ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 126, 2016-05-30 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ב באייר תשע"ו, 30 במאי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון מס' 10) (הסדרי פשרה והסתלקות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, מירב בן ארי ורועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/3024/20 וכלה בהצעת חוק פ/3041/20 – הצעת חוק הקמת מערכת סולארית בבית משותף שהוקם במסגרת עסקת פינוי ובינוי, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דוד ביטן ויחיאל חיליק בר; הצעת חוק הדיינים (תיקון – נציגי הוועדה לבחירת דיינים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת ישראל אייכלר; הצעת חוק תובענות ייצוגיות (תיקון – פנייה מוקדמת), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, דוד ביטן, שולי מועלם-רפאלי, יפעת שאשא ביטון, יואב בן צור ואיתן כבל; הצעת חוק התפזרות הכנסת העשרים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון – התליית מספר ימי היעדרות במספר ילדי העובד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יגאל גואטה, מכלוף מיקי זוהר, אילן גילאון, דב חנין, אלי אלאלוף, אורן אסף חזן, אורלי לוי אבקסיס, רויטל סויד, איתן כבל, דוד ביטן, יעקב מרגי, עאידה תומא סלימאן, זאב בנימין בגין, איתן ברושי, מיקי לוי, יפעת שאשא ביטון, טלי פלוסקוב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – דיור בהישג יד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, דוד אמסלם, יואב בן צור, משה גפני ורחל עזריה; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – בחירת רבני עיר וכהונתם), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק עיטורי הוקרה לאזרחים שפעלו לטובת מדינת ישראל, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכאל אורן, יחיאל חיליק בר ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – הכנסת מינימום לאזרח ותיק), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (ניכוי הוצאות לימודים במוסד אקדמי בחו''ל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, אוסאמה סעדי, עבד אל חכים חאג' יחיא ויואב בן צור; הצעת חוק המפלגות (תיקון – איסור תרומה מאזרח זר),

ירדנה מלר-הורוביץ: התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שלי יחימוביץ; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – ביטול עקרון הריתוק לקלפי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי ודוד ביטן; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (שלילת רישיון מאדם שהורשע בעבירה שגרמה לפגיעה חמורה באדם), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נורית קורן, רועי פולקמן ואיתן כבל; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – דין משמעתי לרבני ערים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת ציפי לבני, מיכל רוזין, קארין אלהרר, דב חנין, מיכל בירן, קסניה סבטלובה, מסעוד גנאים, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, אחמד טיבי, מנואל טרכטנברג, תמר זנדברג, איילת נחמיאס ורבין ויעל כהן-פארן; הצעת חוק הגנה על עובד הציבור (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, מיכל רוזין, קארין אלהרר, עבדאללה אבו מערוף, יואל חסון ועליזה לביא; הצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון – הצבעת סטודנטים ותלמידי תורה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, אורי מקלב, יעקב פרי, איציק שמולי, עליזה לביא, עודד פורר, יחיאל חיליק בר וקארין אלהרר; הצעת חוק המים (תיקון – הנחות לאוכלוסיות זכאיות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, דוד ביטן, איציק שמולי, שולי מועלם-רפאלי, יפעת שאשא ביטון, יואב בן צור ואיתן כבל; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון – הגבלת משך זמן החקירה המשטרתית וטיפול התביעה בתיק החקירה עד להגשת כתב-אישום), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת ניסן סלומינסקי ויאיר לפיד.

ירדנה מלר-הורוביץ: נוסח מתוקן להצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון – החלת החוק על מכלי משקה גדולים), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת איתן כבל, נורית קורן ויעקב פרי וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיעכם, כי חבר הכנסת עמר בר-לב ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק לתיקון פקודת האגודות השיתופיות (ביטול תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, שמספרה פ/2903/20.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אין היום הצעות אי-אמון, בעוד חצי שעה גם נקדיש דקה להסביר למה – כי היום בעוד חצי שעה בפעם הראשונה נמצא את עצמנו בשעת שאלות, על-פי דרישת האופוזיציה, לזימון שר לשאלות במליאה.

יולי יואל אדלשטיין: וכרגע – נאומים בני דקה, על-פי מצוות התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: אז מי שירצה להשתתף – יצביע על מנת להירשם לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר, תפתח נאומים בני דקה, ואחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – האמת, מכובדי היושב-ראש, לפני שלושה-ארבעה ימים שלחנו אליך מכתב לגבי כניסת חברי הכנסת הערבים למתחם, למסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: וקיבלנו תשובה שלילית, אף שאנחנו כמה ימים לפני חודש הרמדאן, שהוא מצווה דתית, והתפילה במסגד אל-אקצא היא חלק מהמצווה, חלק מהצום.

טלב אבו עראר: ולכן אני, כחבר כנסת ערבי מוסלמי שחייב להיכנס לשם לצורך תפילה, לצורך מצווה, בחודש הרמדאן, לא יכול להימנע, ואני מודיע מכאן שאכנס למסגד אל-אקצא.

טלב אבו עראר: אני לא מהווה סכנה ביטחונית כשאני נכנס כדי להתפלל, וככה גם חברי.

טלב אבו עראר: ולכן אני מבקש לשקול שוב ושוב את התשובה טרם התחלת חודש הרמדאן.

טלב אבו עראר: תודה רבה לך, מכובדי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שאני נותן לחבר הכנסת חמד עמאר לדבר, רק אשיב לך, מכיוון שראיתי גם כותרות ופרסומים בתקשורת, שכביכול אסרתי או כביכול איימתי על חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אז הדבר היחידי שיצא היה מכתב של קצין הכנסת, שמודיע לחברי הכנסת על הערכות מודיעין שהיו, ובעקבות כך אני גם מכנס בלשכתי ישיבה עם בכירי המשטרה ועם קצין הכנסת, על מנת לבחון מהן ההערכות בתחום הזה בנוגע לחברי כנסת שרוצים להגיע להר-הבית.

יולי יואל אדלשטיין: בתום הישיבה ודאי שנעשה הערכת מצב, ואז גם נעדכן את חברי הכנסת שפנו אלי מה המסקנות של הישיבה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן הייתי מציע, כמו שבעצמי אמרתי – אני לא רואה מצדי שום לחץ או איומים או משהו; לא מציע גם מן הצד השני להודיע מייד: אנחנו נפר, אנחנו נעשה, כי סך הכול, כמו שאמרת, המטרה שלך ללכת להתפלל שם ולא לעורר מהומות.

טלב אבו עראר: לא איום.

טלב אבו עראר: הולכים להתפלל, לא מאיימים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הגשתי בקשה לדיון מהיר היום, שנדחתה על-ידי הנשיאות, בקשר למנגנוני ההקצאה בתוכנית החומש של מגזר המיעוטים.

חמד עמאר: ואני חייב, אדוני היושב-ראש, להסביר את הנושא הזה, שהוא נושא כל כך חשוב ונוגע לכל תלמיד ותלמיד במגזר הדרוזי.

חמד עמאר: בהחלטת הממשלה 922 על מגזר המיעוטים והעצמת היישוב ביישובי המיעוטים יש סעיף שמדבר על מנגנוני ההקצאה במשרדים בנושאים מקצועיים.

חמד עמאר: התברר לי שבמנגנוני ההקצאה – הדרוזים, הוציאו אותם החוצה, הם לא יכולים לקבל לפי מנגנוני ההקצאה.

חמד עמאר: זאת אומרת, שאם ממשלת ישראל רוצה להעביר לחברה למתנ"סים 100 מיליון שקל, היא חייבת להוסיף 20% למגזר המיעוטים, אבל בתוך ה-20% – הדרוזים לא נכללים.

חמד עמאר: וזה נושא שלא אעבור עליו – אני חייב להכניס את הדרוזים למנגנוני ההקצאה, כי מגיע להם וחייבים להכניס אותם.

חמד עמאר: לכן אני פונה לראש הממשלה ולמשרד ראש הממשלה, שיתקנו את זה; למשרד האוצר ולשר האוצר, שיתקנו את העוול הגדול הזה נגד העדה הדרוזית.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חברת הכנסת בן ארי.

איל בן ראובן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, היום מציינים – סליחה, אם אפשר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: היום מציינים את יום חיילי המילואים.

איל בן ראובן: אני רוצה להעלות מכאן, בית-המחוקקים, על נס את שירותם של חיילי המילואים בצה"ל.

איל בן ראובן: חיילי המילואים הם כולם מתנדבים; מי שלא רוצה לעשות מילואים – לא יעשה.

איל בן ראובן: אלו המתנדבים, שמספרם אינו גדול בחברה הישראלית, ראויים לכל שבח והערכה מצד הבית הזה ומצד החברה הישראלית כולה.

איל בן ראובן: צבא המילואים שלנו הוא לב-לבה של עוצמת צה"ל, הן בכוח והן ברוח.

איל בן ראובן: שנים פיקדתי על חיילי מילואים.

איל בן ראובן: פגשתי חיילים ומפקדים מופלאים, התרגשתי כל פעם מחדש לראות את רוח ההתנדבות שלהם, את הגעתם לכל קריאה, לכל מערכה, ואת הדרך שבה הם מוכנים לתת למדינה על חשבון ביתם ומשפחותיהם.

איל בן ראובן: אני מברך אתכם, אנשי המילואים היקרים, אתם ראויים לכל שבח ולתגמול הולם מצד המדינה והחברה הישראלית, ואני מצדיע לכם.

איל בן ראובן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריה – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס בכמה מילים – התייחסות שלי אישית לכתבה ששודרה אתמול בערוץ 2, גם לאור העובדה שחברת הכנסת ורבין, חברת הכנסת קסניה סבטלובה – שרק אתמול ראיתי גם את המקרים שלהן.

מירב בן ארי: זאת אומרת, כל הכתבה הזו היא כתבה שכל אחת מאתנו צולמה אליה בנפרד, כך שכמו כל עם ישראל גם אני ראיתי אתמול גם את הסיפורים שלהן.

מירב בן ארי: ואומנם גם הייתי חלק מהפרשיות, והיה לי מה שנקרא זמן מסך; אם היו שואלים אותי הייתי מוותרת על זמן המסך הזה, אבל חשוב לי מפה גם להגיד תודה, כי קיבלנו כל כך הרבה תמיכה וכל כך הרבה פרגון.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך תודה, ולשרים, גם נפתלי בנט, גם בוגי יעלון, השר לשעבר.

מירב בן ארי: לא ראיתי גם שאר חברי הכנסת, אבל אני חושבת שדווקא התמיכה הזאת מגברים – ובדרך כלל, כשקורים אונס או הטרדה מינית, ישר הולכים ליושב-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה – וגם היא פה, אז בכלל מצוין – ומבקשים ממנה תגובה על הטרדות מיניות ועל אונס או רצח נשים, ודווקא להבדיל, להבדיל, כן, לראות כתבה כזו, על הטרדות מיניות שעברו חברות הכנסת, ולשמוע תגובות שלכם, ושאתם גם מפרסמים וחולקים את זה, זה מאוד מאוד חיזק אותנו.

מירב בן ארי: אז רציתי להגיד תודה רבה גם לכל חברי הכנסת – אם היו כאלה שפספסתי, אז תודה – וכמובן לכל השותפות שלי.

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, מצב הבטיחות בארץ הוא בכי רע.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו נדרשנו לתאונות עבודה במיוחד בענף הבניין.

ג'מאל זחאלקה: היום אדם התחשמל.

ג'מאל זחאלקה: אפשר למנוע זאת, אבל בחודשים הקרובים יש לנו שתי בעיות גדולות מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אחת, מצב הבטיחות בגני שעשועים, שהוא מצב קטסטרופלי; כל אחד זורק את האחריות על השני – המועצות המקומיות על משרד הכלכלה, משרד הכלכלה על המועצות המקומיות, אין פיקוח, מעטים המתקנים שמורשים ועברו בדיקה כמו שצריך, אין מספיק מפקחים, וזו סכנת נפשות.

ג'מאל זחאלקה: סכנת נפשות אחרת – והיא זועקת לשמים – היא עניין הזיקוקים, במיוחד בחודש הרמדאן.

ג'מאל זחאלקה: אני לא יודע איך מכניסים את הזיקוקים האלה לארץ.

ג'מאל זחאלקה: ילדים נפצעים, זו סכנת נפשות.

ג'מאל זחאלקה: לא צריך לחפש כל אחד שמשתמש בזיקוקים, כל ילד, אלא את אלה שמייבאים, וצריך שיהיה פיקוח הרבה יותר הדוק, ואפשר למנוע זאת.

ג'מאל זחאלקה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אני פונה לכבודך בבקשה לתקן עוול: בקרב עובדי הכנסת – יש 450 עובדים – רק עובד דרוזי אחד בין עובדי המינהלה.

אכרם חסון: מגיע לנו על-פי המפתח תשעה עובדים.

אכרם חסון: אני מבקש מכבודך, תיתן נקודת זינוק שווה לבני העדה הדרוזית, תתקן את העוול ותקלוט עובדים ועובדות דרוזים.

אכרם חסון: הדבר השני, רציתי לשתף אותך בנושא תקציב התרבות למגזר הדרוזי.

אכרם חסון: בבדיקה שערכתי לאחרונה מצאתי שכל העדה הדרוזית – כ-132,000 דרוזים בישראל וברמת-הגולן – אנחנו מקבלים שקל בשנה סל תרבות לכל אזרח דרוזי.

אכרם חסון: בוא תספר לי בבקשה, אתה וחברי חברי הכנסת, איך אפשר לבנות תרבות, איך אפשר לקדם את התרבות – יש בדאלית-אלכרמל ובעוספיא מספר הסופרים הכי גדול במדינת ישראל – 72 סופרים שכתבו בשפות זרות, ייצגו את ישראל בהרבה מדינות.

אכרם חסון: לא מזמן איבדנו את הסופר הידוע סלמאן נטור, אבל לפניו היה גם נזיה ח'יר, יש מועין חאטום, והיב והבה ועוד אחרים, ואנחנו מבקשים לתקן את העוול הזה.

אכרם חסון: אי-אפשר לדבר על ברית חיים כאשר אנחנו בחינוך ובתרבות במקומות האחרונים בארץ.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חברתי מירב, היום התקיימה הישיבה הראשונה של ועדת משנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט בראשותה של חברת הכנסת מירב בנושא החינוך הבלתי-פורמלי, שבמידה רבה הוא מרכיב חשוב בחינוך בכלל.

איתן ברושי: אני רוצה להדגיש שתי נקודות שהעליתי – ואני שמח ששר החינוך והמנכ"לית, שהיו בישיבה, תמכו בהן: אחת, עבודה מועדפת בחינוך – 25 מיליון שקלים מושקעים בעבודה מועדפת בתחנות הדלק; גם הגעתי להסכמה עם הארגון היציג שלהם, וגם אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, כמו ששר החינוך התייצב, להעביר את הסכום הזה מתחנות הדלק, שוועדה ממשלתית החליטה להיגמל מהתחום הזה, להעביר את זה לעבודה מועדפת בחינוך.

איתן ברושי: זה יכול להיות בעל חשיבות גדולה לחינוך בכלל ולחינוך הבלתי-פורמלי בפרט.

איתן ברושי: והנקודה השנייה – והגעתי בה להבנה עם שר הביטחון הקודם ועם שר החינוך המכהן: לקיים במשותף – משרד הביטחון, הגדנ"ע, משרד החינוך – שבוע לכל נער ונערה בכיתות י'-י"א, שכולל גדנ"ע, הכרת ואהבת הארץ, מורשת, עבודה בחקלאות ובהתיישבות, שבוע שלם לכל נער ונערה בכיתה י' או י"א.

איתן ברושי: שר החינוך בירך על כך, שר הביטחון הקודם תמך, אני בטוח שגם שר הביטחון החדש, כפי שאני מבין לרוחו, יתמוך במהלך הזה.

איתן ברושי: שני הדברים האלה עלו בדיון, שניהם קיבלו גיבוי, ואני מקווה שהם גם יבוצעו בזמן הקרוב.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אני מתחיל בזה שאני אברך את חברי טלב אבו עראר, כי היום יש תוצאות של בחינת השנה האחרונה בלימודי רפואה במולדובה והבן שלו הוא אחד מאלה שעברו את הבחינה, והוא אחד מרשימה ארוכה של צעירים ערבים אזרחי מדינת ישראל שעברו את אותה בחינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר קבוצה גדולה, לפחות ארבעה אנשים, מכיר אותם אישית, את משפחותיהם, שהלכו ללמוד בחו"ל כי לא הצליחו ללמוד בארץ מכמה סיבות: סיבה ראשונה היא הגבלת הגיל – בגיל צעיר הם לא יכולים ללמוד; שנית, הריאיון הזה, שמטרתו לנפות את הסטודנטים או את התלמידים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באותה הזדמנות אני מברך גם קבוצה גדולה של תלמידים צעירים שעברו את הבחינה הפסיכומטרית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מכיר קבוצה של כמה סטודנטים שקיבלו את הציון המלא – 800; וכמה קיבלו 797.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 800 – אני מכיר את מוחמד עבד אלסלאם זידאן מכפר-מנדא, 800 – ציון מלא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם הוא צריך לנדוד כדי ללמוד בחו"ל, או שצעיר כזה, עם כישורים כאלה, צריך ללמוד פה ולקבל את ההזדמנות, לקבל גם את המלגה, ולתרום לציבור ולעשייה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במיוחד – – –

עודד פורר: שיעשה שירות לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במיוחד שאנחנו היום מדברים על השביתה של המתמחים, הרופאים המתמחים, על המחסור, על עבודה של הרבה שעות, ויש לכל הקבוצה הזאת, של הרופאים שהצליחו – – –

טלב אבו עראר: הוא ערבי, לא יהודי.

עודד פורר: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, סליחה, אתה מפריע לי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל הקבוצה הזאת, שהצליחה, עכשיו תיתקל במחסום של הבחינה פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, ואני תוהה, האם אנשים שחיים במקומות ששם למדו, הם חיים במגפות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא מקבלים רפואה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואנחנו נמשיך לסבול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שלאשר את התעסוקה של הרופאים האלה עדיף מאשר לקבל את הטיפול אצל מתמחה שכבר 24 שעות לא ישן, לכן יש מקום לתקן ולשנות את החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לחבר הכנסת טלב אבו עראר, יש לך עכשיו בבית רופא צמוד, זה טוב, במקצוע המסוכן – – –

טלב אבו עראר: לא מולדובה, הוא באוקראינה.

יולי יואל אדלשטיין: אוקראינה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת עאידה תומא סלימאן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כמו חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת קסניה סבטלובה, שאני רואה שיצאה, אני מאוד מודה לכם על התגובות החמות ועל החיבוק הגדול שקיבלנו אחרי הכתבה אתמול.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק אמרתי למירב, היה לי מאוד מאוד קשה לצפות בעצמנו, אז עכשיו מירב דואגת להשלים לי את החסר, כי ממש לא היה קל לראות את עצמך מספר את הסיפורים האלה, אז – תודה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אלוף במילואים איל בן ראובן כאן, מפקד של בעלי בסדיר, אני חושבת שהגיעה העת להפסיק להוקיר והגיעה העת להכיר בחיילי המילואים.

איילת נחמיאס ורבין: הגיעה השעה שהם יפסיקו להיות עובדי הקבלן של מערכת הביטחון, כי כשחייל מילואים נקרא למילואים הוא לוקח אתו את הקיטבג הצבאי, אבל הוא משאיר בבית קיטבג אחר, קצת יותר סימפתי, זאת המשפחה.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, כשהמילואימניק יוצא הוא לא יוצא לבד, המשפחה יוצאת אתו; כל המשפחה מתגייסת, הכול.

איילת נחמיאס ורבין: ואני גאה בכך – אגב, בעלי עכשיו במילואים, אני ממש ממש גאה בזה.

איילת נחמיאס ורבין: לפני שמונה שנים הקמנו קבוצה של נשים, של משפחות מילואימניקים, את קהילת משפחות המילואימניקים, מערך שנועד בעצם – זה מין תמיכה הדדית במשפחות שנשארות בבית, ובשנה האחרונה, וגם בשנים שלפני כן, פעלנו בכמה מישורים לשפר את תנאיהם של משרתי המילואים הפעילים.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול מיציתי איזו פנייה שאני מנסה לטפל בה כבר הרבה שנים – פניתי לרמטכ"ל ולמנכ"ל משרד הביטחון בדרישה לצרף את משרתי מערך המילואים למועדון "חבר" ולבטל את מועדון "בהצדעה"; תסלחו לי, מועדון מיותר לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: בתחקיר ערוץ 10 לא מזמן עלה שמחיר חבילות נופש בחו"ל באתר הזה, באתר "בהצדעה" לחיילי המילואים, יותר יקר ממחיר השוק.

איילת נחמיאס ורבין: הגשתי הצעת חוק שמקנה למילואימניקים, למשרתי המילואים הכבדים, סוג של ביטוח פנסיוני, כמו שנהוג באנגליה, הכול באופן יחסי לשנות השירות ולימי השירות בשנה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: זאת עוד עבודה שהם נושאים על כתפיהם.

איילת נחמיאס ורבין: ואני חושבת שהשלב הבא הוא שבשירות הציבורי שנות הפיקוד במילואים ייחשבו כשנות ניסיון ניהולי לצורך מכרזים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה ממש ממש חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להודות על ההכרה, על יום ההכרה, על שבוע ההכרה, במילואימניקים, אבל אני חושבת שאנחנו לא עושים בשבילם מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, חברותי חברות הכנסת, אני רוצה לפתוח בזה ולהגיד שאני, אף שהייתי בחו"ל, צפיתי בכתבה.

עאידה תומא סלימאן: זה היה – הביא סערת רגשות אצל כל מי שיכול לצפות בזה עד הסוף.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להצדיע לכן, חברותי, על הדוגמה ועל המודל שאתן נותנות לנשים אזרחיות המדינה.

עאידה תומא סלימאן: אתן באות ואומרות: אף אחת מאתנו לא מוגנת מהטרדות כאלה, כי הבעיה היא לא אצלנו.

עאידה תומא סלימאן: ולכן אני טרחתי בתחילת הקדנציה – ושמחתי שכבוד היושב-ראש הסכים – שתהיה כתובת בכנסת הזאת לכל אישה, כולל חברות הכנסת, כולל העוזרות והעוזרים כמובן, שהוטרדו מינית, שיבואו ויתלוננו ותהיה להם כתובת כזאת.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכן על הדוגמה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני עוברת לנושא האחר, מהר מאוד.

עאידה תומא סלימאן: לפני יומיים הגיעה קבוצה מכוחות היס"מ לאחד מהבתים בנצרת-עילית, הם רצו לגבות חוב של בעל-הבית, שהיה בתחילתו דוח רגיל של חניה ותפח בתוך שנה מ-100 שקל ל-1,500 ומשהו שקל.

עאידה תומא סלימאן: וצעד ראשון שעשתה העירייה, כנראה, לגבות את החוב הזה, זה לשלוח כוחות יס"מ לבית, שפרצו לתוך הבית, עם נשק עליהם, מול הילדים שנמצאים בבית, וכמובן להשליט אווירה של פחד ושל טרור נפשי על כל אנשי הבית.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי: עד מתי זה יימשך?

עאידה תומא סלימאן: איך אפשר באמת לשלוח כוחות יס"מ לתוך בית כדי לגבות חוב?

עאידה תומא סלימאן: כמה שיהיה גדול – יש חוק במדינה הזאת, יש דרכים איך גובים חובות, ואני לא חושבת שאחת מהן היא לשלוח כוחות יס"מ.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת איימן עודה.

קסניה סבטלובה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – – –

יולי יואל אדלשטיין: מיקרופון בבקשה.

קסניה סבטלובה: שומעים?

יולי יואל אדלשטיין: כן.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כשבוע נרצחה בביתה אנסטסיה רוסנוב, וכן בן-זוגה אליעזר.

קסניה סבטלובה: הכתובת הייתה על הקיר; אנסטסיה רוסנוב סבלה מאלימות מבן-זוגה, שגם הוא חוסל – על-ידי כוחות המשטרה – אתמול.

קסניה סבטלובה: הכתובת הייתה על הקיר, ורק שמה של הנרצחת הנוספת לא היה ידוע.

קסניה סבטלובה: ידענו הכול: ידענו איך זה יקרה, ידענו מה יגידו הקרובים בהספדים שלהם, ידענו מה יגידו במשטרה, מה יגידו במקלט שבו היא הייתה – הכול ידענו, רק לא ידענו מתי, ומה יהיה השם של אותה נרצחת.

קסניה סבטלובה: יותר מדי שמות.

קסניה סבטלובה: יותר מדי חיים שנהרסו.

קסניה סבטלובה: יותר מדי ילדים יתומים ויותר מדי חוסר מעש של הרשויות, שאחראיות לכך שהנשים האלה ימשיכו לחיות.

קסניה סבטלובה: לפני שלוש שנים, באותה דרך, נרצחה חברתי הקרובה איריס גורליק וסילייב.

קסניה סבטלובה: היא נרצחה על-ידי בן-זוגה, וגם אז הכול היה ידוע: הוא היה אלים, הוא איים עליה, ובסופו של דבר הוא תכנן לפרטי פרטים את הרצח שלה, ויחד עם זוגתו הוא תכנן את הרצח, והוא ביצע את הרצח האכזרי והנורא הזה.

קסניה סבטלובה: לא ייאמן שבמדינת ישראל קורבן האלימות, קורבן האונס – היא צריכה להסתתר במקלט, ולא הגבר המכה, ולא הגבר האונס, ולא הגבר האלים, ולא הגבר המאיים.

קסניה סבטלובה: הוא צריך להיות במקלט, הוא צריך להיות מורחק, הוא צריך להיות בבית-כלא, בכל מקום ולא קרוב לאותה אישה שהוא מאיים עליה.

קסניה סבטלובה: לא ייתכן שדווקא הקורבן תהיה בכלא, ובסופו של דבר היא חשופה למעשי אלימות, ולא מי שמקרבן – ולא התוקף, ולא הגבר האלים.

קסניה סבטלובה: זו האחריות שלנו, חברים וחברות, לשנות את החקיקה, כדי שהנשים, כל הנשים במדינת ישראל, יחיו בביטחון מלא וידעו שהן יכולות לעזוב – ברגע שהן החליטו, זו אך ורק החלטה שלהן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להקדיש את הנאום שלי היום לכתבה הכל-כך חשובה של דפנה ליאל, אתמול בחדשות ערוץ 2, ולהביע הערכה עמוקה לחברות הכנסת מירב בן ארי, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה, גילה גמליאל, ענת ברקו, מיכל בירן, רחל עזריה ושרן השכל, שהתייצבו מול המצלמה ודיברו בגילוי לב נדיר על תופעת ההטרדות והתקיפות המיניות הבזויה.

איימן עודה: עלינו לפעול, כולנו, נגד תקיפות והטרדות מיניות, שקיימות, לצערי, בכל מקום, וכפי שגילינו אתמול, אפילו במשכן הזה.

איימן עודה: ודווקא הגילוי הזה צריך לעודד את כולנו להמשיך לפעול ביתר שאת, להוביל את השינוי עד לשוויון מלא.

איימן עודה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, מחר אנחנו נציין בכנסת את יום הסטודנט, ולקראת היום הזה התאחדות הסטודנטים עשתה סקר מקיף בקרב ציבור הסטודנטים, וכמה מהממצאים שלו צריכים מאוד להטריד אותנו.

דב חנין: הסקר מלמד, בין היתר, על שיעור מאוד מאוד גבוה של צעירים, סטודנטים בישראל, שהגיעו לייאוש מוחלט, מחפשים לעצמם פתרונות בעולם, מחוץ לישראל, בין היתר, על רקע מצוקת הדיור שהולכת ומחמירה.

דב חנין: אנחנו עוד מעט נציין חמש שנים למחאה החברתית הגדולה, אבל מאז המחאה החברתית מחירי הדירות בישראל כמעט הוכפלו.

דב חנין: הסקר גם מלמד על כך שסטודנטים רוצים שהמדינה, והממשלה במיוחד, יקדישו הרבה יותר תשומת לב לנושא מחירי הדירות להשכרה.

דב חנין: לא קל לקנות דירה בישראל – מאוד קשה לקנות דירה בישראל – אבל כשאנחנו מדברים באנשים צעירים, בדרך כלל מדובר על זה שלא קל לשכור דירה.

דב חנין: וכשאני מדבר על לא קל לשכור דירה, זה לא רק מחירים גבוהים של השכירות, זה גם אי-ודאות, אי-יציבות, והעובדה שבישראל לא קיימים מנגנונים של שכירות מוגנת לטווח ארוך.

דב חנין: היו בישראל חוקים של שכירות מוגנת.

דב חנין: למרבה הצער, המנגנונים האלה יובשו על-ידי המדינה, ואחת המשימות החשובות ביותר שלנו היא לייצר, גם כאן, בישראל, מנגנונים של שכירות מוגנת לטווח ארוך, שיאפשרו פתרונות גם לסטודנטים וגם לאנשים אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי – בבקשה, אדוני, ואחריו – אחרון הדוברים בנאומים בני דקה יהיה חבר הכנסת מייקל אורן.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים קראתי פוסט מרגש, מביך – כלפי אלה שעשו את המעשה – של דיראן שלאבנה.

אחמד טיבי: היא אחראית בהתאחדות הסטודנטים הארצית.

אחמד טיבי: היא הגיעה לפגישה במשרד ראש הממשלה, אדוני, ובכניסה, לאחר שבדקו תעודת זהות, בדקו כל דבר אפשרי, היא התבקשה להוריד את החזייה.

אחמד טיבי: היא הורידה את החזייה.

אחמד טיבי: לאחר מכן היא נלקחה הצדה, התבקשה להוריד את המכנסיים.

אחמד טיבי: אני חוזר: זה היה במשרד ראש הממשלה.

אחמד טיבי: התברר שלחלק מהנשים שמגיעות ללשכת ראש הממשלה, זה המנהג – לחלק מהנשים.

אחמד טיבי: זאת חוויה משפילה, נוראה, אין לה קשר עם ביטחון.

אחמד טיבי: אפשר לעשות כל בדיקה – כל מנהיגי העולם, אנשים שמגיעים אליהם נבדקים, אבל לא אמורים להיות מושפלים.

אחמד טיבי: היא גם הושפלה – משום שהיא ערבייה, ומשום שהיא אישה.

אחמד טיבי: אני אספר לכם שבאחת הישיבות שהשתתפתי היום – לא אגיד איזו – העליתי את הנקודה הזאת, חברת הכנסת מירב בן ארי, של הפשטת נשים בכניסה ללשכת ראש הממשלה, משרד ראש הממשלה, ואז אחת מחברות הכנסת – לא אגיד מה שמה – אמרה: אתם יודעים למה מורידים חזיות בכניסה ללשכת ראש הממשלה?

אחמד טיבי: אמרתי: למה?

אחמד טיבי: היא אמרה: כי יש מתכת בחזיות.

אחמד טיבי: כלומר, היא הצדיקה.

אחמד טיבי: אמרתי לה: את תומכת בהורדת חזיות לנשים בכניסה ללשכת ראש הממשלה?

אחמד טיבי: אמרה: אה, התכוונתי למשהו אחר.

אחמד טיבי: אני לא יכול להבין משהו אחר חוץ מאשר הדבר הנורא ביותר – התוצאה היא משפילה.

אחמד טיבי: מי שמפשיט נשים ערביות בכניסה ללשכת ראש הממשלה הוא אדם לא מוסרי.

אחמד טיבי: יש להפסיק עם המנהג הזה.

אורן אסף חזן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מייקל אורן, אחרון הדוברים בנאומים בני דקה, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואז נעבור לשעת שאלות עם שר החינוך ושר התפוצות, שהוא חבר הכנסת נפתלי בנט.

מיכאל אורן: תודה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

מיכאל אורן: אמש בבוקר שודרה בערוץ 2 כתבה על המאבק נגד ה-BDS בקמפוסים האמריקניים.

מיכאל אורן: מי שלא יודע, יש כ-7,000 קמפוסים בארצות-הברית, וה-BDS שם על הכוונת 80–90 קמפוסים מתוך ה-7,000, שיודעים שמשם תצמח המנהיגות האמריקנית העתידית.

מיכאל אורן: ומה הסתבר?

מיכאל אורן: לפי הכתבה בערוץ 2, להראות פעילות אמיצה של ריבוי ארגונים פרו-ישראליים בקמפוסים – בזה אנחנו מפסידים.

מיכאל אורן: הם מנצחים אותנו.

מיכאל אורן: מנצחים אותנו, משום שיש להם נרטיב מאוד פשוט של כיבוש, של אפרטהייד, של גזענות, קולוניאליזם, בעוד הנרטיב שלנו לא ברור; לא יודעים.

מיכאל אורן: אנחנו שולחים ארגונים להגן על ישראל, ולא אומרים להם את המשפט הפשוט: מה אנחנו, מי אנחנו.

מיכאל אורן: מה גם שיש בלבול עמוק מאוד בתוך מדינת ישראל בין BDS הארגון – משום שבכלל על ארגון אין הכוונה, אין תקציב, אין מנכ"לות – ובין הרעיון של BDS, שזה הרעיון של דה-לגיטימציה, רעיון שהולך ותופס תאוצה ברחבי העולם.

מיכאל אורן: גם בכתבה צוינו תאריכים ותהליכים ישראליים – שבוטלה השתתפותם של ארגונים וחברות מובילות בעולם משום שהם לא רוצים לבוא לתערוכה ולהיות מזוהים עם ישראל.

מיכאל אורן: כרגע אנחנו לא משחקים את המשחק הזה, אנחנו אפילו לא נמצאים על המגרש.

מיכאל אורן: היום מדינת ישראל מקציבה פחות כסף למאבק נגד הדה-לגיטימציה מאשר אנחנו מקציבים לפלוגת טנקים בצה"ל.

מיכאל אורן: אבל ללא הקצבה וללא תקציב ראוי הטנקים שלנו לא ינועו, המטוסים שלנו לא ימריאו.

מיכאל אורן: אם אנחנו במלחמה נגד הדה-לגיטימציה, אנחנו חייבים להכריז מלחמה, וכמו במלחמה, להקציב את התקציבים הנדרשים, להכשיר את החיילים המוכשרים ולנצח כמו שאנחנו יודעים לנצח.

מיכאל אורן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מייקל אורן.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשעת שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: אני אקדים בכמה מילים, מכיוון שזאת הפעם הראשונה בתולדות הכנסת שהדבר הזה מתבצע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו חונכים היום כלי פרלמנטרי חדש שאושר על-ידי הכנסת בתיקון התקנון בסוף הכנס האחרון – שעת שאלות לראש הממשלה ולשרים.

יולי יואל אדלשטיין: לפי התיקון, בכל מושב יהיו עשרה מועדים שבהם תקיים הכנסת שעת שאלות, שבמסגרתה ראש הממשלה או אחד השרים האחרים יוזמן, לא יותר מפעם אחת במושב, להשיב על שאלות של חברי הכנסת בעניינים שבתחום תפקידו; שאלות שלא יימסרו מראש.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, בשונה מהנוהג שהיה, אין מסירת שאלות מראש.

יולי יואל אדלשטיין: הזמן לכל שאלה – חברי הכנסת, זה רלוונטי, שלא נופתע – הזמן לכל שאלה: עד שתי דקות לשואל; הזמן לכל תשובה, אדוני השר: עד שלוש דקות.

יולי יואל אדלשטיין: סיעות האופוזיציה הן שקובעות מיהו השר שיוזמן – במקרה זה סיעות האופוזיציה ביקשו להזמין את שר החינוך והתפוצות נפתלי בנט, והן הודיעו כי השר בנט הוא שישתתף בדיון ויפתח בעצם את הפרק הזה בתולדות הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לאור העובדה שהשר בנט הוא שר בשני משרדים, תוארך שעת השאלות בעשר דקות ותימשך 70 דקות.

יולי יואל אדלשטיין: סדר השואלים נקבע על-ידי יושב-ראש הישיבה – במקרה זה עבדכם הנאמן ינהל את כל הישיבה – אך התקנון קובע כי לפחות שלושה-רבעים מן השואלים יהיו מן האופוזיציה וכי כל שואל יוכל לשאול פעם אחת בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: עוד חשוב לציין כי אם השר משיב שעליו לקיים בירורים נוספים לפני מתן תשובה – כמו שאמרנו, השר לא יודע מהן השאלות מראש – ייקבע מועד בתוך עשרה ימים שבו הוא ימסור את התשובה המלאה.

יולי יואל אדלשטיין: לסיום – אציין, דרך אגב, שלא תהיה אי-הבנה, לא בכתב, כמו שאנחנו נוהגים בשאילתות דחופות, אלא יתייצב בתוך עשרה ימים במליאה וישלים את התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שאנחנו נתאם עם השרים את המועד להופעה החוזרת הזאת, אם היא תידרש.

יולי יואל אדלשטיין: לסיום אציין כי בשעת השאלות חלים הכללים הקיימים לגבי שאילתות, כלומר, יושב-ראש הישיבה – בשאילתות זה יושב-ראש הכנסת, במקרה זה יושב-ראש הישיבה, גם אם אחד הסגנים יחליף אותי בעתיד – יושב-ראש הישיבה רשאי לפסול שאלה בעניין היפותטי, או שאינה בתחומי תפקידו של השר, כזו העוסקת בעניינים שאירעו לפני תחילת כהונתו של השר במשרד, או שיש בה פגיעה בביטחון המדינה, ביחסי החוץ שלה, בפרטיות של אדם וכדומה.

יולי יואל אדלשטיין: ברור לגמרי שנידרש כאן להרבה שיקול דעת.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מבקש מן השואלים להתחשב בזה, שלא נגיע באמת למצבים כאלה של פסילת שאלות.

יולי יואל אדלשטיין: כלי זה, של שעת שאלות, הותקן במטרה לאפשר לחברי הכנסת פיקוח נוסף ואפקטיבי על עבודת הממשלה, וכזכור, הוא נקבע במקביל לצמצום מספר המועדים שבהם יידונו הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחברי הכנסת והשרים לשמור על הכללים שציינתי ועל לוחות-הזמנים, כדי לאפשר דיון יעיל ופורה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר נפתלי בנט לעלות לדוכן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: השואל שואל פעם אחת.

יולי יואל אדלשטיין: אין שאלות נוספות, אין שידור חוזר, ואנחנו, כשהשר עלה לדוכן, נצביע כמו בנאומים בני דקה, כך שתהיה לי רשימה ואוכל לאזן בין אופוזיציה לקואליציה ובין הסיעות השונות.

יולי יואל אדלשטיין: אז אני מפעיל את ההצבעה כאשר החברים – – –

נפתלי בנט: אפשר משפט מקדים?

יולי יואל אדלשטיין: כן, בזמן ההצבעה השר יכול לדבר.

נפתלי בנט: רק באמת משפט מקדים: אנחנו עושים היסטוריה פה.

נפתלי בנט: אני חושב שזו תמצית הדמוקרטיה, זה שהרשות המבצעת עומדת בפני דין-וחשבון לציבור, ואתם מייצגי הציבור.

נפתלי בנט: אז אנחנו ניכנס ללא-נודע בהרבה התלהבות.

נפתלי בנט: שיהיה לנו בהצלחה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר – גם אתה החלוץ.

יולי יואל אדלשטיין: ואני, אם כבר, אבקש מראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג למסור או לשאול את השאלה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני כבר אומר – לא כולם יוכלו להשתתף, כי יש לנו ברוך השם הרבה משתתפים.

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני לא אמסור את הרשימה מראש.

יולי יואל אדלשטיין: אם נעמוד בלוחות-זמנים היא תהיה מקסימלית, כמה שאוכל.

זהבה גלאון: לא לחצתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: ישבת במקומך בזמן ההצבעה, אז אני מוסיף את חברת הכנסת זהבה גלאון לרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, לא אמרתי את זה, חברים, אבל ברור שלא יהיה פה נוהל כמו שהתרגלנו בנאומים בני דקה להיכנס באמצע ולבקש להירשם, כי כבר עכשיו נרשמו בהצבעה יותר אנשים מאשר כאשר – – –

עליזה לביא: אתה יכול להגיד את השניים הבאים כדי שנוכל – – –

יולי יואל אדלשטיין: תכף, נתחיל מראש האופוזיציה, ואני בינתיים אסתדר עם הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אדוני שר החינוך, קודם כול, אדוני היושב-ראש, תודה לך על היוזמה.

יצחק הרצוג: אני חושב שהיוזמה, יש לה, כמו שנאמר, סיכוי לחולל שינוי גדול – כמקובל בפרלמנטים המתקדמים ביותר, מה שנקרא ""question time, ואנחנו מתכוונים לממש את הזכות הזאת בצורה המרבית והמיטבית.

יצחק הרצוג: אני רוצה להודות לחברת הכנסת מרב מיכאלי ולחבר הכנסת צחי הנגבי על היוזמה המשותפת שפעלו בה אתך – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

יצחק הרצוג: – – ואני מודה לשר החינוך נפתלי בנט, שהסכים להיות הנחשון שבחבורה.

יצחק הרצוג: אנחנו מקווים שהמסורת הזאת תיתן גם נפח וגם נופך למליאה ולכנסת.

יצחק הרצוג: ובכן, זו השאלה: מר בנט, מר שר החינוך, בעוד ימים מספר יתקיים יום האחדות לזכרם של הנערים החטופים.

יצחק הרצוג: בשנה שעברה הופעת יחד אתי בבית-ספר תיכון במודיעין, ודיברת על הצורך בפיוס באמירות אחראיות ושקולות.

יצחק הרצוג: אבל מאז נשמעת אומר – ואני מצטט: "אני תקעתי לראש הממשלה כדור בין העיניים"; מאז החלטת לצאת בחריפות נגד קציני צה"ל, הרמטכ"ל, סגן הרמטכ"ל ושר הביטחון, שנאבקו בשיניים על ערכי צה"ל בפרשת החייל היורה בחברון, ומאז החלטת לעמוד מול אלפי מפגינים ולהגיד ששר הביטחון קיצוני ומתסיס.

יצחק הרצוג: אז אני שואל אותך, שר החינוך: האם האמירות האלה הן חלק מתוכנית הלימודים החדשה להגברת האלימות נגד נבחרי ושליחי ציבור?

יצחק הרצוג: אני גם שואל אותך ברצינות: האם אתה לא רואה קשר, בהיותך מנהיג הציבור של הציונות הדתית ושר החינוך שאמון על מערכת החינוך ומבקש לתת דוגמה אישית, בין דבריך אלה לבין המוני נערים – במיוחד נערים מזרם מסוים בחברה הישראלית – שעומדים בכיכר רבין, קוראים לשר הביטחון "כלב" ומלבישים את הרמטכ"ל במדי אס.

יצחק הרצוג: אס.?

יצחק הרצוג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, עד שלוש דקות לרשותך להשיב על השאלה הראשונה.

נפתלי בנט: קודם כול, אני מברך את יושב-ראש האופוזיציה, שעכשיו, כשהפור נפל, הוא החליט להתחיל להיות באופוזיציה.

נפתלי בנט: טוב שנזכרת באיחור, אבל הייתי מודה לך אם היית אומר לי כבר אתמול בערב שזה המצב – הייתי יכול לנהל עוד יותר טוב את המשא-ומתן.

נפתלי בנט: אז אני מאוד שמח שבחרת להתחיל היום בגאון להיות יושב-ראש האופוזיציה.

