין את זה.

יצחק וקנין: זה היה בשבוע שעבר; רצח שהיה לפני כמה שנים, בן שרצח את ההורים שלו.

יצחק וקנין: בכלל, כל העניין הזה של רצח הפך להיות דבר שבשגרה, לצערנו הרב, לפעמים נספה צדיק בלי שום סיבה, אם זה כאשר העולם התחתון, בחיסולים שלו, אם זה של בני-זוג, והדבר הזה מאוד שכיח בתקופה האחרונה.

יצחק וקנין: היום קראתי ב"חוק לישראל" דבר מאוד מעניין על העניין הזה, על הרצח הראשון בבריאה, הרצח של קין, שרוצח את הבל אחיו.

יצחק וקנין: אז ככה, אחרי הרצח – המדרש מספר, זה לא מופיע בפרשה פה, זה במסכת סנהדרין – במדרש מובא שהוא לא ידע מאיפה לרצוח אותו.

יצחק וקנין: הוא נתן לו מכה לפה, לשם, לא הבין איך הוא צריך להוציא לו את – מאיפה הנשמה תצא.

יצחק וקנין: ומובא שם, במסכת סנהדרין, שהקדוש-ברוך-הוא אומר לו לקין: קול דמי אחיך זועקים מן האדמה.

יצחק וקנין: שואלים: היה צריך להגיד לו: קול דם אחיך, למה דמי אחיך?

יצחק וקנין: אז מפרשים: דמו ודם זרעיותיו.

יצחק וקנין: כל מה שהיה צריך לצאת מהבל, מתחילת הבריאה עד סוף הבריאה – מי יודע איזה עץ שלם היה צריך לצאת, כמה צאצאים – כל זה נגדע ברצח שרצח קין את הבל.

יצחק וקנין: ואנחנו כנראה לא כל כך מבינים את הגמרא, שם, עד כמה הדברים הם קשים.

יצחק וקנין: אתם יודעים למה?

יצחק וקנין: כי הכול הפך להיות זול מאוד.

יצחק וקנין: כי הרוצח יודע שגם אם הוא רוצח, העונש – וגם הוא מודה ברצח, הוא אומר: רצחתי, יש מצלמות, כולם רואים.

יצחק וקנין: לו הייתה סנהדרין, מה היו עושים לרוצח כזה?

יצחק וקנין: כשרואים את הכול, יש עדים, רצח: כאשר עשה, ייעשה לו; נפש תחת נפש.

יצחק וקנין: אבל הוא אומר: תשמע, למה לא לרצוח?

יצחק וקנין: הרי יש ויכוח גדול אם גם אותם רוצחים שרוצחים יהודים, פלסטינים, כל זה, אותם מחבלים, האם להוציא אותם להורג, נכון?

יצחק וקנין: לחקוק – החוק המפורסם שאתם כמעט עמדתם עליו בהסכם הקואליציוני, נכון?

עודד פורר: – – –

יצחק וקנין: האם להוציא אותם להורג או לא? נפש תחת נפש.

יצחק וקנין: מה הוא אומר?

יצחק וקנין: אני מקסימום יושב בבית-סוהר.

יצחק וקנין: הפלסטיני, המצב שלו עוד יותר גרוע – –

עודד פורר: לא.

עודד פורר: – – –

יצחק וקנין: – – הוא אומר: אני, בעסקת השחרור הבאה – אני יוצא.

יצחק וקנין: אבל הרוצח, כשהוא רוצח את אשתו, הוא לא מחכה לאיזו עסקת טיעון, הוא יודע שהוא הולך לבית-הסוהר, יש לו אוכל, יש לו טלוויזיה, יש לו הכול.

חיים כץ: או שהוא מתאבד.

יצחק וקנין: או שהוא מתאבד; כמו במקרה הזה, שהוא התאבד, והרבה מתאבדים.

יצחק וקנין: אבל בשורה התחתונה, יש זילות בחיי אדם.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יצחק וקנין: אנחנו רואים את זה בכל פינה.

יצחק וקנין: ועל זה אנחנו צריכים לנסות לחשוב איך מתקנים את החברה, איך מתקנים את העוול הגדול הזה – לאן הידרדרה החברה הישראלית, עם ישראל.

יצחק וקנין: הן עם לבדד ישכון ובגויים לא יתחשב.