נפתלי בנט: לגופו של עניין, בכניסתי למשרד החינוך הבהרתי ואמרתי שאני שר החינוך של כל ילדי ישראל.

נפתלי בנט: כל ילדי ישראל – יהודים, ערבים, דתיים, חילונים.

נפתלי בנט: אין כמעט שבוע שאני לא פוגש בשטח, כולל שבוע שעבר, כולל השבוע, כולל רק אתמול – שלשום – שפגשתי תלמידים מלוד, תלמידים ערבים שהיו יחד במפגש עם תלמידים דתיים מ"הימלפרב" ודתיים וחילונים מ"בויאר".

נפתלי בנט: אני מאמין גדול – ואני חושב שאתה יודע את זה יפה, ואם היה טיפה אינטגריטי גם היית אומר את זה, שאני מאוד עקבי בעניין הזה של – אני מתנגד לכל סממן של גזענות, ואני מוקיע את זה באופן עקבי; אני לא מחכה לאף אחד, אני לא מסתכל ובודק אם מישהו אחר כבר אמר או לא אמר – זה היה נכון באירוע באשקלון, זה היה נכון באירוע פה בכנסת שנאמרו דברים, זה אצלי כחוט השני, מסיבה פשוטה, שאין לי גרם גזענות בגוף ואני מתעב את הדבר הזה.

יצחק הרצוג: – – –

נפתלי בנט: בהחלט, אנחנו בתקופה מאתגרת.

נפתלי בנט: אני לא שותף לתחושה ש"מעולם לא היה כל כך גרוע", ממש לא.

נפתלי בנט: אני חושב שיש לנו עם נפלא.

נפתלי בנט: אני חושב שמנהיגי הציבור לפעמים מאמינים שצריך להקצין או לזהות איזה משהו שהוא מאוד לא מייצג ולנפח את זה.

נפתלי בנט: בגדול, רוב מדינת ישראל – רוב הציבור בישראל הוא ציבור מצוין, שמבין שאנחנו צריכים לחיות יחד, ואני אמשיך לקדם את זה.

נפתלי בנט: יתרה מזאת, אני מקדם סדרה של תוכניות במערכת החינוך לחינוך לסובלנות, לקבלת האחר, בד בבד עם התוכניות שלי לחיזוק היהדות והזהות – אני לא רואה סתירה בזה.

נפתלי בנט: זו תמיד הייתה דרכי, וזאת תהיה דרכי גם קדימה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: השואל הבא יהיה חבר הכנסת עפר שלח – בבקשה, אדוני, ואחריו – חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שתי דקות לרשות אדוני.

עפר שלח: כבוד שר החינוך, אני אישית, כמו שאתה יודע היטב, תמכתי בדרישות שהעלית בפני ראש הממשלה בעניין שינוי ושיפור דרכי התנהלותו של הקבינט הביטחוני, ואני רוצה לשאול אותך מה משמעותה, בעצם, של הפשרה שאליה הגעת עם ראש הממשלה, שאומרת שבמקום שיהיה אדם שזה עיסוקו וזו אחריותו, ויסייע בעבודתם של חברי הקבינט ויטייב אותה, וייתן להם את הידע שהם צריכים כדי לעבוד, יהיו עדכונים על-ידי ראש המל"ל, שאתה יודע כמוני שזה במסגרת עבודתו, והוא לא עשה את זה עד היום ולא יעשה את זה גם בהמשך, מפני שהוא עובד עם ראש הממשלה וסמוך אל אוזנו של ראש הממשלה ועסוק בזה כל הזמן, בציפייה לעבודתה של איזו ועדה, שאגב מורכבת מאנשים שהיו שותפים לעדכון הקבינט בזמנים הקודמים, וכשהיא תגמור את עבודתה אנחנו נשכח את כל הנושא הזה.

עפר שלח: האם הפשרה הזאת – אחרי כל הדברים הנחרצים שאמרת, אחרי העמדה המאוד-עקרונית שנקטת – היא לא בסופו של דבר בריחה מהנושא הכל-כך חשוב הזה?

נפתלי בנט: להפך.

נפתלי בנט: זה לא סוד שאנחנו שותפים לדעה שהקבינטים לדורותיהם מתנהלים בצורה רעה מאוד.

נפתלי בנט: למעשה, אם מסתכלים ממלחמת לבנון השנייה ועד היום, וגם אחורנית, הקבינט הביטחוני-מדיני של מדינת ישראל, הגוף העליון של מדינת ישראל, לעתים קרובות ממודר, לפעמים בכוונה, לפעמים לא בכוונה, לא כשיר, חבריו לא עוברים הכשרות מספקות, לא מקבלים עדכונים מספקים, ואז, ברגע קבלת ההחלטה, למעשה הם חותמת גומי.

נפתלי בנט: בשונה, אני חושב, מכל חבר קבינט, כולל מסיעתך, עשיתי מעשה, וב"צוק איתן" לא הסתפקתי במעשה הקבינט, כי ראיתי את הבעיה, וירדתי לשטח, ולכן הבאתי ב-30 ביוני לקבינט לראשונה – ועכשיו כבר לא אני אומר את זה – את בעיית איום המנהרות, וגם את העובדה שיש פתרון.

נפתלי בנט: יש פה בעיה חמורה, ולכן פעלתי.

נפתלי בנט: עכשיו לגבי – מה שאני ביקשתי מראש הממשלה ביום ראשון שעבר היה דבר מאוד פשוט: תמנה מישהו ייעודי שיגיע אלי – הם לא הגיעו עד היום אלי – שיעביר לי יום-יום את העדכונים.

נפתלי בנט: גם העדכונים האלה לא הגיעו; עכשיו פתאום הם הגיעו.

נפתלי בנט: אגלה לכם סוד: פתאום עכשיו יש שיחות עם ראש המל"ל, הוא קבע אתי לו"ז קדימה, מתי נוח לך להגיע, יש שינוי; עמידרור מדבר אתי: מתי אתה מגיע לדבר בוועדה?

נפתלי בנט: אתה צודק במאה אחוז, עפר, שהדברים יימדדו בשטח.

נפתלי בנט: אני מתכוון, כמו שהייתי נחוש ב"צוק איתן", וכמו שהייתי נחוש גם במהלך האחרון, לעקוב.

נפתלי בנט: האם נקבל את מלוא רצוננו?

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: אני אגיד עוד משהו.

עפר שלח: – – –

נפתלי בנט: לא נקבל את מלוא רצוננו, אבל – האם יהיה שיפור?

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: עד כמה?

נפתלי בנט: בוא ניתן למבחן הזמן לעשות.

נפתלי בנט: זה עדיף מלא לעשות כלום.

נפתלי בנט: מה שהיה עד היום, מה שהיה בממשלה הקודמת – לא הייתה שום פעולה כדי לקדם את זה.

נפתלי בנט: אני רואה פה הזדמנות מאוד גדולה, אבל היא תימדד במבחן התוצאה.

נפתלי בנט: אני אגיד, אבל, עוד משפט אחד, שפה ייתכן שאנחנו חלוקים, עלי גם מקובל – ואמרתי את זה מההתחלה לראש הממשלה – מקובל עלי שנושאי קצה מאוד מאוד מסווגים, נמודר – אני לא חושב שאנחנו צריכים לדעת הכול, אבל אני בטוח שאנחנו צריכים לדעת על מנהרות, ואני בטוח שאנחנו צריכים לדעת מה מדיניות השב"כ בעניין שטחי A, לטוב ולרע, והדברים האלה צריכים לעמוד על שולחן הקבינט.

נפתלי בנט: ולכן – אנחנו עושים פה מהלך שמעולם לא עשו; מאז יום כיפור רק ועדות חיצוניות, אף אחד, בחיים, מתוך ממשלת ישראל, לא פעל לתיקון הקבינט, ועכשיו אנחנו נראה תיקון.

עפר שלח: – – –

נפתלי בנט: האם הוא יהיה ב-40% או ב-80% או ב-120%?

נפתלי בנט: אני לא יודע.

נפתלי בנט: בוא נראה.

נפתלי בנט: זה עומד לפתחו של ראש הממשלה, ואני מתכוון לעקוב בדריכות.

נפתלי בנט: אם מישהו חושב שאני סומך בעיניים עצומות על מישהו – ממש לא.

נפתלי בנט: אני כאן, בפוליטיקה, כי במלחמת לבנון השנייה ראיתי מה המשמעות של לסמוך על קברניטים שלא יודעים מה הם עושים.

נפתלי בנט: זה לא יקרה יותר.

נפתלי בנט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאלה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי – בבקשה, גברתי; עד שתי דקות.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה תשאל חברת הכנסת זהבה גלאון.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אשאל אותך באמת שאלות על חינוך.

מירב בן ארי: ראשית, אני רוצה גם להתייחס לעניין של חבר הכנסת הרצוג, שדיבר על יום האחדות.

מירב בן ארי: הייתה פעילות ביום האחדות בבתי-הספר, ומה שנקרא דור ההמשך, שזה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין יחד עם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, היו בתיכון בקריית-אונו, וגם אני וחבר הכנסת שמולי – אתה יכול להיות בטוח שלפחות אנחנו הלכנו לבתי-הספר, דיברנו על יום האחדות.

מירב בן ארי: זה כהערת אגב.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אותך שתי שאלות בסוג של הצעות גם מהביקור בבית-הספר הזה שאני וחבר הכנסת שמולי היינו ביום ראשון.

מירב בן ארי: אני רואה שגם יש כאן הרבה תלמידים, אז חשוב לנו להיות לפה עבור הציבור.

מירב בן ארי: שני דברים שהעלו התלמידים: אחד, ובצדק לדעתי, שהיום בבתי-הספר יש 50% נשים, 50% גברים, ועדיין כל המבחנים מנוסחים בלשון זכר.

מירב בן ארי: הם הציעו, ובצדק, שהמבחנים יהיו מנוסחים בלשון רבים, ולהפסיק עם העניין הזה שמבחן תמיד בלשון זכר.

מירב בן ארי: ואני חושבת שאין צורך להחליף, פשוט לכתוב ברבים, ואז אתה חוסך – זה סוג של הצעה-שאלה: האם תהיה מוכן לשקול את זה?

מירב בן ארי: ודבר שני שהם העלו, שגם נראה לי בתחום סמכותך, זה שבמשך שנים נהגו תלמידי התיכונים להגיע לכנסת לקבל תעודת זהות בכיתה י' – כמעט כל התיכונים ביקשו להגיע, וגם זה נפסק.

מירב בן ארי: אני יודעת שהנושאים האלה חשובים לך, אז אני אשמח אם תוכל לענות לי עליהם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות השר.

נפתלי בנט: קודם כול מילה למירב: אני חושב שהעבודה של מירב והמיקוד שלה בחינוך – ולא במקרה היא שאלה על חינוך ולא על דברים שלא קשורים – מעוררים הערכה גדולה, גם בעשייה לפני הכנסת וגם היום בכנסת.

נפתלי בנט: לגבי זכר ונקבה – א.

נפתלי בנט: צריך לשאול את חברת הכנסת מיכאלי מה עמדתה בעניין הזה – את מוכנה שיהיה גם זכר, או מתעקשת?

נפתלי בנט: אני אבדוק את זה.

נפתלי בנט: צריך לראות שאין פה איזה סרבול, כי יש שאלות שלפעמים אתה חייב על הפרט, ולא על רבים.

נפתלי בנט: אפשר אולי מגוון, לפעמים על אישה, לפעמים על – כשאני אומר "אחים ואחיות", חצי מהפעמים אני אומר "אחיות ואחים", אני יכול להגיד לכם.

נפתלי בנט: אז נבדוק את הדבר הזה, שאלה טובה.

נפתלי בנט: לגבי תעודות זהות, אני מכיר שאנחנו כן – אני אישית רק אתמול השתתפתי בטקס – רק אתמול?

נפתלי בנט: מתי זה היה?

נפתלי בנט: – כן, כן, בכנסת, ביום רביעי השתתפתי בטקס תעודות זהות.

נפתלי בנט: אני חושב שזה דבר מקסים.

נפתלי בנט: אני אבדוק, אם אכן משום מה זה נפסק, זה דבר לא טוב.

נפתלי בנט: אני מאמין שכל דבר שמגביר את האקטיביות, את הזהות של תלמידי ישראל מול המערכת הפוליטית, זה דבר מבורך.

נפתלי בנט: אנחנו רוצים – הנה, אני רואה בקהל תלמידים – אנחנו רוצים אתכם – כן, אתם מנופפים, תודה – אנחנו רוצים אתכם דעתנים, אנחנו רוצים אתכם ספקנים, אנחנו רוצים אתכם שואלים שאלות קשות, אנחנו רוצים אתכם גם מכירים מה קורה פה.

נפתלי בנט: הבית הזה, בשונה ממה שמצויר – כל אחד מהאנשים האלה, ובערך בחצי הזה אנחנו פחות מסכימים – אני יכול להגיד שכל אחד מהאנשים פה במליאה זה בן-אדם מחויב, אכפתי, שהגיע לפה בשביל לתקן את המדינה עוד קצת בכיוון שנראה לו.

נפתלי בנט: לכן אני מאוד מאוד גאה בבית הזה.

נפתלי בנט: אני חושב שראוי להגיע לבית הזה ולתת תעודות זהות.

נפתלי בנט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, עד שתי דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

נפתלי בנט: רק, זהבה, אני צריך להגיד לך משהו:

נפתלי בנט: עוד פעם אחת שאני במשבר מול ראש הממשלה ואת מחמיאה לי – את יודעת מה זה עושה?

נפתלי בנט: את מבינה?

זהבה גלאון: אתה רוצה לפתח את הנקודה הזאת, אדוני השר?

נפתלי בנט: ממש לא.

זהבה גלאון: אוקיי.

זהבה גלאון: אדוני השר, השאלה שלי נוגעת לספר האזרחות.

זהבה גלאון: אתה יודע שאני חושבת שצריך לפסול אותו, אבל בינתיים אני רוצה להתייחס לסוגיה אחת שחשף בעיתון "הארץ" עורך-הדין מייק בלס.

זהבה גלאון: יש בספר האזרחות פרק שנקרא "אתגר החיים המשותפים בחברה הישראלית", ומצורפת אליו מפה שנושאת את הכיתוב הבא – אני מצטטת: "פריסת היישובים הערביים במדינת ישראל, 2015".

זהבה גלאון: המפה הזו, אדוני השר, מציגה מצג שקרי לתלמידי בתי-הספר ומנסה, על-פי הבנתי, להשפיע באופן מגמתי על תפיסת עולמם.

זהבה גלאון: עכשיו, אני רוצה לפרט לחברי הכנסת: על המפה אומנם מסומן באיזה טשטוש הקו הירוק, שזה כשלעצמו די נדיר במפות של משרד החינוך, אבל הוא לא מופיע במקראה ואין לו שום הסבר – סתם איזה קו שמסורטט על המפה.

זהבה גלאון: עכשיו, שימו לב מה רואים התלמידים שמתבוננים במפה: מבחינתם נוצר הרושם – וכנראה זה לא במקרה – ששמונה הערים הפלסטיניות הגדולות שמעבר לקו הירוק הן למעשה ערים ערביות בתוך מדינת ישראל; ג'נין, שכם, טול-כרם, קלקיליה, רמאללה, יריחו, בית-לחם וחברון מוצגות בדיוק כמו הערים הערביות בתוך מדינת ישראל, ואין שום הסבר במפה או בטקסט המלווה אותה שזה לא המצב.

זהבה גלאון: בנוסף, שימו לב, באותה מפה מסומנת העיר אום-אלפחם כנמצאת בכלל מעבר לקו הירוק.

זהבה גלאון: מה זה, אדוני השר – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

זהבה גלאון: – – מתנת כניסה לליברמן לממשלה?

זהבה גלאון: מה, אנחנו עכשיו מסבירים לאזרחי ישראל שאום-אלפחם זה מעבר לקו?

זהבה גלאון: מה אתה מתכוון לעשות בעניין הזה, אדוני השר?

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישיב, ולאחר מכן – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא ישאל את שאלתו.

נפתלי בנט: יכול להיות שתופתעו.

נפתלי בנט: לגבי ספר האזרחות, אם מישהו חושב שכתבתי או ערכתי או הנחיתי את ספר האזרחות, אתם טועים.

נפתלי בנט: זה ספר אזרחות שנמצא בכתיבה כבר חמש שנים.

נפתלי בנט: אני לא חושב שהיה ספר שהיו לגביו כל כך הרבה דיסאינפורמציות כמו הספר הזה.

נפתלי בנט: בסך הכול אני יודע שכשהוא יצא, ובסוף קראו אותו, הבינו שזה ספר מצוין, מאוזן, לא כצעקתה, ואז מחפשים מה עוצמת הטוש של הקו הירוק.

נפתלי בנט: כי זו בעצם הטענה של חברת הכנסת גלאון – שעוצמת הטוש – הטוש חלש מדי בקו הירוק.

נפתלי בנט: אני מבטיח לבחון את זה.

נפתלי בנט: אני אסתכל האם כשלחצו על הטוש זה היה מספיק חזק או יותר מדי חלש, ואנחנו נתקן, אבל – – –

זהבה גלאון: אני מציעה שתתייחס לשאלה שלי.

נפתלי בנט: באמת, אנחנו נבדוק.

נפתלי בנט: אנחנו פתוחים לכל דבר, אנחנו רחוקים מהמערכת של – – –

זהבה גלאון: אני מציעה שתתייחס לשאלות שאני שואלת – – –

נפתלי בנט: חלק מאזרחות זה גם דרך ארץ להקשיב.

נפתלי בנט: אנחנו נתייחס לכל הערה.

נפתלי בנט: בוודאי כשיוצא ספר כזה עלול – אני לא אומר שיש פה טעות, אני צריך ללמוד את זה.

נפתלי בנט: לא הכרתי את זה קודם.

נפתלי בנט: זאת הפעם הראשונה שאני שומע – תתפלאו, אני לא קם בבוקר וקורא שלוש פעמים את ספר האזרחות לפני תפילת שחרית.

נפתלי בנט: אבל בסך הכול יש פה מהלך גדול ומאוד מאוזן.

נפתלי בנט: בשונה מכל מה שאמרו, יש פה איזון בין ימין ובין שמאל, בין ערבים ליהודים.

נפתלי בנט: שומעים על כל אירוע את שתי הדעות, ואני חושב שזה גם מה שהופך את זה למעניין.

נפתלי בנט: יושבים פה, עוד פעם, התלמידים בקהל – אני מעריך שאתם לא רוצים לשמוע איזו הטפה ארוכה ומשעממת, אלא רוצים לשמוע את הדיאלוג – את אותו דיאלוג שקורה בינינו, גם אתם, בספר האזרחות, רוצים לשמוע.

נפתלי בנט: וזה בדיוק מה שמופיע.

נפתלי בנט: אני רואה את שיעורי האזרחות כשיעורים עם תסיסה, עם עניין, עם passion, בתשוקה.

נפתלי בנט: אני רוצה לראות דיאלוגים וויכוחים ודיבייטים, כי זו מהות המערכת.

נפתלי בנט: עכשיו, במידה שנפלה טעות, בוודאי נתקן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא ישאל את שאלתו, ואחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, לאחר תשובת השר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, הרי ידוע לכבוד השר המחסור בכיתות לימוד באוכלוסייה הערבית, והצפיפות בכיתות הלימוד הקיימות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה נוסף על החדרים השכורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו נקודה אחת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נקודה שנייה, יש מאות אם לא אלפי מורים שמבקשים לצאת לפנסיה מוקדמת, ואומרים: אנחנו לא יכולים לתרום עוד, כי אנחנו שחוקים, אי-אפשר עוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, במכללות להכשרת מורים יש כל שנה מאות – ויש לנו מצבור של כמה אלפים של בוגרים – שמחכים לתקופה של הסטאז'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של הסטאז' – מה שאני מבין, סטאז' זה ללכת להתאמן אצל מאמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום, מה שעושה משרד החינוך, מקציב עשר שעות לימוד לכל בית-ספר, והמנהל יכול לבחור בסטאז'ר או בסטאז'רית שייכנסו אליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם לומדים ארבע שנות לימוד – ואני אתמקד בזה, ארבע שנות לימוד – למה, כבוד השר, שהסטאז' עצמו לא יהיה חלק מהלימודים, אם לא לבטל אותו בכלל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: דרך אגב, מי שלא עובר את הסטאז' לא יכול להירשם כדי לקבל שיבוץ בכלל ולהיות מורה בבתי-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב התעסוקה באוכלוסייה הערבית בכי רע, אז הרבה הולכים ללמוד הוראה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני שואל, למה לא לבטל את הסטאז' או להכניס אותו לארבע – לתוך תקופת הלימודים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא מבטלים אותו ומשאירים אותו, למה לא להגדיל בצורה אדירה את מספר הסטאז'רים, שהסטאז'ר, בעשר השעות האלה, ייכנס עם מורה מאמן לתוך הכיתה, ולא ייקח מקצוע אחד וילמד אותו לבד בלי מורה מאמן, כי אם אין לו מאמן איך הוא מתאמן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו שאלה שעם המצבור הזה רציתי לבדוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, עוד משפט אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברתי עם כבודו ושלחתי מכתב, ואפילו בוועדת הכלכלה דיברתי על זה – עניין הניהול העצמי בחטיבות הביניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אתה יכול לענות לי גם על זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לתשובת השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: חבר הכנסת חאג' יחיא, אתה מעלה כמה נקודות חשובות.

נפתלי בנט: נתחיל בבינוי: בסוגיית הבינוי אני מקצה המון כסף; הרבה יותר פר-קפיטה במגזר הערבי, כי אתה צודק, יש גירעון ארוך שנים לרעת המגזר הערבי בעניין כיתות לימוד, ואז נאלצים לשכור כיתות ולשכור בתי-ספר.

נפתלי בנט: מה שגיליתי מייד – הבעיה היא לא בתקציבי משרד החינוך, הבעיה היא שאין קרקעות.

נפתלי בנט: זאת הבעיה שאנחנו נתקלים בה.

נפתלי בנט: אנחנו עכשיו, כמו שיש ותמ"לים וועדות מהירות – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

נפתלי בנט: אין ספק.

נפתלי בנט: אני דן כרגע עם משרד האוצר על תוכנית חומש לבינוי במגזר הערבי 2017–2021; יש בעיה קשה של קרקעות, ואנחנו מתחילים להיות מאוד מאוד יצירתיים בעניין הזה.

נפתלי בנט: אני מתחייב בכל מקרה שלכל ילד יהיה מקום.

נפתלי בנט: נדמה לי שב-100% של הכיתות הערביות, בכיתה א' ואחר כך, מאוחר יותר, יש תקרה של 32 ילדים – אצל היהודים לפעמים זה 32, 34.

נפתלי בנט: זה נובע, אגב, מהפער הסוציו-אקונומי, אני מודה.

נפתלי בנט: זה לא נובע ממדיניות ספציפית, ולצערי, המגזר הערבי נמצא בדרך כלל בסוציו-אקונומי – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבן שלי בכיתה של 42.

נפתלי בנט: באיזו כיתה הוא אבל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: י'.

נפתלי בנט: י', בסדר.

נפתלי בנט: אנחנו – מי שלא יודע, אנחנו מצמצמים את גודל הכיתות, אבל התחלנו השנה בא', בשנה הבאה א'-ב', שנה אחרי כן בא', ב', ג', עד שאנחנו נשלים.

נפתלי בנט: לגבי הסטאז' ובכלל סוגיית המורים במגזר הערבי – יש פה בעיה חמורה מאוד במגזר הערבי: יש לנו עודף היצע, זאת אומרת, יותר מדי צעירים ערבים הולכים ללמוד הוראה, ואין לנו פשוט הצורך הזה.

נפתלי בנט: אבל צריך להבין שלימוד הוראה לא יכול להיות ריפוי בעיסוק, זה לא פתרון תעסוקתי, אם אין בסוף תקנים.

נפתלי בנט: זה דבר בלתי נתפס.

נפתלי בנט: נכנסתי, גיליתי את הדבר הזה, ומייד, כיושב-ראש המל"ג, התחלתי בעצם לווסת את זה, שיגיע מי שצריך.

נפתלי בנט: אבל במקביל אנחנו צריכים לייצר הרבה יותר אופציות לסטודנטים שלא לומדים הוראה, וגם את זה עשיתי.

נפתלי בנט: מי שלא יודע, בפעם הראשונה בהיסטוריה – בהיסטוריה של מדינת ישראל – אישרתי הקמת מכללה בעיר ערבית.

נפתלי בנט: זה פעם ראשונה מאז קום המדינה, אני די בהלם בעניין הזה, שלא היה קודם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

נפתלי בנט: לא לא לא, לא מכללת הוראה, מכללה-לא-הוראה, סטייל הבין-תחומי, בסדר?

נפתלי בנט: אם כי מתוקצב, לא בלתי מתוקצב.

נפתלי בנט: אני גם אגיד באותה נשימה, פעם ראשונה בהיסטוריה כבר קורה שתלמידי גן-חובה, כיתה א' וכיתה ב' במגזר הערבי לומדים עברית.

נפתלי בנט: אני יודע שלא שאלת על זה, אבל אני חושב שזו דרמה.

נפתלי בנט: המשימה הבאה – ואני לא מבטיח אותה, כי אין לי עדיין כסף – שיהודים ילמדו ערבית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, עד שתי דקות, ואחרי תשובת השר – חבר הכנסת יהודה גליק יוכל לשאול.

מנואל טרכטנברג: אדוני שר החינוך, לאחרונה חווינו – שוב – משבר אקוטי במעונות-היום.

מנואל טרכטנברג: זו לא פעם ראשונה, ולצערי הרב, לא פעם אחרונה.

מנואל טרכטנברג: מעונות-היום לא יכולים, במתכונתם הנוכחית, לתת מענה, לא בכמות ולא באיכות שנדרשות במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: איך המשבר הזה נפתר הפעם?

מנואל טרכטנברג: משא-ומתן אינטנסיבי, קיבלו הבטחה ל-60 מיליון שקל עכשיו, ועוד 50 מיליון בהמשך, והקמת ועדה שתפעל בשלושת החודשים הקרובים.

מנואל טרכטנברג: אנחנו שבענו – שבענו מוועדות.

מנואל טרכטנברג: יש הוועדה שגם הייתי בראשה, שהמליצה להעביר את המעונות למשרד החינוך, וועדות אחרות, כולל הוועדה שאודי פראוור ממשרד ראש הממשלה עמד בראשה עד לאחרונה.

מנואל טרכטנברג: יש היום שעת כושר, הן מכיוון שאתה עצמך היית עד לפני שנה וחצי שר הכלכלה, ומאז שר החינוך, ואתה מכיר את העניין הזה משני צדי המתרס, ואתה יודע, מתוך שיחות גם אתך – שאין בלתו, צריך לעשות את המהלך הזה, והן מכיוון שבקוניונקטורה הנוכחית אין שר כלכלה – זה ראש הממשלה, אבל הוא עסוק בדברים אחרים.

מנואל טרכטנברג: האם אתה מתכוון לפעול בעת הקרובה כדי להעביר סוף-סוף את המעונות למשרד החינוך?

מנואל טרכטנברג: זה לא הדבר היחיד שצריך לקרות בהקשר הזה, ואנחנו בשיח על מהלכים משלימים, אבל אם זה לא יקרה עכשיו, זה לא יקרה גם בעתיד.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טרכטנברג.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

נפתלי בנט: מנו צודק במאה אחוז.

נפתלי בנט: בואו נעשה סדר.

נפתלי בנט: אני הגדרתי ארבעה יעדים כשנכנסתי למשרד החינוך: מתמטיקה, ערכים, צמצום פערים והגיל הרך.

נפתלי בנט: היום, כל העולם יודע, כל המחקרים מצביעים על זה, שככל שהגיל יותר צעיר, ההשפעה של החינוך על עתיד האדם היא גדולה יותר.

נפתלי בנט: גם מבחינה כלכלית, אפילו, לקפיטליסטים ביותר – זו ההשקעה הכי טובה, זו השקעה של לפחות החזר פי-שבעה על השקל.

נפתלי בנט: לכן עושים את מה שקוראים היפוך הפירמידה; אני מימשתי את זה במתחם שאני אחראי לו, שזה גיל שלוש ואילך.

נפתלי בנט: בהמשך לוועדת טרכטנברג הייתה לנו בעיה מאוד קשה, שהגנים לגיל שלוש וארבע, ארבע וחמש, היו בלתי נסבלים, היה מצב בלתי אפשרי – 35 ילדים על סייעת וגננת.

נפתלי בנט: אגב, פה הערה למפלגת העבודה: בקמפיין כתבתם סייעת שלישית לכל ילד.

נפתלי בנט: אנחנו צריכים לעבוד – בקמפיין הבא תוכלו לכתוב סייעת שלישית, כי אני הכנסתי את הסייעת השנייה.

נפתלי בנט: אי-אפשר לדלג מייד קדימה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו רואים את העתיד.

נפתלי בנט: כן, רואה את העתיד.

נפתלי בנט: אז אנחנו מימשנו את זה.

נפתלי בנט: גם לראשונה, כל גננת במדינת ישראל יש לה מנטורית.

נפתלי בנט: זה לא היה קודם.

נפתלי בנט: קוראים לזה גננת מובילה.

נפתלי בנט: זה דבר מדהים, היא לא לבד בחזית.

נפתלי בנט: דבר שלישי, כל אחת קיבלה תקציב אוטונומי, לא גדול, אבל 1,000–2,000 שקלים, לכל מיני צרכים.

נפתלי בנט: עכשיו, הסוגיה שאתה מעלה זה אפס עד שלוש, ואתה צודק – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא אפס, לידה.

נפתלי בנט: לידה.

נפתלי בנט: לידה עד שלוש.

נפתלי בנט: אתה צודק במאה אחוז.

נפתלי בנט: אני הייתי שר הכלכלה; העסק לא עובד שם.

נפתלי בנט: הם לא יודעים לעשות את העבודה.

נפתלי בנט: אני קובע את זה כשר הכלכלה, ובשלהי תקופתי כבר הבנתי את זה.

נפתלי בנט: זאת אומרת, אני, תמיד, לפני שאני מקבל החלטות, אני מקשיב, לומד.

נפתלי בנט: אמרו לי: צריך להיות פה, תעסוקה, מבחנים – ראיתי, העסק לא מתנהל, לא לוגיסטית ולא פדגוגית, כי לא רואים בזה אירוע פדגוגי, הם לא משרד שיודע לחנך.

נפתלי בנט: לכן פניתי, באמת, לראש הממשלה לפני חצי שנה – שוב, עם איזה שריר, בלית ברירה, והוקמה הוועדה ההיא.

נפתלי בנט: היא הביאה מסקנות כאלה, פושרות.

נפתלי בנט: הסיפור הוא כזה: מה שצריך זה להעביר את זה למשרד החינוך, אבל יחד עם הכסף שנדרש כדי להעלות את הסטנדרטים, כדי לתת פיקוח, כדי לעשות הכשרה רצינית.

נפתלי בנט: אין טעם להעביר משהו מצ'וקמק שימשיך להיות ברמה נמוכה.

נפתלי בנט: מבחינתי זה אחד היעדים בתקציב הקרוב.

נפתלי בנט: אנחנו ממפים, כמפלגה, מה הדברים החשובים לנו, על זה אנחנו מתבייתים.

נפתלי בנט: זה לא אומר שנשיג את זה, כי זה עלות של בערך מיליארד ו-300 מיליון שקלים בבסיס התקציב.

נפתלי בנט: אני רואה את זה כיעד מאוד מאוד גדול, ואני גם רואה חלון הזדמנות, כי אין כרגע שר כלכלה, או בעצם יש – ראש הממשלה הוא גם שר הכלכלה, נוסף על התפקידים האחרים שלו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק – בבקשה, אדוני, עד שתי דקות.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר, חברת הכנסת עליזה לביא תוכל לשאול.

יהודה גליק: אדוני השר, קודם כול, ברכות שהשכלת, יחד עם ראש הממשלה, להגיע להסכם שיוכל להתחיל ממשלה היום.

נפתלי בנט: הממשלה כבר שנה קיימת, זה לא התחיל היום.

יהודה גליק: ברוך השם.

יהודה גליק: אני יודע, אני חדש פה, רק ברשותך, עשר שניות לפני השאלה, הערה קטנה.

יהודה גליק: בתשובתך לחברת הכנסת זהבה גלאון היה נשמע, בתור אדם חדש פה, איזה לעג, עם הטוש.

יהודה גליק: נדמה לי שגם בהערה ליושב-ראש האופוזיציה – אתה כשר החינוך צריך מאוד להיזהר ולהקפיד על רמת השיח, וגם אם חברת כנסת שואלת, הלעג הזה, של הטוש, יש בו משום פגיעה לדעתי.

יהודה גליק: זאת הייתה התחושה שלי, אם מותר להעיר.

יהודה גליק: תודה.

יהודה גליק: לשאלתי, אדוני השר, כבוד השר, בסוף השבוע הזה, כידוע, אנחנו נחגוג 50 שנה – נתחיל את שנת היובל – לאותה קריאה ששום יהודי בעולם לא היה יכול להישאר אדיש אליה: "הר-הבית בידינו".

יהודה גליק: השנה הזאת נשים את ירושלים על ראש שמחתנו.

יהודה גליק: גם משרד החינוך ישים את ירושלים על ראש שמחתנו.

יהודה גליק: יש לכם הזדמנות: יש פה עיוות; במשך השנים ילדי ישראל התחנכו שכאילו הכותל הוא המקום הקדוש לעם היהודי.

יהודה גליק: זה לא נכון עובדתית.

יהודה גליק: כל מי שקורא את המקרא יודע שהמקום הקדוש לעם היהודי הוא ציון, הלוא היא הר-הבית.

יהודה גליק: הר-הבית הוא מרכז עולמי לשלום, לפיוס.

יהודה גליק: יש לכם הזדמנות פה ללמד סובלנות.

יהודה גליק: לעודד תלמידים לעלות להר-הבית ולראות מוסלמים מתפללים, ולכבד את זה, וללמוד.

יהודה גליק: הזדמנות שירושלים תהיה סמל עולמי לשלום.

יהודה גליק: אני אשמח לדעת מה תעשה, גם לשנות את התודעה כלפי אלה שחושבים שהכותל הוא המקום הקדוש, ומה תעשה כדי לעודד את הפיוס באמצעות עליית יהודים, שמעוניינים בכך, להר-הבית.

יהודה גליק: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות.

נפתלי בנט: ראשית, אני מציע לך לפנות לראש המפלגה שלך, הוא ראש הממשלה, שקובע היום את המדיניות.

נפתלי בנט: אני חושב שהוא ייתן לך תשובות טובות על עמדתו בעניין הר-הבית.

נפתלי בנט: אני באמת מברך על הלהט הגדול בעניין הזה.

נפתלי בנט: אז תפנה אליו את השאלה, אני חושב שהוא ייתן לך תשובה מצוינת.

נפתלי בנט: במערכת החינוך אנחנו בוודאי מסבירים את ההיסטוריה.

נפתלי בנט: למי שלא יודע, הכותל המערבי, לא רק שהוא לא הר-הבית, ולא רק שהוא לא בית-המקדש, הוא אפילו לא הקיר של בית-המקדש.

נפתלי בנט: הכותל המערבי הוא קיר התמך של הבסיס שעליו בית-המקדש היה ניצב – גם הבית הראשון וגם הבית השני.

נפתלי בנט: לכן – אני מסכים לגמרי; ברבות השנים, כשלא מדינת ישראל שלטה במקום, לצערנו, השלטון, בעיקר העות'מאני, מנע במשך דורות מיהודים לעלות להר-הבית, וקיבע מצב כזה.

נפתלי בנט: גם השלטון הירדני, ב-19 השנים שבין 1948 ל-1967, מנע את זה.

נפתלי בנט: רק ב-1967 למעשה נהיה חופש דתות בירושלים, ומאז יהודי, נוצרי ומוסלמי רשאים לממש את חופש הדת בצורה מיטבית, למעט הר-הבית.

נפתלי בנט: בששת הימים, משה דיין, מייד אחרי ששת הימים, בעצם קיבע איזה סטטוס-קוו סביב הר-הבית.

נפתלי בנט: עוד לא הגיע מנהיג אמיץ מספיק כדי לשנות, כי כדי לשנות דברים, צריך אומץ.

נפתלי בנט: ואני חושב שבסופו של דבר, באמת, על זה אנחנו מדברים.

נפתלי בנט: אם רוצים לשנות, אז צריך להביע אומץ.

נפתלי בנט: אני אגיד כדבר אחרון – אני הכרזתי על השנה הבאה כשנת ירושלים, וכבר השבוע – השבוע – אנחנו נכנסים ליום ירושלים – יעלו לירושלים 15,000 תלמידים.

נפתלי בנט: הולך להיות מאוד מאוד יפה.

נפתלי בנט: אנחנו גם נערוך סיור לילי, אני אשתתף בו – ואני מזמין באמת את כולם – שיצא סביב חצות, בלילה שבין חמישי לשישי.

נפתלי בנט: אנחנו נצא מגבעת-התחמושת לכותל המערבי, נסייר, נלך בעקבות הלוחמים, נלך בעקבות דוד המלך, נלך בעקבות המורשת שלנו.

נפתלי בנט: אני חושב שזה מרגש שאנחנו נכנסים לשנה ה-50 של אחדות העיר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי, עד שתי דקות לשאלתך.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר נשמע את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה שואל את שאלתו.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, הדעות שלך וגם הפעולה שלך לטובת קידום הלימודים, ההבנה באמת שמקצועות הטכנולוגיה עומדים בחזית, ולָקַחַת את הצעירים שלנו קדימה – אני רוצה לשאול את אדוני, איך זה מסתדר עם הנושא של לימודי הליבה בקרב אחינו ואחיותינו החרדים והחרדיות?

עליזה לביא: לבוא ולא לתת את המעדר ואת המגרפה של עולם המחר, את הלימודים שבאמת בעזרתם יהיה אפשר לבוא ולצאת אל עולם העבודה.

עליזה לביא: אני רוצה לשאול אותך, בבקשה, איפה עמדתך בעניין הזה?

עליזה לביא: איך זה מסתדר עם האמירות שלך, עם פועלך בתוך משרד החינוך?

עליזה לביא: אנחנו מדברים על להנגיש את הידע, לבוא ולתת את הכלים של עולם המחר, ואיך זה מסתדר?

עליזה לביא: הרי אתה היית שותף באמת ליוזמה המבורכת הזאת, שנדחתה, להכשיר מורים חרדים, שיבואו וייתנו את המענה בשפה התרבותית – כן לקרוא לזה ליבה, לא לקרוא לזה ליבה – כמו שלמדנו, שאפשר אולי אפילו ללמוד תורה ואנגלית, כדי להנגיש את הידע, אז איך – – –

מה זה קשור?

עליזה לביא: אני שואלת את השר.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אם אפשר, אנחנו בשלב השאלות.

יולי יואל אדלשטיין: גם בשלב התשובות, חבר הכנסת אשר, לא ראוי.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתנהלים מאוד מאוד יפה, בדיוק כפי שהתכוון המחוקק.

סליחה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אבל לפחות הוא התנצל, זה יפה.

עליזה לביא: אז, אדוני, אני רוצה בבקשה לדעת, מה עמדתך, והאם באמת תתמוך בדרישה קואליציונית של ביטול לימודי הליבה?

עליזה לביא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

נפתלי בנט: את מדברת אתי על היחס לחינוך החרדי.

נפתלי בנט: אני רוצה רגע לומר משהו מהלב בעניין הזה: אתם יודעים מה הפעולה הראשונה שעשיתי כשר החינוך?

נפתלי בנט: הראשונה?

נפתלי בנט: תקשיבו טוב.

נפתלי בנט: בהיות יש עתיד בשלטון, על האוצר ועל החינוך – תקשיבו מה עשיתם: יצאתם לקייטנות של החופש הגדול, מקסים.

נפתלי בנט: אבל מישהו אחד הפליתם, כי הוא פחות טוב מאחרים; מישהו אחד, ציבור אחד במדינת ישראל הוא סוג ב' בעיני יש עתיד, וזה לא החילונים – –

קארין אלהרר: – – –

נפתלי בנט: – – זה לא הערבים, זה לא הצ'רקסים, זה גם לא הציונות הדתית – זה החרדים.

נפתלי בנט: תעני לי את, למה, למען השם, יאיר לפיד – למה, למען השם, יאיר לפיד אמר שילד בן שש – ילד בן שש – הוא לא יכול ללכת לקייטנה?

נפתלי בנט: כל האחרים – – –

יואל חסון: אח שלך.

נפתלי בנט: מה זה קשור לליבה?

נפתלי בנט: איך אתם העזתם?

נפתלי בנט: כי זה מציג את הגישה שלכם, והגישה שלכם היא אנטי-חרדית.

נפתלי בנט: זו גישה נוראה – –

יעל גרמן: אדוני השר, אתה – – –

נפתלי בנט: – – ואתם החרבתם לדורות, גרמתם נזק נוראי.

נפתלי בנט: מייד אני אשיב, אני רק רוצה להגיב.

עליזה לביא: – – –

יעל גרמן: – – –

עליזה לביא: אני לא – – –

נפתלי בנט: הפעולה הראשונה שלי כשר החינוך במדינת ישראל – אמרתי:

נפתלי בנט: אני אתן לכל ילד ללכת לקייטנות.

נפתלי בנט: מה הקשר לקייטנות?

נפתלי בנט: תסבירי לי.

נפתלי בנט: למה לא אפשרת לחרדים ללכת לקייטנות?

נפתלי בנט: מה?

נפתלי בנט: מה קרה?

יעל גרמן: – – –

נפתלי בנט: מה, הם נראים שונה?

נפתלי בנט: בגלל זה?

נפתלי בנט: מה, הם לא מספיק טובים לכם?

נפתלי בנט: הם לא יבחרו בכם?

יעל גרמן: – – –

נפתלי בנט: תגרפו עוד מנדט?

נפתלי בנט: למה אתם הפליתם את החרדים בצורה כל כך נוראה?

נפתלי בנט: עכשיו לגופו של עניין – – –

יולי יואל אדלשטיין: שנייה, אדוני השר, אני עוצר את השעון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני יודע – – –

נפתלי בנט: אני מדבר מדם לבי, כי זה דבר כל כך חמור שעשיתם.

יולי יואל אדלשטיין: אתה צודק, אדוני השר, אני מבין, אבל עברתי על כלל חשוב מאוד – לא לפתוח פה לשטן.

יולי יואל אדלשטיין: אמרתי בפליטת פה נוראית שאנחנו מתנהלים בדיוק כפי שהתכוון המחוקק, בצורה מאוד יפה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנא, אני – –

עליזה לביא: – – –

אלעזר שטרן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – עושה וידוי, חבר הכנסת אלעזר שטרן, אני עושה וידוי, שעשיתי פליטת פה בלתי-מחושבת, לא הייתי צריך לומר את מה שאמרתי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש סליחה מן השר וכל חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אל תיקחו ממני דוגמה.

יולי יואל אדלשטיין: בלי פליטות פה, בלי צעקות, בלי שום דבר.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נחזור למתכונת שהייתה כאן עד לפני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישיב עניינית.

יולי יואל אדלשטיין: אין לי טענות פרסונליות לאף אחד חוץ מלעצמי.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, פתחתי פה לשטן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

נפתלי בנט: לגופו של עניין, אני אענה.

נפתלי בנט: הגישה שלי – – –

אלעזר שטרן: – – – הסתה לקראת יום ירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

נפתלי בנט: אתם רק רוצים להמשיך להכות בחרדים במקום לשמוע תשובה.

נפתלי בנט: תקשיבו.

עליזה לביא: – – – הנושא הזה הוא בדמך ובנפשך.

יולי יואל אדלשטיין: חברים.

מאיר פרוש: השר צודק במאה אחוז.

מאיר פרוש: אתם לא דואגים לחרדים, אתם אויבי החרדים.

מאיר פרוש: אתם אויבים.

עמר בר-לב: היית בעד.

עמר בר-לב: הצביע בעד.

לא יודע.

אתה, לא היית פה.

עמר בר-לב: אתה היית.

יולי יואל אדלשטיין: כרגע יש לפחות עשרה חברי כנסת שממש מתנדנדים אם יספיקו לשאול או לא.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאתם עושים כרגע זה גוזלים מהחברים שלכם – לרוב מהאופוזיציה – את הזמן.

יואל חסון: שהשר יענה.

יולי יואל אדלשטיין: השר יענה ברגע שיתאפשר לו.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

נפתלי בנט: המדיניות שלי ביחס לחרדים היא הפוכה.

נפתלי בנט: אני אוסף קודם כול את השברים שנגרמו בקדנציה הקודמת ומנסה לאחות.

נפתלי בנט: הדבר השני, מי שחושב שהוא ייתן פטיש עשרה קילו, וזאת הדרך, הוא טועה.

נפתלי בנט: ראש הממשלה חתם עם המפלגות החרדיות על הסכם קואליציוני, ואנחנו נעמוד בזה.

נפתלי בנט: אבל אגיד לכם אבל מה אני עושה בדיוק בענייני לימודי ליבה.

קארין אלהרר: למה – – –

נפתלי בנט: שוב – אתם מרוויחים אולי קולות על זה, אבל אתם עושים דבר נורא בעם ישראל.

נפתלי בנט: דבר נורא.

נפתלי בנט: הפכתם – ציירתם קבוצת אוכלוסייה, הוצאתם אותה מהגדר.

נפתלי בנט: שימו את עצמכם – דווקא אתם צריכים לחשוב איך זה להיות שונה.

קארין אלהרר: – – –

נפתלי בנט: אבל אתם לא נותנים לי לענות.

נפתלי בנט: עכשיו בואו, אני אגלה לכם סוד.

עמר בר-לב: זרקת את אח שלך עכשיו?

עמר בר-לב: מה, זהו, ככה?

עמר בר-לב: עכשיו זרקת אותו – – –

נפתלי בנט: אני רואה שאפילו לא עשיתם את חשבון הנפש.

נפתלי בנט: אתם רוצים לגרוף מנדטים על-ידי להכות בחרדים?

נפתלי בנט: לכן תעשו את זה.

נפתלי בנט: לכו תכו גם בזועבי'ז.

נפתלי בנט: לכו תכו גם בזועבי'ז, למה לא?

נפתלי בנט: כל מי שלא כמוכם, גר במקום מסוים ונראה ככה – הזועבי'ז והחרדים – הם מחוץ למחנה.

נפתלי בנט: אצלי הזועבי'ז והחרדים בתוך המחנה, כי אני שר החינוך של כולם, ואף אחד לא מחוץ למחנה.

עליזה לביא: בסדר, אבל תענה לי.

עליזה לביא: אבל תענה לי.

עליזה לביא: שאלתי שאלות.

עליזה לביא: תענה לי, אתה רק מטיף.

נפתלי בנט: אני אענה.

נפתלי בנט: לגופו של עניין, אני עושה בשביל לתת כלים לחרדים הרבה יותר ממה שאתם דבררתם ודיברתם ועשיתם מסיבות עיתונאים.

נפתלי בנט: אני מכניס עכשיו לימודי ליבה, אבל בהסכמה.

נפתלי בנט: מה לעשות, מה לעשות – אני לא רוצה אפילו – בלי הרבה תקשורת, אני נכנסתי – – –

קארין אלהרר: איך?

נפתלי בנט: אני חייב סיור, אני לא אגיד איפה כי אני לא רוצה לשרוף – תבינו – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: עברנו כבר שלוש דקות.

נפתלי בנט: שנייה, עוד משפט אחד קצר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אבל אתה בחרת לדבר מדם לבך.

יולי יואל אדלשטיין: לא הבטחתי תוספת זמן על זה.

נפתלי בנט: באמת משפט אחד קצר.

יולי יואל אדלשטיין: משפט אחד קצר.

נפתלי בנט: אני מגלה שכשיש הידברות, כשאנחנו מסתכלים על החרדים כאחים ולא כאויבים, אפשר להגיע להישגים.

נפתלי בנט: זה לוקח קצת זמן, אבל לראשונה – אתם הרי בלמתם את העלייה בגישה לאוניברסיטה של החרדים.

עליזה לביא: – – –

נפתלי בנט: הדוגמה, למשל, בחיל האוויר, ששם אנחנו מכניסים לימודי ליבה לחרדים, אבל רק בהסכמה, ולא קוראים לזה "ליבה", ועושים את זה – אני לא רוצה לתת מכות בראש, אני רוצה בהידברות, והאמיני לי, הכיוון היום הוא הרבה יותר בריא, הרבה יותר טוב למדינת ישראל, כי החרדים הם אחים ולא אויבים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה על התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מוסיף כלל שלא מופיע בתקנון:

יולי יואל אדלשטיין: מי שצועק קריאות ביניים במהלך שעת השאלות עובר לסוף רשימת השואלים – כך שתסיקו את המסקנות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יואל חסון: רעיון טוב, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: ומי שמתנהג יפה?

יולי יואל אדלשטיין: מי שמתנהג יפה, תורו יגיע, בעזרת השם, אם נקפיד על הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

ג'מאל זחאלקה: כבוד השר, כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אי-אפשר לשפר את רמת ההוראה ואת ההישגים בלימודים בלי שיהיו מורים טובים.

ג'מאל זחאלקה: ואני חושב שהשר יסכים אתי, כי הוא פעם אמר שהוא מסכים שמורה טוב תחת עץ רענן, או לא רענן, הוא יותר טוב ממורה גרוע בבניין הכי טוב והכי מודרני.

ג'מאל זחאלקה: לב-לבו של המעשה החינוכי זה המורה.

ג'מאל זחאלקה: ואפשר לעשות מעשים שישפרו ויקפיצו את רמת המורים ואת המחויבות שלהם, ובמיוחד בסקטור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: אתה אמרת שיש עודף של מורים, אז בוא נהפוך את הקללה לברכה; נהפוך את העודף הזה לברכה, וזה לעשות – למשל, הצעה – בחינת התאמה למקצוע.

ג'מאל זחאלקה: כי יש בעיה; יש מורים עם ידע טוב מאוד, עם ציונים גבוהים, אבל הם לא יודעים ללמד.

ג'מאל זחאלקה: היום, אתה רוצה לעבוד במפעל נייר בחדרה, אתה צריך לעבור בחינה פסיכוטכנית, לדעת אם אתה יודע לעבוד על מנוף או על מכונה.

ג'מאל זחאלקה: אבל מורה לא עובר בחינה כזאת, ואני חושב שהגיע הזמן לעשות זאת.

ג'מאל זחאלקה: הגיע הזמן שגם הדרישה והרף של הלימודים, שיהיה BA ושיהיו תנאי קבלה יותר מחמירים, גם כדי להעלות את רמת המורים.

ג'מאל זחאלקה: והגיע הזמן גם שתהיה פנסיה מוקדמת קלה יותר, ככה שיצאו מורים שחוקים שאומרים: עייפנו, ולא יכולים לעבוד יותר, ולהכניס כוח עבודה רענן, מחויב, שיש לו להט לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: ככה אפשר לשנות דברים.

ג'מאל זחאלקה: תאמין לי, יותר מכל התוכניות, זה לב-לבו של העניין – המורה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובתו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

נפתלי בנט: חבר הכנסת זחאלקה, לדעתי, היה צריך להקשיב למה שהוא אמר.

נפתלי בנט: הוא נגע בנקודה הכי חשובה במערכת החינוך; לא מספר הילדים בכיתה, לא מחשב או לא, ואפילו לא קירות מתקלפים או לא.

נפתלי בנט: הפקטור הכי חשוב באיכות ההוראה זה איכות המורה.

נפתלי בנט: עדיף לי מורה נפלא, עם זיק בעיניים, מוכשר, עם 40 תלמידים בבקתה, מאשר מורה בינוני ומטה עם 25 תלמידים.

נפתלי בנט: לכן, אנחנו יוצאים לדרך – יצאנו לדרך, למעשה, עם תוכנית שלראשונה בתולדות מערכת החינוך יהיה מיון: כדי להתקבל להוראה אתה תעבור מעין מבחני פילת-תג"ת; אנחנו יוצאים לפיילוט כבר בשנה הקרובה, ועל פני ארבע שנים אנחנו מתכננים להגיע בעצם לפריסה מלאה.

נפתלי בנט: אבל לא רק זה – יהיה עוד מיון, בתום תקופת הלימודים ולפני הכניסה להוראה, כלומר שתי נקודות ביקורת, כי יכול להיות בן-אדם מעולה בהיסטוריה, כחוקר, אבל הוא לא יודע ללמד.

נפתלי בנט: אין לו ה-touch, אין לו הקשר הבין-אישי, אין לו ה-passion והאהבה לילדים.

נפתלי בנט: אני למדתי באוניברסיטה העברית, היה לי מרצה – אני לא אגיד את שמו – שם דבר, הכי גרוע בעולם.

נפתלי בנט: היה משהו, שם דבר, אבל הוא היה משעמם, הוא קרא.

נפתלי בנט: ולכן, אתה צודק במאה אחוז, אנחנו עושים מהלך שעוד לא היה כמוהו.

נפתלי בנט: מה שיקרה – יתקבלו בכניסה פחות אנשים, יותר איכותיים, ולכן גם תהיה פחות נשירה.

נפתלי בנט: אנחנו עושים את זה בזהירות, כמו כל דבר.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים בכנסת לדון בזה.

ג'מאל זחאלקה: זה נושא מאוד מאוד חשוב.

נפתלי בנט: לגבי מה?

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לדון בזה.

יולי יואל אדלשטיין: צריך לדון בזה בכנסת.

נפתלי בנט: בשמחה, אני אשמח להציג את זה.

ג'מאל זחאלקה: זה נושא מאוד חשוב, מה שאתה אומר.

נפתלי בנט: כן כן, זה דרמה, אתה צודק, זה דרמה.

ג'מאל זחאלקה: זה יכול לשנות את הכול.

נפתלי בנט: זו דרמה אמיתית.

נפתלי בנט: אתה יודע, אין עכשיו כותרות, אנחנו לא מצהירים על רפורמה כל שני וחמישי, אבל האמינו לי, אם יש משהו חשוב, זה זה – איכות המורים במדינת ישראל.

נפתלי בנט: אגב, בפרט במגזר הערבי.

ג'מאל זחאלקה: מה עם הפנסיה?

נפתלי בנט: עכשיו תראה, לגבי הפנסיה, הנקודה השנייה של הפנסיה זה – בעצם אתה שואל מה לגבי המורים הקיימים.

נפתלי בנט: תדמיינו בריכה של מורים קיימים וצינור שמכניס את המורים החדשים.

נפתלי בנט: אתה אומר: אם יש מורים שחוקים, צריך לשחרר.

נפתלי בנט: יש לנו סכום מסוים.

נפתלי בנט: אין לנו אין-סוף כסף לזה.

נפתלי בנט: לצערי, אני לא יודע עדיין להגדיל את זה.

נפתלי בנט: זה פשוט עלויות עצומות, כי אנחנו בעצם משלמים פנסיה מגיל הרבה יותר מוקדם.

נפתלי בנט: זה בעצם מה שאנחנו עושים.

נפתלי בנט: אין לי בשורות בעניין הזה.

נפתלי בנט: אני מתמקד בצינור, שם אין לי לא ועדי מורים, לא ארגוני מורים, שם השליטה היא – – –

ג'מאל זחאלקה: – – –

נפתלי בנט: לא לא לא, באופן טבעי, ג'מאל, באופן טבעי כל שנה יש פרישה טבעית.

נפתלי בנט: אתה יודע, בתוך חמש שנים, בתוך עשר שנים, תדמיין את הדימוי.

נפתלי בנט: בסך הכול אני יכול להגיד שהמורים החדשים שנכנסים למערכת החינוך הם טובים מאוד.

נפתלי בנט: אני לא הכרתי את מערכת החינוך.

נפתלי בנט: מורי ישראל בגדול הם טובים.

נפתלי בנט: ברור שיש עוד לאן להתפתח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר על תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש.

מרב מיכאלי: שלום, ברוך הבא לשעת השאלות שלנו, השר בנט, זה באמת מרגש ומשמח.

מרב מיכאלי: אתה ממש אך – עד אתמול בלילה – סוג של איימת לפרק את הממשלה ולצאת מהקואליציה בגלל דרישה שלא משנה כרגע מה דעתי הקונקרטית עליה, אבל אנחנו עדות לזה שגם בשנה האחרונה יש כל הזמן ניסיון של ראש הממשלה להרחיב את הקואליציה, הוא מבלה את רוב זמנו במשא-ומתן פוליטי, וגם בקואליציה הקודמת הוא בחר ללכת לבחירות אחרי שנה ועשרה חודשים, או משהו בסדר גודל כזה, הרבה לפני שהממשלה והכנסת היו אמורות למלא את ימיהן, וזה לא הפעמים הראשונות שזה קורה במערכת הפוליטית שלנו.

מרב מיכאלי: אני הגשתי הצעת חוק שתחזק מאוד את היציבות השלטונית שלנו, וגם, בעצם, תייצר איזון שחסר היום מאוד במקומותינו.

מרב מיכאלי: דמוקרטיות גדולות וחזקות מאתנו, יש אצלן הגבלת כהונה למי שעומד בראש הפירמידה, לשתי קדנציות.

מרב מיכאלי: שתי קדנציות הן שמונה שנים, והאמירה היא באמת, מעבר לזה שאת מקבלת את כל המוטיבציה למלא את הקדנציה עד הסוף, משום שלא תוכלי לעשות כמה שיותר קדנציות אחת אחרי השנייה, אלא שיש פה דבר מאוד מרכזי, וזה באמת הכלה של הכוח.

מרב מיכאלי: כי כשיש יותר מדי כוח בידיים מעטות יותר מדי זמן, יש תמיד עיוותים במערכת.

מרב מיכאלי: ושאלתי אליך: האם תתמוך בהצעת החוק שלי להגבלת כהונת ראש ממשלה לשתי קדנציות?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: חברת הכנסת מיכאלי, אני חושב שאת מעלה נקודה חשובה מאוד.

נפתלי בנט: אומרים שהכוח משחית, כוח מוחלט משחית באופן מוחלט.

נפתלי בנט: בארצות-הברית, בשלהי כהונת רוזוולט הרביעית – למעשה הוא נבחר ואז נפטר די מהר אחר כך – האומה האמריקנית הגיעה למסקנה הזאת וקיימה, לפי דעתי, amendment לחוקה – אני חושב שזה דרש שינוי חוקתי – והגבילה את הנשיאים לשתי קדנציות.

נפתלי בנט: ואכן, באמת רואים – רואים שנשיא בקדנציה השנייה הוא, מה שנקרא, באטרף לקדם את האג'נדה שלו, באטרף.

נפתלי בנט: אצל אובמה זה סוגיית קובה, סוגיית איראן, סוגיית הרפורמה במערכת הבריאות, כל מיני דברים שהם בנפשו, ולמעשה הוא נותן דין-וחשבון רק לעם ולהיסטוריה, ולכן אני רואה חשיבות בעניין הזה.

נפתלי בנט: בגדול, הנטייה שלי היא חיובית, לסיפור הזה, אבל צריך גם לעשות דברים באופן פרוספקטיבי, ולא רטרואקטיבי, כלומר זה לא הוגן לבוא למישהו עכשיו, באמצע כהונה.

נפתלי בנט: אז אנחנו נביא את זה לסיעה.

נפתלי בנט: אנחנו נדון בימים הקרובים בעניין הזה.

נפתלי בנט: עוד לא גיבשנו עמדה סיעתית.

נפתלי בנט: אני חושב שזה מבורך.

מרב מיכאלי: הצעת החוק שלי מדברת מהכנסת העשרים-ושתיים.

נפתלי בנט: מאה אחוז.

נפתלי בנט: לכן, עצם הדבר הזה שעשית בהצעת החוק, שאת לא אומרת שזה ספציפית לנתניהו, בלי קשר לעמדותינו לגביו, זה ראוי.

נפתלי בנט: את לא באה והופכת את זה לחוק פרסונלי.

מיקי רוזנטל: לא, זה עקרוני.

נפתלי בנט: בגדול אני חושב שהכיוון הוא כיוון מבורך.

נפתלי בנט: אנחנו נצטרך להביא את זה לסיעה.

נפתלי בנט: אני כן הייתי מנסה למצוא, אבל, גם את ההשלמה של זה.

נפתלי בנט: זה לא רק להגביל לשמונה שנים, אלא לאפשר את הארבע פלוס ארבע שנים, כי היום באמת אני רואה ערך לאומי גדול ביציבות ממשלתית.

נפתלי בנט: מה שהיה לנו גם השבוע, ואני בוודאי הייתי שחקן באירוע, שלצערי הגיע למחוזות שהגיע בשביל בסוף להגיע בדיוק למה שביקשתי לפני שבוע, כן?

נפתלי בנט: עשינו סיבוב ענק, ובסוף נחתנו באותה בקשה שקיבלתי במלואה – אגב, ראש המל"ל כבר תיאם אתי את הישיבות – אבל אנחנו צריכים למצוא את הנוסחה איך מצד אחד להגביל ומצד שני לממש את מלוא ארבע השנים, ארבע וחצי שנים.

נפתלי בנט: אני פתוח בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת איתן ברושי.

קארין אלהרר: כמה עוד שואלים יש?

יולי יואל אדלשטיין: כמה שנספיק עד 17:50.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, רק באמת לברך אותך על היוזמה.

נפתלי בנט: עשית היסטוריה פה, זה משהו.

נפתלי בנט: מה שקורה פה זה היסטוריה.

עיסאווי פריג': אנחנו נשתדל לעמוד במבחן.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול, בסיוע של הרבה חברי כנסת; ב.

יולי יואל אדלשטיין: גם אתה אל תפתח פה לשטן.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים הכול יפה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ראשית, אני רוצה לברך אותך על קידום היוזמה של לימוד השפה הערבית.

אורן אסף חזן: אני לא מכיר הרבה שרים שלוקחים חקיקה וכל כך מהר גם מביאים אותה לידי ביצוע.

אורן אסף חזן: אני שמח על שיתוף הפעולה, ואני בטוח שאנחנו נוביל את זה עד כדי, באמת, פעילות מושלמת מהגיל הצעיר.

אורן אסף חזן: השאלה שלי כזו: מדינת ישראל נאבקת בשנים האחרונות בתופעת המסתננים, תופעה שהיא לא ברורה; עשה ראש הממשלה – הממשלה עשתה נכון שהקימה גדר מדרום ועצרה את הזליגה דרך הגדר.

אורן אסף חזן: אנחנו מכירים תופעה חדשה של הגעה דרך שדה-התעופה, אבל לא פחות חמורה – של ילודה.

אורן אסף חזן: השאלה שלי אליך: איך ייתכן שמערכת החינוך של ישראל, עם תלמידי ישראל, כחלק מתוכנית הלימוד שלהם, כחלק מהפעילות שלהם בבתי-הספר, עורכים סיורים בדרום תל-אביב, מבצעים פעילויות עם הילדים, מבצעים פעילויות עם המסתננים, להכיר את הנוכחים, שמרביתם בכלל שוהים בלתי חוקיים במדינה?

אורן אסף חזן: איך ייתכן שהדבר הזה קורה – שמצד אחד אנחנו נאבקים בתופעה, ומצד שני, גם דרך המשרד הזה, בשקט בשקט, אנחנו מקבעים אותה כחלק בלתי נפרד מהנוף הישראלי?

אורן אסף חזן: מה בכוונתך לעשות בנדון?

אורן אסף חזן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: חבר הכנסת חזן, אני תמיד מבדיל בין סוגיה שהיא סוגיה בעייתית ברמה הלאומית – ותופעת המסתננים היא ללא ספק בעיה – לבין העובדה שבקצה יש בני-אדם.

נפתלי בנט: כל ילד וילדה, תינוק ותינוקת, וגם מבוגר, הוא בן-אדם, הוא אדם שנברא בצלם.

נפתלי בנט: גישתי בכלל לגבי חופש החינוך, אם יורשה, במערכת החינוך, היא לאפשר המון המון חופש בקצה למורים, למנהלים, למעט דברים שחוצים קו אדום, אנחנו בכל זאת מערכת חינוך.

נפתלי בנט: בעיני אירוע כזה אינו חוצה קו אדום.

נפתלי בנט: יכול להיות שאתה פחות אוהב אותו, יותר אוהב אותו, אבל הוא לא חוצה קו אדום והוא לא מחוץ למתחם.

נפתלי בנט: ואם מנהל בית-ספר מחליט שמטעמיו שלו הוא רוצה להביא תלמידים לסיור בדרום תל-אביב לראות את תופעת המסתננים, או אפילו להציג עמדה מסוימת, אני מאמין בעניין הזה.

נפתלי בנט: לכן אני מאוד מאוד נזהר, חלילה, מלפסול דברים שהם במרחב הלגיטימיות.

נפתלי בנט: כשזה מחוץ ללגיטימיות, כמו הצגה על מחבל רוצח, את זה אני מוציא בהינף יד בלי לנשום פעמיים, כי זה לא מתקבל על הדעת, כמו שהצגה גזענית גם תצא מחומר הלימוד.

נפתלי בנט: אבל בגדול, אני מאמין במנהלים.

נפתלי בנט: אתם יודעים, הייתה "מחאת המכנסונים" לפני כשנה, רק נכנסתי לתפקיד, שבוע ראשון, יש מחאה של מכנסונים – כן בנות עם מכנסונים, לא בנות עם מכנסונים – מה עמדתך, שר החינוך?

נפתלי בנט: אמרתי: עמדתי מאוד פשוטה, אני סומך על המנהלים.

נפתלי בנט: יש לנו מנהלים מצוינים – מה שהם יחליטו, אני מגבה.

נפתלי בנט: גם במקרה הזה, זה בהחלט בתוך מרחב הסבירות, ואין לי בעיה עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: יושב-ראש הכנסת, השר בנט, חברי הכנסת, אני גם מברך על היוזמה, ורוצה לנצל את זה לשאלה בתחום החינוך.

איתן ברושי: לאחרונה ביקרתי ביישוב ג'סר-א-זרקא, שנחשב לאחד היישובים העניים ביותר במדינה, והוא מדורג בתחתית רשימת היישובים מבחינה סוציו-אקונומית – 1.

איתן ברושי: יש 14,000 תושבים, 4,300 תלמידים, 26% בגרות, 10% מיצ"ב.

איתן ברושי: נדמה לי שיש פה מחדל וכישלון גדול.

איתן ברושי: נחוץ פה טיפול נקודתי.

איתן ברושי: זה לא מתאים לישראל במאה ה-21; יישוב כזה במרכז הארץ במצב כזה – פשוט בושה וחרפה.

איתן ברושי: אני רוצה לשאול, מה תוכניות משרד החינוך?

איתן ברושי: האם אתם ערים למצב המיוחד של המועצה המקומית?

איתן ברושי: ומה הפעולות שאתם רוצים לעשות?

איתן ברושי: אני רוצה רק לומר ש-4,300 תלמידים מתחלקים שם ל-30 גני-ילדים – חובה וקדם-חובה – ארבעה בתי-ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים ושני תיכונים.

איתן ברושי: אני באמת חושב שיהיה נכון לבקר שם ולהפוך את היישוב ליישוב של טיפול נקודתי.

איתן ברושי: זה לא נכון ולא מכובד, ואסור שהמצב הזה יימשך.

איתן ברושי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: אחרי תשובת השר – חבר הכנסת חיליק בר.

נפתלי בנט: תודה רבה, חבר הכנסת ברושי.

נפתלי בנט: אכן, העשירון התחתון, מה שנקרא המדרג הסוציו-אקונומי 1, הוא יישובים כמו ג'סר-א-זרקא, אבל גם יישובים בדואיים, לצערי, לא מעטים.

נפתלי בנט: אנחנו רואים תופעות דומות למה שאתה אומר, כלומר אחוזי זכאות קטסטרופליים, אחוזי נשירה גבוהים.

נפתלי בנט: אני יצאתי לדרך ביישום תוכנית דיפרנציאלית שיזם קודמי, הרב שי פירון.

נפתלי בנט: אני מברך על היוזמה הזו, שעיקרה לשים יותר כסף על החלשים יותר, בפשטות.

נפתלי בנט: מה עשינו?

נפתלי בנט: אני אסביר את המכניקה: היה עיוות שאתם לא תאמינו.

נפתלי בנט: זה שיישובים עשירים יותר יכולים להשקיע יותר בחינוך, זה ברור; ברור שתל-אביב יכולה להשקיע יותר מכספי הארנונה וכו' מג'סר-א-זרקא.

נפתלי בנט: אבל תקשיבו טוב מה היה: הייתה אנומליה שמדינת ישראל ומשרד החינוך השקיעו יותר כסף בתל-אביב מבג'סר-א-זרקא פר-ילד.

נפתלי בנט: זה בלתי נתפס.

נפתלי בנט: בלתי נתפס הדבר הזה.

נפתלי בנט: למה זה קרה?

נפתלי בנט: האם ישב איזה פקיד רשע ואמר: בוא נעזור לחזקים?

נפתלי בנט: לא.

נפתלי בנט: מה שקרה, יש סל התקן, הבסיס שמגיע לכל ילד, וזה קיים.

נפתלי בנט: אבל על זה, ברבות הימים – כל שר מגיע עם יוזמות כאלה או אחרות, ואלו סלים עם כסף, ואז אתה פונה אליהם באמצעות קול קורא.

נפתלי בנט: אתה פונה – אם אתה מנהל בית-ספר בעניינים, אתה יודע למשוך כסף לבית-הספר שלך לכאן.

נפתלי בנט: ואז מה קרה?

נפתלי בנט: המנהלים המיומנים ידעו לעשות את זה הרבה יותר טוב מהמנהלים הפחות-מיומנים, שמטבע הדברים היו בג'סר-א-זרקא או בפריפריה או ביישובים הבדואיים.

נפתלי בנט: אנחנו עושים את הדבר הבא: מפנצ'רים את הסלים האלה, שופכים את הכסף לתוך דלי, מערבבים, ואז מחלקים מחדש פי-שישה לחלשים מאשר לחזקים.

נפתלי בנט: לכן אני קובע בעובדה היום לחברי הכנסת הערבים, ובכלל: היום, המגזר הערבי מקבל יותר כסף משהוא קיבל אי-פעם בהיסטוריה באופן יחסי.

נפתלי בנט: זה תהליך שלוש-שנתי.

נפתלי בנט: זה הדיפרנציאלי הכי גדול.

נפתלי בנט: יש לנו תוכנית ייעודית לזה.

עיסאווי פריג': באופן יחסי.

נפתלי בנט: עכשיו אני אגיד לכם איפה הבעיה: הבעיה היא בשימוש האפקטיבי.

נפתלי בנט: הרי לשפוך כסף זו לא חוכמה, זה לא מביא תוצאות.

נפתלי בנט: סתם לשפוך כסף – זה הולך למקומות הלא-נכונים.

נפתלי בנט: אנחנו עכשיו שוקדים לוודא, גם בחינוך הלא-פורמלי, שכמעט לא היה מגע, וגם בחינוך הפורמלי, לייצר אפקט, ואנחנו מתחילים לראות תוצאות.

נפתלי בנט: הנושא של חיבור המגזר הערבי למדינת ישראל ולכלכלת ישראל, כידוע, הוא בראש סדר העדיפות, או אחד מראשי סדר העדיפות שלי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: מכובדי השר, הבוקר התקיים, כפי שאתה יודע, בוועדת החינוך דיון בנושא אחיות בתי-הספר.

יחיאל חיליק בר: האחות, כמו שאתה יודע, אתה זוכר כמוני, הייתה עד לפני כמה שנים חלק בלתי נפרד מבית-הספר.

יחיאל חיליק בר: זה היה המקום שאתה ואני רצנו אליו כשנחבלנו, כשלא הרגשנו טוב, וגם להתייעץ.

יחיאל חיליק בר: מהמוסד הנפלא הזה, לצערי, לא נותר כמעט כלום.

יחיאל חיליק בר: לפני עשור המדינה החליטה להפריט אותו, את המוסד הנהדר הזה; להעסיק את אחיות בתי-הספר דרך חברות קבלן, לצמצם משמעותית את התפקיד שלהן.

יחיאל חיליק בר: בבתי-ספר רבים אין היום חדר אחות קבוע.

יחיאל חיליק בר: האחיות נאלצות להתנייד עם כל הציוד הנדרש בין שבעה ל-17 בתי-ספר, כל אחות, ולבצע את הבדיקות או המטלות באתרים מאולתרים בתוך בתי-הספר.

יחיאל חיליק בר: מצב נוראי.

יחיאל חיליק בר: דוח של משרד הבריאות מ-2013 הראה כי במקביל לזינוק החד בתקציב של שירות הבריאות לתלמיד, חלה ירידה משמעותית במספר האחיות, ומאחות אחת ל-2,000 תלמידים ב-2007 הגענו למצב של אחות אחת לכ-5,000 תלמידים ב-2013.

יחיאל חיליק בר: הדוח גם הראה כי אחיות שמועסקות בשירות המדינה, אדוני השר, מוכיחות ביצועים הרבה יותר טובים מאשר אלה שמועסקות דרך חברות קבלן.

יחיאל חיליק בר: ולמרות הנתונים החמורים, בצפון ובמרכז אחיות עדיין מועסקות דרך חברות קבלן, ורק בדרום הוחלט לפני כמה שנים להחזיר אותן לאחריות המדינה בתור איזה פיילוט.

יחיאל חיליק בר: בכל מקרה, כאבא לילדים – אתה יודע, מדובר בילדים שלנו, אדוני השר; אני גם יודע שלפעמים יוצא לך, ואתה עושה גם דברים טובים ומקבל החלטות טובות.

יחיאל חיליק בר: השאלה שלי היא: האם לאור הנתונים הקשים האלה אתה מתכוון לפעול כדי שבשנת הלימודים הבאה לכל בית-ספר בישראל תהיה אחות קבועה עם חדר קבוע שמועסקת תחת אחריות המדינה?

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

נפתלי בנט: תראו, כל נושא האחיות נמצא באחריות משרד הבריאות.

נפתלי בנט: אני יכול להיות בעד ולהסכים, אבל זה נושא שכיום הוא באחריות משרד הבריאות.

נפתלי בנט: אני משוכנע ששר הבריאות המצוין שלנו, להלן: המתווך, הוא ידע – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש לו רישיון תיווך?

נפתלי בנט: יהיה לו רישיון תיווך.

נפתלי בנט: אחרי מה שהיה השבוע, הוא כבר יכול להביא שלום בין הישראלים לפלסטינים.

יולי יואל אדלשטיין: אולי בין המתמחים לרופאים.

נפתלי בנט: בדיוק.

נפתלי בנט: אני אעשה את הדבר הבא: אני אשב אתו, אני אדבר אתו.

נפתלי בנט: אני מכיר את העניין, אבל אני לא רוצה סתם לשלוף בעניין הזה.

נפתלי בנט: נכון להיום זה פשוט באחריות משרדית שלהם.

נפתלי בנט: זה כבר להעלות את זה לממשלה.

נפתלי בנט: אני רוצה ללמוד את זה, ואני אחזור אליך בעניין.

יחיאל חיליק בר: אתה מתכוון לעדכן אותי?

נפתלי בנט: כן, כן, בוודאי.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, זאת הסוגיה שאם השר יבחר, הוא יוכל להופיע במליאה ולחזור על התשובה המלאה לאחר התייעצות.

נפתלי בנט: יכול להיות בהחלט – זה שאתה מדבר דברי טעם, זה בטוח – יכול להיות שאתה צודק בעניין הזה.

נפתלי בנט: ממה שהתרשמתי, העסק לא עובד מספיק טוב, זה לא כמו פעם – עם היוד הסגול שהיו שמים.

מאיר כהן: הייתה פשוט החלטה – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אחרי תשובת השר, כמובן – חברת הכנסת יעל גרמן.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: כבוד השר, גם אותך מפתיעים בשאלות, אבל גם אותי – שתי שאלות שהתכוונתי לשאול אותך: על מעמד המורה, ששאל חבר הכנסת זחאלקה, ועל אחיות בית-הספר – – –

נפתלי בנט: הכרת את זה?

נפתלי בנט: את מה שאנחנו עושים, את מבחני המיון למורים?

מיקי רוזנטל: מה?

נפתלי בנט: שאנחנו מתחילים את זה?

מיקי רוזנטל: בסדר – בכל אופן, יש לי שאלה אליך.

מיקי רוזנטל: ציינת שבין הנושאים שאתה מבקש לקדם זה הצפיפות בכיתות, נושא לימודי המתמטיקה ונושא הערכים.

מיקי רוזנטל: כידוע לך, האי-אמון בין הציבור לנבחריו גובר.

מיקי רוזנטל: יש הרבה סיבות: גם ההתנהגות של כולנו, גם הוויכוחים המרים, וגם, בין היתר, נושא ההתנהלות של נבחרי ציבור בכספי ציבור.

מיקי רוזנטל: ואתה, כשר החינוך, יש לך תפקיד בעניין הזה, אמירה לדעתי מאוד חשובה.

מיקי רוזנטל: אני לא מדבר על דברים שנמצאים עדיין בחקירה או בטרם-הכרעה, אני מדבר על דברים חלוטים, שהתפרסמו בדוחות מבקר המדינה כבר שנים רבות, בנוגע להתנהלותו של ראש הממשלה בכספי ציבור וזילות של הסוגיה הזאת, שימוש לצרכים פרטיים בכספי ציבור.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה באמת להרחיב בעניין הזה, אבל מה דעתך בעניין הזה?

מיקי רוזנטל: האם צריך להפריד את מימון המעונות הפרטיים של ראש הממשלה מהמעון הרשמי, ואיך מתמודדים עם הסוגיה הזאת שבאמת מעיקה על רבים?

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אחסום את השר, אבל ודאי השאלה היא לא במסגרת תפקידו כחבר הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם השר רוצה להתייחס, הוא יכול להתייחס.

מיקי רוזנטל: הוא שר החינוך.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אם השר רוצה להתייחס, הוא יכול להתייחס, אבל ודאי תיקון התקנון במפורש מתייחס לאפשרות הזאת שהשאלה הזאת לא בדיוק במסגרת תפקידו.

נפתלי בנט: אין לי עניין להתייחס לשאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אין עניין להתייחס, לכן אנחנו עוברים לשואל הבא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל גרמן היא השואלת הבאה, ואחרי תשובת השר – שאלה של חבר הכנסת אכרם חסון.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני רוצה לומר לך שאני ישבתי די בשוק כאשר שמעתי את דברי ההסתה שלך נגד יש עתיד, כאילו אנחנו נגד החרדים.

יעל גרמן: אני חושבת שכשר חינוך אתה בהחלט צריך לנקוט לשון זהירה, לשון של ביחד, לשון של פיוס, ולא לשון של מחלוקת.

יעל גרמן: אנחנו ביש עתיד דואגים ודאגנו לחברה החרדית לא פחות ממך.

יעל גרמן: אתה יחד אתנו הצבעת בשנת 2013 על אותו חוק – זה היה במסגרת חוק ההסדרים – שבא ואמר שיש לחייב את בתי-הספר החרדיים בלימודי ליבה.

יעל גרמן: ועשית זאת, ממש כמונו, מתוך רגשי אחריות, הן לחברה החרדית ולילדים, כדי לתת לילדים החרדים הזדמנות שווה לזו של אלו שאינם חרדים, כדי לתת להם אפשרות להתפרנס ולהגיע לאוניברסיטה ולהגיע לכך שיקבלו את המשכורות הגבוהות שמקבלים אך ורק אלה שיש להם השכלה גבוהה.

יעל גרמן: אני בטוחה שגם אתה שמעת את דבריה של קרנית פלוג, של נגידת בנק ישראל, שאמרה שאם אנחנו לא נכניס את החברה החרדית ואת החברה הערבית לתוך כוח העבודה, מדינת ישראל תמצא את עצמה בתוך 30 שנה בפשיטת רגל.

יעל גרמן: אני יודעת שגם אתה יודע על כך שלמעלה מ-52 חוזרים בשאלה הגישו תביעה נגד המדינה על כך שהיא לא דאגה ללימודי ליבה ובכך היא פגעה בסיכויים שלהם להתקדם.

יעל גרמן: המדינה, ברוב הציניות שלה, העבירה את האחריות להורים, אבל כולנו יודעים שמי שאחראית היא המדינה.

יעל גרמן: אני חושבת שלימודי ליבה הם בליבה של שוויון ושל שוויון זכויות לחברה החרדית ולחברה בכלל.

יעל גרמן: ולכן ברצוני לשאול: לאור העובדה שבשנת 2013 אתה הצבעת בעד חובת לימודי ליבה, האם אתה תצביע הפעם בעד החוק של גפני, שבא לבטל את החוק שאתה הצבעת עבורו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גרמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

קארין אלהרר: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

נפתלי בנט: קודם כול, אני חולק, כן התעמרתם.

נפתלי בנט: ואני שאלתי שאלה פשוטה: למה הפליתם נגד החרדים?

נפתלי בנט: למה ילד בן שש – – –

קארין אלהרר: למה אתה לא עונה על השאלה?

נפתלי בנט: אני אענה, אבל מכיוון שהפכת את זה לפוליטי, אני אשיב לך במטבע פוליטי.

נפתלי בנט: למה יאיר לפיד ואתם הפליתם ילד חרדי בן שש בקייטנות?

יעל גרמן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אין צורך, זאת הייתה שאלה – – –

נפתלי בנט: אין לזה תשובה.

נפתלי בנט: אין לזה תשובה, כי אין תשובה.

יעל גרמן: יש תשובה.

יעל גרמן: יש תשובה.

נפתלי בנט: לא קם הבן-אדם שיכול להסביר לי למה ילד חרדי – אני אומר לכם שגם חברי הכנסת הערבים, החילונים – למה ילד בן שש, חרדי, בקיץ – –

יעל גרמן: יש לי תשובה.

נפתלי בנט: – – אין עכשיו ליבה, גם החילונים לא לומדים – –

איילת נחמיאס ורבין: מה זה קשור ללימודי הליבה?

נפתלי בנט: – – אין לכם תשובה, כי זו הייתה מדיניות נוראה, נוראה.

נפתלי בנט: אני אגיד לך מה המדיניות שלי בעניין לימודי ליבה, בדיוק מה המדיניות.

יעל גרמן: אבל הייתה לי שאלה.

נפתלי בנט: המדיניות שלי היא – – –

קריאות: – – –

נפתלי בנט: תקשיבו טוב.

יעל גרמן: אדוני השר, יש לי שאלה, האם תצביע בעד או לא?

נפתלי בנט: אני אגיד לך בדיוק.

נפתלי בנט: אני מטפל בזה.

נפתלי בנט: הרי לא חוקקנו את זה עד עכשיו, כי אני מטפל בזה דרך תקנות.

נפתלי בנט: לכם יש גישת בולדוזר – נדרוס אותם, את כל הדבר הזה – –

יעל גרמן: ממש לא.

יעל גרמן: ממש לא.

נפתלי בנט: – – וזו לא הגישה שלי, זה גם לא עובד.

נפתלי בנט: אני אגלה לך סוד – אחרי שנים, לפני שבאתם לעולם, הפלא ופלא – את רוצה לשמוע משהו?

נפתלי בנט: יותר סטודנטים חרדים באו כל שנה, ופתאום, תראו – –

מאיר כהן: אדוני השר, אתה נמצא במערכת בחירות?

מאיר כהן: תכבד את עצמך.

נפתלי בנט: – – היה גרף כזה, ואז פתאום באו יש עתיד, וצניחה בהליכה של חרדים לאקדמיה.

מאיר כהן: אתה שר חינוך.

מאיר כהן: אתה שר חינוך.

מאיר כהן: תכבד את עצמך.

מאיר כהן: תענה לעניין.

נפתלי בנט: למה?

נפתלי בנט: כי התעמרתם בחרדים.

נפתלי בנט: זאת לא הגישה שלי.

נפתלי בנט: הגישה שלי – – –

מאיר כהן: אל תתחמק.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: נכון.

נפתלי בנט: אני אגיד לך בדיוק מה אני עושה, אבל אל תתחמקו.

מאיר כהן: בינתיים אתה מתחמק.

נפתלי בנט: תפסיקו עם ההתעמרות הזאת.

נפתלי בנט: עוד פעם אתם בהתעמרות?

מאיר כהן: תענה.

מאיר כהן: אנחנו מכבדים אותך – – –

נפתלי בנט: אז אני רוצה לענות, אבל קשה לכם לענות למה התעמרתם.

נפתלי בנט: אז אני עכשיו מסביר לך את הגישה שלי.

נפתלי בנט: אתם אוהבים את הגישה הכוחנית מול החרדים.

נפתלי בנט: הגישה שלי היא בהידברות.

נפתלי בנט: אני – – –

קארין אלהרר: – – –

מאיר כהן: אתה ממש מלטף את ראש הממשלה, אתה ממש לא כוחני.

נפתלי בנט: חבר'ה, אני לא מבטל לימודי ליבה.

נפתלי בנט: אתם יודעים – אגב, עוד משהו, חוק לימודי הליבה, אתם יודעים למתי קבעתם אותו?

נפתלי בנט: קבעתם אותו אחרי הקדנציה שלכם, ובחוק ההסדרים קבעתם לדחות אותו עוד כמה שנים, כי אתם רציתם כותרות, אבל לא באמת לעשות.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אתם יודעים שזאת האמת.

נפתלי בנט: אתם יודעים את האמת.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: נכון.

נפתלי בנט: כלומר, רציתם את הכותרת, אבל שמישהו אחר יתעסק בזה.

נפתלי בנט: וכשזה היה שר האוצר שלכם, זרקתם את זה עוד שנתיים, כי פחדתם, כי ידעתם שזה לא ריאלי.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אני הגעתי למשרד החינוך, אתם יודעים – – –

יעל גרמן: אני לא רוצה לצעוק.

יעל גרמן: אתה צודק, כי החוק שלנו היה – – –

נפתלי בנט: תנו לי לענות.

קריאות: – – –

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לענות.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, פתחת בדיאלוג, אז – – –

נפתלי בנט: אין בעיה.

נפתלי בנט: לא, לא, אתה צודק.

יעל גרמן: אנחנו דחינו ל-2018, כי רצינו ללכת עם החרדים.

נפתלי בנט: לכן, אני מסדיר את הנושא הזה של מתן הכלים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גרמן, שאלת שאלה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלת שאלה, תנו לו להשיב.

יולי יואל אדלשטיין: יש לו 20 שניות להשיב.

נפתלי בנט: אז במקום ללכת בגישה של לחוקק חוקים ברעש גדול, להתסיס את כל הציבור, ואז לדחות אותם כשצריך ליישם אותם – שזה מה שאתם עשיתם, וזה פשוט בושה – אני הולך בגישה אחרת:

נפתלי בנט: אני מסדיר את זה יחד עם סגן שר אהוב שלי, שאנחנו עובדים בצורה טובה, ואתם רואים בכל שנה יותר חרדים, דרך תקנות, דרך עשייה ודרך הכשרת מורים.