יצחק וקנין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחרון הדוברים.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן – תשובתו של השר כץ.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני רציתי את תשובתו של השר לביטחון הפנים, לא של שר הרווחה, ותכף אני – – –

יצחק כהן: – – –

מאיר כהן: לכך התכוונו, אבל שר הרווחה התנדב לענות.

חיים כץ: לא התנדב.

מאיר כהן: לא התנדב, שלחו אותו.

חיים כץ: כן.

מאיר כהן: בסדר.

מאיר כהן: אני רק רוצה לפני זה רק להזכיר משהו, ואני מבקש לתת לי דקה אחת נוספת.

יחיאל חיליק בר: השר לביטחון פנים בחו"ל, בגלל זה.

מאיר כהן: אה, אוקיי, בסדר גמור.

מאיר כהן: היום לפני 75 שנה נערך פוגרום ה"פרהוד" בבצרה, ואנחנו לא מאזכרים את זה, אבל היום, ב-1 ביוני.

מאיר כהן: כן, אדוני.

יצחק כהן: אנחנו נזכרנו בהם – – –

מאיר כהן: בסדר, אז חשוב – –

יצחק כהן: – – –

מאיר כהן: – – חשוב שנזכיר את זה, זה היה פוגרום, נרצחו 179 יהודים.

מאיר כהן: יומיים מוטרפים של השתלחות של ארגונים מוסלמיים, נאציים ופאשיסטיים.

מאיר כהן: 50,000 בתי יהודים נבזזו.

מאיר כהן: איום ונורא.

מאיר כהן: שיהיה זכרם ברוך, של הקורבנות האלה.

עודד פורר: אם אתה מציין, אז היום, ב-1 ביוני, היה הפיגוע ב"דולפינריום", מדובר ב-20 בני-נוער – – –

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: ראוי שנזכיר את זה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד דבר אחד; כמה דברים.

מאיר כהן: האחד, רצח של נשים הוא בהחלט טרור, מה שקורה בזמן האחרון, נדמה לי שמ-2011 נרצחו 109 נשים, יכול להיות שאני לא לגמרי מדייק, אבל יותר מ-100 נשים, שזה איום ונורא, וכל אישה היא עולם בפני עצמו.

מאיר כהן: אני רוצה להציע כך: 1.

מאיר כהן: רציתי להציע לשר לביטחון הפנים, שהגיע הזמן שתקום רשות למניעת אלימות במשפחה ואלימות נגד נשים.

מאיר כהן: הייתה הצעה כזאת, ולצערי לא הצטרפו אליה, ולכן זאת הזדמנות פז, באמת, שתקום רשות, שהיא תהיה ת"פ של השר לביטחון פנים, שהיא תעסוק בליווי אותן נשים שיוצאות ממקלטים, ותתוקצב.

מאיר כהן: אם אנחנו שמים בביטוח לאומי 40 ו-50 ו-60 תקנים כדי למצוא מעלימי מס, אז ראוי שבמשרד לביטחון הפנים יוקצו תקנים, לפחות 50 תקנים, בהתחלה, לרשות לאומית למניעת אלימות במשפחה, ותפקידם של השוטרים האלה ללוות – מהרגע שהאישה יוצאת מזרועותיהם של אנשי הרווחה, מאותו מקלט – מהרגע שהיא יוצאת, הם מלווים אותה, יכול להיות שזה עם לחצני מצוקה, שהם יחשבו מה לעשות.

מאיר כהן: אבל זה מתבקש, כי זה סוג של טרור שנמצא בחברה שלנו, ואנחנו מסתכלים על זה באוזלת יד.

מאיר כהן: אנחנו יודעים לתת תשובות לטרור כזה וטרור אחר, אבל הטרור הזה, נגד נשים, הוא איום ונורא.

מאיר כהן: הדבר השני – חיים, לך אני אומר, אדוני השר – היה רעיון, בזמנו, בתקופה שאני הייתי השר, והתחלנו לבנות אותו: להקים מקלטים לגברים מכים.

מאיר כהן: כי זה קצת מכעיס: אישה, מכים אותה, לא מספיק שהיא מקבלת מכות, גם לוקחת את הילדים שלה והולכת למקלט לנשים מוכות; הגבר ממשיך לטייל.

מאיר כהן: לכן, אולי אפשר לחשוב על זה.

מאיר כהן: תתקצב את זה, תעשה את זה ניסיוני, אני חושב שתבוא עליך הברכה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, בבקשה.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי להשיב לחברי איציק וקנין, אבל הוא הלך, אז אני אשיב לחברי מאיר כהן.

חיים כץ: אתה יודע לא פחות טוב ממני שהנשים שהולכות למקלט לנשים מוכות הולכות מרצונן.

חיים כץ: אם הן לא רוצות ללכת הן לא הולכות.

חיים כץ: אותו דבר, גברים מכים יצטרכו ללכת מרצונם.

חיים כץ: אם לא, זה כלא, ולצערי, עד שלא נגמר – אנחנו לא הולכים לכלא.

חיים כץ: מאחר שאתה פנית – ציפית שיענה השר לביטחון הפנים, אני לא אקריא את כל תשובת המשרד, שאתה בטח יודע מה אנחנו עושים ומה נשים מוכות – כמה אנחנו מטפלים בנשים וילדים.

חיים כץ: לפני שלושה חודשים, על-פי החלטת ועדת שרים למאבק באלימות, הוקמה ועדת מנכ"לים לאומית, בראשות מנכ"ל משרדי, שמטרתה לפתח ולהכין מענים מותאמים לצרכים בנושא אלימות במשפחה.

חיים כץ: משותפת ל – פעילים בעיקר המשרד לביטחון הפנים ומשרד הרווחה.

חיים כץ: הוועדה תגיש את מסקנותיה במהלך שלושת החודשים הקרובים.

חיים כץ: אני יודע שאנחנו לא נצליח למגר את הטירוף הזה, שיש באלה שרוצחים את קרוביהם, ואת ילדיהם, ברגע של טירוף, אבל אני מקווה שהוועדה הזאת, או המיני-רשות הזאת, תיתן מענה.

מאיר כהן: זה יהיה ת"פ שלך?

חיים כץ: כן.

חיים כץ: היא הוקמה כבר, היא עובדת, היא בתוך שלושה חודשים צריכה לתת מענה, ואני מקווה שהיא תיתן מענה שימזער את הפגיעות של אלה שנטרפה עליהם דעתם והם באים לפגוע באלה שאתמול היו הכי יקרים להם.

חיים כץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: מה מציע אדוני?

חיים כץ: מה שהם רוצים.

יחיאל חיליק בר: מה אתם רוצים?

מאיר כהן: הוועדה לזכויות האישה.

יחיאל חיליק בר: הוועדה לזכויות האישה?

יחיאל חיליק בר: מעמד האישה?

מאיר כהן: מעמד האישה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע על העברת ההצעה לסדר-היום: אישה ששבה לביתה ממעון לנשים מוכות נרצחה בידי בעלה, להמשך דיון בוועדה למעמד האישה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שישה בעד, ואני קובע שההצעה עוברת להמשך דיון בוועדה למעמד האישה.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת המלצת הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הפנים והגנת הסביבה לעניין הארכת תוקפו של חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), התשס"ג–2003.

נאזם בדר: תודה.

נאזם בדר: מחדל הרשויות בכביש המוות – רחוב גולדה מאיר בירושלים: ילד בן 14 נפצע בשבוע שעבר

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים לנושא האחרון על סדר-היום, הצעה לסדר-היום: מחדל הרשויות בכביש המוות – רחוב גולדה מאיר בירושלים: ילד בן 14 נפצע בשבוע שעבר, מס' 3678, של חבר הכנסת יגאל גואטה.

יחיאל חיליק בר: מבקש להציג את ההצעה לסדר.

יחיאל חיליק בר: ישיב עליה – השר כץ, אתה משיב?

חיים כץ: כן.

יחיאל חיליק בר: השר כץ ישיב בשם השר כץ.

יחיאל חיליק בר: קיבלת כץ בכץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להעלות על סדר-היום נושא באמת חשוב, שזה החיים.

יגאל גואטה: אנחנו מציינים היום בכנסת ישראל את יום ירושלים, אני רוצה לדבר על העיר שחוברה לה יחדיו, אבל קצת מזווית שונה, שונה וכואבת.