נפתלי בנט: אבל אני מאמין בהידברות, לא במכות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, הוא לא ענה לי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אבל הוא לא ענה על השאלה.

יולי יואל אדלשטיין: אתם חושבים שאני צחקתי?

יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת היו כבר רשומים לשאול – העברתי אותם לסוף הרשימה בגלל הקריאות.

יעל גרמן: אבל הוא לא ענה על השאלה.

יעל גרמן: הוא צריך לענות ולא להתחמק.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אכרם חסון.

יעל גרמן: לא, אדוני היושב-ראש, שאלתי שאלה נורא פשוטה.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, אבל אני לא קובע לו מה לענות.

יעל גרמן: השאלה הייתה פשוטה: האם השר יצביע בעד החוק של גפני – – –

נפתלי בנט: יש לי שאלה אחרת: האם אתם תקימו ממשלה – השאלה אליכם פתוחה, הנה יש פה עיתונאים פוליטיים – – –

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, הזמן כמעט תם.

יולי יואל אדלשטיין: יש עוד חברי כנסת.

נפתלי בנט: רק שאלה אחת:

נפתלי בנט: האם אתם מתחייבים לא להיכנס לשום ממשלה ולא להכניס שום פרטנר בלי תיקון של הדבר הזה?

יעל גרמן: אתה שצריך להשיב.

נפתלי בנט: יש לי שאלה: האם יאיר לפיד מתחייב?

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: ברור.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

נפתלי בנט: אבל לעשות הון פוליטי על הגב של החרדים זה הכי קל.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון לא אשם בשום דבר מן הדברים הנדונים כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: חשבתי שלמדתם את הלקח; לא למדתם, חבל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אכרם חסון: כבוד השר – – –

יעל גרמן: לא קיבלתי תשובה על השאלה.

יעל גרמן: לא קיבלתי תשובה.

חיים ילין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה בסוף הרשימה, בין הצועקים.

נפתלי בנט: האמת שמה שאתם – יאיר לפיד הולך, ואשתו עושה חלות – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, חבר הכנסת עומד ליד המיקרופון, רוצה לשאול.

נפתלי בנט: אתם מסירים את המסכה, רואים באמת מי אתם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

נפתלי בנט: כל ההפרשות-חלה, וללכת לכותל המערבי עם טלית והכול, ועכשיו רואים, חזרתם להיות יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין, נא לשבת, אדוני, ולא להפריע.

נפתלי בנט: חזרתם להתעמר בחרדים.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: שב, שב, שב.

יולי יואל אדלשטיין: יש כיסא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון, אני מתנצל בפניך.

חיים ילין: אני לא אשם.

חיים ילין: מה אתה רוצה ממני?

נפתלי בנט: אוה, עבודה של שנה עכשיו הטלתם לפח.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, מספיק.

נפתלי בנט: שנה הוא ניסה.

נפתלי בנט: חבל.

יולי יואל אדלשטיין: מספיק, אדוני השר, יש חבר כנסת שמחכה לשאול.

נפתלי בנט: שנה – שנה, הוא תכף מתחפש לחסיד ברסלב, ואתם הורסים את הכול.

אכרם חסון: כבוד השר – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: – – – מנדטים – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר – –

נפתלי בנט: מנדטים זה לא הכול – –

אכרם חסון: – – לפני כמה חודשים – – –

נפתלי בנט: – – יש גם לא לייצר קיטוב בעם.

אכרם חסון: כבוד השר – – –

קריאות: – – –

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו באמת – – –

חיים ילין: – – –

נפתלי בנט: מי שמתעמר בחרדים.

קארין אלהרר: לא, זה אתה.

קריאה: – – –

נפתלי בנט: כן.

נפתלי בנט: תמשיכו, תמשיכו.

אכרם חסון: כבוד השר, לפני כמה חודשים החלטתם לתמוך בבתי-ספר הנוצריים, עקב המצוקה שהייתה בכל בתי-הספר.

אכרם חסון: ידוע לך שהם בתי-ספר מצוינים, מחנכים עשרות-אלפי צעירים שהגיעו לדרגות גבוהות מאוד בהשכלה הגבוהה.

אכרם חסון: הובטח לתת להם 50 מיליון שקלים, ולצערי הרב, היום בדקתי, עד עצם היום הזה הכסף לא עבר.

אכרם חסון: מצבם קשה ביותר.

אכרם חסון: הם עשו תוכנית הבראה, אך משום מה, הדבר הזה לא יושם.

אכרם חסון: הדבר השני והאחרון, אני כדרוזי נבחנתי בבגרות בתנ"ך ולמדתי על ביאליק, על טשרניחובסקי ועל ש"י עגנון, ואני שואל את כבודו מדוע ילדי ישראל, בעיקר הגיל הצעיר אצל אחינו היהודים, שלא יודעים שום דבר על הדרוזים – הם לא הגוורדיה המכובדת שהייתה שותפה בהקמת מדינת ישראל עם הדרוזים – מדוע הם לא לומדים שום דבר על העדה הדרוזית, ואנחנו כן צריכים ללמוד, אף-על-פי שבעיני זה חובה ללמוד, וזה נותן לנו להרחיב את ההשכלה.

אכרם חסון: אבל לצערי הרב, שום שר חינוך עד היום לא נתן הוראה ללמד פרק, אפילו קטן, על בני העדה הדרוזית.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר תשובת השר – חבר הכנסת יואל חסון.

נפתלי בנט: ראשית, אתה צודק, באמת ראוי שאנחנו נכיר הרבה יותר את המורשת הדרוזית.

נפתלי בנט: בפרשת יתרו מסופר על יתרו, הוא נבי שועייב, שהיה חותנו של משה רבנו ולימד את משה רבנו קצת בתורת הניהול – ואני אבדוק את העניין הזה; אנחנו צריכים להכיר אחד את השני לא רק בצבא, ובוודאי ובוודאי לא רק בימי הזיכרון.

נפתלי בנט: לגבי בתי-הספר הנוצריים, כאמור, אני הבאתי, הבאנו – יחד עם משרד האוצר – פתרון לנושא הזה, ו-50 מיליון שקלים אמורים להגיע מהמשרד לשוויון חברתי.

נפתלי בנט: זה לא חונה במשרד החינוך.

נפתלי בנט: אנחנו כרגע ממשיכים להיות בקשר אתם.

נפתלי בנט: הכסף יגיע, אבל אתה צודק, הכסף עוד לא עבר.

נפתלי בנט: לצערי, זה לא במשרדי, במקום שזה תלוי בי אני דואג לדברים האלה.

נפתלי בנט: פשוט, המשרד לשוויון חברתי מסיים עכשיו, או סיים, לגבש את הקריטריונים.

נפתלי בנט: אתה לא יכול סתם להעביר כסף, הרי זה לא יעמוד במבחן בג"ץ.

נפתלי בנט: דקה אחרי – ישאלו למה אחרים לא מקבלים.

נפתלי בנט: אנחנו נבחן את הסוגיה של המורשת הדרוזית.

נפתלי בנט: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון – בבקשה, אדוני.

קריאה: ואחריו?

יואל חסון: אדוני השר, קודם כול, כיף לשמוע את האהבה וההערכה שלך כלפי ראש הממשלה, אני בטוח שזה הדדי.

יואל חסון: בכל אופן, מבקר המדינה מצביע בדוח האחרון על שורת ליקויים חמורים בפרק על תמיכות משרד החינוך במוסדות ציבור ועמותות.

יואל חסון: המבקר מתאר כיצד שני פעילי מפלגתך, הבית היהודי, צבי צויבל וישראל מלאכי שכיהן בעבר כיועץ פוליטי לשר אריאל, נכנסים למשרד האוצר ודורשים העברות תקציבים וכספים לעמותות הקשורות לבית היהודי.

יואל חסון: המבקר קובע שהעברות תקציבי המדינה נעשות בין השאר בשליחת אימיילים מתיבת הדואר האלקטרוני הפרטית של ישראל מלאכי, שמבקש בין השאר להעביר כספים לעמותה שייסד צבי צויבל, עמותת "לאורו נלך".

יואל חסון: עוד כותב מבקר המדינה, כי בשנת 2013 נתן רמ"ט סגן שר החינוך דאז הוראה לפקידי האוצר להעביר תקציב של 2 מיליון שקלים לעמותת קרן חרו"ת של הרב דני טרופר, פעיל הבית היהודי, שכיהן כיושב-ראש ועדת המפקד של הבית היהודי.

יואל חסון: מדובר בשיטה שאתה, השר בנט, מודע לה ונותן לה להתקיים תחת חסותך.

יואל חסון: אתה הבטחת שאתה מנהיג של כולם, לא מנהיג סקטוריאלי ולא מחלק חלוקה סקטוריאלית.

יואל חסון: אני יודע שהעברות הכספים שלך ושל הבית היהודי נעשות בלי שהציבור הדתי-לאומי באמת זוכה ליהנות מהכספים האלה.

יואל חסון: עובדה, אני מקבל פניות ציבור רבות שמדברות על כך ששכר הלימוד בישיבות התיכוניות גבוה עד כדי כך, ואין השקעה של תקציבים בחינוך הדתי-לאומי.

יואל חסון: אתה עומד בראש מפלגה שיש בה מנגנון משומן של העברות כספים.

יואל חסון: הציבור הדתי-לאומי מורכב מאנשים טובים, שומרי חוק, שתורמים למדינה ומאמינים שלא תיתן יד להעברת כספים לא כשרה.

יואל חסון: אדוני, אני רוצה לשאול אותך, האם אתה מכיר את צויבל ומלאכי?

יואל חסון: האם הם חברים במפלגתך?

יואל חסון: האם אתה מודע למערכת העברת הכספים הלא-כשרה שעליה כתב מבקר המדינה בדוח האחרון שהונח כאן, על שולחן הכנסת, ומה הצעדים המעשיים שאתה מתכוון לנקוט כדי למגר את התופעה שתוארה על-ידי מבקר המדינה?

יואל חסון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

נפתלי בנט: הדברים, כפי שאתה בעצמך העדת, קרו בטרם היותי שר החינוך, ואכן, אמרתי שאני שר החינוך של כל ילדי ישראל, ואני כזה.

נפתלי בנט: רואים את זה גם בהתנהלות שלי מול הציבורי החרדי, גם מול הציבור הערבי, ובעצם מול כולם.

נפתלי בנט: היום, משאני שר החינוך, הכול מחולק באופן שוויוני, כמובן דיפרנציאלי, לפי הרמה הסוציו-אקונומית.

נפתלי בנט: הכול מתנהל עם ייעוץ משפטי צמוד, עם החלטות ממשלה, ועדת כספים.

נפתלי בנט: אני מאוד שמח על הסדר בעניין הזה.

נפתלי בנט: צריך לומר, בתקופה שלי, כל הפעולות שעשיתי, עשיתי דיפרנציאלית; גם הקטנת כיתות – העדפה לחלשים שלא הייתה קודם; גם סייעת שנייה – העדפה לחלשים.

נפתלי בנט: למעשה, כל צעד שאני יוזם, בתקופתי, אני לא מפזר שווה בשווה; אני הולך לפי מדד סוציו-אקונומי – או לפי הרמה הסוציו-אקונומית, וזה נקרא מדד טיפוח – של בית-הספר הספציפי, או ברמה יישובית, ודווקא במובן הזה הרבה פעמים יוצא שדווקא הציונות הדתית, שהיא ברמה סוציו-אקונומית קצת יותר גבוהה, נפגעת, אבל אני מרגיש שלם, כי אני באמת דואג לכל ילדי ישראל.

נפתלי בנט: ופה, לקראת סיום, רוצה לומר – – –

יואל חסון: אתה מכיר את האנשים?

נפתלי בנט: אני מכיר הרבה מאוד אנשים.

נפתלי בנט: אני לא מתכוון פה, מעל הדוכן, לדבר על שמות של אנשים.

נפתלי בנט: אני, מכל מקום, מאז אני שר החינוך של מדינת ישראל, הכול מתנהל בצורה – – –

סתיו שפיר: – – – ועדת החוקה – – –

יואל חסון: שאלתי אותך שאלה, אתה לא עונה – – –

נפתלי בנט: בוודאי.

נפתלי בנט: הכול מתנהל בצורה נקייה, שקופה, ואני מאוד מאוד גאה שבשנה – בשנה אחת – תראו מה הספקנו לעשות.

נפתלי בנט: בעצם מימשנו הרבה מההבטחות של מפלגות אחרות, כולל המפלגה שלך, שהבטיחה עוד סייעת, אז – מימשנו.

נפתלי בנט: לא דיברנו על זה, עשינו את זה – –

יואל חסון: – – –

נפתלי בנט: – – הקטנו את גודל הכיתות – מִקום המדינה לא עשו את זה – הקטנו את גודל הכיתות.

נפתלי בנט: אחרי עשור שהמטוס שנקרא מצב המדעים והמתמטיקה בישראל היה בקריסה – חברים, ירדנו ב-40% במספר מסיימי חמש יחידות, 40%, זה היה קטסטרופה לאומית, מטורף, ואף אחד לא חשב – תפסנו את ההגה, שינינו, ועכשיו אנחנו מתחילים לצאת מהבור – עם לא מעט ביקורת, יש ביקורת, אבל – – –

יואל חסון: – – – תענה על השאלות – – –

נפתלי בנט: עניתי.

נפתלי בנט: לכן, אני מאוד גאה; נתנו 950 מיליון שקלים, פי-שבעה מהתקציב הקודם – קארין אלהרר, זה יעניין אותך, ואת כולנו – –

קארין אלהרר: זה מתוקף התקנות, התקנות חייבו אותך – – –

נפתלי בנט: – – לבעלי צרכים מיוחדים.

נפתלי בנט: הקמנו, אחרי – מקום המדינה, שעדות המזרח ויהדות ספרד הודרו מתוכניות הלימודים, במידה מסוימת, לא בצורה טוטלית – אנחנו שמנו – הקמנו ועדה רצינית, והמסקנות יגיעו מאוד מאוד בקרוב, מסקנות יישומיות – לשים את זה על המפה.

נפתלי בנט: אני חושב שעשינו את זה בלי לצאת כל יום ברפורמה אחרת גדולה עם שמות מפוצצים, אלא פשוט עשינו.

נפתלי בנט: זאת הדרך שלנו, ואני מתחייב להמשיך בעשייה הזאת גם בשלוש השנים הקרובות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מקרב לב לשר החינוך והתפוצות, שעשה לנו ספתח – –

נפתלי בנט: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: – – לא רע בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, התנהלנו כאן שעה ו-20 דקות, פשוט חבל היה להפסיק, הזמן טס כשנהנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל בפני חברי הכנסת שהיו כאן בזמן, והיו כאלה, ולחצו על הכפתור, ולא הספיקו היום.

יולי יואל אדלשטיין: אני שומר על הדף, אני מקווה – אומנם זה קצת – שר אחר, בנושא אחר ודיון אחר – אבל אשתדל לתת קדימות לאלה שהיו כאן ולא הספיקו היום.

יולי יואל אדלשטיין: ולעומת זה, אני רוצה לומר – תקפידו להיות כאן בזמן.

יולי יואל אדלשטיין: היו שני חברי כנסת טובים וראויים מסיעה שלא שאלה שום שאלה, מכיוון שאני לא יכול להקדים אותם לאלה שהיו כאן בזמן והצביעו, אז – אנא מכם.

יולי יואל אדלשטיין: וגם, כמו שאמרתי, זה כלל לא כתוב, אבל חברי כנסת שיפריעו למהלך הדיון עוברים לסוף הרשימה, כך גם אנחה את סגני, כי חבל על הזמן – הנה, הוספנו עשר דקות, ועדיין לא הספקנו, ועדיין היד נטויה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, זה גם המקום – אם אתה כבר אתנו – לומר גם תודה רבה; היה פה פרק תודות בהתחלה, של ראש האופוזיציה, אז גם לחברי הכנסת כבל ולוין שפעלו בכנסת הקודמת, בתפקידים הקודמים שלהם, כדי ששעת השאלות הזאת תצא לפועל, והנה, היא יצאה לפועל בכנסת העשרים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין למסור לנו הודעה של הממשלה בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, הודעה על צירוף שרים.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן יתקיים, כרגיל, דיון אישי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אדוני, בבחינת המתחיל במצווה אומרים לו גמור, אז אני מתכבד להודיעכם, כי הממשלה החליטה היום כדלקמן: 1.

יריב לוין: בהתאם לסמכותה לפי סעיף 15 לחוק-יסוד: הממשלה, לצרף את חברי הכנסת אביגדור ליברמן, סופה לנדבר וצחי הנגבי לממשלה; 2.

יריב לוין: בהתאם לסמכות לפי סעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה: א.

יריב לוין: למנות את השר אביגדור ליברמן לשר הביטחון במקום ראש הממשלה, שמילא את התפקיד מיום 22 במאי 2016, בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

יריב לוין: ראש הממשלה ימשיך לכהן כשר החוץ, שר התקשורת, שר הכלכלה והתעשייה והשר לשיתוף פעולה אזורי, נוסף על תפקידו כראש הממשלה; ב.

יריב לוין: למנות את השרה סופה לנדבר לשרת העלייה והקליטה במקום השר זאב אלקין, שימשיך לכהן כשר לירושלים ומורשת; ג.

יריב לוין: למנות את השר צחי הנגבי לשר בלי תיק.

יריב לוין: בהתאם להוראות חוק-יסוד: הממשלה, מבקשת הממשלה להביא את החלטתה הנ"ל לידיעת הכנסת ולאישורה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת, שר התיירות חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בדיון.

יולי יואל אדלשטיין: ראשון הדוברים הוא חבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברי הכנסת מיקי רוזנטל, ג'מאל זחאלקה, קארין אלהרר, עמר בר-לב וכן הלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכולנו כי מדובר בדיון אישי.

יולי יואל אדלשטיין: לכן מי שלא נמצא באולם מפסיד את תורו.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא זמן סיעה, זה לא זמן שמגיע מטעם הסיעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שקראו בשמו והוא או היא לא באולם – מפסיד את תורו או תורה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אין ספק שמדובר היום באירוע מאוד חשוב.

עמיר פרץ: "הוא לא עומד בלחצים.

עמיר פרץ: ראיתי אותו בפרשת ח'אלד משעל – הוא התפרק לחלקים והיינו צריכים להרכיב אותו מחדש.

עמיר פרץ: הוא פשוט איבד את הצפון.

עמיר פרץ: ישבתי עם המלך חוסיין לילה שלם כדי לשחרר את אנשי המוסד שנעצרו" – אלה דברים מתוך ספרו של נסים משעל, שאומר מה שרון אמר על נתניהו.

עמיר פרץ: בוועידת הליכוד ב-1996 פונה שרון לנתניהו ואומר לו: "ביקשת שאחזק את ידך, אך איני יודע לאיזו יד להאמין, לידך השמאלית או לידך הימנית".

עמיר פרץ: כך אמר שרון.

עמיר פרץ: היום ראש הממשלה בנימין נתניהו מציג את הממשלה הימנית ביותר, אך רק לפני כמה ימים הוא ניהל משא-ומתן עם יצחק הרצוג, יושב-ראש המחנה הציוני.

עמיר פרץ: אני באופן אישי התנגדתי למשא-ומתן וגם הודעתי שלא אהיה חבר בממשלה, אבל חשבתי שזכותו של יושב-ראש המחנה הציוני לנהל את המשא-ומתן.

עמיר פרץ: הוא עשה זאת מתוך אחריות לאומית.

עמיר פרץ: אמרתי לבוז'י: אל תאמין לביבי.

עמיר פרץ: אל תאמין לביבי, כי זה לא כל כך חשוב מה הוא מבטיח לך, הוא בלאו הכי לא מתכוון לקיים.

עמיר פרץ: חוסר האמינות שלו – כפי שכינה אותו אביגדור ליברמן בעידן הפתיל הקצר: שקרן, רמאי, נוכל, מנהיג ישראבלוף.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שהמנתח של ליברמן עשה עבודה טובה, ושלא יסתבר לנו, חלילה, שהנה האירועים מותחים את הפתיל יותר מדי, כי המנתח לעולם לא מבטיח שכאשר מאריכים פתיל הוא יהיה יותר חזק, לעתים הוא יכול להיחלש.

עמיר פרץ: אני מאוד מקווה שהוא לא ייקרע, כי כאשר הפתיל הזה ייקרע מחדש זה יהיה שוב בגלל חוסר האמינות של בנימין נתניהו, וכולנו, חלילה, עלולים לשלם מחיר כבד מאוד.

עמיר פרץ: ייתכן מאוד שהרצוג שגה בכך שהאמין לבנימין נתניהו.

עמיר פרץ: אני אומר לעם ישראל מה שאמרתי ביום שהתפטרתי מממשלת בנימין נתניהו: בנימין נתניהו הוא לא הפתרון, בנימין נתניהו הוא הבעיה, כי היום עם ישראל צריך לשאול את עצמו למי להאמין – ליד שמאל של בנימין נתניהו או ליד ימין שלו.

עמיר פרץ: לצערי, היום ברור שהתוכנית היחידה שיש לבנימין נתניהו היא תוכנית הישרדות אישית.

עמיר פרץ: אני אומר לכם: הישרדות, הישרדות.

עמיר פרץ: רק שלתוכניות ההישרדות בטלוויזיה בדרך כלל יש רגעי סיום.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עמיר פרץ: אני מייד מסיים.

עמיר פרץ: יש רגעי סיום, רגעים מרגשים, מישהו זוכה בפרס.

עמיר פרץ: תוכנית ההישרדות של בנימין נתניהו מסרבת להסתיים, והלוואי שביבי היה מגלה לנו מה הפרס שהוא רוצה.

עמיר פרץ: נביא לו כל פרס שיבקש, רק שתוכנית ההישרדות הזו, על חשבון עתידה של מדינת ישראל, תסתיים סוף-סוף.

עמיר פרץ: ומשפט אחרון, אני רוצה לומר לשר הביטחון הנכנס: אין לי שום בעיה באופן אישי עם אביגדור ליברמן.

עמיר פרץ: אני חושב שאין שום בעיה עם כך ששר ביטחון אזרחי נכנס למשרד הביטחון.

עמיר פרץ: אני בטוח, שכפי שהוא אמר, גודל המשימה, גודל האחריות, יביאו לכך שהדברים יהיו מאוזנים יותר.

יצחק וקנין: תודה.

עמיר פרץ: ומכיוון שהוא הולך להיות שר ביטחון של כל עם ישראל, אני מאחל לו הצלחה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיקי רוזנטל, ואחריו – חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, רבותי.

יצחק וקנין: נא להשתדל לעמוד בזמנים.

מיקי רוזנטל: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני חושב שזו אחת ההחלטות הנוראיות ביותר שקיבלה ממשלת ישראל.

מיקי רוזנטל: אבל זה לא חשוב מה אני חושב על ליברמן, חשוב מה ראש הממשלה חושב על ליברמן.

מיקי רוזנטל: לפני כחודש ראש הממשלה עבר על הניסוח שהוציא הליכוד על ליברמן, וכך נכתב בהודעה שראש הממשלה סמך את ידו עליה: ליברמן מנסה לעשות הסבה מקצועית, מפרשן פוליטי כושל לפרשן צבאי שלא עומד בתנאי הסף; אדם שהכדור היחידי ששרק ליד האוזן שלו הוא כדור טניס; אדם שלא הוביל מימיו אפילו לא חייל אחד לשדה הקרב ולא קיבל החלטה מבצעית מימיו.

מיקי רוזנטל: אדם שלא שרד ישיבת קבינט אחת מתחילתה ועד סופה לא יכול להיות פרשן צבאי; ואם לא פרשן צבאי, אז נשאר רק פוליטיקאי קטן וקשקשן, שמתעקש להשיא עצות למי שמנהיגים את המדינה.

מיקי רוזנטל: ומי שמנהיגים את המדינה מינו את הקשקשן הזה לשר הביטחון של המדינה.

מיקי רוזנטל: מה נוסיף ומה נאמר.

מיקי רוזנטל: אומרים לי: תקשיב, אסור לשפוט את האדם לגופו, את המינוי הזה לגופו.

מיקי רוזנטל: אז איך נשפוט את המינוי, לפי המילים או הדברים שאומר ליברמן?

מיקי רוזנטל: ברור שצריך לשפוט אותו על-פי מעשיו עד כאן.

מיקי רוזנטל: נדמה לי שבאמת המינוי הזה הוא לא רק מינוי רע, הוא אולי ההחלטה הגרועה ביותר שהממשלה הזו קיבלה, כי מדובר, קודם כול, באדם גזען שמתבטא באופן נוראי נגד קבוצות אוכלוסייה במדינת ישראל; מדובר באדם אלים שהורשע בהכאת אנשים; מדובר באדם חסר אחריות, שאין קשר בין ההבטחות שלו למעשים שלו, ומדובר – כן, כן – באדם מושחת.

מיקי רוזנטל: הקשרים של האיש הזה עם כל מיני אנשים מפוקפקים הוא מטריד ביותר.

מיקי רוזנטל: הסיפור שלא נחקר עד תום, וטרם ניתן הסבר ראוי לציבור כיצד בתקופת היותו של ליברמן איש ציבור זרמו לכיסו ולכיסי משפחתו מיליונים רבים.

מיקי רוזנטל: אולי זה לא פלילי, אבל הסבר מגיע לציבור – האיש הזה, שראש הממשלה מעיד עליו שהוא לא מבין דבר וחצי דבר.

מיקי רוזנטל: אז אומרים אנשים: רגע, רגע, חכה.

מיקי רוזנטל: כשהוא ייכנס לתפקיד שר הביטחון אז הוא יהיה אחראי, אז הוא יהיה מיושב בדעתו, והוא לא יעז לעשות דברים מסוכנים.

מיקי רוזנטל: ואני אומר לכם: לא צריך להכניס את היד לאש כדי להבין שזה שורף, ולא צריך לתת את הגפרורים ואת האחריות לביטחון מדינת ישראל בידי אדם שהוא פירומן בהגדרתו.

מיקי רוזנטל: לכן אני מציע לחברי חברי הכנסת להצביע במחאה נגד המינוי הכושל הזה, שמסכן את ביטחונה של מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אני סוגר את הרשימה.

יצחק וקנין: אם יש עדיין חברי כנסת שלא נרשמו לדיון הזה – אני מודיע שהרשימה סגורה.

ג'מאל זחאלקה: מכובדי היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, קשה לעשות ממשלה קיצונית יותר, לכן כניסתו של ליברמן לא תחולל שינוי דרמטי, אבל היא בכל זאת מסוכנת, ותכף אני אסביר למה.

ג'מאל זחאלקה: אבל קודם כול אני אגיד שקשה להתחרות ביעלון; יעלון עשה מלחמה נגד עזה והביא להריגתם של 2,200 אנשים.

ג'מאל זחאלקה: אני מפקפק אם ליברמן יכול היה לעשות את אותה מלחמה, אם העולם היה נותן לו, וזה דווקא יתרון, מינוי ליברמן, שהוא מאפשר לחץ בין-לאומי על ממשלת ישראל, שזה מוריד הרבה אשליות בצד הפלסטיני ובצד הערבי על כוונותיה ותוכניותיה של ממשלת ישראל, וזה בעצם נותן תחמושת ונותן משנה תוקף לטענות שאנחנו משמיעים והעולם הנאור משמיע נגד הממשלה החשוכה הזאת, ממשלת נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: מה, אם כן, הסכנה הגדולה בכניסתו של ליברמן?

ג'מאל זחאלקה: הסכנה הגדולה היא בנימין נתניהו.

ג'מאל זחאלקה: בנימין נתניהו, בעידן הנוכחי, בממשלה הנוכחית, שם לו למטרה את הציבור הערבי בישראל, את האזרחים הערבים, והוא מתחרה בליברמן, מאז אותו משפט, שהם נוהרים באוטובוסים.

ג'מאל זחאלקה: ראה כי טוב, הוא מרוויח פוליטית מזה, והוא לא מפסיק לדבר; שלוש קדנציות הוא כמעט לא התייחס, לא דיבר ולא הזכיר את האזרחים הערבים.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו הוא לא מפסיק לדבר על זה, לא מפסיק להסית, ולא רק להסית, אלא לעשות דברים.

ג'מאל זחאלקה: הוא הביא להרחקתם של ח"כים, הוא מנסה להעביר חוק של הרחקה מהכנסת, הדחה מהכנסת, והוא יעביר עוד חוקים, והוא מסית ומלבה את השנאה, ומלבה את הציבור היהודי נגד הציבור הערבי.

ג'מאל זחאלקה: ועם בואו של ליברמן אנחנו נהיה עדים לתחרות בין שניהם, מי יהיה קיצוני יותר.

ג'מאל זחאלקה: ליברמן לא יוכל לעשות דברים נוראים יותר ממה שעשה יעלון, ולכן הוא יפנה להסתה ולחקיקה נגד הציבור הערבי, וכמובן נגד דמוקרטיה וזכויות אדם.

ג'מאל זחאלקה: אז הייתה לנו ממשלה עם ראש גזעני אחד, תהיה לנו ממשלה עם שני ראשים גזעניים.

ג'מאל זחאלקה: אני מקווה שכניסתו של ליברמן תקצר את ימיה של הממשלה המסוכנת הזאת, ובסופו של דבר, מכל המלל שאנחנו שומעים, עיקר המאמצים ועיקר המתקפה יהיו על הציבור הערבי, ואנחנו אומרים לליברמן ולנתניהו: אתם לא יכולים לנו, אנחנו ציבור חזק, והעולם אתנו, ואנחנו לא ניכנע לכל התכתיבים ולכל ההפחדות, לא של ליברמן, לא של דוברמן ולא של נתניהו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מודה שאני כבר שבוע מסתובב עם מסכת אב"כ, לא בגלל המצב הביטחוני, אלא מהסירחון הפוליטי שנובע מהמלחמה על הכיסאות ועל איך ראש הממשלה שומר על הכיסא שלו ומפחיד את כל הסביבה שלו.

חיים ילין: יש עכשיו – כמה שרים – הוא פיצל את משרד החוץ; יש כמה שרי ביטחון – יש עכשיו שר הביטחון המיועד, אביגדור ליברמן, יש שר לצורכי ביטחון בתוך משרד ראש הממשלה, חבר הכנסת צחי – הוא לא בלי תיק, יש לו תיק, ומרוב שרים בנושא ביטחון, ראש הממשלה שכח רק דבר אחד – שאין ביטחון בעוטף-עזה.

חיים ילין: המנהרות ממשיכות להיחפר על-ידי ה"חמאס", ואותו מכשול, שראש הממשלה הבטיח, עדיין לא קיים.

חיים ילין: אבל היום שמעתי גם את השר בנט מדבר, שהוא התריע, שהייתה לו תוכנית.

חיים ילין: הוא ירד על כל העולם, הוא נלחם כמו אריה – כדי לקבל קצין שיבוא ויתדרך אותו.

חיים ילין: זה מה שאנחנו קוראים בשכונה: נלחם כמו אריה, נפל כמו זבוב.

חיים ילין: אני לפחות מקווה שהשר בנט יילחם בנחישות רבה יותר, כמו שהוא הבטיח, למען תושבי עוטף-עזה ולמען זה שהמנהרות לא יהיו איום.

חיים ילין: ולכן, נראה לי שכל השיטה של ראש הממשלה לשמור על הכיסא שלו ולהרחיב הביאה את כל עם ישראל למצב שכולם מבינים שהשפנים מהקוסם נגמרו.

חיים ילין: אין יותר.

חיים ילין: ולכן, כל מה שאנחנו צריכים לעשות זה – כמה שיותר מהר – ואני אומר את זה במלוא ההגינות – לנסות לראות איך הממשלה הזאת תסיים את תפקידה כמה שיותר מהר.

חיים ילין: אני רוצה לסיים, כבוד היושב-ראש, באמירה שלימדו אותי בצבא, ואני מקווה ששר הביטחון המיועד ייקח את זה גם אתו, כי בוגי לקח את זה עד הסוף – זה נושא הערכים של חיילי צה"ל.

חיים ילין: אותנו חינכו שלא הטנק מנצח, אלא האדם בתוך הטנק הוא זה שמנצח.

חיים ילין: רק ערכים יכולים להביא לניצחון.

חיים ילין: זו העוצמה שלנו, ואני מאוד מקווה שבתוך כל הסירחון הפוליטי הזה דבר אחד יישמר – זה צה"ל, הערכים של צה"ל, והאנשים שתמיד מוכנים לפקודה, להגן על תושבי עוטף-עזה ועל כל אזרחי מדינת ישראל.

חיים ילין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: שלוש דקות, אדוני.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי ביקורת על כך שרב"ט במילואים אביגדור ליברמן הולך להתמנות לשר הביטחון.

עמר בר-לב: אני אגיד לך, היושב-ראש, לי אין בעיה עם רב"ט במילואים שהולך להיות שר הביטחון.

עמר בר-לב: בתור מפקד סיירת מטכ"ל הייתה לי הזכות לעבוד מול שלושה שרי ביטחון, שניים מהם לא היו חיילים בצה"ל, השלישי היה רמטכ"ל.

עמר בר-לב: מדובר כמובן בשמעון פרס, במשה ארנס וביצחק רבין.

עמר בר-לב: ושלושתם היו שרי ביטחון טובים מאוד, עם ההבדלים השונים בין האחד לשני.

עמר בר-לב: לכן עם זה אין לי בעיה.

עמר בר-לב: אבל יש לי בעיה עם כמה דברים אחרים.

עמר בר-לב: הדבר הראשון, הדחת בוגי יעלון, שר ביטחון ראוי מבחינה מקצועית – אני חושב שאני יכול לומר את זה בלב שלם; אני מכיר אותו, מכיר אותו הרבה שנים.

עמר בר-לב: כאן בכנסת היו לי לא מעט ויכוחים אתו על נושאי ביטחון, מה זה ביטחון, ויש לנו תפיסות שונות, אבל אין ספק שבוגי יעלון שר ביטחון ראוי, והוא הודח – התפטר, מבחינה פורמלית, אבל מעשית הודח על-ידי ראש הממשלה, בשל פוליטיקה קטנה, פוליטיקה ישנה, בשביל שיקולים קואליציוניים כאלה ואחרים.

עמר בר-לב: זאת הסיבה הראשונה שבגללה נתניהו הדיח את יעלון, ועם זה יש לי בעיה קשה, כי אנחנו מדברים בביטחון ישראל.

עמר בר-לב: בכלל אנחנו מצפים שהערכים פה – שחברי הכנסת, חברי הממשלה, יהיו נאמנים לכמה ערכים שלפחות התחילו אתם בתחילת הדרך, שאיבדו אותם לאורכה, וזה ערך, לצערי, שראש הממשלה כנראה מזמן איבד.

עמר בר-לב: הבעיה השנייה שלי היא שאנחנו נמצאים בעיצומו של מאבק על הערכים הלאומיים של מדינת ישראל, ובמאבק הזה מצאו את עצמם קציני צה"ל חשופים, הרמטכ"ל מצא את עצמו חשוף בצריח – אף-על-פי שהוא מגולני ו"חשופים בצריח" זה ספר על שריונרים במלחמת ששת הימים – מצא את עצמו חשוף.

עמר בר-לב: זה התחיל בנאום שלו, שנערה צעירה עם מספריים שלא מהווה סיכון – לא הורגים אותה מייד; זה המשיך בוויכוח: הקם להורגך – השכם להורגו, האם זה הוראות פתיחה באש או ערך, המשיך בסיפור של החייל בחברון ונמשך לנאום של סגן הרמטכ"ל.

עמר בר-לב: ובכל המקומות האלה מצא את עצמו יעלון בתור החוצץ האזרחי בין צה"ל, ששומר – אולי השומר האחרון – על הערכים הלאומיים שלנו, על טוהר הנשק, על היהדות – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עמר בר-לב: – – שומר על הערך המשותף שלנו – ואת זה בא ראש הממשלה להדיח ולמנות במקומו את אביגדור ליברמן, שהיה הראשון שיצא נגד כל אותם ערכים חשובים, ערכים יהודיים – טוהר הנשק – ערכים שכולנו גדלנו עליהם.

עמר בר-לב: ועכשיו באמת משפט אחרון, אם יורשה לי, אני רוצה לפנות לראש הממשלה ורוצה להזכיר לו, שהיה מפקד צוות בסיירת מטכ"ל: גדלנו על כך שכל אחד, מהחייל האחרון עד מפקד היחידה, יכול לומר את דברו, וחייב לומר את דברו, בכל הזדמנות.

עמר בר-לב: וכשהוא נזף בשר הביטחון יעלון על שהנחיל את אותם ערכים לקציני צה"ל, ואמר להם: אל תתביישו, אל תפחדו, זו לא זכותכם – –

יצחק וקנין: תודה.

עמר בר-לב: – – זו חובת

עמר בר-לב: כם לומר את דעתכם בצורה חופשית וברורה, לכל אחד, על זה הדיח אותו נתניהו.

עמר בר-לב: בושה וחרפה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – חבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: בין לבין אכניס את חבר הכנסת יואל חסון, כיוון שהוא צריך להחליף במשמרת, להיות על הדוכן – אז אכניס אותך בין לבין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה, שלוש דקות.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, זמן ללכת לאכול לפני – – –

יצחק וקנין: אתה מייד אחרי אראל מרגלית.

יואל חסון: יופי, תודה רבה.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, אומרים על ראש הממשלה שהוא לחיץ מאוד, עד כדי כך שאחרי כל בעיה קטנטונת הוא מתפרק לחלקים ואז הצוות שלו מתחיל להרכיב אותו מחדש.

איימן עודה: אבל אנשים רעים סיפרו לי שבפעם האחרונה החליפו חלקים בחלקים אחרים בגוף שלו, מלמטה למעלה, עד כדי כך שהוא מקבל החלטות כל כך בעייתיות – אפילו עבורו.

איימן עודה: אני יכול להסכים עם ליברמן רק בדבר אחד: שהוא אמר על ראש הממשלה שהוא רמאי ושקרן.

איימן עודה: שמעתי מאנשים, מסטודנטים שהיו בתקופתו של ליברמן – כמוך, חבר הכנסת אוסאמה סעדי – שהוא מדבר גבוהה-גבוהה, אבל הוא פחדן, שפן, מוג-לב, בורח בהתחלת כל הפגנה.

איימן עודה: זה נכון, אוסאמה?

אוסאמה סעדי: – – –

איימן עודה: אז אני סומך על הילדים במחנות הפליטים ג'באליה וקלנדיה, שעשו לו קרקס, ואני בטוח שהוא, שמשליך את להבו נגד האזרחים הערבים במדינה, שהאזרחים הערבים, שהם היום מיליון וחצי אזרחים, יגיעו עוד מעט ל-2 מיליון אזרחים גאים במולדתם, שאין להם מולדת אחרת מלבדה.

איימן עודה: רק לפני שבוע שמענו על היבא יאסין-עבדאללה מכפר-מנדא, שקיבלה בגיל 26 דוקטורט בביולוגיה, וגם על מוחמד זידאן, מאותו יישוב פשוט, כפר-מנדא, שקיבל 800 במבחן הפסיכומטרי.

איימן עודה: עוד נצליח במולדת שלנו.

איימן עודה: אבל פה יש הזדמנות, הזדמנות חשובה, שתפיסה של מדינה יהודית, למשל, בזמן ש-20% מהאזרחים הם בני המקום, נתפסת כאמירה גזענית בכל מקום שפוי בעולם, אבל היום הוא לא רק כך; היום שר הביטחון הוא שר פאשיסט קלאסי, שרוצה לבצע טרנספר נגד אוכלוסייה שלמה.

איימן עודה: לכן, אין ספק שהמאבק העיקרי שלנו הוא במולדת, אבל זו אופציה גם לפנות לעולם כולו בשביל להשחיר את פניו של הממסד.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אראל מרגלית, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני רוצה להגיד כמה מילים על ראש הממשלה, ואני מראש מתנצל על הבוטות: ראש הממשלה הוא שלומיאל, בעל התנהלות כושלת, אינו יודע לשלוט ולנהל כראוי.

אראל מרגלית: הוא אינו ראוי להנהיג את המדינה.

אראל מרגלית: ראוי שראש הממשלה יבקש סליחה מאזרחי ישראל בכלל וממצביעיו בפרט על הבטחות השווא שפיזר, שישמור על הביטחון וידאג לכלכלה.

אראל מרגלית: לאחר בקשת הסליחה, ראוי שהוא גם יתפטר.

אראל מרגלית: רבותי, זו ממשלה תבוסתנית, שאין לה שום יכולת להבטיח את ביטחונם של אזרחי ישראל.

אראל מרגלית: הדבר היחיד שמחזיק אותה הוא הידבקות לכיסאות.

אראל מרגלית: כבר ברור לאנשים בתוך הליכוד, וגם לשותפים בממשלה מהמפלגות האחרות, שנתניהו לא יכול להמשיך.

אראל מרגלית: יש מספיק אנשים מוכשרים ואלטרנטיבות לנתניהו.

אראל מרגלית: מגיע לו פרס נובל בתחום השרלטנות הפוליטית.

אראל מרגלית: הממשלה הזאת מנהלת מדיניות תבוסתנית ורופסת, זו הנהגה שלא בנויה ולא מסוגלת, לא מנטלית, לא פסיכולוגית ולא אישית, להתמודד עם האתגרים שעומדים על סדר-היום – תקשיב טוב טוב, קיש.

איילת נחמיאס ורבין: הוא בא להשגיח.

אראל מרגלית: אני שמח שהיום כבר לא שואלים אותי למה לא הצטרפתם לממשלה, כי היום כבר לא צריך להסביר.

אראל מרגלית: היום כבר כולם מבינים בעצמם: נתניהו הוא המנהיג של מחנה הישראבלוף.

אראל מרגלית: אני מבין שקשה לכם לשמוע את הדברים, אז אני אספר לכם משהו.

אראל מרגלית: מילה אחת פה מכל מה שאמרתי עד עכשיו – היא לא שלי; כל המילים שאמרתי, כל אות וכל הברה, הן של השר המיועד אביגדור ליברמן, שדיבר על נתניהו, ואלה היו מילותיו.

אראל מרגלית: חבורת צבועים שכמותכם, רודפי כיסאות ושררה, אתם לא ראויים לעם הזה, והעם הזה ראוי לאנשים טובים מכם.

אראל מרגלית: זמנכם הפוליטי קצר ממה שאתם חושבים – ואלה כבר המילים שלי.

אראל מרגלית: אנחנו נשלח אתכם הביתה, כי אתם תזיקו האחד לשני – –

יצחק וקנין: תודה.

אראל מרגלית: – – כמו שאתם מדברים אחד על השני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואל חסון, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני נרגש ומתכבד להכריז שבעוד 48 שעות יפציע שחר של יום חדש; היום בשעה טובה סוף-סוף קיבלה ממשלת הקיצונים יציבות של ממש, ממשלת ימין–ימין-קיצוני, בלי שום הפרעה ושום הטרדה.

יואל חסון: אז עכשיו, רגע אחרי החיבוקים והברכות, הגיע הזמן לעבוד, לצאת לעבודה.

יואל חסון: בעמוד הפייסבוק שלי, חברי חברי הכנסת, מופעל מרגע זה שעון עצר.

יואל חסון: השעון הופעל וסופר לאחור 48 שעות.

יואל חסון: אתם מוזמנים להיכנס לפייסבוק ולספור יחד אתי עד למסיבת סוף הסכסוך.

יואל חסון: לממשלת הימין–ימין-קיצוני יש 48 שעות לחסל את הנייה – לחסל את הנייה, השר ליברמן, העתידי, כמו שהבטחת.

יואל חסון: לממשלת הקיצונים הרחבה והיציבה יש 48 שעות למוטט את "חמאס", כמו שרק הממשלה הזאת יודעת.

יואל חסון: לאחר שהשעון ייעצר ועשיתם את כל הדברים שהבטחתם, ותמחקו את עזה מעל המפה, תתפנו לשאר הבטחות הבחירות שהבטחתם.

יואל חסון: עד סוף השבוע, חברי חברי הכנסת, ממשלת ימין–ימין-קיצוני, ממשלת החלומות, תספח את כל השטחים.

יואל חסון: נשבעתם לציבור גם שתקדמו את תוכנית ההרגעה של בנט.

יואל חסון: עד שבוע הבא, חברי חברי הכנסת, השר אריאל וסמוטריץ יפשירו את הבנייה בהתנחלויות ובמאחזים, אחרי שוויתרו על העקרונות שלהם בשנה האחרונה.

יואל חסון: ואדוני היושב-ראש, בתוך חודש, בתוך חודש, ציפי חוטובלי תניף את דגל ישראל מעל הר-הבית, כי אין מי שיעצור אותה עכשיו.

יואל חסון: אפשר גם להשתחרר מהעול הזה של מחויבות לממשל האמריקני שכל כך מעיק עליכם.

יואל חסון: וגם ניסן סלומינסקי יכול להחיל – הוא יכול, יש לו ממשלת ימין–ימין-קיצוני – הוא יכול להחיל את חוקי ההלכה על כל המדינה, כי כך הם הבטיחו לציבור.

יואל חסון: חברים, אני מאחל לשרי ממשלת ישראל הצלחה רבה; יש להם משימות רבות שעומדות לפניהם עכשיו, כשהשמאל סוף-סוף הפסיק להפריע ולאיים על שלטונם.

יואל חסון: הציבור ראוי לדעת מה הוא קיבל – הוא קיבל ממשלת ימין מלאה, חזקה ויציבה, שיכולה לממש את כל הבטחות הבחירות שלה.

יואל חסון: יותר מזה, חבר הכנסת ליברמן, אתם לא צריכים.

יואל חסון: תשתדלו, אדוני, להספיק כמה שיותר – אני מעריך אותך, אתה איש של ביצוע, אז תספיק כמה שיותר בשלוש השנים הקרובות, אם מישהו ייתן לכם אותן, כי לאחר מכן הציבור ידע והציבור ירגיש – – –

יצחק וקנין: תודה.

יואל חסון: אני מסיים, אדוני.

יואל חסון: – – – הציבור ידע והציבור ירגיש על בשרו מה המשמעות של ממשלת ימין–ימין-קיצוני, והוא יבטיח שהחוויה המפוקפקת שאתם תספקו לו לא תחזור על עצמה אחרי הבחירות הבאות.

יואל חסון: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואל חסון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר זאב אלקין, עדיין לא חלפה שנה מאז חווינו ביחד, בבית הזה, את הקרקס המפורסם, המצחיק והעלוב של הקמת הממשלה, שהיום משדרגת את עצמה ומביאה לנו חוויה חדשה של קרקס חדש, אבל הפעם הוא לא מצחיק, אלא מפחיד מאוד ומסוכן מאוד; קרקס שבו משחק דוב לא מאולף בכלל, והוא מסוכן לא רק לילדים שצופים בו, אלא גם מסוכן למבוגרים.

עבדאללה אבו מערוף: במקום שראש הממשלה ילמד את הלקח מניהולו הכושל את המדיניות שלו, שיצר, הוא בא ומעמיק את המשבר ומחליט לעשות את ההפך ולצרף אליו את חבר הכנסת אביגדור ליברמן כשר הביטחון – אותו אביגדור ליברמן שקורא לטרנספר של אזרחים בעלי האדמה בארץ הזאת; אותו אביגדור ליברמן ששולל את החלטות בית-המשפט העליון ומאיים עליו, ומאיים על יסודותיה של הדמוקרטיה; אותו ליברמן שקרא ואיים להפציץ את סכר אסואן.

עבדאללה אבו מערוף: שר הביטחון העתידי הזה לא יביא ביטחון וכמובן לא שלום.

עבדאללה אבו מערוף: ליברמן לא מקובל, לא רק על שוחרי השלום, אלא גם על אנשי ימין רבים, אשר אמרו שהמינוי הזה של ליברמן הזוי ומסוכן מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני ראש הממשלה, אם אתה שומע, בתוך שבוע ימים שני שרים שהיו בממשלה הקיצונית שלך התפטרו; שר הביטחון היוצא אפילו אמר שאין אמון ביחסים שלכם, והשר להגנת הסביבה, שבצעד חיובי גם התפטר ואמר על המינוי של ליברמן: מעשה חמור שיגרום להקצנה בעם.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני ראש הממשלה, אתם רוצים שהעם ירגיש מפוחד?

עבדאללה אבו מערוף: אתם רוצים שהעם ירגיש מאוים?

עבדאללה אבו מערוף: כי לפי התיאוריה שלכם, רק בהפחדת העם, בהפחדת ההמונים והאזרחים, הפוליטיקה שלכם תשרוד.

עבדאללה אבו מערוף: ואתה, אם אתה שומע אותי, אדוני ראש הממשלה, דוגל, מוביל את התקשורת לפי האמירה המפורסמת, ההיסטורית: תן לי תקשורת ללא מצפון, אתן לך עם בלי תובנה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, רק לפני יומיים, בלבה של תל-אביב, צעדנו יחד אלפים, יהודים וערבים שלא רוצים להיות אויבים, אנשים שוחרי שלום שקוראים לסיומו של הכיבוש ולכינון שלום צודק לפי החלטות האו"ם.

עבדאללה אבו מערוף: אנשים צעדו כדי להגיד לך: די לקיצוניות, הפאשיזם לא יעבור, וכן לדמוקרטיה.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברי כנסת נכבדים, ראש הממשלה מנצל את המצב שקיים באזורנו, והוא נוהג לפי הפתגם ההיסטורי שאומר: (אומר דברים בערבית: פרעה, מיהם הפרעונים שלך?

עבדאללה אבו מערוף: אמר: לא מצאתי אף אחד שיענה לי) – מנצל את שיתוף הפעולה האזורי בינו לבין המשטרים הריאקציוניים, ולכן הוא גם מגובה מהם על הסירוב ליוזמת השלום הצרפתית.

יצחק וקנין: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: חצי דקה.

עבדאללה אבו מערוף: המצב הזה יכול להשתנות בכל רגע, אבל חובתנו – אנחנו, שמתנגדים לכיבוש ולסכנת הפאשיזם – לשנותו, ונעשה את הכול גם במישור הכנסת וגם במישור הציבורי לקצר את ימיה של הממשלה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן אני פונה אליכם, חברי חברי הכנסת, לדחות את המינוי ההזוי הזה ולתת לציבור את המנדט לבחור מחדש דרך של שלום, של דמוקרטיה, דרך שתעצור את סכנת הפאשיזם ותגרום להפלה של עובר המפלצת לפני שייוולד ויצא לאור.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה במליאה, באולם המליאה, יבוא אחריו חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: אני רק מבקש, חברי כנסת שלא יימצאו באולם כשאני אקריא את שמם, אני לא אאפשר להם לדבר אם הם יבואו אחרי כן.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

איילת נחמיאס ורבין: אל תדאג, חבר הכנסת וקנין, אני בטוחה שחבר הכנסת קיש גם יגיע בתורו.

איילת נחמיאס ורבין: איך מדברים ביום כזה?

איילת נחמיאס ורבין: הרי ברכות לא נותר לנו – – –

יצחק וקנין: אוי ואבוי אם לא נוכל לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זאת ממשלת התעתועים, אדוני היושב-ראש, זה לא פשוט, וכשכולם מדברים על ליברמן, אני רוצה לדבר על ראש הממשלה נתניהו ועל הרבה שמות שלא הוזכרו כאן כבר תקופה ארוכה – דן מרידור ומיקי איתן, גדעון סער, גם לימור לבנת במידה לא מבוטלת, אפילו אריק שרון אפשר להגיד, כולם אנשים שהוברחו בתורם על-ידי נתניהו מהליכוד.

איילת נחמיאס ורבין: פעם אחת הוא מחשק מימין, ורחמנא ליצלן, אוזניים תצילנה, לפעמים הוא גם מנסה לחשק משמאל.

איילת נחמיאס ורבין: ועכשיו גם בוגי יעלון, השר אבי גבאי.

איילת נחמיאס ורבין: כולם יוצאים החוצה ומזהירים מפניו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כבר שוכחים את מאיר דגן, ראש המוסד לשעבר, שצוואתו, צוואתו האלקטרונית, הייתה להזהיר אותנו מפני ראש הממשלה של ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: כשבוגי יעלון אומר שאין לו אמון בנתניהו, אז גם אני מפחדת.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אנחנו ישבנו כאן

איילת נחמיאס ורבין: במליאה במשך חודשים – מי שאומר שהכתובת לא הייתה על הקיר בעניינו של שר הביטחון היוצא פשוט משחית מילים לשווא.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו ראינו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו הגנו על שר הביטחון מפני חברי סיעתו.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו הגנו עליו כי אנחנו אמרנו: מערכת הביטחון, אסור לשחוק אותה עד כדי כך ששר הביטחון ייהפך לאיזה מין שק חבטות בלתי אפשרי.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט בלתי נסבל.

איילת נחמיאס ורבין: זה מסוכן.

איילת נחמיאס ורבין: כשאבי גבאי, ששימש שנה שר בממשלתו של נתניהו, אומר שנתניהו מוביל לחורבן בית שלישי – אני לא יודעת, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר את המקורות טוב ממני – – –

יצחק וקנין: קבלה בידינו שלא ייחרב יותר.

איילת נחמיאס ורבין: אז זהו, אתה מכיר את המקורות טוב ממני, אבל אני מניחה שגם אותי זה מפחיד – לא מניחה, אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה לומר לך, כשאני שומעת חברי כנסת בבית הזה אומרים: מי זה בכלל אבי גבאי?

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לעצמי: תגידו לי, אתם השתגעתם?

איילת נחמיאס ורבין: מה זה "מי זה בכלל", שר בממשלת ישראל?

איילת נחמיאס ורבין: הגיע מהמגזר הפרטי, החליט שהוא רוצה לעשות למען המדינה – מה הבעיה עם זה בדיוק?

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה שאתם נבהלים, אתם נבהלים שיש שר שזה מה שהוא אומר על הממשלה שלכם, אבל בסוף, גם ליברמן, שר הביטחון הנכנס, הוא רק השליח, כי הבעיה שלנו, של ישראל, היא עם השולח.

איילת נחמיאס ורבין: נתניהו הוא הפנים הקיצוניות של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא זוכרת, אתמול – אתמול, אתה יודע, בכנסת, מה שהיה הבוקר נראה אתמול, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: – אז אנחנו שוב דיברנו על ז'בוטינסקי, ואני נוהגת לומר פה, מעל הדוכן הזה, פעם אחר פעם, אני לומדת את ז'בוטינסקי, ואני מתגעגעת לז'בוטינסקי, ואני מחפשת את ז'בוטינסקי פה במליאה, וכולנו צריכים לחפש את ז'בוטינסקי, כי ז'בוטינסקי היה דמוקרט גדול, ומנחם בגין היה דמוקרט גדול, ומי שמנסה לכרסם בדמוקרטיה הישראלית הוא הבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: שר הביטחון הנכנס ישב בבית-המשפט בתמיכה באותו חייל – אלאור – – –

יצחק וקנין: הזמן הסתיים.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רק אסיים.

איילת נחמיאס ורבין: – – – בבית-המשפט כשאלאור אזריה הובא למשפט.

איילת נחמיאס ורבין: אני ביקשתי – אחרי התקרית בחברון – ביקשתי מכל הפוליטיקאים, מכל חברי הבית הזה, ואמרתי: אני אשית על עצמי את אותו כלל – משכו את ידכם מהצבא.

איילת נחמיאס ורבין: היום הוא יום ההוקרה לחיילי המילואים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נשענים על הצבא.

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו זה יהיה מוטל עליך, השר ליברמן.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יואב קיש – איננו; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: כבר אמרתי, רבותי, שאני סגרתי את הרשימה.

יצחק וקנין: אני גם לא אאפשר לחברי כנסת שלא נמצאים באולם המליאה וקראתי בשמם לדבר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דב חנין, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: ואחריך – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, הנה הגיעה הישועה הגדולה, וסוף-סוף יש לנו שר שאצלו מילה זו מילה, ויתמנה לנו שר ביטחון שיש לו רקורד של אמירות ברורות והתחייבויות חד-משמעיות: מפציץ סכר אסואן, מפרק הרשות הפלסטינית, ממוטט ה"חמאס", מחסל את ראש ממשלת ה"חמאס" הנייה בתוך 48 שעות מרגע מינויו.

דב חנין: איש שיודע לדבר בצורה נוקבת; יודע לזהות מי עומד מאחורי הפיגוע בתל-אביב – חברי הכנסת הערבים; יודע להגיד אמירות מוסריות: החייל מחברון הוא גיבור; יודע להגדיר מי הם האויבים: אנשי השמאל הם סייעני טרור; שמי שנגדנו – נרים גרזן ונוריד לו את הראש.

דב חנין: דמוקרט לתפארת.

דב חנין: הוא גם יודע לזהות תכונות אופי.

דב חנין: הוא יודע לומר לנו, למשל, שראש הממשלה בנימין נתניהו הוא נוכל ורמאי.

דב חנין: אמירה ברורה, ישרה, ישירה.

דב חנין: בלי משחקים ובלי דיפלומטיה.

דב חנין: מה אומר לכם, נתניהו בחר לעצמו כשר ביטחון את האיש שהכי מתאים לו.

דב חנין: אתם מרגישם בטוחים, עמיתי חברי הכנסת?

דב חנין: טוב, אתם תגידו לי שמדובר רק במילים.

דב חנין: אבל אין ספק, אביגדור ליברמן הוא גם איש של מעשים: אלוף חברות הקש בקפריסין; האיש שהרוויח 3 מיליון דולר מעסקה בודדת להורדת שער הרובל בפרק זמן קצרצר – שנות ה-90.

דב חנין: הוא מקרין גם מרוחו הטובה על הנהג שלו, שיש לו חברה באיי-הבתולה, שבקופתה יש מיליונים; הוא מקרין גם על בתו.

דב חנין: גם לבתו הצעירה יש חברה, וגם אליה זרמו מיליונים.

דב חנין: גם כאן, עמיתי חברי הכנסת, יש קרבה בין ליברמן ונתניהו.

דב חנין: אני קראתי היום שראש הממשלה מנסה להסתיר את הוצאות המעון שלו.

דב חנין: הוא מסרב למסור את הקבלות ואת החשבוניות של ההוצאות הפרטיות במעונות ראש הממשלה.

דב חנין: מה אומר לכם, עמיתי חברי הכנסת, מצא מין את מינו.

דב חנין: דומים לגמרי.

דב חנין: שניהם זהים בגישה הבסיסית: דמגוגיה במקום פתרונות; אותה פוליטיקה של הסתה; אותה התמקדות בשנאת ערבים ובגזענות; אותה קיצוניות פנימית שעטופה באופורטוניזם חיצוני.

דב חנין: זה מסוכן ומדאיג, בהחלט.

דב חנין: וזה מסוכן במיוחד נוכח חולשת האופוזיציה הפרלמנטרית, שחלק ממנה ניסה עוד בשבוע האחרון להזדחל לממשלה הזאת.

דב חנין: ובטח ברגע הזה, במיוחד ברגע הזה, צריך להציב קול אחר, וצריך להציב התנגדות לממשלה הזו.

דב חנין: וההתנגדות חייבת להיות התנגדות ציבורית, קודם כול.

דב חנין: לכן אני מברך מכאן את ההפגנה החשובה – –

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: – – שהייתה במוצאי-שבת – אני מסיים – בתל-אביב.

דב חנין: אלפי יהודים וערבים שהתייצבו, עומדים ביחד – מרצ, חד"ש, אנשי שלום, אנשי דמוקרטיה – להשמיע קול אחר ולהגיד: אנחנו לא ויתרנו.

דב חנין: אנחנו לא נוותר.

דב חנין: אנחנו נתנגד.

דב חנין: אנחנו נבנה אופוזיציה אמיתית, ואנחנו נציע תקווה אמיתית לבני-האדם בארץ הזאת.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת פריג', שלוש דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי החברים, אני לא רואה שר באולם, אבל נקווה שזה – – –

יצחק וקנין: יש, יש.

עיסאווי פריג': חברים – –

יצחק וקנין: יש אלקין.

עיסאווי פריג': – – היום – – –

יצחק וקנין: זאב אלקין.

עיסאווי פריג': חברים, היום היה אמור להיות, אדוני היושב-ראש, יום של ברכות, הרי שלושה שרים נכנסים מסביב למעגל שמולנו, ואמור להיות שחר של יום חדש.

עיסאווי פריג': ואני מתאר לעצמי, אנחנו עולים, חברי כנסת, האחד אחרי השני, ויושב לו הכתובת, שר הביטחון המיועד, על הספה בחוץ, מחייך – שידברו, שידברו, אני שר הביטחון.

עיסאווי פריג': ואני שואל את עצמי: החברים לפני תיארו, מה לא דיברו – על הגזענות, על השחיתות, על הגנבה, על הסיפורים.

עיסאווי פריג': הכול דובר עד אין-סוף.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, אתה, כחבר קואליציה, הרי לפני שנה אותם דברים היו על השולחן.

עיסאווי פריג': מה השתנה מהיום הראשון, נכון לעכשיו, שקיבלו את ההחלטה שכן – ליברמן צריך להיות שר הביטחון?

עיסאווי פריג': מה השתנה?

עיסאווי פריג': שאני אבין את תהליך קבלת ההחלטות אצל ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': לפני שנה, אביגדור ליברמן, חבר הכנסת ליברמן נכון לעכשיו, ביקש להיות שר הביטחון.

עיסאווי פריג': אותם התנאים.

עיסאווי פריג': כולנו ידענו את זה.

עיסאווי פריג': וראש הממשלה וחברי הליכוד אמרו:

עיסאווי פריג': בן-אדם שלא ירה אף פעם כדור מלבד כדור טניס לא ראוי להיות.

עיסאווי פריג': וכל אחד עם ההתקפות האישיות.

עיסאווי פריג': מה השתנה בשנה הזו?

עיסאווי פריג': אני שואל, ומעלה את זה, על תהליך קבלת ההחלטות של ראש הממשלה.

עיסאווי פריג': זה סימן שאלה אחד גדול.

עיסאווי פריג': שנדע מי עומד בראש ואיך הוא מוביל את כל התהליך הזה.

עיסאווי פריג': הדבר השני, חברים, חבר הכנסת ליברמן נכנס לתודעה של הערבים כשקפץ ואמר: אני רוצה להחליף שטחים – לזרוק את אום-אלפחם וואדי-עארה ולעשות החלפות, ואדי-עארה – פלסטין.

עיסאווי פריג': והתחיל עם כל זה.

עיסאווי פריג': ואחרי זה נכנס: אני רוצה לעשות את עזה מגרש כדורגל, וכל האמירות שחברים לפני הרחיבו עליהן.

עיסאווי פריג': אני שואל: כל הדיבורים האלו והכותרות – אלוף הכותרות ואלוף הדיבורים ואפס המעשים – עכשיו נראה את תהליך הביצוע שלהם?

עיסאווי פריג': אני רוצה להבין מה כל ההמולה הזו.

עיסאווי פריג': אבל אני רוצה לסיים במשפט אחד: בשנות ה-80, כשהייתי באוניברסיטה, ויצא לי שלמדתי באותה תקופה שלמדו צחי וכל החברים – ובחוץ הזכיר לי את זה חבר הכנסת זחאלקה – – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': אני מסיים את זה, כי קיבלנו שר חדש.

עיסאווי פריג': אומנם הוא בלי תיק, אבל חברנו צחי, שאני רוחש לו כבוד רב, תראה את האבסורד, תראה איך היוצרות מתהפכות, אדוני:

עיסאווי פריג': ב-1981 אביגדור ליברמן היה מחזיק את תיק הג'יימס-בונד והולך, שומר אישי מאחורי צחי.

עיסאווי פריג': מחזיק לו את התיק.

עיסאווי פריג': אחרי כל כך הרבה שנים איך היוצרות התהפכו, ואביגדור לקח לצחי את התיק, ונשאר צחי בלי תיק.

עיסאווי פריג': צר לי עליך, חבר הכנסת הנגבי, שנשארת בלי תיק.

עיסאווי פריג': זה המצב.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: ולאחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, הידיעות שאנחנו היום מנסים לעכל ומנסים להתנגד להן, להפוך אותן למציאות, תפסו אותי בחו"ל.

עאידה תומא סלימאן: תפסו אותי באיזו סדרת פגישות, כאשר המטרה הייתה ללמוד ולנסות לקדם את עניין השלום בפגישות האלה.

עאידה תומא סלימאן: והאנשים שהסתכלו מבחוץ על המדינה וניסו להעריך מה זה אומר, צירוף ליברמן, שאלו אותי אם המצב יהיה יותר חמור משהוא היום, ומה בדיוק קרה לנתניהו, שפתאום הוא רוצה להתחבר לליברמן ורוצה להכניס את ליברמן.

עאידה תומא סלימאן: ואני חייבת להגיד לכם שבשבילי – אני הופתעתי מההפתעה שלהם; אני הופתעתי מזה שאנשים עדיין חושבים שיש מרחק גדול בין נתניהו לבין ליברמן, ושליברמן כאילו הוא עוף זר בממשלה הזאת, כאילו הוא הסמן הקיצוני, יהיה הסמן הקיצוני, בממשלת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נראה באמת מה קורה: לפני כמה שנים יצא הקמפיין של ליברמן, שנשא על דגלו: אין אזרחות בלי נאמנות.

עאידה תומא סלימאן: ואז חשבנו שזאת ססמה מאוד גזענית, מאוד מאיימת על האוכלוסייה הערבית, רוצה לפגוע בלגיטימציה של האזרחות שלנו, כערבים, בתוך מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: מצד שני, תראו מה קורה היום: ממשלת ישראל – ראש ממשלת ישראל, מר נתניהו, כבר כמה פעמים בנאומים שלו על הדוכן הזה, השתמש בדיוק – אולי לא באותן מילים, אבל באותה צורת חשיבה – והוא מוביל אותה פוליטיקה שמנסה לדחוק את האוכלוסייה הערבית, לא מחוץ לכנסת, הפעם, ולא מחוץ לשיח הפוליטי, אלא מחוץ ללגיטימציה של האזרחות שלנו, ולהוביל מסע גזעני מסית נגד האוכלוסייה.

עאידה תומא סלימאן: אז בזה מין מצא את מינו.

עאידה תומא סלימאן: ליברמן, מצד שני, תמיד לא היה אפשר להגיד עליו שהוא דוגל בשלום.

עאידה תומא סלימאן: להפך, אדם מאוד מאמין שצריך להפציץ, ולהחריב, ולהרוג, ולרצוח, ו- ו- ו-; אז מה זה שונה מהמצב הקיים היום?

עאידה תומא סלימאן: הממשלה הזאת הוכיחה וראש הממשלה הוכיח שוב ושוב שבקדנציה הזאת, אם הוא בעבר ניסה – –

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – לשלם מס שפתיים ולהגיד שהוא רוצה שלום, הפעם הוא אומר את זה באופן הכי גלוי, שהוא ממשיך במדיניות הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: אז ליברמן הוא תוספת לממשלה הזאת, אבל הוא לא כל כך שונה ממנה; אולי מזיז אותה לכיוונים פאשיסטיים יותר מבעבר, אבל מצא מין את מינו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אילן גילאון, שלוש דקות לרשותך.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: האמת, אדוני, שתי מסקנות מיידיות שנובעות מהמצב של הימים האחרונים הן: 1.

אילן גילאון: חייבים להכניס את הניתוח לפתיל קצר לסל התרופות, ואני עדיין פונה לשר הבריאות בעניין הזה; הדבר השני – לפתוח קורס מיידי, אדוני, לראשי ממשלה, שידעו לתפעל כרטיסי אשראי, רחמנא ליצלן.

אילן גילאון: אבל ברצינות, אדוני, אתה יודע שלפני שהתקיים הוויכוח בין שמאל לבין ימין היה הוויכוח האמיתי – הוא הכי ראשוני, הכי בסיסי – בין אנשים שמביטים על בני-אדם כמטרות לבין אנשים שמביטים על בני-אדם כאמצעים.

אילן גילאון: והיום, אדוני, בהובלת המדינה הזאת קיימים אנשים שמתייחסים במאה אחוז באופן אינסטרומנטלי כלפי הציבור וכלפי המדינה.

אילן גילאון: הבעיה היא לא ליברמן; הרי ליברמן היה בממשלה, אני לא מפחד ממנו.

אילן גילאון: יש לו – מילה זה רק מילה, וזה נגמר במילה, ואנחנו ראינו את הגבורה שלו מאז הפצצת סכר אסואן, שזה נגמר בהכאת ילדים בנוקדים.

אילן גילאון: זו לא הבעיה בכלל.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית בסיטואציה שאנחנו נמצאים בה, אדוני, היא עד לאיזו רקמה של אשפתות אנחנו מסוגלים להגיע.

אילן גילאון: מה אני מסביר לנכדים שלי, בתור דוגמה, כשאני צריך להראות מי המנהיגות.

אילן גילאון: זה איננו ויכוח אידיאולוגי בין צדדים ובין כיוונים – זה פשוט איננו קיים.

אילן גילאון: הציניות הזאת, ההתבהמות הזאת, ראש ממשלה שמסית כלפי חברי הכנסת האחרים, שמנצל הזדמנויות כדי להפריד ולמשול, שלא מתמודד עם בעיות אמיתיות אלא בדרך של להפריד ולמשול, של הפחדה מתמדת.

אילן גילאון: אני רוצה לעדכן אתכם, חברים וחברות, שהרבה יותר אנשים במדינת ישראל מתים מלחץ דם ומסוכרת, אבל אם ראש הממשלה יגיד – מה הוא יגיד, שהסוכרתיים נוהרים באוטובוסים לקלפיות?

אילן גילאון: זה לא מרשים אף אחד, כי ככה אי-אפשר להפחיד.

אילן גילאון: ואני אומר, אדוני, אני מאוד מפחד, ואינני סומך, בטרויקה המסוכנת הזאת של אנשים חסרי כבוד וחסרי מעצורים, במשולש הזה שנקרא ביבנט, עם התוספת של ליברמן.

אילן גילאון: זו כנופיה שמובילה היום את מדינת ישראל ומשעבדת את העתיד של הנכדים שלי למען קיומם והישרדותם, כי הם לא יודעים שובע – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת דב חנין ומיקי רוזנטל, וידידנו.

אילן גילאון: אתה יודע, אני רוצה לתרגם – למעשה מישהו אחר תרגם – אני רוצה לקרוא לך ארבע שורות משיר של בוב דילן שתורגם בצורה יוצאת מן הכלל על-ידי יהונתן גפן, אדוני, והוא אומר ככה: "והחרא עולה, שם הוא מציף את המים / ויונים מתות מכוסות עלי זית / ופנים של תליין מסתכלות מכל בית / שם הכול מכוער ולנפש אין ערך / הצבע שחור והאפס הוא מלך".

אילן גילאון: וזאת התחושה שלי, אדוני.

אילן גילאון: ישראלים וישראליות – –

יצחק וקנין: תודה.

אילן גילאון: – – מגיע לכם הרבה יותר.

אילן גילאון: עליכם לדרוש כל יום ולשאול את עצמכם מה אתם נותנים למדינתכם, אבל כל יומיים – במה היא גומלת לכם.

אילן גילאון: מגיע לכם הרבה הרבה יותר ממה שאתם מקבלים היום.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר כהן, סגן יושב-ראש הכנסת, ואחריו – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת יקרים ומכובדים, ראו, אנחנו נמצאים בתקופה – באיזו הצגה גדולה שהתפאורה שלה היא תפאורה של ציניות, היא תפאורה של פוליטיקה איומה ונוראה, של הישרדות, של הקרבה של אנשי ציבור נהדרים, בדמותו של בוגי יעלון, בשביל ההישרדות, בשביל הפוליטיקה הצרה, שבאמת, כמו שאמר אילן גילאון, לא מגיע לנו ולציבור שאלה יהיו המנהיגים שלנו.

מאיר כהן: למרות זאת, אני לא חפץ בכישלונו של שר הביטחון; אני אזרח במדינה הזאת, ולמרות היותנו אנשי אופוזיציה, אנחנו לא נעמוד ונחכך ידיים ברגע שהוא ייכשל, כי כישלונו שלו זה – כישלונה של מדינה.

מאיר כהן: אבל דבר אחד אני מבקש ממנו, אילן – הוא מיהר להתנצל בפניו של ראש הממשלה על מה שהוא לא היה צריך להתנצל, כי הוא יודע שכל מה שהוא אמר על ראש הממשלה – נכון.

מאיר כהן: אבל הוא עד עכשיו לא התנצל בפני הצבא; הוא לא התנצל בפני מפקדי הצבא שהוא, שר הביטחון, ברגליים גסות נכנס לבית-הדין הצבאי והטיל דופי בשופטים הצבאיים, וברגליים גסות ובהתבטאויות קשות יצא נגד מפקדי הצבא, גם אם הוא לא אמר – בגיבוי המוחלט שהוא נתן סביב כל שאלת אותו חייל שירה במחבל.

מאיר כהן: אני מצפה ממך, אדוני שר הביטחון, שתקום ותבקש סליחה לפני שאתה נכנס לתפקיד.

מאיר כהן: סליחה, מצה"ל; סליחה, מהמפקדים שלו; סליחה מהשופטים, ותבטיח להם שאתה לא תיתן לאספסוף לכתוב את הקוד האתי של צה"ל, שאתה לא תיתן למרכזי המפלגות להחליט מי יהיה מפקד ומי לא יהיה מפקד – שאתה לא תיתן לכל מיני מאכערים להחליט מה יהיה פרצופו של צה"ל.

מאיר כהן: ואולי אז תוכל להיכנס לתפקיד שלך ביראת שמים.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מוזס, שלוש דקות לרשותך.

מנחם אליעזר מוזס: תודה, אדוני היושב-ראש, שלוש דקות מעבר לברכות שלי ליום ההולדת שלך.

מאיר כהן: מזל טוב.

מנחם אליעזר מוזס: תזכה לאריכות ימים ושנים טובות, יהודי יקר כמוך.

יצחק וקנין: וכן לאמור.

מנחם אליעזר מוזס: מזל טוב.

טלי פלוסקוב: מזל טוב.

מאיר כהן: בריאות ואושר.

יצחק וקנין: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: בבריאות.

מנחם אליעזר מוזס: דשנים ורעננים יהיו.

יצחק וקנין: אם זכינו לברכות שלך, מה יש לנו עוד לומר?

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו מתחילות שלוש הדקות, טוב?

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר, הכותרת בעצם של הדיבור שלי, שממשלה שלא תמצא את פתרון מצוקת הדיור, אין לה זכות קיום.

מנחם אליעזר מוזס: ביום ג' בשבט שנה זו, למספרם 13 בינואר 2016, עמדתי במקום הזה והתרעתי על יוקר מחירי הקרקע והפיתוח במכרזי משרד השיכון בבית-שמש.

מנחם אליעזר מוזס: שר השיכון, מר גלנט, הסביר לי כי משרדו פרסם בסוף 2015 למעלה מ-4,000 יחידות דיור בבית-שמש, ברובעים ד' וה', בשיטת מחיר למשתכן, מחצית לחילונים ומחצית לחרדים.

מנחם אליעזר מוזס: אני אז אמרתי: אם כן, תן להם גם בקריית-גת כשאתה בונה 17,500 יחידות דיור; תן לנו גם כן משהו, לחרדים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל הוא הסביר שבית-שמש זה – שאלתי, למה מחיר הדירה יעמוד על כמיליון ש"ח?

מנחם אליעזר מוזס: הוא הסביר שזאת קרקע שיפועית וכל מיני הסברים, והוא אמר שגם יביא עוד מענק מהאוצר על מנת להוזיל את זה.

מנחם אליעזר מוזס: וראה איזה פלא, אני אמרתי אז: האם זה פתרון למצוקת הדיור?

מנחם אליעזר מוזס: דירה של 900,000 שקל לכל ילד?

מנחם אליעזר מוזס: האם זה הפתרון שלו אנחנו מקווים?

מנחם אליעזר מוזס: ואז הוא הסביר שאנחנו במחיר למשתכן נוזיל את זה בעוד 20% כנראה.

מנחם אליעזר מוזס: וראה איזה פלא, כמעט אף קבלן לא ניגש למכרז הזה.

מנחם אליעזר מוזס: היה מכרז על 4,268 יחידות דיור; רק ל-20% מהשטח ניגשו קבלנים למכרז, כמעט אף קבלן לא ניגש לזה.

מנחם אליעזר מוזס: ומה זה אומר?

מנחם אליעזר מוזס: הדבר הזה אומר דורשני.

מנחם אליעזר מוזס: זה בא ואומר שקבלנים לא מאמינים שהם באמת יצליחו לבנות כאן במחיר סביר לזוגות צעירים ולחסרי דיור, וגם להרוויח עוד משהו.

מנחם אליעזר מוזס: הם בכלל לא מאמינים בזה שיהיו קונים במחירים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: אין לנו ברירה, אנחנו חייבים להתמקד לא רק במחירי הקרקע ולא רק במחיר הפיתוח, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: במרכיב של כל דירה יש 60% מס, גם בבטון, גם בברזל, גם בכלים הגסים, גם בכלים סניטריים, למעלה מ-60%.

מנחם אליעזר מוזס: אם אנחנו לא נחתוך גם בזה, מה שנקרא הבשר החי, באוצר, לא נמצא פתרון.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: וממשלה שלא תמצא פתרון למצוקת הדיור, אין לה זכות קיום.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שבכל אופן יצליחו לעשות משהו, והממשלה תצא לדרך ויצליחו גם בזה.

מנחם אליעזר מוזס: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: פּארן.

יצחק וקנין: פּארן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, ראשית כול, מזל טוב, עד מאה-ועשרים.

יצחק וקנין: תודה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, לגיטימי הוא שראש ממשלה ינסה להרחיב את הקואליציה שלו, ובמקרה הזה, זה לא שלא הייתה לו אופציה אחרת או אלטרנטיבה אחרת – הייתה לו ועוד הייתה, אבל הוא בחר במודע – כבוד השר המיועד – הוא בחר במודע באלטרנטיבה של צירוף ישראל ביתנו, ונכנע לדרישה האולטימטיבית של אביגדור ליברמן להיות שר ביטחון, ובכך למעשה אמר לכל העולם, וגם לעם בישראל, שאין שום הסדר ואין שום כוונה לנהל שום משא-ומתן, ואין שום כוונה לצעוד לעבר השלום, והיעד הוא עימות ועוד עימות, גם עם העם הפלסטיני, גם עם הערבי, המיעוט הערבי הלאומי בתוך מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: והססמה שהוא טבע: אין זכויות בלי נאמנות, אין אזרחות בלי נאמנות.

אוסאמה סעדי: ולכן, ההיקף של החקיקה הגזענית ילך ויגבר, ולמעשה הוא אמר לאו מוחלט לשלום, ולכן יהיה עימות ועוד עימות עם הקהילה הבין-לאומית, ויהיה יותר חרם ויותר BDS, ויותר לחץ על מנת שהממשלה הזאת בסוף תיכנע לדרישה הבין-לאומית למשא-ומתן ולפתרון הצודק: שתי מדינות לשני עמים – מדינת פלסטין בגבולות 67' ובירתה ירושלים המזרחית.

אוסאמה סעדי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, להפנות לשני סעיפים בהסכם הקואליציוני שנחתם בין הליכוד לבין ישראל ביתנו.

אוסאמה סעדי: סעיף 19 – תשמעו, רבותי חברי הכנסת:

אוסאמה סעדי: במסגרת הניסיון להגברת המשילות – דב חנין, אתה שומע את המילה הזאת, משילות – גם בכנסת הקודמת – אבל תראה: על מנת לקדם את המשילות במדינת ישראל – אז תיבחן הצעה להגדלת משרות אמון במשרדי הממשלה לשם טיוב, עיסאווי, לשם טיוב עבודתם של משרדי הממשלה.

אוסאמה סעדי: במסגרת הצעה זו יוגדרו כמשרות אמון גם משרות כגון משנים למנכ"לים ומקביליהם וסמנכ"לים ומקביליהם.

אוסאמה סעדי: זאת המשילות שאתם רוצים, אילטוב?

אוסאמה סעדי: יותר משרות אמון?

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת המיועד, צחי הנגבי, השר המיועד.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אוסאמה סעדי: מילה אחרונה.

אוסאמה סעדי: עוד סעיף – סעיף 25 להסכם הקואליציוני.

רוברט אילטוב: זה סעיף גנרי מהסכמים קודמים.

אוסאמה סעדי: סעיף 25 להסכם הקואליציוני מדבר על סמכות לפסילת חוקים.

אוסאמה סעדי: אילטוב – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אוסאמה סעדי: – – פגשתי אותך היום ואמרתי לך: חוק-היסוד שאתם עומדים לחוקק יקנה באופן מפורש סמכות לבית-המשפט העליון בשבתו כבג"ץ – –

יצחק וקנין: תודה.

אוסאמה סעדי: – – לפסול חוקים ברוב של שמונה שופטים מתוך סך של 15.

אוסאמה סעדי: אף אחד לא שם לב לסעיף המסוכן הזה.

אוסאמה סעדי: זה כמו פסקת ההתגברות.

יצחק וקנין: תודה.

אוסאמה סעדי: זה לא יעבור.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חבר הכנסת מיקי לוי.

יצחק וקנין: במידה – – –

יעל כהן-פארן: תודה, כבוד היושב-ראש.

יצחק וקנין: רק דקה, דקה.

יצחק וקנין: חברים, אני כבר מוחק, כל הרשימה שלי מחוקה, אני מוחק ומעביר, מוחק ומעביר.

יצחק וקנין: העברתי אותו כבר חמש פעמים.

יצחק וקנין: זה מקשקש את כל הרשימה, זה שיבוא אחרי, לא יודע אם הוא ידע מה הולך.

יצחק וקנין: אני מבין שאלעזר שטרן, אתה לאחר – חברת הכנסת, זה לא על חשבונך, עוד לא התחלתי לקחת את הזמן.

יעל כהן-פארן: שמתי לב.

יצחק וקנין: מרגע זה שלוש דקות.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אדוני, כבוד היושב-ראש, חברי, חברות וחברי הכנסת, אומנם ליברמן טען שהוא עבר ניתוח להארכת הפתיל, אבל בואו לא נשכח שבסוף הפתיל עדיין יש פצצה, פצצה שעשויה להביא אסון למדינת ישראל.

יעל כהן-פארן: עם הצטרפות ליברמן היום לממשלה, היא הפכה מקיצונית לקיצונית הרבה יותר.

יעל כהן-פארן: עכשיו התחרות בין ראשי סיעות הקואליציה, ובעיקר בנט, ליברמן ונתניהו, תהיה מי יתפוס את קולות הימין הקיצוני.

יעל כהן-פארן: תחרות של איבוד עשתונות ומענה לדרישות של הקיצוניים ביותר.

יעל כהן-פארן: תחרות שבהכרח תביא לנו פה עוד חקיקה אנטי-דמוקרטית, עוד הסתה נגד קבוצות שונות בישראל.

יעל כהן-פארן: ראש הממשלה, גם כך אנחנו יודעים שהוא מפלג את עם ישראל ומשסה – זה בזה.

יעל כהן-פארן: מי שיצביע היום בעד אישור מינויו של ליברמן לשר הביטחון, יצביע בעד עוד הקצנה, עוד הסתה נגד קבוצות שהן לא בימין הפוליטי, עוד גזענות ועוד שיסוי של קבוצות שונות אלו באלו.

יעל כהן-פארן: מינוי ליברמן לשר הביטחון הוא גם אבן נוספת בהידרדרות המוסרית של השלטון, כי כבר לא אכפת שמי שנחקר והיה תחת חשדות כבדים, מאוד כבדים, יהיה השר הבכיר ביותר בממשלה.

יעל כהן-פארן: נכון, לא תמיד התשתית הראייתית מאפשרת העמדה לדין, כמו במקרה של שרה נתניהו, אבל העניינים שעמדו מעל החקירה של ליברמן היו כל כך חמורים ומדאיגים – זה בלתי נתפס בעיני שעכשיו הוא יהיה אחראי לביטחון המדינה.

יעל כהן-פארן: עכשיו, אני רוצה לשאול את מר ליברמן שאלה בעניין קצת אחר:

יעל כהן-פארן: מה עשית ביום שני שעבר במסעדה במלון "קראון פלאזה", פה, ליד הכנסת, עם יוסי אבו, מנכ"ל "דלק קידוחים"?

יעל כהן-פארן: חגגתם את כניסתך לממשלה, או את סיום הסאגה של מתווה הגז?

יעל כהן-פארן: כי הרי הסאגה הזאת, של מכירת החיסול של משאבי האנרגיה של ישראל, הסתיימה בדיוק כשנסגר הדיל הפוליטי לכניסתך לממשלה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יואל חסון: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה לברך את השרים החדשים ולאחל ולהתפלל שיתקיים בהם ובנו: ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה.

אלעזר שטרן: אני חושב שבמציאות הזאת כמעט שאין לנו על מי לסמוך, אלא על אבינו שבשמים.

אלעזר שטרן: אני חושב שקבינט שגם ראש הממשלה לא סומך עליו – ואני אומר לשר בנט: זה לא סתם שראש הממשלה לא רוצה שיעדכנו אתכם; אולי עליך באופן אישי הוא סומך, אולי על אחרים לא – צריך לבדוק למה ראש הממשלה גם לא רצה את הממשלה הזאת מלכתחילה, וגם למה הוא ממשיך לעשות הכול כדי שהשרים לא ידעו ולא יבינו בחומר שכבר יוגש להם, ואני לא יודע איזה חומר יוגש להם ואיזה לא.

אלעזר שטרן: אני מודה שאני מוטרד, ואני צריך להגיד לשר החינוך: לא נהניתי מההופעה הקודמת.

אלעזר שטרן: דוגרי, אני אומר לך.

אלעזר שטרן: אני חושב – מה שנקרא, דיברנו על אחדות, והיה פה סוג של ניצול הופעה – זה אני אעיר גם ליושב-ראש הכנסת:

אלעזר שטרן: לקחו כלי של האופוזיציה והפכו אותו – שהקואליציה תתחיל לדבר כאן.

אלעזר שטרן: אבל לתוכן הדברים עצמם.

אלעזר שטרן: תראו, הסיפור של החייל שעומד למשפט הוא לא סיפור פשוט; הוא סיפור ששלושה חברי קבינט, כנראה ממחר בבוקר, עשו פה תחרות מי משמיץ יותר את צה"ל ומי מתקשר לאבא של חייל שנאשם בעבירה קשה של טוהר הנשק על-פי שרשרת הפיקוד בצבא, ללא הבדל ימנים ושמאליים, גלויי ראש וכסויי ראש.