יגאל גואטה: חדשות לבקרים אנחנו שומעים על תאונות דרכים המתרחשות בכביש בר-אילן, בשדרות גולדה מאיר בירושלים, או כפי שהוא נקרא בפי תושבי השכונה – לצערי כבר קראו לו שם חדש: כביש הדמים.

יגאל גואטה: לצערי הרב כבר אירעו כמה תאונות קטלניות בכביש הזה.

יגאל גואטה: רק בשבוע שעבר נפגע נער בן 14 פגיעת ראש קשה.

יגאל גואטה: מדובר בכביש שברוב שעות היממה יש בו תנועה ערה של כלי רכב והולכי רגל, ובמרכזו יש נתיב תחבורה ציבורית.

יגאל גואטה: השילוב של כל אלו יחדיו מביא לתוצאות הקטלניות האלה.

יגאל גואטה: אני רוצה להביא בפניכם נתונים מתשובה של חברת הכנסת ציפי חוטובלי, שהייתה אז סגנית שר התחבורה, על שאילתה שהגיש חבר כנסת מסיעת ש׳׳ס למשרד התחבורה בנושא:

יגאל גואטה: בשנים 2008–2013 אירעו בשדרות גולדה מאיר בירושלים 754 תאונות דרכים, שלוש מהן קטלניות, 41 תאונות קשות, 197 תאונות קלות ו-513 תאונות ללא נפגעים.

יגאל גואטה: כן, רבותי, אלו הנתונים.

יגאל גואטה: כלומר בממוצע כל יומיים וחצי מתרחשת תאונת דרכים בכביש הדמים הזה.

יגאל גואטה: בואו נעצור רגע, חברים, ונשאל למה זה לא מזעזע אותנו.

יגאל גואטה: האם נחכה בסוף לעוד ידיעה על תאונה קטלנית – נוספת – ונאמר:

יגאל גואטה: חייבים לעשות עם זה משהו וחייבים לעשות עם זה משהו?

יגאל גואטה: אנחנו יושבים פה ומגישים כל מיני הצעות חוק ופועלים בניסיון לשפר את איכות החיים, אבל מה שווה איכות החיים בלי החיים עצמם?

יגאל גואטה: חברת הכנסת חוטובלי הוסיפה במענה על השאילתה ואמרה: זה מספר מחריד של תאונות דרכים, כנראה פעולות ההסברה לא מסייעות, ולכן צריך גם התערבות לשינוי התשתיות.

יגאל גואטה: ובכן, חברים, האם אתם חושבים שבוצעו שינויים בתשתיות בכביש?

יגאל גואטה: לא בוצעו שינויים בתשתיות ולא בוצעו שינויים בהסברה.

יגאל גואטה: הכביש ממשיך להיות כביש שמעלה את מספר הנפגעים בתאונות דרכים משנה לשנה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לקרוא מכאן לשר התחבורה ישראל כץ, ובאמת כאן המקום להודות שהוא פועל רבות לשיפור התשתיות והכבישים במדינת ישראל, שהגיע הזמן שמישהו שם, במשרד התחבורה, ירד לשטח וישים סוף לקטל הזה.

יגאל גואטה: נתיב התחבורה הציבורית מבלבל את הולכי הרגל והנהגים ומביא לתוצאות קטלניות.

יגאל גואטה: אני סמוך ובטוח שכוונת משרד התחבורה היא טובה, ונתיבי התחבורה הציבורית נועדו לייעל ולשפר את איכות החיים, אבל שוב, מה עם החיים עצמם?

יגאל גואטה: התוצאות בשטח מעידות אחרת, ומשרד התחבורה חייב לחשב מסלול מחדש ולבדוק איך אפשר להגן על חייהם של התושבים בכביש גולדה מאיר.

יגאל גואטה: לכן, אדוני היושב-ראש, אבקש שהנושא יועבר לדיון בוועדה הרלוונטית – אולי פנים.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת גואטה.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר ישיב.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חבר הכנסת גואטה, אתה רוצה לקבל את ועדת הפנים עם התשובה או בלי התשובה?

יגאל גואטה: עם התשובה.

חיים כץ: עם התשובה.

חיים כץ: אני מקריא את מה שנתן לי חברי שר התחבורה ישראל כץ: כביש גולדה מאיר בירושלים הוא כביש בטיפול ובאחריות עיריית ירושלים.

חיים כץ: ככלל, האחריות לכבישים העירוניים היא של הרשות המקומית, לרבות אחזקה, פיתוח ובטיחות.