אלעזר שטרן: עמד פה שר ביטחון ואמר משהו, ולאחר מכן עלה פה שר החינוך ואמר: אני לא התקשרתי פעם אחת, התקשרתי שלוש פעמים, ואחרי יומיים אומר גם ראש הממשלה: אני התקשרתי, ושר הביטחון המיועד הולך לסוג של הפגנה בעד אותו חייל, שהיא למעשה הפגנה נגד ערכי צה"ל, תצבעו את זה איך שאתם רוצים.

אלעזר שטרן: ומערכת הערכים הזאת היא זאת שמעכשיו צריכה להיות אחראית למדינת ישראל.

אלעזר שטרן: היא זאת שצובעת ערכים של טוהר הנשק כשייכים למשהו שהוא מחוץ לממשלה.

אלעזר שטרן: היא זאת שצובעת ערכים של טוהר הנשק כמשהו ששייך, לצערי, לשמאל, ואנחנו יודעים שהוא שייך לכולנו, לא לשמאל ולא לימין.

אלעזר שטרן: למערכת הערכים הזאת – אני חושש שיש קצינים בצבא, למרות העמדה האמיצה של מפקדי הצבא, שירצו להתיישר לפי הערכים ששר הביטחון הנכנס שידר להם, ואני אומר: יחד עם ראש הממשלה ועם שר החינוך.

אלעזר שטרן: ואני מודה שאני חושש.

אלעזר שטרן: וכיוון שאני חושש, וכיוון שהמדינה הזאת היא של כולנו, ואנחנו את העשייה הפוליטית שלנו נמשיך לעשות – אבל כיוון שיכולת ההסתמכות שלנו על מי שיקבל את ההחלטות, על מי שבצבא ייאלצו וירצו למלא את כל ההנחיות שיקבלו, ולפעול גם ברוח ההנחיות, לא רק כלשונן, אז אני באמת, לא נותר לי אלא לסיים את דברי גם כן: ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה, ואם אלה השרים והיועצים, אז אולי לתת משנה תוקף: חזק את ידי מגיני ארץ קודשנו.

אלעזר שטרן: תודה.

יואל חסון: אמן.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני, עומדות לרשותך, כולל הברכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל בשאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי לפני שנה היה משא-ומתן, כשראש הממשלה הקים את ממשלתו הראשונה; לפני שנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה היו התנאים קודם, על מה פוצץ המשא-ומתן, ומה היום ראש הממשלה מוכן לתת, שלא היה מוכן לתת קודם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו אחת השאלות שראש הממשלה צריך לענות עליה לעם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד שאלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ראש הממשלה באמת נותן אמון בליברמן כשר הביטחון, אפילו שהוא חסר ניסיון, פזיז ומתלהם בדיבור – את זה כולם מבינים – או שפתאום ליברמן התחיל עם הסליחות – כנראה הגיע לתקופה של ימי הכיפור ואז התחיל עם הסליחות – האם הוא יתחיל גם לבקש סליחות מאחרים שהוא התבטא נגדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ההוראה הראשונה שייתן ליברמן כשר ביטחון תהיה להתאמן כדי להפציץ את סכר אסואן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם כן, צריך לדעת שמצרים תדע בכלל אם יש לה הסכם שלום עם ישראל, או שהסכם השלום הוא רק דיו על הנייר, שלא שווה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם היא גם צריכה להתכונן למלחמה עם ליברמן, או שליברמן יעלה גם לדוכן הזה, או למקומות אחרים, וגם יבקש סליחה ממצרים ויגיד: תשמעו, אני רק דיברתי כי חיפשתי קולות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם שר הביטחון המיועד יבנה בהתנחלויות יותר ויותר, כי זה חלק מהתנאים שהוא פרסם בעיתונות ובתקשורת על בנייה בהתנחלויות וצריך לבנות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זו תהיה גם עמדת הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הממשלה – וראש הממשלה אומר לעולם שיש הקפאה בהתנחלויות; האם זו גם תהיה עמדת ראש הממשלה או עמדת הממשלה, או שזה רק דיבורים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם באמת ליברמן יעמוד על זה שאום-אלפחם לפלסטין, למדינה פלסטינית, ואריאל לישראל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם באמת הוא מאמין בשתי מדינות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם כן, אז בואו נשמע את העמדה של הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי יש שרים בממשלה שאמרו שאם יהיו בתוך הממשלה – מדינה פלסטינית לא תקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נכון, השר בנט, את זה אמרת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז – האם זו באמת העמדה של ישראל ביתנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הם ירצו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד משהו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שרת קליטה, והייתה לפני זה, שהיא מיועדת – הייתה גם שרת קליטה לפני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם היא יודעת – ומה עשתה – ש-20% מהעולים שבאו מאיפה שבאת גם את עזבו את הארץ?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הקליטה שאת מייחלת לה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אכפת לי מזה, אבל גם בזה נכשלתם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועוד משהו, לפני שאני מסיים, כבוד היושב-ראש: יש עוד שר בלי תיק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, חסרים תיקים אצל ראש הממשלה, כך שהוא יוכל להעביר לו תיק, אחד מהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: או שראש הממשלה, גם על השר המיועד הנגבי לא סומך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז על מי הוא סומך, על עצמו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו עליו לא סומכים.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: אני מודה לך על דבריך.

יואל חסון: חבר הכנסת איתן ברושי – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, שר החינוך, חברי הכנסת, ממשלת השותפים הטבעיים יוצאת לדרך, ואני חושב שכל אזרח, ודאי גם אנחנו, צריכים לאחל לה הצלחה – ולשרים החדשים שנכנסים היום.

איתן ברושי: אבל לפי דעתי, השאלה הנשאלת היא: האם הממשלה הזאת תעמוד במבחן האחריות והמעשים הנדרשים לישראל בעת הזאת?

איתן ברושי: ראש הממשלה חזר כמה פעמים, גם לאחרונה, על המחויבות שלו לשתי מדינות לשני עמים.

איתן ברושי: ראש הממשלה יודע היטב את הנתונים: מעט מאוד זמן עומד לרשותו ולרשות הממשלה כדי לממש את היעד של שמירתה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית ולנסות למנוע את האיום של מדינה דו-לאומית.

איתן ברושי: הציבור מתחלק לשתי קבוצות – ולא לפי החלוקה של המפלגות: קבוצה אחת, שלפי דעתנו ועל-פי הסקרים היא הגדולה והיא רוב העם – גם אם הוא הלך ימינה, רוב הציבור רוצה שתי מדינות לשני עמים, רוצה את ההיפרדות ורוצה מדינה יהודית ודמוקרטית; ויש חלק, כולל אנשים שהתייאשו מהפתרון, שרוצה ורצה מדינה דו-לאומית.

איתן ברושי: ההתמודדות היא בין שתי תפיסות: בין התפיסה שאנחנו רוצים לממש, שהמדינה צריכה לאפשר מדינה דמוקרטית ויהודית, שתי מדינות לשני עמים, לבין התפיסה של הבית היהודי ואחרים, שרוצים שהבנייה תמנע את האופציה של שתי מדינות לשני עמים.

איתן ברושי: זאת ההתמודדות.

איתן ברושי: היא לא בין ימין לשמאל, היא לא בין מפלגות, היא בין שני חלקים בעם.

איתן ברושי: אם היינו הולכים למשאל עם – ואני מציע את זה בנושא העקרוני – היינו מקבלים, לפי דעתי, במשאל עם במדינת ישראל רוב של אזרחיה שרוצה שתי מדינות לשני עמים ורוצה ישראל יהודית ודמוקרטית.

איתן ברושי: והזמן קצר.

איתן ברושי: למה הוא קצר, הזמן?

איתן ברושי: יש שתי נקודות שעכשיו קיימות: 1.

איתן ברושי: שאף שיש 370,000 יהודים, לא כולל בירושלים, ביהודה ושומרון, עוד אפשר לממש את החזון הזה; וגם כי רוב העם עוד מאמין בזה.

איתן ברושי: אם הממשלה תגרום לכך שהפתרון הזה יידחה, יש שתי סכנות: 1.

איתן ברושי: שנאבד את הרוב בעם ונאבד את חלון ההזדמנויות; וסכנה יותר גדולה, שאנחנו נעמוד לפני איום של הסדר כפוי ונעמוד לפני מציאות שישראל במקום להוביל תיגרר, ונגיע למציאות שכל מי שרצה את הכול יישאר בלי כלום, כמו שההיסטוריה זכורה לנו.

איתן ברושי: לכן אני חושב שהשאלה המרכזית היא אם ממשלת ישראל תוכל לעמוד ביעדים שהציב נתניהו, לממשלה שתוכל להתחייב על מדינה יהודית ודמוקרטית, ועל-פי הנוסחה הזאת היא תפעל ותוביל מהלכים שאני אשמח שנוכל גם אנחנו, מחנה השלום, לתמוך בה גם מבחוץ.

איתן ברושי: גם בעבר, כשבגין עשה הסכם עם מצרים, הוא לא יכול היה להעביר את ההסכם בלי תמיכה של השמאל.

איתן ברושי: אומנם יגאל אלון נמנע, אבל בגין עשה הסכם למרות המחנה הלאומי.

איתן ברושי: גם אריק שרון אמר שדין נצרים כדין תל-אביב, והוא פינה את גוש-קטיף ופירק את הליכוד; גם נתניהו נסוג מחברון.

איתן ברושי: לכן אני חושב שאנחנו בשעה גורלית, ובשעה הזאת צריך לעמוד על יעדים שהם בסדר גודל של החלטות בן-גוריוניות, ולשם כך צריך מנהיגות ויכולת לעמוד בכך.

יואל חסון: תודה.

איתן ברושי: אני רוצה עוד דקה – – –

יואל חסון: לא, לא, אדוני.

יואל חסון: תם הזמן.

איתן ברושי: משפט אחד.

איתן ברושי: רק משפט אחד – –

יואל חסון: משפט אחרון.

איתן ברושי: – – לממשלה שרוצה ליישב מהים עד הנהר – ואני פונה פה לליברמן, שאיננו נוכח, ולבנט שנוכח: תראו, החקלאות וההתיישבות קורסות.

איתן ברושי: אי-אפשר לאחוז בקרקע בלי חקלאות.

איתן ברושי: אנחנו עדים לקריסה של המשק המשפחתי, קודם כול; אנחנו עדים לעלויות ייצור לא סבירות, לפערי תיווך לא נורמליים; חקלאים הופכים להיות אלה שמוכרים במשקים שלהם.

איתן ברושי: והמדינה חייבת להתעשת.

איתן ברושי: צריך להגן על החקלאות וההתיישבות, כי בלי זה לא יהיו לא רק יהודה ושומרון, אבל ודאי גם לא מדינת ישראל – –

יואל חסון: תודה.

איתן ברושי: – – של הגבולות הקודמים.

יואל חסון: תודה רבה.

איתן ברושי: אני קורא לכם לחזק את החקלאות וההתיישבות – –

יואל חסון: תודה, אדוני.

איתן ברושי: – – בכל מקרה ובכל תנאי.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת ברושי.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברים, אנחנו ניגשים כאן לעוד מינוי, עוד הרחבת ממשלה; שהרבה אומרים עליה שהייתה יכולה ואולי צריכה לקרות כבר לאחר הבחירות.

תמר זנדברג: אומרים לנו, ממה נפשך?

תמר זנדברג: נכון, זו ממשלת ימין.

תמר זנדברג: הרי אם ליברמן לא היה עולה על עץ, וביבי לא היה עושה ככה וכו', אז היינו בממשלה הזאת כבר לפני שנה, ובכלל, כל הסאגות האלה של התפטרויות ואיומים וקומבינות וכל הדברים האלה – לא היינו מוצאים את עצמנו נגררים אליהם.

תמר זנדברג: אני רוצה בכל זאת לחזור ולהפנות מבט, לחזור ולהפנות זרקור אל המשמעות – אל המשמעות, שניתנה לנו ההזדמנות אולי להיזכר בה שוב שנה אחרי הבחירות, של הקמת ממשלה שהפכה את הסרבנות, את הקיפאון, את הגזענות ואת האלימות למדיניות המרכזית שלה; שבוחרת במודע – לא בכורח, כמו שמנסים הרבה פעמים לומר לנו, לא כתוצאה מאיזה כוח עליון, לא כתוצאה מכוחות חיצוניים וסביבתיים, אלא במודע בוחרת לקחת את מלוא העוצמה, את מלוא הכוח, את מלוא המימוש של החזון הציוני שמתבטא בהקמתה של מדינת ישראל, כפי שאנחנו רואים אותה היום, ולשים פול גז לתוך הקיר.

תמר זנדברג: לפני 20 שנה התחיל תהליך מדיני קשה מאוד, מקרטע, נתקל ברצח פוליטי חריף וחמור, שאני לא בטוחה שהתאוששנו ממנו עד היום.

תמר זנדברג: השנה הזאת, האחרונה, היא השנה הראשונה מאז, שממשלת ישראל אוטמת את אוזניה, עוצמת את עיניה ומסרבת מכול וכול לשמוע בכלל על אפשרות להיחלץ מהסכסוך שמהווה איום קיומי על המשך קיומנו כאן, לא פחות ולא יותר.

תמר זנדברג: אנחנו רואים ומסתכלים על התוצאות הרות האסון והרות הגורל שיש לדבר הזה: על הגזענות הגואה בתוך החברה הישראלית, על האלימות הפנימית, על ההדרה והרדיפה של ערבים, אחר כך של שמאלנים, אחר כך של מי שאוהב ערבים, ואחר כך של מי שאוהב שמאלנים – ואין קול ואין עונה.

תמר זנדברג: כל הקולות שמהווים איזה שומר סף, איזה תמרור אזהרה, מולבשים גם הם באותם מדי ההסתה של הפייסבוק, ומוקעים גם הם.

תמר זנדברג: וזה לא עוצר – זה הרמטכ"ל וזה שר הביטחון וזה נשיא המדינה – אין לזה סוף.

תמר זנדברג: והרי בוודאי ובוודאי שזה יגיע גם אליכם, רבותי השרים.

תמר זנדברג: אף אחד לא יכול להיות מספיק קיצוני, מספיק גזען ומספיק אלים כדי לרַצות את ההמון שהוא לפני רגע הסית.

תמר זנדברג: זה לא נראה ככה כרגע.

תמר זנדברג: כרגע נראה לכם שאתם על הסוס והכול בסדר ואתם דוהרים, רק השאלה לאן.

תמר זנדברג: רק שההסתבכות הפנימית שלכם היא האסון של כולנו.

תמר זנדברג: ואתם יודעים מה?

תמר זנדברג: אני מייצגת מחנה פוליטי שאפילו כבר לא – בשלוש השנים האחרונות אנחנו עולים לכאן וקוראים לכם להתעורר ולעצור ולראות ולהשתנות ולהוביל אותנו למקום אחר – אני כבר לא שם.

תמר זנדברג: לכן הקריאה האחרונה שלי היא לציבור, לציבור הרחב, שכאן יש איזה קונסנזוס שחושב שהוא ימני, והוא הולך ימינה.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הציבור הישראלי הרחב מייחל לשינוי, נמאס לו מהדרך שבה אתם מובילים אותנו, והוא גם יודע שמכם לא תבוא שום ישועה.

תמר זנדברג: רק דרך אחרת ורק שינוי אחר, שינוי כיוון, יכול להוביל אותנו לשם.

תמר זנדברג: וכאן אני חייבת מילה אחרונה, אדוני היושב-ראש, חצי משפט אחרון, לחברי באופוזיציה.

תמר זנדברג: התפקיד שלנו הוא להבין שהתפקיד שלנו הוא להציע את אותה דרך אחרת, כי ימין ועוד ימין יש, והוא עושה את תפקידו מצוין.

תמר זנדברג: לכן התפקיד שלנו הוא להציג אלטרנטיבה שונה ב-180 מעלות, לשכנע את הציבור הישראלי, ולהביא סוף-סוף דרך אחרת לישראל.

תמר זנדברג: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: חבר הכנסת בן צור, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יואל חסון: חברת הכנסת לביא, שר החינוך יושב פה, אז תוכלי להמשיך את הדיאלוג הקודם – או המונולוג.

יואל חסון: זה יהיה יותר מונולוג, אני מקווה.

יואל חסון: שלוש דקות לרשותך.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי שר החינוך, בהמשך למה שאמר היושב-ראש, אני רוצה לומר שהייתה לך הופעה מרשימה בשעת השאלות – –

יואל חסון: אני לא אמרתי.

יואב בן צור: – – בהחלט יישר כוח.

יואב בן צור: בהמשך לנושא שאמרת, שחברת הכנסת עליזה לביא תמשיך – הייתה לך שעת שאלות, רואים שאתה בקי בנושאים ואתה מצוי בדברים, יישר כוח על כל מה שאמרת.

יואב בן צור: יש פתגם שאומר: מוטב מאוחר מאשר אף פעם לא.

יואב בן צור: כבר מעת כינונה של הממשלה סברתי שמקומה של ישראל ביתנו בקואליציה, והנה היום אני מקבל לכך אישור מלא פחות מאשר יושב-ראש תנועת ישראל ביתנו.

יואב בן צור: כנראה יש כאלו שלוקח להם זמן להבין את המובן מאליו, אבל בסוף כולנו מבינים.

יואב בן צור: קואליציה רחבה היא חלק אינטגרלי של יציבות שלטונית, ויציבות שלטונית היא הערובה היחידה לרציפות שלטונית, שרק היא יכולה ומסוגלת לחולל שינויים ורפורמות נחוצים לטובת אזרחי ישראל.

יואב בן צור: אז נכון, לעתים יש חילוקי דעות, ואפילו חילוקי דעות מהותיים בנושאים רבים ומגוונים.

יואב בן צור: אבל כשהמטרה משותפת גם העקוב יכול להפוך למישור, וללא ספק לכל מרכיבי הקואליציה הנוכחית יש מטרה משותפת – הדאגה לאזרחי ישראל, ביצור הביטחון והכלכלה וחיזוק השכבות המוחלשות.

יואב בן צור: אני רוצה לברך את ידידי שר הביטחון הנכנס איווט ליברמן שיצליח בתפקידו, כי הצלחתך – הצלחתנו, הצלחתה של המדינה כולה.

יואב בן צור: בפניך ניצבים אתגרים קשים ומגוונים.

יואב בן צור: אתה ניצב בראשה של אחת מהמערכות הרגישות והחשובות במדינה, וכל החלטה או הכרעה יש לה משמעויות מרחיקות לכת.

יואב בן צור: מהיכרותי עמך ועם תבונתך, אין לי ספק שתשכיל לנווט את ספינת הביטחון של מדינת ישראל לחוף מבטחים – באחריות לביטחונה של ישראל, לצד נחישות בלתי מתפשרת כלפי אויביה מבית ומחוץ.

יואב בן צור: אז נכון, יש כאלה שנעים באי-נוחות ממינויך לשר הביטחון.

יואב בן צור: אבל אני רוצה להרגיע אותם, אתם תופתעו, ותופתעו לטובה.

יואב בן צור: אני גם רוצה לברך את חברת הכנסת סופה לנדבר על מינויה לשרת העלייה והקליטה.

יואב בן צור: אין לי ספק שהיא תצליח בתפקידה – שכבר עשתה בעבר.

יואב בן צור: אני רוצה לברך את ידידי השר צחי הנגבי, שנהנינו לעבוד אתו גם בוועדת החוץ והביטחון וגם כיושב-ראש הקואליציה.

יואב בן צור: אני רוצה לברך אותו כשר.

יואב בן צור: לחברי הכנסת החדשים, חברי ישראל ביתנו, שמצטרפים לקואליציה – אני רוצה לומר לכם שאני מרחם עליכם; עד עכשיו ישבתם איש תחת גפנו, איש תחת תאנתו, נהניתם מחופשת האופוזיציה, סוג של "חופש גדול".

יואב בן צור: אבל מעכשיו תצטרכו לעבוד, ואפילו לעבוד קשה.

יואב בן צור: אני מאמין ששמתם לב שהקואליציה הנוכחית היא אחת הקואליציות הפעילות ביותר, ועכשיו גם אתם תהיו שותפים לפעילותנו זו.

יואב בן צור: זה לא קל, אבל בהחלט יש תגמול: תחושת סיפוק של עשייה, של השפעה ציבורית.

יואב בן צור: שווה.

יואב בן צור: לסיום, אני רוצה לאחל לכולם כנס קיץ פורה ומוצלח, עם עשייה ענפה.

יואב בן צור: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן צור.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

יואל חסון: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יואל חסון: אל תלך לשום מקום, לא מוותרים.

יואל חסון: בבקשה, חברת הכנסת לביא.

יואל חסון: שלוש דקות.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אקבל את המלצתך ואני אפתח בתקווה שמופע האימים שהיה כאן בהחלטה – באמת, בשעתיים, לתת את האפשרות גם לחברי הקואליציה וגם לחברי האופוזיציה לבוא, לשאול שרים על נושאים שנמצאים על סדר-היום; לבוא, ללמוד, מה שלנו, חברי הכנסת, לא תמיד יש כלים לכך, ולשרים אין זמן; רבים מהשרים לא נמצאים פה, גם הרבה פעמים אדוני שר החינוך שולח את הסגן שלו לענות על שאלות.

עליזה לביא: אין לנו, לצערי הרב, הזדמנות לשמוע.

עליזה לביא: באתי ושאלתי שאלה, ואני רוצה להזכיר לך, אדוני שר החינוך, שאתה השר של כל ילדי מדינת ישראל, גם ילדים שההורים שלהם לא בחרו בך; אתה השר של כל ילדי מדינת ישראל, וגם אם שואלים אותך שאלה שלא מתאימה, אתה צריך לדעת לענות.

עליזה לביא: אתה מדבר על כבוד, ואתה הולך ביום הראשון של שנת הלימודים ומדבר על ערכים, ומדבר על כבוד, ועל דיאלוג, אז – לענות על שאלה, ולא להשמיץ ולקחת את הזמן שלך, שלוש דקות, ולהגיד למה האחר לא טוב.

עליזה לביא: במה אתה טוב?

עליזה לביא: בוא תספר לנו, בוא תשתף אותנו.

עליזה לביא: הרי בעצם אנחנו מדברים על לימודים, על אנשים שידם אינה משגת, גם כי תבנית נוף מולדתם לא מאפשרת, וגם בשלב מאוחר יותר – ואתה בטח יודע את זה – יש דיפרנציאציה בין מי שהוריו יכולים לתת לו, גם בחברה הכללית וגם בחברה החרדית, ומי שההורים שלו לא יכולים לתת.

עליזה לביא: אתה יודע את זה.

עליזה לביא: אז תקרא לזה לימודי חול, תהיה יצירתי.

עליזה לביא: אתה מדבר הרבה על הלימודים האקדמיים, ואתה קורא לבוא וללמוד – בוא תאפשר את זה לכל הילדים, תהיה יצירתי, תספר לנו מה אתה כן עושה, תראה לנו איך אפשר לעשות את זה בדיאלוג, שאתה כל כך מתהדר בו.

עליזה לביא: אז בוא, כמו שהרב עובדיה יוסף בא ואמר:

עליזה לביא: אני בעד לימודי אנגלית; מצדי שילמדו תורה, הרי אחינו בארצות-הברית לומדים תורה באנגלית.

עליזה לביא: אז מה יקרה אם נאמץ את זה בצורה משותפת – תענה, תשתף אותנו, תלמד אותנו איך אתה כן עושה את זה, ולא רק מה אנחנו לא עשינו טוב.

עליזה לביא: אז אני לא מצליחה להבין מה המטרה של שעת השאלות הזאת.

עליזה לביא: אם זה לבוא ובאמת להתמודד פוליטית ולהחטיף גועל נפש ולנצל את הבמה הזאת, אז למה עשינו את זה?

עליזה לביא: אם שר חינוך במדינת ישראל מדבר בצורה הזאת – אני מקווה מאוד שהדפוס לא ילך גם לשרים הבאים בתור שמצטרפים לממשלה היום.

עליזה לביא: כי – אל תדברו על ערכים, ועל אובדן אמון בכנסת ובממשלה, כששר החינוך במדינת ישראל מנצל במה חדשה בכנסת ישראל להשמיץ, להעליב, לפגוע, בצורה חסרת תקדים.

עליזה לביא: זה לא מתאים לך.

עליזה לביא: קודמיך – זיכרונו לברכה, זבולון המר, ידע לעשות את זה – גם מהמקום הצר, של מפלגה שהייתה צרה, ידע באמת להיות שר ממלכתי.

עליזה לביא: מנגד, גם זיכרונו לברכה, יוסי שריד, השר לשעבר, גם מהמקום הצר שלו, ידע להיות שר ממלכתי.

עליזה לביא: אז אני מקווה מאוד שדפוס התשובה שהיה כאן היום לא יהיה הדפוס המאפיין של שני השרים החדשים שמצטרפים לממשלה, שהראו לנו בעבר שאפשר גם אחרת.

עליזה לביא: אז בהצלחה, כי הצלחה שלכם היא הצלחה של כל מדינת ישראל, גם של הציבור שלא בחר בכם.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אני מודה לך מאוד, חברת הכנסת לביא.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי – אתה צריך נאום כתוב?

קריאה: יצא.

אחמד טיבי: ברח.

אחמד טיבי: ברח.

יואל חסון: כשהוא יהיה שר ביטחון הוא לא יצא.

אחמד טיבי: ברח, ברח.

קריאה: – – –

יואל חסון: יהיה לו מספיק ביטחון.

אחמד טיבי: אגב, ההבדל בינו לבין נפתלי בנט, אדוני היושב-ראש, שלמרות חילוקי הדעות והתהום הפוליטית, האידיאולוגית, בינינו, בחיים הוא לא יעשה צעד קטנוני כזה, כמו שעשה שר הביטחון הבא של מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, נתעלם מהקטנוניות של האיש שיצא לפני דקה, ואומר שאני לא שייך לאלה הנסערים מצירוף ליברמן לממשלה.

אחמד טיבי: אני זוכר שהייתי באולפן ב"פגוש את העיתונות", כולם היו נסערים חוץ ממני.

עודד פורר: גם אני לא הייתי נסער.

אחמד טיבי: אתה כן, אתה היית מהשמחים.

יואל חסון: אתה היית נלהב.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: מהנלהבים.

עודד פורר: – – –

יואל חסון: מהנלהבים.

יואל חסון: לא לא, זה בסדר להיות נלהב, זה בסדר.

אחמד טיבי: האמת היא, אדוני היושב-ראש, שנכון, לאיש יש אלמנטים – והתבטאויות פאשיסטיות וגזעניות.

אחמד טיבי: הוא אנטי-ערבי, אנטי-אזרחי, אנטי-דמוקרטי.

אחמד טיבי: אבל הוא לא האיש המסוכן ביותר בממשלה; יש יותר מסוכנים ממנו – ראש הממשלה למשל.

אחמד טיבי: ראש הממשלה בנימין נתניהו הוא האיש המסוכן ביותר בממשלה, א.

אחמד טיבי: בגלל התפקיד; ב.

אחמד טיבי: משום שמאז הבחירות, או ערב הבחירות, הוא גנב את האג'נדה של ליברמן והעלה את העניין של הסתה נגד ערבים לדרגת אמנות מסוכנת – על "ערבים נוהרים", על נאום דיזנגוף, על הסירוב לכל הסדר מדיני, על השקר של "הזדמנות אזורית נדירה" – שקר משותף, אגב, שלו ושל אחרים, באופוזיציה.

אחמד טיבי: עכשיו, אני שומע לאחרונה, עד לפני שבועיים, כשהוא נטש את בוז'י וקירב את ידידו משכבר הימים, ליברמן, שהוא גאון פוליטי, נתניהו, אשף פוליטיקה.

אחמד טיבי: נדמה לי שבימים האחרונים יודעים שזה לא ממש גאונות פוליטית, כי אם השר נפתלי בנט היה רוצה, הוא היה יכול להכריע אותו ברך.

אחמד טיבי: פתאום נפתלי בנט נתקף בנימוס יתר ושמירה על כבוד ראש הממשלה, ואז כולם ירדו מהעץ שעליו טיפסו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, קראתי את ההסכם הקואליציוני, ותראה מה יש פה, איזו שחיתות יש בהסכם הזה, חבר הכנסת עפר שלח.

אחמד טיבי: תקשיב, סעיף 19 – משנים למנכ"לים, מקביליהם וסמנכ"לים ומקביליהם ייחשבו למשרות אמון.

אחמד טיבי: לא רק המנכ"ל משרת אמון, לא רק העוזר האישי; משנה למנכ"ל וסמנכ"לים, ומקביליהם.

עפר שלח: – – –

אחמד טיבי: תשמע, כמה פונקציונרים אפשר להכניס במשרות מקצועיות?

אחמד טיבי: אתם יודעים מה זה משנה למנכ"ל במשרדי ממשלה – אנשים מקצועיים, שלא צריך לגעת בהם, גם אם מתחלף שר.

אחמד טיבי: מה דעתם של השרים הנוספים, האחרים, שלא שותפים להסכם הזה?

אחמד טיבי: נכון, כולם ייהנו.

אחמד טיבי: אילטוב אומר: זה לא רק אנחנו, זה כל מפלגות הקואליציה.

רוברט אילטוב: זה גנרי.

רוברט אילטוב: זה לא אנחנו בכלל.

אחמד טיבי: זה לא הם.

אחמד טיבי: אתם לא אשמים, האמת.

אחמד טיבי: ראש הממשלה אשם.

רוברט אילטוב: – – – ההסכם הקודם.

יואל חסון: נא לסיים.

רוברט אילטוב: – – – בעוד סעיף.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אילטוב, חבר הכנסת סעדי עלה על הסעיף הזה, ואתה יודע – סעיף 25.

אחמד טיבי: איפה שוחרי שלום בית-המשפט העליון?

אחמד טיבי: סיעת הליכוד וסיעת ישראל ביתנו, אדוני היושב-ראש, יתמכו בממשלה ובכנסת בחקיקת חוק-יסוד שיסדיר את מערכת היחסים בין הכנסת לבית-המשפט העליון בשבתו כבג"ץ.

אחמד טיבי: החוק יקנה באופן מפורש סמכות לבית-המשפט העליון בשבתו כבג"ץ לפסול חוקים רק ברוב של שמונה שופטים מ-15.

אחמד טיבי: מה זה הדבר הזה אם לא הכנסת חוק עוקף-בג"ץ באופן עוקף לחוק ההוא?

עודד פורר: אם יש חוק, מה הבעיה?

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, קריאת ביניים היא אחת.

יואל חסון: די, זהו.

אחמד טיבי: אפשר רוב של ארבעה נגד שלושה.

אחמד טיבי: רוב מוחלט של שמונה זה נקרא לפגוע בבית-המשפט – – –

רוברט אילטוב: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת אילטוב, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

עודד פורר: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת פורר, חבל שלא תראה את ההשבעה, נכון?

יואל חסון: אתה תפסיד.

יואל חסון: אני לא יודע אם זה מותר אצלך במפלגה.

עודד פורר: אחרי שהוא חורג כל כך הרבה זמן מהזמן שלו, צריך לאפשר גם קריאות ביניים.

יואל חסון: סגן יושב-ראש הכנסת עומד לסיים את דבריו בעוד 20 שניות.

יואל חסון: נכון, אדוני?

אחמד טיבי: בהחלט.

אחמד טיבי: אני חותר לסיום.

אחמד טיבי: האמת היא – אני לא יודע אם בגלל המשא-ומתן של סיעת המחנה הציוני הגענו למצב הזה.

יואל חסון: הכול בגללנו, או בזכותנו?

אחמד טיבי: אמרתי, ואני חוזר – המחזה של השבועות האחרונים הוא תמוה, הזוי, ביזארי, כי בדרך כלל אופוזיציה מפילה ממשלה.

אחמד טיבי: בשבועות האחרונים הממשלה הפילה את האופוזיציה – –

יואל חסון: משפט מצוין לסיכום.

יואל חסון: תודה רבה.

אחמד טיבי: – – והמליכה את אביגדור ליברמן כשר ביטחון.

אחמד טיבי: דיברו על הזדמנות אזורית נדירה; איך היא מיתרגמת?

אחמד טיבי: – ליברמן לביטחון וגליק לכנסת.

יואל חסון: תודה רבה לך, סגן יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יואל חסון: עכשיו יעלה ויבוא חבר הכנסת עפר שלח, שאני יודע שהוא חותר מהר.

יואל חסון: שהוא עם כושר גבוה מאוד של חתירה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

עפר שלח: אני רוצה בראשית דברי לאחל הצלחה לשר הביטחון הנכנס – הוא שר הביטחון שאמון על ביטחון ישראל מהרגע שהוא יושבע והלאה.

עפר שלח: זה לא רק שהצלחתו היא הצלחת כולם – באמת, זה תפקיד שכובד האחריות העצום בו, וכובד ההחלטות שהוא מקבל בכל התחומים – אין תפקיד דומה לו.

עפר שלח: ואני רוצה לתת עצת חינם קטנה לשר ליברמן, והיא – תזכור שאתה ממונה על תפקודה, יכולת תפקודה וחופש תפקודה של המערכת הכל-כך חשובה שבראשה אתה עומד.

עפר שלח: המערכת הזאת הייתה נתונה – נתונה עדיין – בחודשים האחרונים להתקפה פוליטית חמורה, שמטרתה היא לעקר את תפקידם של מפקדי צה"ל.

עפר שלח: תוצאת הלוואי שלה היא ערעור יכולתם לפקד על החיילים שלהם.

עפר שלח: חבר הכנסת ליברמן היה שותף, ברגע שפל לא ראוי, למתקפה הזאת.

עפר שלח: אני בטוח שמעכשיו, כשהוא מופקד על המערכת הזאת, הוא ידע לגייס את כל כוחו, ויש לו, כדי לשמור עליה, להגן עליה, לאפשר לה לעבוד, כי בנפשנו הדבר.

עפר שלח: ואחרי זה, לאן נוביל את החרפה, את הבושה, לנוכח מה שהתרחש פה בשבועות האחרונים?

עפר שלח: לאן נוביל את הקרקס הפוליטי, את התוצאות של הקרקס הפוליטי העצום שבמסגרתו אנחנו מאשרים עכשיו תוספת של שלושה שרים חדשים, כולל שר בלי תיק – אחד מהם לתפקידים הראויים ביותר?

עפר שלח: ובאותו זמן בסדר-היום, מאיר כהן, מופיע: ראש הממשלה ימשיך לכהן כשר החוץ, שר התקשורת, שר הכלכלה והתעשייה והשר לשיתוף פעולה אזורי, נוסף על תפקידו כראש הממשלה, כי אני יודע, מאיר, שמאוד היית מודאג, אם לראש הממשלה תהיה מספיק תעסוקה עכשיו, כשנוספו שרים לממשלתו וחברי כנסת לקואליצייתו.

עפר שלח: הקרקס הזה, שבו לוקחים את התפקידים הכי חשובים במדינת ישראל, הכי יקרים ללבו של הציבור, ומספסרים בהם ומסרסרים בהם כאילו אין להם שום משמעות, כאילו הדבר היחיד שיש לו משמעות זה הפחדים של ראש הממשלה לגבי גודל הקואליציה שלו ויכולת התפקוד שלה, ובמסגרת הזאת מוצאים עצמם שניים מהשרים ההגונים, הישרים, הענייניים ביותר בממשלת ישראל, לא יכולים לשאת עוד, ואומרים את המשפט הברור: אני עוזב את תפקידי אך ורק כי אין לי אמון בדרך התנהלותו של ראש הממשלה – שר הביטחון לשעבר בוגי יעלון והשר אבי גבאי.

עפר שלח: ההתנהלות הזאת, עם כל מה שנלווה לה, עם היכולת המופלאה לנהל משא-ומתן עם המחנה הציוני ולדבר על ועידה אזורית ועל ביטול חוקים והקפאת בנייה, ואלוהים יודע מה עוד, ואחרי ארבע שעות לנהל משא-ומתן עם אביגדור ליברמן על הדברים ההפוכים בדיוק – הדבר הזה הביא את הבית הזה, הביא את ממשלת ישראל, הביא את התפקידים שהציבור מסתכל עליהם ורוצה לחשוב שפוליטיקאים עושים אותם באמונה ומתוך כוונה שלמה – הביא אותם לזילות שאין כמוה.

עפר שלח: את הדבר הזה, גם אחרי שיאושרו פה השרים החדשים, לא נוכל למחוק.

עפר שלח: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת שלח.

יואל חסון: חבר הכנסת איל בן ראובן – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, איווט ליברמן יושבע היום לשר הביטחון.

איל בן ראובן: למען מדינת ישראל ולמען כולנו, אני מאחל לו הצלחה.

איל בן ראובן: הצלחתו היא הצלחתנו.

איל בן ראובן: עם זאת, אני חייב לומר כאן, שהתהליך שהביא את מר ליברמן להיות שר הביטחון מציג את ממשלת ישראל בחדלונה, עם ראש ממשלה ששרידותו האישית עומדת מעל האינטרסים הלאומיים של מדינת ישראל.

איל בן ראובן: במצב הביטחוני הכל-כך מורכב שמסביב לנו, ממשלה זקוקה למרסנים.

איל בן ראובן: ממשלת ישראל מאבדת אותם האחד אחר השני.

איל בן ראובן: בוגי, שר ביטחון שנאבק על ערכי החברה הישראלית בתקופה האחרונה – הלך; אבי גבאי, שר ראוי, אדם, מנהיג – הלך, ואני מקווה שיימצאו עוד חברי ממשלה אמיצים שדרך ערכים ויושרה מובילה אותם, וכשכך, הדרך החוצה היא הדרך הנכונה להם.

איל בן ראובן: יותר מביטחון ישראל מדאיג אותי הכיוון שאליו צועדת החברה הישראלית המובלת על-ידי ממשלת ימין קיצונית.

איל בן ראובן: אנחנו מתגלגלים מטה במורד הדמוקרטיה.

איל בן ראובן: ממשלה שמעודדת תופעות חברתיות נלוזות.

איל בן ראובן: שר ביטחון נכנס, שמגיע לבית-הדין הצבאי כדי להפגין כנגד הרמטכ"ל ומפקדי צה"ל, שנשארו, לצערי, בין שומרי הסף האחרונים של ערכי החברה הישראלית.

איל בן ראובן: כן, ערכי לחימה מבטאים רוחה של אומה, היות שאלו נבחנים ברגעים הקשים ביותר בחיי האדם, בלחימה על חייו.

איל בן ראובן: ממשלת הימין הקיצונית הנוכחית מקבלת היום חיזוק משמעותי.

איל בן ראובן: עוד כוח למדיניות הכיבוש, עוד כוח למלחמה נגד בית-המשפט העליון, עוד כוח לסתימת פיות של כל מי שאומרים וחושבים אחרת, עוד כוח לשנאת האחר.

איל בן ראובן: כדאי שתקשיבו, חברי הממשלה ואתה, ראש הממשלה, לרחשי לבם של רבים מאלו ששולחים את ילדיהם לסיירת מטכ"ל, לסיירת צנחנים, גולני, שריון ואחרים.

איל בן ראובן: תקשיבו לאלו שבניהם לקראת גיוס.

איל בן ראובן: כן, הם חוששים.

איל בן ראובן: הם מודאגים, ובצדק, ולא רק מאויב.

איל בן ראובן: הם מודאגים ממחזיקי הגה הממשל, שלוקחים אותנו לכיוונים שסותרים את חזון המדינה היהודית, הדמוקרטית, הערכית, הבטוחה והצודקת.

איל בן ראובן: והם, הם ימשיכו לשלוח את הילדים לצה"ל, משום שהם מסורים לערכי מדינת ישראל.

איל בן ראובן: ואתם, ממשלת ישראל הימנית, פוגעים בהם.

איל בן ראובן: ואסיים בניקיון כפיים.

איל בן ראובן: חברי ממשלת ישראל, נסו להסתכל בראי והציבו את עצמכם במקומו של האזרח נקי הכפיים, ותשאלו את עצמכם האם לדוגמה האישית נותרה עדיין משמעות.

איל בן ראובן: ואני כמובן לא מתכוון לכל שרי הממשלה.

איל בן ראובן: מי שצריך – יודע.

יואל חסון: נא לסיים, אדוני.

איל בן ראובן: אנחנו נצטרך להפיל את הממשלה הימנית הקיצונית הזאת, וככל שנקדים כך ייטב לעם ישראל.

איל בן ראובן: אני מאחל הצלחה לשר שיושבע היום, צחי הנגבי, ואני מאחל לך, סופה לנדבר, הצלחה בתפקידך.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איל בן ראובן.

יואל חסון: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, תפסיק להלהיט פה את הרוחות.

אחמד טיבי: אמרתי להוריד.

יואל חסון: זה מה שאמרת לו?

יואל חסון: באמת?

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני עומד כאן כדי לשאול שאלה: מה המשמעות של המינוי של ליברמן לשר הביטחון בתקופה כל כך רגישה, כל כך קשה, כל כך נפיצה?

טלב אבו עראר: הכוונה כאן – ראש הממשלה התכוון לחזק את הממשלה, התחיל במשא-ומתן עם המחנ"צ, והמאמץ לא צלח, ואז עבר לליברמן.

טלב אבו עראר: מתברר שכולם, כל האופוזיציה, אולי מלבד הרשימה הערבית, או המשותפת, או מרצ ואחרים אולי, אבל רוב האופוזיציה הייתה מתה להיכנס לממשלה הזו.

טלב אבו עראר: אבל ראש הממשלה עשה מהם קרקס.

טלב אבו עראר: ואז לקח את ליברמן כשר הביטחון.

טלב אבו עראר: האם כניסתו של ליברמן לממשלה כשר הביטחון תביא יציבות לאזור, תביא שלום, או תערער את היציבות, לא רק של האזור אלא גם של הממשלה?

טלב אבו עראר: אם חשב ראש הממשלה לחזק את הממשלה שלו, אני חושב ומאמין שהוא החליש את הממשלה בכניסתו של ליברמן אליה.

טלב אבו עראר: וכאן כל העולם מודאג, מכובדי היושב-ראש.

טלב אבו עראר: ארצות-הברית מודאגת, האיחוד האירופי גם מודאג, וכולם מתפלאים: איך?

טלב אבו עראר: איך?

טלב אבו עראר: מה?

טלב אבו עראר: יכול להיות שליברמן הוא שר הביטחון?

טלב אבו עראר: הוא הרי היה שר החוץ, וכל העולם ידע שלא צלח ביחסי ציבור, ביחסים בין-לאומיים.

טלב אבו עראר: הוא לא התאים לתפקיד אז.

טלב אבו עראר: וגם כשר הביטחון אנחנו שומעים הצהרות.

טלב אבו עראר: אפילו כאחד התנאים הבסיסיים לכניסתו לממשלה הוא מבקש עונש מוות.

טלב אבו עראר: יא מאיר כהן, מאיר, חבר הכנסת, הוא ביקש עונש מוות לטרוריסטים ערבים.

טלב אבו עראר: טרוריסטים פלסטינים, ככה הוא ביקש.

טלב אבו עראר: ככה הוא אמר.

טלב אבו עראר: לא ליהודים.

טלב אבו עראר: והוא יודע וכל העולם יודע שגם יש טרוריסטים יהודים.

טלב אבו עראר: זה מה שראינו באבו ח'דיר, דוואבשה ואחרים.

טלב אבו עראר: יש טרוריסטים יהודים.

טלב אבו עראר: הוא רצה עונש מוות רק לערבים, רק לפלסטינים.

טלב אבו עראר: מה זה אומר?

טלב אבו עראר: הוא גזען לא רק בחיים, הוא גם גזען במוות.

אחמד טיבי: יפה.

טלב אבו עראר: גזען גם במוות.

טלב אבו עראר: ולכן האיש מסוכן – לא לערבים, למדינה, לממשלה, לנתניהו אישית אפילו.

טלב אבו עראר: הבטיח לבוחריו הדרוזים, הבטיח להם שהוא ימנה שר דרוזי, והנה, עובדה, הוא דאג לעצמו ולאחרים מהמפלגה שלו, לדרוזים לא.

יואל חסון: תודה.

טלב אבו עראר: ואני פונה לדרוזים שישקלו את זה שוב.

טלב אבו עראר: אתם הרי ערבים.

טלב אבו עראר: דרוזים – אנתא ערבי, יא אכרם חסון.

טלב אבו עראר: ואללה ערבי – אתה ערבי, לכן אולי תתעוררו קצת ותבינו.

טלב אבו עראר: דרוזים – ככה, לא יודע, מתייחסים אליכם כערבים.

טלב אבו עראר: אני נכנס ליישובים דרוזיים ורואה מה המצב שם – לא שונה מאף יישוב ערבי אחר.

טלב אבו עראר: צריך להתעורר ולהתנתק מכל מפלגה קיצונית גזענית כלפי האוכלוסייה הערבית בכלל.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: שלוש דקות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברות הכנסת וחברי הכנסת, אני חושבת שהמינויים שמתבקשים היום מבטאים את הזלזול הגדול ביותר של הממשלה בציבור שהיה עד כה – מאז אני נמצאת בכנסת.

יעל גרמן: לא רק מפני שמבקשים להחזיר שוב שר בלי תיק – ולא פעם אחת אנחנו שאלנו מה הוא יעשה בדיוק.

יעל גרמן: הוא יגיע למשרד, ומה הוא יעשה עם הלשכה ועם כל העוזרים – –

יואל חסון: אני מבקש לשמור על השקט.

יעל גרמן: – – והיועצים?

יעל גרמן: על מה בדיוק הוא יהיה ממונה?

יעל גרמן: מה אנחנו יכולים לומר לציבור כאשר הכנסת היום תאשר שר בלי תיק?

יעל גרמן: אני כבר לא מדברת על המינוי של שר שעד היום נמנעו מלמנות אותו כשר – בגלל מינויו ובגלל החלטה שהיה קלון במעשיו.

יעל גרמן: ואני לא מדברת על כל מה שחברי ציינו בקשר לישראל ביתנו.

יעל גרמן: אבל השאלה שלי היא כזאת: מדוע ישראל ביתנו בראשותו של ליברמן, שכרגע נכנס, חבר הכנסת, מדוע היא לא נכנסה מההתחלה?

יעל גרמן: הרי זו באמת מפלגה ימנית שמתאימה בהחלט לממשלה הזו.

יעל גרמן: ללא ספק.

יעל גרמן: בוודאי היא משלימה אותה.

יעל גרמן: אז מדוע עד היום הם לא נכנסו?

יעל גרמן: מדוע שמענו ולא פעם אחת שהמפלגה הזו שומרת על עקרונות והיא לא תיכנס בשביל משרות, היא תיכנס רק בשביל עקרונות?

יעל גרמן: והנה אנחנו רואים שעוד לפני שהיא נכנסה היא כבר ויתרה על מרבית העקרונות שאני אישית הערכתי אותה בגללם.

יעל גרמן: היא כבר באה ואמרה שהם מוותרים על כל הנושא של דת ומדינה.

יעל גרמן: ומהו נושא דת ומדינה?

יעל גרמן: דת ומדינה זה בדיוק הנושא של החברים שהצביעו, של הבוחרים שהצביעו עבור ישראל ביתנו.

יעל גרמן: יש במדינת ישראל קרוב למיליון איש שבאו ועלו מברית-המועצות לשעבר.

יעל גרמן: ההערכות הן ש-300,000 מהם ספק יהודים, או על כל פנים לא מוכרים כיהודים.

יעל גרמן: אותם 300,000 משוועים לגיור לקולא.

יעל גרמן: ואכן, מצאתי במצע של ישראל ביתנו שהם אמרו שהם אכן סבורים שיש – חייבים – לפשט את הליכי הגיור של המבקשים להצטרף לעם היהודי.

יעל גרמן: הם חייבים.

יעל גרמן: הם אומרים שיש למתן את יחסו של הממסד הרבני, וכמו שאמרתי, לפשט את הליכי הגיור, אבל מהר מאוד ויתרו על זה, עוד לפני שנכנסו לממשלה.

יעל גרמן: גמרנו, כל הבקשות שלהם, של גיור לקולא, נעלמו.

יעל גרמן: ועוד מצאתי במצע: יש לקבוע מתכונת שתאפשר הפעלת תחבורה ציבורית בשבת, תוך התחשבות מרבית ברגשותיו של הציבור הדתי.

יעל גרמן: יש לנו הצעת חוק – לנו, ליש עתיד – שבדיוק מדברת על זה, על הפעלת תחבורה ציבורית מצומצמת בשבת, תוך התחשבות מרבית ברגשותיו של הציבור הדתי – –

קריאה: – – –

יואל חסון: אני מבקש ממך לא להעיר הערות מפה.

יעל גרמן: – – האם ישראל ביתנו תצביע עבור זה?

יעל גרמן: ודאי שלא.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים.

יעל גרמן: ישראל ביתנו מצפצפת על קהל הבוחרים שלה – –

יואל חסון: תודה.

יעל גרמן: – – מזניחה את קהל הבוחרים, ולמעשה מפרה כל הבטחה שהיא הבטיחה לו.

יעל גרמן: ובכך, יחד עם כל המינויים, למעשה הממשלה הזאת אומרת לעם ישראל – –

יואל חסון: תודה.

יעל גרמן: – – אנחנו מצפצפים עליכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן אסף חזן – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני באתי לכאן לברך, באמת, לברך את עם ישראל, שבשבוע אחד, חברתי חברת הכנסת גרמן, קיבל שתי בשורות חיוביות, ענקיות, חשובות ואפילו היסטוריות.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, הוא קיבל ראש ממשלה מזרחי ראשון.

יחיאל חיליק בר: אנחנו 68 שנה מחכים, והנה, פתאום יש לנו ראש ממשלה ספרדי, מזרחי, ראשון, ובא לציון גואל.

יחיאל חיליק בר: אני מברך את עם ישראל על ההישג הגדול הזה.

יחיאל חיליק בר: ושנית, קיבלנו ממשלה רחבה.

יחיאל חיליק בר: תראי מה זה, בשבוע ימים, ממשלה רחבה, ממשלת אחדות, ממשלת פיוס, וראש ממשלה מזרחי ראשון.

יחיאל חיליק בר: רק שהאמת היא שאין לנו ראש ממשלה מזרחי ראשון ואין לנו ממשלה רחבה.

יחיאל חיליק בר: יש לנו ממשלה שאולי התרחבה קצת, אבל העמיקה – ותמשיך להעמיק – את הפערים בעם.

יחיאל חיליק בר: ממשלה קיצונית, שלא תביא שום בשורה – לא לפריפריה, לא לאוכלוסיות שמחכות לבשורה, לא לפיוס בעם.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לכם שאני לא מפחד, לא מהגרעין האיראני ולא מה"חמאס" – שאני מקווה ומאחל לשר הביטחון למוטט אותו, בין ב-48 שעות ובין בקצת יותר; אני מפחד מהקרע הזה בעם, מההקצנה בשיח, מהגועל והמסוכנות שבשיח ברשתות החברתיות, מכך שכבר – מיואשים.

יחיאל חיליק בר: ואתם יודעים מה?

יחיאל חיליק בר: אומר העם: הנה, ממשלה רחבה, ואיזו בשורה אני אקבל?

יחיאל חיליק בר: האם אותן אחיות בתי-ספר, שכבר לא קיימות – והיום דנו על זה בוועדת חינוך – יעברו לשירות המדינה מההפרטה הנוראית שהן עברו כשהיום הן עובדות קבלן?

יחיאל חיליק בר: האם הפריפריה, ואותם אנשים שחיים שם ומצפים להיות טיפה יותר קרובים למרכז – בתשתיות, בחינוך, ברפואה – האם להם הממשלה הזאת היא בשורה?

יחיאל חיליק בר: לא ולא.

יחיאל חיליק בר: האם לאיזו פשרה?

יחיאל חיליק בר: אתה יודע, מרוב שנתניהו דיבר על ועידה אזורית ואופק מדיני, באמת חשבתי שיצא ממנו הבגין, שפתאום יש לנו פה מנהיג עם אומץ מדיני.

יחיאל חיליק בר: ואני אמרתי, לצערי, ביבי נתניהו לא יהפוך לברל כצנלסון החברתי, ולא יקבל את האומץ, המנהיגות ועמוד השדרה של בגין במדיני, ולכן, אדוני היושב-ראש, לא בחברה, לא בכלכלה, לא בגז, שגנבו מאזרחי מדינת ישראל – אין לעם הזה שום בשורה.

יחיאל חיליק בר: מהתלאות של השבועיים-שלושה האחרונים, של מצג שווא של איזו תקווה שמשהו גדול הולך להיות פה – אני לא מדבר על הריקוד המסוכן הזה שהיה אתנו.

יחיאל חיליק בר: אני מאחל לך, אדוני שר הביטחון, הצלחה בתפקיד שלך.

יחיאל חיליק בר: אחרי הכול, אם אתה תצליח, אולי הביטחון פה גם יהיה יותר טוב, כי זה עוד נושא שבו הליכוד וראש הממשלה נכשלו.

יחיאל חיליק בר: לא ביטחון, לא אופק מדיני, לא חברה, לא כלכלה, לא דיור בר-השגה – משבר שאנחנו לא מצליחים להתמודד אתו, שר האוצר כחלון – לא השלמת הפערים והקטנת וצמצום הפערים, לא חינוך שוויוני יותר, לא פריפריה שמתקרבת למרכז.

יחיאל חיליק בר: הדבר היחיד שאנחנו מתקרבים אליו זה העמקת הקרע בעם, זה חוסר תקווה, זה חושך, ואני מקווה, מקווה מאוד, שתצליח גם למוטט, אדוני, את שלטון ה"חמאס", אבל גם שבאיזה שלב תמוטט את הממשלה הרעה הזאת, כי הממשלה הזאת היא באמת באמת באמת לא טובה לעם ישראל.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לכולנו – גם אם אין היום אי-אמון – לעשות הכול כדי להחליף אותה במהרה בימינו, אמן.

יואל חסון: נראה לי שהוא ייקח את ההמלצה למוטט את הממשלה לפני ה"חמאס".

יואל חסון: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני בונה על זה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אני לא רואה אותו פה.

יואל חסון: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לשאול אתכם, מה אמור הציבור ללמוד ממה שמתנהל כאן בשבועות האחרונים?

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, אני לא רואה שיש פה שר.

יואל חסון: יש פה שר.

יואל חסון: פה, בספסלים האחרונים.

יואל חסון: השר בנט מתרגל את הספסלים האחוריים.

סתיו שפיר: בעיקר שר החינוך אמור להקשיב בשעה שחברי הכנסת מדברים – –

יואל חסון: מתרגל את הספסלים האחוריים.

סתיו שפיר: – – בעיקר כי הדבר נוגע לעניינך.

סתיו שפיר: מה אמור הציבור ללמוד ממה שהתנהל כאן בשבועות האחרונים?

סתיו שפיר: מכך שהדיון הכי משמעותי על ביטחון ישראל הופך גם הוא לעוד קומבינה פוליטית מבית נתניהו?

סתיו שפיר: שראש הממשלה בוחר את מי שהוא עצמו אמר עליו רק לפני שבועיים שהוא לא מתאים להיות אפילו פרשן צבאי, הופך אותו למי שמופקד על חייהם של החיילים והחיילות שלנו, שמופקד על ביטחונם של אזרחי ישראל?

סתיו שפיר: מה אמורים להבין החיילים שלנו שנמצאים עכשיו בשטח, שיושבים ומקדישים את השנים האלה מחייהם להגנה על ביטחון ישראל – אחי הקטן, שהתגייס ממש לא מזמן, והחברים שלו, שלפני כמה חודשים עמדו בבקו"ם נרגשים מכך שאת השנים הקרובות בחיים שלהם הם הולכים להקדיש לשמירה עלינו, ורואים בחדשות בכל פעם שהם פותחים את הטלוויזיה שהביטחון שלנו הפך להיות קומבינה, שכדי לשמור על הכיסא שלו ראש הממשלה מוכן להפקיר גם את מה שבשפתו קוראים לו "החיים עצמם"?

סתיו שפיר: מה אמורים לחשוב אזרחי ישראל על מה שהלך כאן?

סתיו שפיר: על כך ששר ביטחון שנכנס לתפקיד – אין לנו שמץ של מושג מה התוכניות שלו, מה הכוונות שלו, במה הוא מאמין, מה האסטרטגיה?

סתיו שפיר: למעשה אין לנו גם שמץ של מושג במה ראש הממשלה מאמין מבחינה מדינית וביטחונית.

סתיו שפיר: דבר אחד שהוא אומר, ומשקר אתו לציבור, משקר אתו למנהיגים שונים בעולם, לשותפים שלו כאן, בכנסת, לשותפים שלו בממשלה, אבל לא עושה דבר כבר שבע שנים, כראש ממשלה, כדי לממש את כל ההצהרות שאנחנו שומעים מפיו בנאומים ובתקשורת?

סתיו שפיר: מה אמורים לחשוב חיילי צה"ל כשהם רואים את שר החינוך יורד ומכפיש את שר הביטחון היוצא, בוגי יעלון, אומר שהוא מזיק לצבא, פוגע בכבודו, פוגע בכבודו של הרמטכ"ל, בכבודם של אלופים בצה"ל, שֶכּוּלה מה שהם עשו – שומרים על ערכי צה"ל הבסיסיים, מזכירים לכולנו לשמור על החוק, מזכירים לחיילי צה"ל את טוהר הנשק ואת הוראות הפתיחה באש?

סתיו שפיר: אבל שר החינוך, שהיום עמד כאן על הדוכן – כבוד השר שאמור לשבת וגם להקשיב לדיון ולא להתלחשש עם חבריו, אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: ראש הממשלה לא משתלט על השר בנט, אני אשתלט על השר בנט?

סתיו שפיר: – – וכבוד השר, שהנושא הזה משום מה מצחיק אותו, עומד פה ומדבר גבוהה-גבוהה, אבל כולנו יודעים איך מאחורי דלתות סגורות, בוועדת הכספים ובישיבות הממשלה, לוקח כספי ציבור, כספים מקופת המדינה, ודואג פעם אחר פעם להעביר אותם לחברים שלו ולמקורבים שלו.

סתיו שפיר: אותו שר עמד רק לפני כמה חודשים על מכולה בבית-אל בשעה שצעירים עבריינים ירקו על חיילי צה"ל והרביצו להם, כשהם מילאו את הפקודות ופינו אותם מבניין לא חוקי, ושר החינוך עמד ואמר להם: כל הכבוד על מה שאתם עושים.

סתיו שפיר: אותו שר שהכפיש את שר הביטחון היוצא בוגי יעלון, שאמר לו שהוא הנחיל תרבות איומה בצבא, ואחר כך נעמד כאן בשבוע האחרון ועשה כאילו הוא זה שדואג לביטחון המדינה, פתאום הוא נזכר.

סתיו שפיר: מה שאנחנו רואים פה עכשיו, בתקופה הזאת, תקופה שבה ראש הממשלה מעדיף להתחנף לטוקבקיסטים הקיצונים ביותר בימין ולהתקשר להוריו של חייל שעבר על החוק, על חוקי צה"ל, כדי להשתתף ולתמוך בהם, כששר הביטחון שהולך להיכנס לפה עכשיו, אביגדור ליברמן, הלך והשתתף בהפגנה לטובת אותו חייל ונגד צה"ל ונגד חוקי הצבא – –

יואל חסון: נא לסיים, בבקשה.

סתיו שפיר: – – מה שאנחנו רואים זה קו פרשת המים בפוליטיקה הישראלית.

סתיו שפיר: יותר מתמיד ברור שהכנסת, יותר משהיא נחלקת לשמאל וימין, היא נחלקת למי שרוצים להמשיך ולבנות את המדינה, מי שרוצים לשמור על שלטון החוק, על הדמוקרטיה הישראלית, על הממלכתיות, על החברה הישראלית, על הציונות, לבין אלה שבשביל הכיסא שלהם והאינטרסים האישיים שלהם מוכנים להרוס ולהחריב את כל מה שכל כך הרבה אנשים אמיצים בנו כאן.

סתיו שפיר: ובמקום הזה, חברים, נמצא גם תפקידה של האופוזיציה, אופוזיציה שחייבת יותר מתמיד להפסיק לטשטש מסרים, להפסיק להתחבא, להפסיק להתווכח בינה לבין עצמה על שטויות ועל דברים שרחוקים מרחק רב ממה שבאמת משמעותי לחברה הישראלית.

סתיו שפיר: האופוזיציה, הן בתוך המשכן והן מחוצה לו, כולל השרים הפורשים, שפרשו בשביל להחזיק בעקרונות שלהם כנגד הממשלה העבריינית הזאת, חייבת להתחבר ולהתאחד למען מטרה אחת, והיא שמירה על עתידה של החברה הישראלית, שהיום, חברים, כבר עומד בסכנה גדולה מדי.

סתיו שפיר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת שפיר.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

יואל חסון: אחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יואל חסון: שלוש דקות, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת ליברמן, אני בניגוד לאחרים רוצה לאחל לך הצלחה.

מיקי לוי: ראה זה פלא.

מיקי לוי: ההצלחה שלך היא ההצלחה של מדינת ישראל, ומשהמהלך הזה הושלם ואנחנו בתוכו, אז אני רוצה לאחל לך הצלחה.

מיקי לוי: זה לא אומר שאני משלים עם המהלך, זה לא אומר שלבי לא נחמץ, זה לא אומר שלא עשו עוול לשר הביטחון הקודם, איש ראוי, מקצועי, שקול, שדאג להרגיע את המערכת, אבל משנעשה הדבר, אני מאחל לך בהצלחה.

מיקי לוי: לבי נחמץ על השר יעלון, על – אני מתנצל על המילה, אדוני – על ה"זובור" שעשו לו.

מיקי לוי: אין מילה אחרת, אלא לעשות שימוש בלשון צבאית, כי המהלכים היו מהלכים צבאיים.

מיקי לוי: אני על עוד דבר רוצה להודות לך, חבר הכנסת ליברמן; על שפטרת אותנו מזה שראש הממשלה יחזיק בעוד שני תיקים, תיקים שהלכו למפלגתך.

מיקי לוי: וגם ככה הוא מחזיק עכשיו בתיק החוץ, בתיק התקשורת, בתיק הכלכלה, בתיק לשיתוף פעולה אזורי, ומהיום גם בתיק להגנת הסביבה.

מיקי לוי: איש רב-פעלים, כל כך הרבה תיקים, זרועותיו לכל התיקים האלה, מצליח לתפעל אותם, הפלא ופלא.

מיקי לוי: זאת ועוד, חבר הכנסת צחי הנגבי, וחבל שהוא יצא – ראיתי אותו כאן במליאה – נכנס אל תוך הממשלה, והיום כנראה אנחנו נדע על כך, מקבל שר ללא תיק.

מיקי לוי: יש כל כך הרבה תיקים פנויים – למה לא לתת לו כבר שר, אחריות, שליחות?

מיקי לוי: אבל לראש הממשלה פתרונים.

מיקי לוי: לא זאת ועוד, השר צחי הנגבי הצהיר מעל כל גלי האתר, מעל כל במה אפשרית: לא אהיה שר ללא תיק, והפלא ופלא, הנה השר צחי הנגבי שר ללא תיק בממשלתו הרעה של בנימין נתניהו.

מיקי לוי: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולהצדיע לשר אבי גבאי, אשר עשה מעשה אצילי.

מיקי לוי: לא פשוט לשר לעזוב את שולחן הממשלה.

מיקי לוי: החליט השר אבי גבאי שדרכה של הממשלה הזאת אינה דרכו, ובאומץ רב אמר את אשר על לבו והתפטר.

מיקי לוי: אמר, כי הרי לא יכול להיות שבכל הצבעה בישיבת ממשלה הוא יידרש להצביע נגד, ולכן אין זו דרכו, והוא בחר לעזוב את הממשלה.

מיקי לוי: אדוני השר לעתיד ליברמן, זו ממשלה רעה, ואתה יודע את זה – –

יואל חסון: נא לסיים.

מיקי לוי: – – רעה מאוד לאזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: כולי תקווה שתשמרו על הארץ הזאת.

מיקי לוי: אני מסופק.

מיקי לוי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיקי לוי.

יואל חסון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת ציפי לבני.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי, חברותי חברות הכנסת, מי יודעת, אולי היום כשנתניהו רושם לעצמו החתמה של שחקני רכש חדשים, אולי היום מישהו מהממשלה הזאת יתפנה להתחיל למעשה לנהל את המדינה.

מרב מיכאלי: עברה שנה, אדוני היושב-ראש, חברי, חברותי חברות הכנסת, מאז קמה הממשלה הזאת, וכל מה שראש הממשלה עושה מאז זה משאים-ומתנים פוליטיים, קואליציוניים, ספינים, שימוש מחפיר באונס מזעזע, כדי לייצר עוד קצת הסתה, עוד הרבה מזה, אבל העובדה שהוא אמור לנהל את מדינת ישראל, העובדה שמספר עצום, חלק עצום מהחברה הישראלית, מהאזרחיות והאזרחים כאן לא יכולות, לא לגמור את החודש, לא יכולות להתחיל את החודש, משום שהשכר שלהן תקוע כבר יותר מ-15 שנה, בעוד עלות המחיה בארץ רק הולכת ועולה – כל זה פשוט לא רלוונטי מבחינתו.

מרב מיכאלי: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אחד הדברים בעיני שחושפים את ערוותה של הממשלה הזאת במשא-ומתן, דווקא עם ליברמן ועם ישראל ביתנו, הוא העובדה שאחד הדברים שליברמן דרש וקיבל במשא-ומתן זה פנסיה לאזרחיות ואזרחים ישראלים שעלו לכאן מחבר המדינות.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, הממשלה הזאת צריכה שיסחטו אותה במשא-ומתן קואליציוני כדי שהיא תדאג את הדאגה הכי בסיסית, היסודית, לקשישות ולקשישים שלה.

מרב מיכאלי: ואגב, ספציפית ליברמן דאג לחלק מאוד מסוים מהקשישות והקשישים האלה, וכרגע אין לנו מי שידאג לאחרות ולאחרים.

מרב מיכאלי: זאת אומרת, אצל נתניהו אתה מקבל את זכויות האזרח הבסיסיות שלךָ או שלךְ רק אם יש מישהו שיעמוד ויסחט בשביל הזכויות האלה, כי סתם בתור אחריות כראש ממשלה לדאוג לאזרחיות ולאזרחים שיהיה להם איפה לגור, מה לאכול, שיהיה להם חינוך ראוי, שיהיה להם חינוך שנותן הזדמנות שווה לכולן ולכולם, שאפשר יהיה לנסוע, להגיע ממקום למקום, בטח אנחנו, מי כמונו יודעות ויודעים, כמה זמן לוקח להגיע מחלקי ארץ שונים לחלקי ארץ אחרים – אגב, היום בכל שעה ביממה, פעם היו שעות הלחץ, היום אין שעה שאיננה שעת לחץ, משום שכולן נאלצות איכשהו להשיג לעצמן אוטו, כי תחבורה ציבורית אין – אבל כל זה לא מעניינו של ראש הממשלה.

מרב מיכאלי: מעניינו של ראש הממשלה לדאוג לבחירה הבאה שלו בפעם הבאה, ולכן, אדוני, כל מה שאנחנו רואות בשנה האחרונה הוא פשוט קמפיין, והקמפיין, מה לעשות, הוא לא לטובת אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: אז אנחנו היום נשביע – זאת אומרת, הכנסת, אנחנו נתנגד, אבל הקואליציה תתמוך ותשביע שלושה שרים חדשים, אבל זה רק עוד פרק בטלנובלה הגדולה של נתניהו על חשבון מדינת ישראל והחברה שלה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת מיכאלי.

יואל חסון: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת הרצוג, יו"ר האופוזיציה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, היום תושבע הממשלה הכי קיצונית שהייתה למדינת ישראל, עם ראש הממשלה הכי ציני שהיה למדינת ישראל.

ציפי לבני: ממשלה שמופקדת על מדינת ישראל, עם ראש הממשלה הכי לא ממלכתי שהיה במדינת ישראל.

ציפי לבני: בכל מקום שאפשר לפלג, להסית, לסכסך כדי לגרוף הון פוליטי, תמצאו את ראש הממשלה שלנו.

ציפי לבני: אבל ראש הממשלה הזה יודע גם מה נכון למדינת ישראל, והוא יודע שלא נכון למדינת ישראל לקבל את הממשלה הזאת, והוא יודע שהממשלה הזאת זה מסר מוחלט וברור לעולם כולו ולעולם הערבי שאתנו אין מה לדבר, כי ביום שראש הממשלה החליט לעשות שלום עם השר בנט, הוא ויתר על שלום למדינת ישראל.

ציפי לבני: והוא ימשיך לדבר על זה, כי הוא יודע שזה מה שצריך – לעשות, לא לדבר, ולכן הוא כל הזמן מאותת שמאלה, ומדבר וקורא ואומר: זה מה שאני אעשה, ורק תחכו, תחכו, תחכו, והנה, שם, אני כבר מביא את זה אליכם, אבל תמיד כשהוא יגיע לצומת הפוליטי – תמיד, תמיד, בצומת הזה, הוא יפנה ימינה, לאזור הנוחות שלו, שבו הוא מרגיש בנוח פוליטית, ומדינת ישראל ואזרחיה מרגישים מה-זה לא נוח.

ציפי לבני: אבל האירוע הזה, של הימים האחרונים, השרים המתפטרים מהממשלה הזאת, שמורידים ממנה עוד ועוד איזו אווירה שמדובר בממשלה דמוקרטית, איזה משהו שאפשר היה לחשוב שאולי הוא ליברלי, כשהם חושפים את ערוותה של הממשלה הזאת – יש בזה, בכל זאת, משהו טוב שקורה, כי הסיפור האמיתי והבעיה האמיתית של מדינת ישראל ושל הקבינט במדינת ישראל הם לא אם יהיה מזכיר צבאי לשרים, אלא השרים עצמם והמסר שהם מעבירים.

ציפי לבני: ואזרחי מדינת ישראל מודאגים לגבי הילדים שלהם – לא רק ברמת העתיד, ברמת הדיור, ברמת המחירים, אלא באופן אמיתי.

ציפי לבני: כשאנחנו שולחים את הילדים שלנו לצבא אנחנו לא רוצים לראות אותם רק חוזרים בריאים ושלמים, אנחנו רוצים לראות אותם חוזרים בדיוק עם אותם ערכים שחינכנו על-פיהם ושאתם הם הלכו לצבא, וכשהקצינים וכשהחיילים וכשאזרחי ישראל מסתכלים על הקבינט הזה, הם כבר לא בטוחים שאנחנו מקבלים את הילדים שלנו עם אותם ערכים.

ציפי לבני: וכשקו השבר הוא של ערכים – וזאת הבשורה הטובה וזאת התקווה שיכולה לצאת מהיום הזה – כשקו השבר הוא של ערכים, הוא חוצה את הימין והשמאל של פעם; הוא נוגע בלב-לבותיהם גם של אנשים שהצביעו עבור הממשלה הזאת ורואים איך לוקחים את כל מה שהם מאמינים בו והופכים את זה למסחרה פוליטית, והם מבינים שהסיפור הוא כבר לא שלום וביטחון, והסיפור הוא כבר לא אם יש פרטנר בצד השני, והסיפור הוא כבר לא אם אנחנו תלויים בצד השני לעשות משהו לעצמנו, אלא הסיפור הוא אנחנו והערכים שלנו, ומי אנחנו ואת מי הממשלה הזאת מייצגת, לא ברמת הפתקים בקלפי, אלא מבחינת הערכים שנכתבו לפני הרבה שנים במגילת העצמאות.

ציפי לבני: והממשלה הזאת, בהרכבה, בעמדותיה, באג'נדה שלה, הורסת, הרסה עד עכשיו, ובחיבור השלם הזה תמשיך להרוס – את הדמוקרטיה, את בית-המשפט העליון, את חופש הביטוי, את שומרי הסף – אבל הבשורה הטובה היא שאנחנו נגן על כל אלה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת לבני.

יואל חסון: יושב-ראש האופוזיציה, חבר הכנסת הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יצחק הרצוג: – – השר נפתלי בנט, חבר בכיר בממשלה ושר בכיר, גילה לנו שהוא וחבריו לקבינט הם בעצם כמו דחלילים, זה מה שהוא טען; מקשיבים, לא מעורבים בכלום, משתתפים ולא יודעים כלום, מחליטים בלי להבין כלום – דחלילים.

יצחק הרצוג: אז ככה, מר בנט, ניהלתם מלחמה?

יצחק הרצוג: יכולת, ערב כניסתך לממשלה לפני שנה, לדרוש שנוהלי הקבינט יהיו אחרים.

יצחק הרצוג: לא דרשת, לא הצבת אולטימטום.

יצחק הרצוג: אתה יושב שנה שלמה בקבינט, לא מתפטר, מתקבלות החלטות, ופתאום אתה מגלה שכולכם דחלילים.

יצחק הרצוג: ואז אני נזכר בעוד חבר קבינט, אביגדור, הגיבור – גיבור על ה"חמאס", גיבור על השמאל, על ערביי ישראל, בוגר בית-הספר הגבוה לאיומים בפייסבוק.

יצחק הרצוג: מה, גם הוא לא הבין?

יצחק הרצוג: גם הוא היה דחליל?

יצחק הרצוג: הוא היה דחליל, לפיד היה דחליל, כל מי שישב שם היה דחליל?

יצחק הרצוג: בסופו של דבר, הכול מתחיל בראש הממשלה.

יצחק הרצוג: ביבי הקוסם, זה שהעלים את הקבינט והפך אותם לדחלילים, והעלים את התקווה, והעלים את החזון ואת הלכידות הפנימית, ואת הכיוון שהמדינה הייתה יכולה לקחת – כן, היא הייתה יכולה לקחת למקום אחר, לפני שבועיים, ואמרתי שהייתי מוכן לשלם על כך מחיר פוליטי.

יצחק הרצוג: אבל הוא העדיף – העדיף להעלים את יעלון, ואת גבאי, וכמובן לפניהם את סער, ועכשיו הוא מינה את ליברמן ובנט לנהל את הממשלה שלו, בעצם ממשלה שהוא שבוי בתוכה.

יצחק הרצוג: זה הקבינט, אלו המנהיגים.

יצחק הרצוג: זה יכול להיות מאוד מצחיק, אבל זה עלול להיות מאוד מאוד מפחיד ועצוב.

יצחק הרצוג: ועד היום ידענו שזה מסוכן, היום אנחנו מבינים שזה עלול להיות מאוד מאוד הרסני.

יצחק הרצוג: ואני אומר לנתניהו: בעצם אתה צריך להיות באופוזיציה, כי אתה תהיה ממילא באופוזיציה בממשלה שלך.

יצחק הרצוג: בנט, ליברמן וסמוטריץ שולטים בה, ואתה יודע, אתה דיברת על כמה הם מסוכנים, לא הפסקת לדבר כמה הם מסוכנים, והלכת אתם – במודע, ביודעין, על כל המשתמע.

יצחק הרצוג: לכן, נותר רק אדם אחד בממשלה הזאת שיכול לקבוע את גורלה – וכבר אמרתי היום, הוא נבחר על צניעותו ויושרו ומתינותו, ועל התקווה שהוא העניק – ושמו משה כחלון.

יצחק הרצוג: ואני מושיט יד לחברי – גם למשה כחלון וגם לסיעתו – אלה הרגעים שבהם צריך לקבל הכרעה.

יצחק הרצוג: אתם צריכים לשים את השיקול הלאומי מעל השיקול האישי.

יצחק הרצוג: זה הרגע שלך, משה כחלון, שבו תקנה את עולמך ותמנע את הסכנה הגדולה של ממשלת ימין קיצוני שכבר כל חברי פירטו מדוע ולמה היא מסוכנת במיוחד.

יצחק הרצוג: דיברנו לא מעט בזמן האחרון, ואני יודע כמה אתה מודאג וכמה כוונותיך טובות וטהורות, ורק אתה מסוגל לקבל החלטה, משה כחלון, החלטה שהיא גורלית.

יצחק הרצוג: אל תהסס יותר, זה רגע האמת שלך, רגע האמת שלך ושל כולנו – כולנו הסיעה, וכולנו כאן, בכנסת.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין לסכם את הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן נצביע.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אני מוכרח לומר, אדוני, לפני שאני אגע בצדדים הטובים – אני אולי אמשיך את הקו של דוברי האופוזיציה, ואני גם אפרט לפחות בעיה אחת שאני רואה במהלך הזה, של הצטרפותה של ישראל ביתנו לקואליציה.

יריב לוין: תראה, אדוני, אני עמדתי לא פעם פה על הדוכן, לפעמים גם – בוא נגיד את האמת – נדרשתי לדבר זמן מסוים, עד שכל חברינו ייכנסו לאולם, ואחד הדברים שנהגתי לעשות היה לקרוא לחברי סיעת ישראל ביתנו להצטרף סוף-סוף לממשלת ימין.

יריב לוין: והנה עכשיו, מה אני אעשה?

יולי יואל אדלשטיין: מה תעשה עכשיו?

יריב לוין: אני נתקל, באמת, במציאות שלא הורגלתי בה.

יריב לוין: אז אני אנסה להתחיל להתאמן ואני אומר באמת לחברי בסיעת ישראל ביתנו, שלא פעם הייתי קורא להם אפילו באופן אישי – גם לשר הביטחון המיועד, ליברמן, לשרת הקליטה המיועדת, לנדבר, לחברי הכנסת אילטוב, עמאר ופורר, אני באמת שמח.

יריב לוין: אני חושב שסוף-סוף אנחנו עושים, כולנו ביחד, את הצעד הנכון, את הצעד שמבטא נאמנה את רצון הציבור שבחר בנו ושלח אותנו לבית הזה, ואנחנו מקימים כאן ממשלה לאומית יציבה, איתנה, מושתתת על דרך ברורה ועקבית.

יריב לוין: אני חושב שהחיבור הזה מביא לישראל בשורה גדולה מאוד: בשורה של יציבות, בשורה של משילות, בשורה של יכולת באמת לעבוד לאורך זמן, גם בממשלה, גם כל אחת ואחד מאתנו במשרדים ובוועדות שאנחנו מופקדים עליהם, באופן שאנחנו באמת נראה תהליך אמיתי של עשייה ושל הטבעת חותם בדרך, ועל-פי המנדט שאנחנו קיבלנו.

יריב לוין: אבל אני לא יכול להתעלם מדברים שנאמרו ונשמעו כאן מצד רבים מדוברי האופוזיציה, שבמין, בעיני, קלות בלתי נסבלת – – –

איילת נחמיאס ורבין: אתה יכול – – –

יריב לוין: לא שמעתי.

יריב לוין: סליחה?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יכול, כי זה מה שאתם עושים בכל מקרה.

יריב לוין: לא.

יריב לוין: הנה, את רואה שלא.

יריב לוין: את רואה שלא.

יריב לוין: אגב, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, הפרלמנט הזה בנוי, כמו בכל מדינה דמוקרטית, על העיקרון ששומעים את כולם ובסוף מצביעים.

יריב לוין: אני אגלה לך סוד – למיעוט יש זכויות, אבל גם לרוב מותר לפעמים לבטא את המנדט שהוא קיבל.

יריב לוין: אני חושב שהדיכוטומיה הזאת, כאילו כשיש ממשלת שמאל זו ממשלה מתונה, דמוקרטית וליברלית, ואילו כשקמה ממשלת ימין זו ממשלה קיצונית ואנטי-דמוקרטית ועוד כל מיני כינויים מן הסוג הזה, אני חושב שזו בדיוק הסיבה שבגללה אתם יושבים באופוזיציה.

יריב לוין: חוסר הבנה בסיסי, לא של רצון העם – וחוסר נכונות בסיסית לכבד את רצון העם.

אראל מרגלית: במהלך האחרון הזה אתם עשיתם פאול גדול, והפאול הזה יכשיל אתכם ויכרסם במעמד שלכם.

יריב לוין: חבר הכנסת מרגלית, אם אתה כבר מתפרץ לדברי, תרשה לי לומר לך משהו.

יריב לוין: אני חושב שאני ידוע בכך שיש לי לא פעם עמדות נוקבות ולא פשוטות, למשל בנושאים שנוגעים למערכת המשפט.

יריב לוין: אני חושב שחובתי להביע אותן, ואני חושב שזכותך וחובתך להביע את עמדותיך.

יריב לוין: אני גם חושב שיש דרך לעשות את זה.

יריב לוין: אני חושב שהשיח הזה, שמתרחש כאן, של חוסר לגיטימיות, של ניסיון לכנות בכל מיני כינויים מעליבים, של שיח מתלהם – אני מכיר אותך היטב; זה לא אתה, זה לא אופייך.

יריב לוין: אני חושב שזה לא נכון.

יריב לוין: אני חושב שכאשר אתם עושים את זה אתם מאבדים ציבורים ולא מרוויחים ציבורים.

יריב לוין: אני חושב שהגיע הזמן שנתווכח על המהות ועל העמדות בצורה מכובדת, אבל אנחנו צריכים לעשות את זה מתוך הבנה שאם רוב הציבור חשב שהדרך שלנו נכונה, הדרך הזו היא לא פחות לגיטימית מכל דרך אחרת.

יריב לוין: המחשבה שאפשר להכתים דרך או להכתים אנשים בכל מיני כינויים, בעיני זה דבר לא הגון, לא נכון – אגב, לא מתקבל גם בציבור – ובסופו של עניין, אני חושב, עומד גם בסתירה מוחלטת לכל הבסיס הדמוקרטי שאנחנו צריכים להקרין מכאן החוצה.

יריב לוין: אין דבר כזה חוקים לא דמוקרטיים.

יריב לוין: יש לנו ויכוח איך צריכה להיראות מערכת המשפט; יש לנו ויכוח איפה עוברים הגבולות בעניין של מימון בחירות; יש לנו ויכוח אם נכון ואפשר שישבו בפרלמנט הישראלי חברי כנסת שינצלו את תעודת הזהות שהם מקבלים, את מימון המפלגות שהם מקבלים, את החסינות שהם מקבלים, ישבו כאן, יסיתו כנגד המדינה, יפעלו כדי להכפיש את שמנו בעולם, כדי לעודד חרמות על מדינת ישראל, כדי לעודד טרור.

יריב לוין: יש לנו ויכוח – אנחנו חושבים שאין להם מקום כאן.

אראל מרגלית: יש לנו ויכוח על הגנה על צבא ההגנה לישראל, יש לנו ויכוח על הגנה על הרמטכ"ל, יש לנו ויכוח על הגנה על סגן הרמטכ"ל.

יריב לוין: אתם, לצערי הרב, מתעלמים מהמציאות וחושבים אחרת.

אראל מרגלית: תסתכל מה קורה עם ה-BDS.

אראל מרגלית: אין לכם שר חוץ – – – חשופים, שר חוץ אין לכם; אין לכם שר כלכלה, והכלכלה הישראלית במשבר.

יריב לוין: אתם רוצים להיאבק על העמדה שלכם – היא לגיטימית, תיאבקו עליה, אבל העמדה שלנו היא לא פחות דמוקרטית, היא הרבה יותר דמוקרטית – –

אראל מרגלית: אין לכם שר תקשורת, התקשורת הישראלית – – –

יריב לוין: – – היא מגינה על הדמוקרטיה הרבה יותר ממה שאתם עושים.

אראל מרגלית: אתם פוגעים בדמוקרטיה.

אראל מרגלית: ראש ממשלה שמחזיק ארבעה שרים, זה דמוקרטיה?

אראל מרגלית: מה, זה דיקטטורה קונסטיטוציונית?

יריב לוין: ולכן אני אומר לכם – אני אומר לכם, ואני אומר לך, חבר הכנסת מרגלית, שאתה יודע שראשי המפלגה שלך, כשהיו ראשי ממשלה, עשו כך לא פעם, במשך שנים ארוכות.

יריב לוין: אז אל תיתמם.

אראל מרגלית: ארבעה?

יריב לוין: בוודאי.

יריב לוין: יותר גם.

יריב לוין: ועכשיו אני אומר לך בצורה הברורה ביותר: יש ממשלה לאומית, מחויבת לביטחון ישראל, להצלחה של כלכלת ישראל; ממשלה שמובילה מדיניות נחושה שיש לה הישגים אדירים בזירה הבין-לאומית; ממשלה שמובילה שינויים – –

אראל מרגלית: בגין הוביל ממשלה לאומית; אתם מובילים ממשלה לאומנית, ממשלה קיצונית, ממשלה שמתחברת לכל גורם קיצוני.

יריב לוין: – – חברתיים אדירים; ממשלה, חבר הכנסת מרגלית, שזכתה באמון גורף של הציבור ומממשת היום, סוף-סוף, אחרי שנה, במלואו את האמון הזה, כפי שביקשו אזרחי ישראל מלכתחילה.

יריב לוין: לכן אני קורא לכנסת לאשר את צירוף השרים, כפי שנמסר על-ידי בהודעה מטעם הממשלה, ולתת אמון בממשלה רחבה, לאומית, שתפעל עבור כלל אזרחי ישראל בדרך שמבטאת את הזרם המרכזי של הציבור כולו.

יריב לוין: תודה.

אראל מרגלית: לא ממשלה רחבה ולאומית, ממשלה צרה ולאומנית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

דוד ביטן: בעד.

דוד ביטן: גם אתם בעד, מה קרה?

דוד ביטן: הצבעתם נגד, תצביעו בעד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נצביע על הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לפני זה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי מבקש הצעה לסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שיש מניעה חוקית למנות את חבר הכנסת ליברמן כשר הביטחון, ואני מפנה לסעיף 6(א) בחוק-יסוד: הממשלה.

אוסאמה סעדי: זה הנוסח: "לא יתמנה לשר מי שאינו אזרח ישראלי ותושב ישראל".

אוסאמה סעדי: יש פה דרישה מצטברת, שגם צריך להיות אזרח ישראלי אבל גם תושב ישראל, להבדיל, אדוני היושב-ראש, מחוק-יסוד: הכנסת.

אוסאמה סעדי: בסעיף 5 כתוב במפורש: "הזכות לבחור כל אזרח ישראלי – – –

אריה מכלוף דרעי: איפה?

אוסאמה סעדי: – – – סעיף 6(א), אדוני השר.

אוסאמה סעדי: סעיף 6(א).

אוסאמה סעדי: – – – הזכות להיבחר לכנסת, כתוב: "כל אזרח ישראלי".

אוסאמה סעדי: זה המקום שבחוק-יסוד: הממשלה כתוב במפורש.

אוסאמה סעדי: זה שני תנאים מצטברים – גם אזרח ישראל וגם תושב ישראל.

אוסאמה סעדי: לפי מה שאני יודע, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ליברמן לא תושב ישראל.

אוסאמה סעדי: הוא גר מחוץ לגבולות מדינת ישראל, ולכן, לפי חוק-יסוד: הממשלה, אסור למנות אותו כשר הביטחון.