חיים כץ: עם זאת, משרד התחבורה מתקצב בכל שנה את כלל הרשויות בהשתתפות במימון פרויקטים תחבורתיים שונים, הנבחנים תחת קריטריונים של בטיחות בדרכים – תחבורה ציבורית, פיתוח ושבילי אופניים.

חיים כץ: בכל הקשור לבטיחות בדרכים עירוניות, העיר ירושלים מטופלת זו השנה השלישית בתוכנית "טופ 34", אשר יזם משרד התחבורה; עיקר התוכנית – התמקדות בטיפול בבטיחות בדרכים ברשויות אשר בשטחן מתרחשות תאונות דרכים רבות.

חיים כץ: במסגרת תוכנית זו – אני מחכה לך שתשב ותקשיב בסבלנות.

יגאל גואטה: מקשיב לכל מילה.

חיים כץ: לא לא, שב, שב.

חיים כץ: במסגרת תוכנית זו, ועדת הבטיחות, שחברים בה נציגי משרד התחבורה, משטרת ישראל והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, יושבת עם נציגי הרשויות ומגבשים יחדיו רשימת פרויקטים בהתאם לנתוני תאונות הדרכים בעיר.

חיים כץ: לעניין ציר גולדה מאיר – משרד התחבורה תקצב את עיריית ירושלים לאורך השנים בכמה פרויקטים לאורך הציר האמור בכלל וסמוך למקום המוזכר בפנייתך בפרט.

חיים כץ: סך התקצוב עבור הפרויקטים בציר בשנים 2012–2015 הוא כ-3.7 מיליון ש"ח, בפירוט שלהלן: בשנת 2012 תקצב משרד התחבורה סך 350,000 ש"ח לטובת רמזור בצומת אורי צבי גרינברג – שדרות גולדה מאיר.

חיים כץ: בשנת 2013 תקצב משרד התחבורה סך כמיליון וחצי לטובת פנסי תחבורה ציבורית מועדפת בתוואי גולדה מאיר ודרך חברון, וכן סך כמיליון ש"ח לתיקון רמזור גולדה מאיר – קריית המדע.

חיים כץ: בשנת 2014 תקצב משרד התחבורה סך 90,000 ש"ח לתכנון הסדרי בטיחות בצומת שדרות גולדה מאיר – שיבת ציון ואסירי ציון; סך 200,000 ש"ח לתכנון צומת שדרות גולדה מאיר – המשורר אצ"ג – מינץ ותכנון צומת הרי טרומן – שדרות גולדה מאיר.

חיים כץ: סך 225 מיליון ש"ח לטובת ביצוע – וכן הלאה וכן הלאה.

חיים כץ: נוסף על כך, בתוכנית העבודה לשנת 2016, אשר גובשה זה מכבר, נכללים פרויקטים נוספים בציר גולדה מאיר, לרבות תכנון הסדרה בטיחותית של מקום התאונה המצוין בפנייתך.

חיים כץ: תוכנית זו נמצאת בהליך אישור כמקובל.

חיים כץ: הכביש המדובר עובר בשכונה המתאפיינת באוכלוסייה חרדית, ובהתאם, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יוזמת מבצע פעולות הסברה שוטפות לאוכלוסייה החרדית.

חיים כץ: פעולות אלה כוללות – עכשיו, לא ידעתי שמדובר באוכלוסייה החרדית – אני צריך לספר לך מה קורה בבני-ברק?

חיים כץ: כשיש השגחה עליונה, אין השגחה תחתונה.

חיים כץ: הם מאמינים בלמעלה ולא מסתכלים בלמטה.

חיים כץ: שיסתכלו קצת על הכביש כשהם עוברים.

חיים כץ: זכות מקבלים – זכות מקבלים, לא לוקחים.

יגאל גואטה: – – –

חיים כץ: הם לוקחים את הזכויות, הם עוברים בכל הכבישים – – –

יגאל גואטה: – – – מכוניות שם נתקעות באוטובוסים.

חיים כץ: תקשיב, אני גרתי שם, הם עוברים בכביש – – –

יגאל גואטה: – – –

חיים כץ: הם עוברים בכביש כאילו אין אלוהים.

חיים כץ: בעיר הכי חרדית, איפה שיש אכבר אלוהים, הם עוברים כאילו אין.

חיים כץ: הם לא מסתכלים, הם לא בודקים, כמה כסף שנשקיע.

יגאל גואטה: רוב התאונות שם זה רכבים – – –

חיים כץ: אתם תיתנו להם חינוך, כמו של כל ילד, שעובר את הכביש – מסתכל לשמאל ולימין לפני שהוא עובר; הם לא מחונכים לחצות כבישים.

חיים כץ: נשקיע, צריך להשקיע – – –

יגאל גואטה: אולי תשקיע בהם בחינוך.

חיים כץ: צריך להשקיע בחינוך, ברמזורים, לתת להם לימודי ליבה, לא רק כוללים, וגם איך חוצים כביש; ואם הם ידעו איך חוצים כביש, אולי נוכל להשקיע פחות.

יגאל גואטה: אז למה זה לא קורה בבני-ברק, אם זו הבעיה?

חיים כץ: לא, זה קורה גם בבני-ברק.

יגאל גואטה: – – –

חיים כץ: זה קורה גם בבני-ברק, לצערי.

יגאל גואטה: לא לא, זה לא קורה.

חיים כץ: לצערי.

יגאל גואטה: לא 750 תאונות במקום אחד.

חיים כץ: שם כנראה חרדים יותר גדולים.

יגאל גואטה: לא לא, ברצינות.

יגאל גואטה: הכביש הזה שם בעייתי, זה לא לעניין – – –

חיים כץ: אוקיי, בכל אופן, במסגרת הקטע של משרד התחבורה, הוא באמת קורא להסברה לקהילה במסגרת אירועים שנעשו במינהלים הקהילתיים.

יגאל גואטה: כבר אז המשרד ענה שהסברה לא עוזרת.

חיים כץ: הצבת שלטי הכוונה – עכשיו הם יציבו שלטי הכוונה באותיות גדולות – לחצייה בטוחה בסביבת מסלול התחבורה בציר – שלטים המזהירים הולכי רגל מפני תנועת כלי רכב משני כיווני המסלול.

חיים כץ: אתה רואה, לא קראתי מה שהוא אומר, אבל כיוונתי לדעת גדולים.

חיים כץ: כמו כן, בתחילת שנת 2016 הפיצה הרשות ערכות הדרכה והסברה ל-53,000 בתי-אב בשכונות החרדיות במטרה לצמצם את היפגעות האוכלוסייה, בעיקר היפגעות ילדים.

חיים כץ: עם זה, אתה ביקשת להעביר את זה לדיון בוועדת הפנים, ואני מסכים להעביר, ותומך בהעברה לוועדת הפנים.

חיים כץ: נראה לי שיהיה לנו היום רוב מוחלט, פה-אחד.

יחיאל חיליק בר: אם אני מתנגד, יש תיקו.

חיים כץ: אבל איך שאני מכיר אותך, אתה תומך.

יחיאל חיליק בר: אני אתמוך.

יחיאל חיליק בר: אתה מציע ועדת הפנים.

יגאל גואטה: אתה רוצה לחכות לראות איזה ועדות חדשות יש, אולי נביא לשם?

יחיאל חיליק בר: כן, האמת שיש לכם רוב – שניים–אחד.

יחיאל חיליק בר: הנוכחות פה בהחלט בשיאה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, יש הסכמה על ועדת הפנים.

חיים כץ: אתה רואה, יש שיתוף פעולה אופוזיציה–קואליציה.

יחיאל חיליק בר: ודאי, ודאי, ודאי, בנושאים חשובים כן.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד להעביר את ההצעה לסדר-היום לוועדת הפנים של הכנסת?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: כולם, נא להצביע, יש מישהו שלא הצביע?

יחיאל חיליק בר: יש מישהו שרוצה להצביע ולא נמצא פה?

חיים כץ: תעשה שמית, תעשה שמית.

יחיאל חיליק בר: אני דורש הצבעה שמית.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שלושה בעד, אין מתנגדים – תראה מה זה, על שלושה קולות לקחנו.

יחיאל חיליק בר: יאללה, זה היה צמוד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום: מחדל הרשויות בכביש המוות – רחוב גולדה מאיר בירושלים תעבור להמשך דיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, ביום שני, כ"ט באייר התשע"ו, 6 ביוני 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.