אורי אריאל: מה עם היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שהיה לי הכבוד והעונג להיות השר הראשון בתולדות מדינת ישראל שגר באותה מועצה אזורית שגר בה חבר הכנסת ליברמן, אני חושב שבפועל הנושא הזה מעניין, אבל מיותר.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני ראש הממשלה.

אוסאמה סעדי: חבר כנסת – מותר; שר – לא.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, על זה נאמר:

בנימין נתניהו: הטענה הראשונה לא נכונה, והטענה השנייה לא תהיה.

בנימין נתניהו: ובזה סיימנו.

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אז בהחלט, שמענו את הדברים של חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: אני עובר להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, כפי שאמרתי, הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 31(א) לחוק-יסוד: הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, מדובר פה על צירוף שלושה שרים.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא נבדק עם הייעוץ המשפטי של הכנסת, אין צורך בהצבעות נפרדות – הודעה אחת, הצבעה אחת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הודעת הממשלה – 55 נגד – 43 נמנעים – 1 הודעת הממשלה על צירוף שרים לממשלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 55 בעד, 43 נגד, יש נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת אישרה את הודעת הממשלה בדבר צירוף השרים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת אביגדור ליברמן לדוכן להצהיר אמונים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אורן אסף חזן: ממה אתם מפחדים, טיבי?

אביגדור ליברמן: אני, אביגדור ליברמן, בן לב ופירה אסתר, זכרם לברכה, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

אביגדור ליברמן: (חותם על ההצהרה)

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אביגדור ליברמן, מעכשיו השר אביגדור ליברמן.

יולי יואל אדלשטיין: כן, ניקח דקה לחיבוקים ונישוקים, ונזמין את חברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת סופה לנדבר להצהיר אמונים כחברת הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לנדבר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר, לא ירחק יום וגם אתה אולי תצהיר אמונים, ולא תרצה שמישהו יעמוד עם הגב, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: תודה, אדוני.

סופה לנדבר: אני, סופה לנדבר, בת גירש ורעיה חיה קוכין, זכרם לברכה, מתחייבת כחברת הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחברת הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

סופה לנדבר: (חותמת על ההצהרה)

יולי יואל אדלשטיין: ברכות לחברת הכנסת לנדבר, מעכשיו השרה סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נשמע את הצהרת האמונים של חבר הכנסת צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, השרים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת צחי הנגבי לעלות לדוכן להצהיר אמונים כחבר הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: זה הרגע הנכון גם לקבל בברכה את כל בני המשפחה שהגיעו אלינו, של חבר הכנסת והשר ליברמן, של חברת הכנסת והשרה לנדבר, בוודאי גם את חברתנו גאולה כהן, חברת הכנסת לשעבר, שגם קשורה לאחד השרים שמצהירים – כן, אני מאפשר למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) בבקשה, אדוני.

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

צחי הנגבי: אני, צחי הנגבי – נא לתת לאמי להיות מרוכזת.

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: אני, צחי הנגבי, בן עמנואל, זכרו לברכה, וגאולה, תיבדל לחיים, מתחייב כחבר הממשלה לשמור אמונים למדינת ישראל ולחוקיה, למלא באמונה את תפקידי כחבר הממשלה ולקיים את החלטות הכנסת.

צחי הנגבי: (חותם על ההצהרה)

אראל מרגלית: למה הם לא מקבלים תיקים?

יולי יואל אדלשטיין: ברכות גם לחבר הכנסת והשר צחי הנגבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת קיש – חבר הכנסת יואב קיש, אני מזמין אותך – חברי הכנסת, נא לשבת, אני מתכבד להזמין את יושב-ראש ועדת הכנסת הנבחר, חבר הכנסת יואב קיש, למסור למליאה הודעות מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, יש הודעות מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט, יש לנו עוד סדר-יום לא קצר, לא קצר בכלל.

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, אדוני, יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת יואב קיש.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

): אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדה המשותפת לתקציב הכנסת: מטעם ועדת הכנסת – במקום חבר הכנסת דוד ביטן יכהן חבר הכנסת יואב קיש כיושב-ראש הוועדה.

): כמו כן, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת מטעם סיעת כולנו: בוועדת הפנים והגנת הסביבה – במקום חברת הכנסת רחל עזריה יכהן חבר הכנסת אכרם חסון; בוועדת החוקה, חוק ומשפט – במקום חבר הכנסת מיכאל אורן תכהן חברת הכנסת רחל עזריה.

): תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת, בואו נמשיך בסדר-היום.

נורית קורן: [מס' מ/1029; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 11891; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, קריאה שנייה ושלישית – קיבלה פטור מחובת הנחה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

נורית קורן: חברים, חברי הכנסת, אני מבקשת לשבת במקומכם, ומי שרוצה לדבר – אני מבקשת לצאת מהמליאה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית.

משה גפני: עיקרה של ההצעה הוא יצירת קופת גמל חדשה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת גפני, רק דקה, שנייה, אני רוצה לעשות פה שקט.

משה גפני: בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת שקט במליאה.

נורית קורן: בבקשה.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית.

משה גפני: עיקרה של ההצעה הוא יצירת קופת גמל חדשה, שתיקרא קופת גמל להשקעה.

משה גפני: לאחר ביטול הפטור על משיכה מקופות גמל בתום 15 שנים, בשנת 2008, נותרו שתי אופציות לחיסכון: האחת, קרנות הנאמנות שהמשיכה מהן מחויבת בכל עת במס רווחי הון שעומד על 25%, והשנייה, חיסכון פנסיוני ארוך-טווח הפטור ממס בעת הגעה לגיל פרישה, או המחויב במס העולה על 30% אם העמית מושך את הכסף במועד מוקדם יותר.

משה גפני: בהצעת החוק שהביאה הממשלה ביוזמתו של סגן השר יצחק כהן, הוצעה קופת גמל חדשה, שתאפשר לחוסך להפקיד מדי שנה עד 100,000 ש"ח, שאותם הוא יהיה רשאי למשוך בכל עת, כמשיכה החייבת במס רווחי הון בשיעור 25%, או כקצבה פטורה ממס בהגיעו לגיל פרישה ומשיכה חודשית קצבתית, שהיא נוסף על תקרת הפטור הקיימת לקצבה לפי פקודת מס הכנסה ועומדת כיום על כ-8,380 ש"ח.

משה גפני: בדיונים בוועדה הושמעו התנגדויות רבות להצעת חוק זו.

משה גפני: יושב-ראש הרשות לניירות ערך ומנכ"ל הבורסה טענו שהצעת החוק תפגע בבורסה עקב ירידה חדה אפשרית בהשקעה בחברות שנסחרות בבורסה, וקרנות הנאמנות טענו שהן מופלות לרעה לעומת קופות הגמל כיוון שאגף שוק ההון סירב להחיל עליהן הסדר דומה.

משה גפני: כמו כן נטען בפני הוועדה שההצעה תוביל לריכוזיות בשוק ההון עקב ירידה במספר החברות המנהלות והיוותרותן של החברות המנהלות הגדולות.

משה גפני: נוסף על כך הביעו חברי הוועדה את חששם שקופת הגמל להשקעה תהווה פרצה לאנשים אמידים להפקיד סכומים שימוסו במס נמוך יחסית, כאשר תקרת ההפקדה השנתית היא גבוהה ולכאורה אין מגבלה על מספר החשבונות שאדם יוכל לפתוח בקופות הגמל להשקעה.

משה גפני: נציגי אגף שוק ההון וסגן שר האוצר יצחק כהן דחו את כל הטענות.

משה גפני: הם ציינו שכיום יש פוליסות שמשווקות על-ידי סוכני הביטוח, והן לא הפכו לתחליף להשקעה בבורסה.

משה גפני: הם אחזו בכך שמדובר בקופת גמל שמיועדת לאפשר אפיק חיסכון לטווח בינוני לכלל האוכלוסייה.

משה גפני: בדיון בוועדה שאלנו, חברי הוועדה ואנוכי, את נציגי אגף שוק ההון שאלות על פרטיה של קופת הגמל להשקעה, שכן אלה לא נכללו בנוסח, למשל לגבי זכויותיהם של יורשים, ניוד הכספים, בנושא דמי הניהול ואף לעניין ניהול קופות הגמל להשקעה בניהול אישי.

משה גפני: נציגי אגף שוק ההון השיבו שהם יסדירו נושאים אלה בתקנות.

משה גפני: כמו כן עמדנו על כך שתהיה מגבלה אפקטיבית, שאדם לא יוכל להפקיד ולהשקיע ביותר מקופת גמל להשקעה – שאדם לא יוכל להפקיד באופן הזה, להפקיד ולהשקיע ביותר מקופת גמל להשקעה אחת.

משה גפני: ההצעה המקורית קבעה שמועד התחילה וסכום ההפקדה ייקבעו על-ידי שר האוצר.

משה גפני: בסופו של דבר אנחנו לא הסכמנו להסדר הזה, שהופך את ההצעה לחקיקת מסגרת.

משה גפני: לפיכך סוכם להפחית את סכום ההפקדה לשנה ל-70,000 ש"ח במקום 100,000 ש"ח, ונציגי הממשלה – בסופו של דבר זה תיקון – נציגי הממשלה הסכימו לכך.

משה גפני: אני מודה שדעתי אינה נוחה מהצעת חוק זו שאני מביא בפניכם; אינני יודע אם היא תשיג את מטרתה לשמש אפיק חיסכון לאזרח מהשורה, או שתשרת רק בעלי הון גדול שייהנו מהטבת מס.

משה גפני: אבל אני מקבל את עמדת סגן שר האוצר ונציגי אגף שוק ההון, שמאוד התעקשו להעביר את החוק הזה, ולהעביר אותו כפי שהוא מובא היום בפניכם, עם התיקונים שעשינו בוועדה, ואנחנו קיבלנו, חברי הוועדה ואנוכי, את עמדת הממשלה, והצבענו בעד החוק.

משה גפני: אני מקווה שהמטרה שסגן שר האוצר חברי הרב יצחק כהן ונציגי אגף שוק ההון ראו לנגד עיניהם, לייצר קופת גמל שתיטיב עם האורח הפשוט, אכן תתממש, והחששות שעלו בדיון יתבדו, אך אני מודה שאני מביא את ההצעה הזאת בפניכם בלב לא שלם, ומקווה שככל שיתגלו בעיות – ואני מקווה שלא יתגלו, כפי שאמרתי קודם – ככל שיתגלו בעיות, הן יהיו פתירות בהמשך.

משה גפני: אני מאוד מקווה, חברי חברי הכנסת, אני מאוד מקווה, שהלהט של סגן שר האוצר בקידום החוק הזה, ושל אגף שוק ההון, שמאוד תמך בהצעת החוק כפי שהיא מובאת היום בפניכם ואושרה בוועדת הכספים פה-אחד – אני מקווה שהיעד הזה אכן יתממש.

משה גפני: אני מבקש, לאחר שהצעת החוק הזאת אושרה בוועדה פה-אחד, אני מבקש – אין הסתייגות להצעת החוק – לאשר את החוק במליאת הכנסת.

משה גפני: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: תודה, אדוני.

נורית קורן: אם כן, אין הסתייגויות לחוק ואין רשות דיבור.

נורית קורן: אנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי חברי הכנסת לשבת במקומם.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: כן, אנחנו עוברים להצבעה על החוק.

נורית קורן: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

נורית קורן: אם כן, נא להצביע.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–9 – 40 נגד – אין נמנעים – 1 סעיפים 1–9 נתקבלו.

נורית קורן: אם כן, בעד – 40, אין מתנגדים, יש נמנע אחד.

נורית קורן: ההצעה אושרה בקריאה שנייה.

נורית קורן: ואנחנו עוברים להצביע בקריאה שלישית.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 38 נגד – אין נמנעים – אין חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 38, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה, והיא תיכנס לספר החוקים.

נורית קורן: היא עברה בקריאה שלישית והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ההצעה היא מיזוג של חמש הצעות חוק.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני מתקנת את ההודעה: הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ו–2016 – מיזוג של חמש הצעות חוק – שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: [מס' מ/964; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 7681; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אם כן, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נורית קורן: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 83), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

נורית קורן: בבקשה.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס׳ 83), התשע"ו–2016.

ניסן סלומינסקי: היסטוריה: עד לשנת 1995 היו האבטחה והשמירה על הסדר הציבורי בבתי-המשפט באחריות המשטרה.

ניסן סלומינסקי: בשנת 1995 החל לפעול משמר בתי-המשפט מכוח צו של שר המשטרה, לפי פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], התשכ"ט–1969.

ניסן סלומינסקי: המשמר אחראי לשמירת הסדר הציבורי בבתי-המשפט ובסביבתם הקרובה ועל אבטחת השופטים, הרשמים ועובדי בית-המשפט.

ניסן סלומינסקי: המשמר מונה כ-700 מאבטחים.

ניסן סלומינסקי: מכוח הצו של שר המשטרה הוענקו למשמר סמכויות רחבות, ובהן סמכויות החיפוש על הגוף, וכן סמכות לעיכוב ומעצר.

ניסן סלומינסקי: בנוסף, מכוח סעיף 3(ב) לחוק הסדרת הביטחון בגופים ציבוריים, התשנ"ח–1998, הוענקו למשמר סמכויות גם בליווי כלי רכב ואנשים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לציין שהגשר שעליו נבנה כל העניין הוא צו של שר המשטרה.

ניסן סלומינסקי: הוא גשר צר, ולכן הוחלט להרחיב אותו באופן מסודר.

ניסן סלומינסקי: בהצעת החוק שלפני

ניסן סלומינסקי: כם מוצע לעגן, בין היתר, את תפקידיהם המרכזיים וסמכויותיהם של אנשי המשמר בבתי-המשפט ובסביבתם הקרובה, וכן בהנהלת בתי-המשפט.

ניסן סלומינסקי: בנוסף מוצע להסמיך בחוק את המשמר לפעול אף מחוץ לאלו, בעת אבטחת נושא תפקיד מאוים – שופט או עובד של בית-המשפט או של הנהלת בתי-המשפט.

ניסן סלומינסקי: עוד מוצע למנות ממונה אשר ישמש מפקד משמר בית-המשפט, וכן למנות סגל פיקודי למשמר.

ניסן סלומינסקי: בין הסמכויות שמוצע להעניק לאנשי המשמר לשם ביצוע תפקידו: סמכויות של חיפוש ותפיסה וסמכויות חיפוש.

ניסן סלומינסקי: בפרט מוצע להקנות סמכות לערוך חיפוש על גופם של באי בית-המשפט בכלי רכב, במטען ובטובין אחרים, וכן סמכות חיפוש רחבה יותר אם יש חשד סביר שהאדם עומד לעשות שימוש שלא כדין בנשק, או שנשק מוחזק שלא כדין בכלי הרכב.

ניסן סלומינסקי: סמכויות נוספות המוקנות לאיש המשמר הן סמכויות של עיכוב ומעצר, ובין היתר סמכות לעכב אדם אם יש לאיש המשמר חשד סביר שהוא נושא עמו בבית-המשפט או בסביבתו הקרובה נשק שלא כדין או עומד לעשות שימוש שלא כדין בנשק או עומד לבצע עבירה העלולה לסכן את ביטחונו של אדם או של ציבור, או את ביטחונה של המדינה.

ניסן סלומינסקי: בנוסף, מוקנית סמכות לעצור את האדם ולמסור אותו לשוטר בתוך שש שעות, אם יש לאיש המשמר יסוד סביר לחשד או לחשוד שאדם עבר עבירה בת מעצר בבית-המשפט או בסביבתו הקרובה.

ניסן סלומינסקי: כן מוצע ליתן לאיש משמר סמכות לבצע מאסר שעליו הורה בית-המשפט, לפי הוראות סעיפים 13, 17 ו-21 לחוק המעצרים.

ניסן סלומינסקי: אשר לסמכויות בעת אבטחת שופטים, רשמים ועובדי בית-המשפט מחוץ לסביבת בית-המשפט, מוצע לקבוע כי הפעלת הסמכות תיעשה, ככל הניתן, בסביבתו הקרובה של האדם המאובטח ותוך התחשבות מרבית בצורך להגן על פרטיות הסובבים אותו; כי לפעמים, אם השופט גר בבית רב-קומות, אנחנו לא רוצים להפריע לכל השכנים, אז מדובר שזה יהיה בסביבה הקרובה של מגורי השופט.

ניסן סלומינסקי: הקניית הסמכויות בחוק באופן מפורש תקנה למשמר בית-המשפט סמכויות ועצמאות רבות יותר מאלו הנתונות לגופים המאבטחים מכוח חוק סמכות גופים ציבוריים, מה שהיה קודם.

ניסן סלומינסקי: עם זאת, לפי ההצעה שלפניכם, עדיין יהיה המשמר כפוף להנחיותיו המקצועיות של קצין משטרה בכל הנוגע לפעולות אבטחה פיזיות.

ניסן סלומינסקי: כפיפות זו היא פרי פשרה שאליה הגיעו הגורמים הממשלתיים שהיו מעורבים בהצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: זה לגבי בתי-המשפט.

ניסן סלומינסקי: הוספה: בהצעת החוק מוצע להחיל את ההסדר גם על בתי-הדין לעבודה, בשינויים המתחייבים.

ניסן סלומינסקי: כן מוצע להסמיך את שר המשפטים, בהסכמת שר האוצר והשר לביטחון פנים – ולגבי בתי-דין דתיים, גם בהסכמת השר לשירותי דת – וכן באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, להחיל את ההסדר על משמר שיפעל בבתי-הדין הרבניים והשרעיים, וכן בבתי-הדין הדרוזיים.

ניסן סלומינסקי: הוועדה החליטה כי גם בבתי-דין אלה יפעל משמר – אם משמר בתי-המשפט ואם משמר אחר, בשינויים המחויבים.

ניסן סלומינסקי: הצעת חוק זו מוגשת ללא הסתייגויות, ולכן אני מבקש מחברי לאשר אותה ולתת אחת ולתמיד באמת את הסמכויות לכוח המשמר של בתי-המשפט.

ניסן סלומינסקי: תודה לכם.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

נורית קורן: אם כן, אין להצעת החוק הזאת הסתייגויות ואין רשות דיבור, ואנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 83), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–6 – 24 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 24, שישה מתנגדים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נורית קורן: ואנחנו עוברים לקריאה שלישית, בבקשה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: קריאה שלישית.

נורית קורן: בבקשה להצביע.

נורית קורן: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 26 נגד – 6 נמנעים – אין חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 83), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 26, שישה מתנגדים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה, והחוק ייכנס לספר החוקים במדינת ישראל.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: טוב.

נורית קורן: אם כן, אנחנו ממתינים לחבר הכנסת יעקב מרגי, הוא צריך להציג את הצעת החוק.

נורית קורן: את?

נורית קורן: אז רק רגע.

נורית קורן: [מס' מ/1044; "דברי הכנסת", חוב' כ"ו, עמ' 13174; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: תציג את הצעת החוק חברת ועדת החינוך, התרבות והספורט מירב בן ארי.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, הנני מתכבדת להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016.

מירב בן ארי: הצעת חוק זו היא מיזוג של שתי הצעות חוק: האחת, הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (ביטול), התשע"ו–2016, שהוגשה מטעם הממשלה, והשנייה, הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (ביטול חיקוק), התשע"ו–2015, שהוגשה מטעם חבר הכנסת יואב קיש וקבוצה גדולה של חברי הכנסת מסיעות הבית השונות.

מירב בן ארי: החוק להגנת הספרות והסופרים (הוראת שעה), התשע"ג–2013, נכס לתוקפו ביום ו' באדר א' תשע"ד, 6 בפברואר 2014, ונקבע שתוקפו יהיה לתקופה של שלוש שנים, תוך מתן הסמכה לשר התרבות – במקרה הזה שרת התרבות – והספורט להאריכו בצו לתקופה של שנה נוספת.

מירב בן ארי: אף שתוקפה של הוראת השעה אמור לפוג רק ב-6 בפברואר 2017, החליטה הממשלה כי יש מקום לבטל לאלתר את החוק, נוכח עמדתה בדבר כשלים שנתגלו במהלך יישום החוק, ובכלל זה בהשגת מטרותיו, והחשש מהתמשכות הפגיעה בשוק הספרים, בסופרים, ובעיקר בסופרים החדשים, וכן במחירם הממוצע של ספרים.

מירב בן ארי: במהלך הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית החליטה ועדת החינוך, התרבות והספורט על כמה תיקונים בהצעת החוק, ולהלן עיקרי הצעת החוק שהוכנה בוועדה: ראשית, מוצע לתקן את סעיף 7(א) לחוק, שעניינו מתן הנחה מרבית בשיעור 20% בלבד מהמחיר לצרכן בתקופת שבוע הספר העברי, כך שכבר בשבוע הספר העברי הקרוב חנות ספרים תהיה רשאית לתת הנחה על ספרים שחלה עליהם תקופת ההגנה, בהסכמה בין המוציא לאור לחנות הספרים, בלא הגבלה על שיעור ההנחה.

מירב בן ארי: נוסף על כך, הוראות החוק המקורי נחלקות לשני נושאים עיקריים: הנושא האחד עניינו הגנה על מחירם של ספרים חדשים לתקופה של 18 חודשים.

מירב בן ארי: מהמחיר הקטלוגי המוגן, שכלל אין לתת לגביו הנחות, והוא נקבע על-ידי המוציא לאור, נגזרים גם אחוזים של תמלוגי מינימום לסופרים.

מירב בן ארי: כמו כן, קיימת חובה בחוק של כריתת הסכמי הנחה בין המו"לים לרשתות הספרים לעניין ההנחה שהמו"לים ייתנו לחנויות, אשר אין לשנותם במשך שנה.

מירב בן ארי: הוועדה החליטה כי ההוראות בנושא זה, כאמור, יעמדו בתוקפן עד יום כ"ז באב תשע"ו, 31 באוגוסט 2016, כדי לאפשר לשוק תקופת היערכות, ובהתחשב בכך שהפעולות שנקטו הגורמים השונים תוכננו על סמך ההנחה שהחוק יעמוד בתוקפו עד פברואר 2017.

מירב בן ארי: לפיכך, הספרים שיצאו לאור בתקופת תוקפו של החוק, עד יום 31 באוגוסט 2016, יהיו מוגנים למשך 18 חודשים, ואילו לגבי הספרים החדשים שיצאו לאחר תאריך זה לא תהיה עוד הגבלה על שיעור ההנחות.

מירב בן ארי: בנושא השני שעוסק החוק נכללות הוראות שיסודן בסוגיית הבעלות הצולבת בשוק הספרים, הוראות האוסרות תגמול למוכרים בשל המלצה על ספר מסוים והוראות העוסקות באיסור הפליה בשטחי תצוגה ובאופן ההצגה למכירה של מגוון הוצאות ספרים.

מירב בן ארי: מוצע כי ההוראות בנושא השני, לרבות הוראות הפיקוח והאכיפה הנדרשות ליישומן, יעמדו בתוקפן למשך שנתיים נוספות מיום פרסום חוק זה, כדי לאפשר חקיקה שתקבע הסדרי קבע עתידיים בנושא הבעלות הצולבת.

מירב בן ארי: כן מוצע לקבוע הוראות שמירת תוקף לעניין הסכמים שכבר נחתמו לפני החוק ולעניין עיצומים כספיים שכבר הוטלו טרם תיקון החוק.

מירב בן ארי: הצעת החוק מוגשת עם הסתייגויות, ואני מבקשת מחברי הבית לדחות את ההסתייגויות ולתמוך בהצעת החוק כפי שהביאה אותה ועדת החינוך בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

מירב בן ארי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אם כן, לחוק הזה יש הסתייגויות ובקשות דיבור, ואנחנו עוברים להסתייגות.

נורית קורן: לסעיף 1 אין, לסעיף 2 יש הסתייגות, ואני אקרא לחברי הכנסת המסתייגים: חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נמצא באולם; חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נמצאת באולם; חברת – – –

דב חנין: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חנין, אני יודעת לנהל את המליאה, ואני יודעת – אין לי ברירה, אני צריכה לקרוא לכל אחד.

נורית קורן: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – – –

קריאה: הורדנו, הורדנו.

נורית קורן: בבקשה, אם הורדתם, אני מבקשת מהסיעה להודיע לנו.

איציק שמולי: לא הורדנו – – –

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: לא.

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי, אתה רוצה אחר כך?

נורית קורן: רגע, חברת הכנסת סתיו שפיר – לא.

נורית קורן: חבר הכנסת שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, שאני לא רואה אותה, אבל בסדר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם משהו באמת בצורה כנה:

איציק שמולי: אם אנחנו היינו היום בחודש פברואר 2017, במועד פקיעת החוק המקורי, אני לא יודע מה הייתה עמדתי; אני חושב שיש טיעונים לשני הצדדים, בעד ונגד החוק הקיים, אבל אני חושב שהדבר העיקרי שהטריד אותנו – ומגיעה מילה טובה גם לחברתי תמי זנדברג, שהובילה את המאבק בתוך ועדת החינוך – מה שהטריד אותנו היה האופן שבו הממשלה והקואליציה בחרו להוביל את התהליך.

איציק שמולי: יש חוק, ויש עליו מחלוקת, אבל אין מחלוקת על זה שלא נגרמה קטסטרופה לכאן או לכאן מאז שהחוק הזה נכנס לתוקף.

איציק שמולי: עכשיו, באה שרת התרבות, יחד עם חברי כנסת מהקואליציה, ורוצים עוד רבע כותרת בעיתון, סביב כל הקרנבל של שבוע הספר, וכו' וכו' וכו', וסביב כל הגחמה הזאת, רצים לבטל את החוק הקיים.

איציק שמולי: עכשיו, תבינו את גודל האיוולת – הממשלה הקודמת, ומפלגת הליכוד גם בממשלה הקודמת הייתה הצלע המרכזית שהובילה את הקואליציה, וגם דחפה את הצעת החוק הזאת – כאילו לא קרה כלום, בכנסת הזאת באה הממשלה ודוחפת לביטול החוק.

איציק שמולי: עכשיו, מה שהטריד אותנו זה שני דברים: א.

איציק שמולי: מחוץ לאקווריום הזה יש שם גורמים, בחוץ, שנכון, לפעמים אנחנו נהנים לחבוט בהם ולהיכנס בהם, אבל הם התארגנו וארגנו את עצמם על בסיס החוק הקיים, שהכנסת קיבלה לא לפני הרבה זמן.

איציק שמולי: והדבר השני שהטריד אותנו, והוא הטריד גם חלק מחברי הקואליציה ההגונים, בראשותך, חברת הכנסת מירב בן ארי – התהליך; לא יכול להיות שמגיעים נציגי משרד התרבות לוועדת החינוך והתרבות של הכנסת ומציגים מצג שהוא – אני לא רוצה להתבטא בשפה חריפה מדי – חלקי, ושחברת הכנסת זנדברג צריכה לעשות שמיניות באוויר כדי לחשוף בפני הכנסת מה אמרה הוועדה המקצועית.

איציק שמולי: זה דבר שבסופו של דבר – מזל טוב – זה דבר שבסופו של דבר אי-אפשר לקבל.

איציק שמולי: ומה שבמיוחד הפריע לנו, גברתי היושבת-ראש, ובזה אסיים, זה העובדה שכבר התגבשה פשרה בתוך הוועדה, ועל זה ההסתייגות שלי, על 31 בדצמבר, וכבר הייתה הסכמה בין כל הגורמים, ואפילו השרה תמכה בזה, אבל בלילה נגלה אליה איזה מלאך, אולי אחד מחברי הכנסת, אני לא יודע, והשרה הגיעה בבוקר למחרת – ממש ב-180 מעלות הפוך מהעמדה שהיא הביעה יום קודם.

נורית קורן: נא לסיים.

איציק שמולי: אז אני חושב, אתם יודעים מה, החוק הזה כנראה יעבור היום, אבל הכנסת צריכה להתייחס מעט יותר ברצינות לאופן שבו היא מחוקקת חוקים במדינת ישראל.

איציק שמולי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת שמולי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נמצאת.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יש משהו מאוד תמוה בחוק הזה.

מנואל טרכטנברג: הרי מלכתחילה החוק הוא בעצם הוראת שעה לשלוש שנים, כאשר הכוונה לערוך ניסוי, ניסוי מבוקר, הפעם בשום שכל – נקבעה מסגרת של זמן ופרוצדורה איך לבחון את הצלחת החוק או כישלונו; נאספו נתונים; הוקמה ועדה כדי לעקוב אחרי היישום של החוק הזה.

מנואל טרכטנברג: והנה, באמצע הניסוי השרה באה ורוצה לבטל את החוק, לבטל את הניסוי כאשר טרם נאספו נתונים כדי שאפשר יהיה לקבוע אם המהלך הזה צלח או כשל.

מנואל טרכטנברג: היא בעצמה, השרה, מינתה ועדה – שישה מתוך שבעת חברי הוועדה כתבו שחור על-גבי לבן שהם מבקשים לסיים את הניסוי עד פברואר בשנה הבאה.

מנואל טרכטנברג: והשרה בעצם לא קיבלה, כנראה, את המלצת חברי הוועדה, ובאה ודחפה לביטול החוק מייד.

מנואל טרכטנברג: לא ניתן הסבר הגיוני כלשהו לדבר הזה, לבהילות של ביטול החוק, כאשר שוב הפעם, חברי הוועדה שהשרה מינתה בעצמה יצאו כנגד ביטול החוק בשלב הזה.

מנואל טרכטנברג: לא ברור אם החוק טוב או לא טוב בסופו של יום, ולצערי הרב גם לא נוכל לדעת, כי החוק מבוטל כנראה עכשיו באקט פזיז, ובעצם הפסקנו באמצע את הניסוי.

מנואל טרכטנברג: אני חושב שהמינימום שהיה צריך – איזו הנמקה הגיונית לדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: זה לא חוק פוליטי, זה לא עניין שבנפשנו, זה לא ימין ושמאל, אז למה לעשות דבר כזה?

מנואל טרכטנברג: זה פוגע באמת באמון שאנחנו נותנים או לא נותנים בבעלי תפקידים מרכזיים כשרת התרבות.

מנואל טרכטנברג: על כן, המינימום שיכולנו לבקש הוא שהמועד של פקיעת החוק יהיה ב-31 בדצמבר 2016, ולא בסוף אוגוסט, ולו רק מכיוון שחוזים בדרך כלל בשוק הזה נחתמים לשנה קלנדרית, ועל כן יש הרבה מאוד גורמים ומו"לים שייפגעו כתוצאה מפקיעת החוק בסוף אוגוסט.

מנואל טרכטנברג: אז אני מבקש להצביע בעד ההסתייגות.

מנואל טרכטנברג: תודה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת טרכטנברג.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

אראל מרגלית: כבוד היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, לגבי חוק הספרים אמרו גם חברי איציק שמולי וגם חברי טרכטנברג את דעותינו, ואני מסכים.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה רגע להסתכל, אחרי ההשבעה, איפה הממשלה הזאת ניצבת בשניים-שלושה מהנושאים המרכזיים.

אראל מרגלית: היום התפרסם נתון ששליש מהתלמידים בקמפוסים בארצות-הברית מזדהים עם ה-BDS.

אראל מרגלית: ואני שואל אתכם: האם יש לנו שר חוץ ומדיניות חוץ שמטפלים בהסברה ובאופן שבו ישראל מוצגת בעולם בידי צעירים ברחבי הקמפוסים וברחבי ארצות-הברית?

אראל מרגלית: התשובה היא לא, כי אין שר חוץ במדינת ישראל.

אראל מרגלית: מחר יש לנו דיון מהיר בוועדת הכספים על ההאטה החמורה במשק.

אראל מרגלית: יש מצב ש-60,000 עסקים קטנים ובינוניים נסגרו בשנה האחרונה, אף מפעל תעשייתי לא נפתח, ובעצם כלכלת ישראל בפעם הראשונה מזה הרבה מאוד זמן נמצאת בדרך למיתון.

אראל מרגלית: ואני שואל אתכם: האם יש שר כלכלה שמטפל במצב ובכלכלה הישראלית?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

אראל מרגלית: ואני אומר לכם, אין.

אראל מרגלית: אין שר כלכלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש שר – – –

אראל מרגלית: יש המון סירים ושרים, וכלים, אבל שר כלכלה אין בישראל.

אראל מרגלית: היה לנו היום דיון מאוד קשה לגבי מעונות-היום, וזה רק אחד מהנושאים שלא מקבלים טיפול.

אראל מרגלית: ואני אגיד לכם עוד משהו.

אראל מרגלית: "אל-ג'זירה" משדרת מירושלים, ואילו רשות השידור חתמה הסכם במודיעין, ומעבירים את רשות השידור הציבורית מירושלים למודיעין.

אראל מרגלית: אז אני מבין שיש סלוגן חדש שממשלת הימין נשבעת על מודיעין.

אראל מרגלית: אבל אני שואל אתכם: האם יש שר תקשורת שמביא מתווה מסודר לרפורמה, ולהקמה של רשות שידור ציבורית ממלכתית אמיתית שנותנת תוכן בבירת ישראל, בירושלים, כשממשלות ישראל בעבר הקצו לה שטח גדול, ויותר מ-1,000 עובדים עובדים פה, וכשכל עולם התקשורת הישראלי ניזון במקור מירושלים.

אראל מרגלית: וכאן הולכים ומחסלים גם את הפרנסה וגם את הכוח הגדול של העיר הזאת, של יצירת שידור ציבורי ברדיו, בטלוויזיה, בדוקומנטרי, בחדשות.

אראל מרגלית: זה כישרון אדיר שיש לעיר הזאת, והממשלה הזאת במו-ידיה לוקחת אותו מהעיר – נשבעת על גבולותיה ומרוקנת אותה מתכניה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

אראל מרגלית: אז אני מציע לממשלה הזאת, עם כל הביקורת שלי עליה באופן כללי של ימין ושמאל, שתסתכל על עצמה במראה ותראה מה לכל הרוחות היא עושה עם הנושאים המרכזיים שעומדים על הפרק – –

נורית קורן: תודה.

אראל מרגלית: – – ואם יש אנשים – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת אראל מרגלית.

נורית קורן: הזמן נגמר.

אראל מרגלית: – – שאמונים על אותם דברים שצריך להוביל.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי רוזנטל, אני לא רואה אותך, אתה רוצה לדבר?

מיקי רוזנטל: לא.

נורית קורן: לא.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: מוותר.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון – מוותר.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוותרת.

נורית קורן: מוותרת.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה – איננו.

נורית קורן: אם כן, אנחנו סיימנו כאן את רשימת המסתייגים.

נורית קורן: אין לנו הסתייגויות לסעיף 3 – ואנחנו עוברים לבקשות דיבור.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש – אינו נוכח.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: פה.

מירב בן ארי: אני פה ואני מוותרת.

נורית קורן: מוותרת.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון.

תמר זנדברג: אני אדבר בשם מרצ.

נורית קורן: תדברי בשמה.

נורית קורן: אבל את רשומה אחר כך.

נורית קורן: את רשומה אחר כך גם.

תמר זנדברג: לא, אין בעיה, אני רק אומרת שאדבר בשם כל השאר.

מירב בן ארי: כל הנציגים של מרצ.

נורית קורן: אז רק שנייה, רק שנייה.

נורית קורן: למחוק את כולם?

נורית קורן: את כל סיעת מרצ?

נורית קורן: חברת הכנסת זנדברג.

נורית קורן: גם את אילן גילאון אני מוחקת?

נורית קורן: עיסאווי פריג' גם במקומו?

נורית קורן: כי הוא בירר מתי הוא מדבר.

תמר זנדברג: רונית, עיסאווי רוצה לדבר?

נורית קורן: עיסאווי לא? אוקיי.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, ועכשיו את.

תמר זנדברג: הנה עיסאווי.

נורית קורן: אני יודעת, אבל זה בדיוק – הנה, את רואה, הוא ביקש.

עיסאווי פריג': לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': אני אמרתי שאני אהיה אחר כך.

נורית קורן: אתה פה.

נורית קורן: אין בעיה.

נורית קורן: היא מדברת במקומך.

תמר זנדברג: ומה הוא?

נורית קורן: אמרת שלא.

עיסאווי פריג': היא רשומה.

נורית קורן: היא רשומה, כן.

נורית קורן: אתה רוצה לדבר, חבר הכנסת עיסאווי פריג'?

עיסאווי פריג': כן.

נורית קורן: אז אוקיי, אז אחריה.

תמר זנדברג: סליחה, אני מתנצלת.

נורית קורן: לא, אין מתנצלת, אתם פשוט מבלבלים אותי, ואני לא יודעת.

נורית קורן: חמש דקות, בבקשה.

תמר זנדברג: אני מתנצלת.

תמר זנדברג: סליחה, הייתה לנו איזו אי-הבנה כנראה בסיעה.

נורית קורן: בסדר.

נורית קורן: תודיעו קודם.

תמר זנדברג: לא, סליחה, זאת טעות שלנו.

נורית קורן: כי אחר כך טוענים שאני לא יודעת לנהל את המליאה.

תמר זנדברג: את צודקת.

תמר זנדברג: לא, לא טענתי.

תמר זנדברג: סליחה, זאת אי-הבנה אצלנו בסיעה.

תמר זנדברג: אני מתנצלת.

תמר זנדברג: תודה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: תראו, החוק הזה מגיע לכאן לאיזשהו סיום קצת עגום באקורד קצת עצוב של תהליך שבסך הכול היה צריך להיות תהליך מַבְנֶה, תהליך שבא לבנות משהו.

תמר זנדברג: אני לא אחזור על התהליך עצמו, תיאר אותו בצורה מאוד מאוד קולעת חברי חבר הכנסת איציק שמולי; אני מודה לך גם על השותפות ועל הפרגון.

תמר זנדברג: אני רוצה את כמה הדקות שלי לנצל לדבר על המהות.

תמר זנדברג: החוק הזה, חוק הספרים, שהובא ביוזמת חבר הכנסת לשעבר ניצן הורוביץ ואומץ על-ידי שרת התרבות הקודמת לימור לבנת, שהושקע בו ונכתב, ומאוד מאוד דחף אותו יושב-ראש המועצה הלאומית לכלכלה היוצא יוג'ין קנדל, וכל אלה עשו את זה מתוך מחשבה שהיה צריך לעשות כאן תהליך בנייה, וזה מה שהחוק בא לעשות – הוא בא לבנות, לא להרוס.

תמר זנדברג: הוא בא להציל את שוק הספרים והספרות שעמד בפני קטסטרופה.

תמר זנדברג: זה היה מצב שבו – ואני כאן מצטטת לגמרי את פרופסור יוג'ין קנדל, שאמר: אנחנו רוצים לתת לשוק החופשי לעבוד, אבל הגענו למצב של כשל שוק והייתה חובה להתערב.

תמר זנדברג: והחוק התחיל לעבוד.

תמר זנדברג: הוא התחיל לעבוד, והוא אפילו התחיל לתת את אותותיו.

תמר זנדברג: וכאשר התמנתה שרת התרבות החדשה מירי רגב בממשלה הנוכחית, היא באה עם אג'נדה אחרת.

תמר זנדברג: לזכותה ייאמר, היא באה והיא שמה על זה סימן שאלה, והיא חשבה שאולי זה לא נכון, ואז מה היא עשתה?

תמר זנדברג: מינתה ועדה.

תמר זנדברג: ובניגוד להרבה ועדות שמקימים פה בכנסת ובממשלה רק כדי לקבור נושאים, לזכותה של השרה רגב ייאמר שהיא הקימה ועדה על מנת לשמוע את המסקנות שלה.

תמר זנדברג: רק מה, כנראה המסקנות לא תאמו את העמדה שהשרה באה אתה, ואז היא ניסתה להסתיר את מסקנות הוועדה.

תמר זנדברג: ואחרי מאבק די רציני הצלחנו לגלות וסוף-סוף לקרוא את הדוח הגנוז; אחרי שביקשו מאתנו כסף, סכום מופרך, ואמרו לנו שאין חובה לפרסם וכו', ביום הדיון בוועדה נחת הדוח על שולחננו.

תמר זנדברג: ואז הבנו למה היא ניסתה להסתיר אותו: כי הוועדה שהיא מינתה המליצה בניגוד לדעתה.

תמר זנדברג: ואז, כשנחשפו הנתונים, הסתבר בדיוק מה גודל התרומה של החוק הזה – הסתבר שמכירות הספרים לא ירדו כמו שניסו לטעון בפנינו וכמו שהזהירו מנבאי הקטסטרופות ורואי השחורות; הסתבר שהמכירות בתום תקופת ההגנה זינקו – של הספרים – וזה היה אחד החששות.

תמר זנדברג: אמרו לנו: הספרים יישכחו שם מאחורי המדפים.

תמר זנדברג: כשתמו 18 החודשים היו זינוק ופריחה מחודשת לספרים, והרי האם לא זה מה שאנחנו רוצים לגרום בשוק הזה?

תמר זנדברג: מסתבר שהמחיר הנקוב על הספר לא עלה, אלא דווקא ירד.

תמר זנדברג: ומסתבר שהמחיר הממוצע לספר, כשמחשבים את כל ההנחות פנימה לפני כניסת החוק ואחרי כניסת החוק, המחיר הזה עלה.

תמר זנדברג: המחיר הממוצע עלה, הוא עלה בשקלים בודדים.

תמר זנדברג: וזאת הרי הייתה מטרת החוק, להחזיר את הכבוד לספר, להחזיר את הכבוד לעבודה שמאחורי הספר הזה, לכתיבה, לעריכה, לתרגום, למו"לות.

תמר זנדברג: הסתבר עוד שהשוק התייצב: רשת, אחת הגדולות, שעמדה בפני פשיטת רגל, חזרה לעצמה; חנויות הספרים הקטנות והעצמאיות זכו לפריחה מחודשת והתחילו להתאושש, וכל הטוב הזה – –

אראל מרגלית: אז למה?

אראל מרגלית: אז למה?

תמר זנדברג: – – לבטל, להרוס, לקטוע, לגדוע.

תמר זנדברג: למה?

תמר זנדברג: אני אגיד לך למה.

תמר זנדברג: או לפני זה אני אגיד לך מי מתנגד לזה.

תמר זנדברג: ובאמת ראינו בוועדה, באו והתייצבו כל המוציאים לאור המאוגדים, כל ההוצאות שכולנו קוראים את הספרים שלהן, "עם עובד" ו"הקיבוץ המאוחד" ו"מודן" ו"מטר", כל ההוצאות שבאמת יש בספרייה של כל אחד ואחד מכם – למעט אחת, למעט הוצאת הספרים הגדולה בשוק, שהיא במקרה גם הבעלים של הרשת הגדולה בשוק.

תמר זנדברג: היא מצד אחד נעמדה לטובת ביטול החוק, ומן הצד השני עוד כמה מו"לים קטנים מאוד, באמת מאוד מאוד קטנים – אני לא רוצה להשתמש בכינויי גנאי, אבל באמת קטנים – אבל למו"לים האלה היה חבר כנסת.

נורית קורן: נא לסיים.

תמר זנדברג: הוא תכף ידבר פה אחרי, קוראים לו חבר הכנסת קיש.

תמר זנדברג: וחבר הכנסת קיש, אפילו את הפשרה שהוסכמה על-ידי יושב-ראש הוועדה ועל-ידי השרה, לתת לחוזים הקיימים לפעול, לא היה מוכן לקבל.

נורית קורן: תודה.

תמר זנדברג: ולכן יש לנו כאן חוק, ביטול חוק – –

נורית קורן: הסתיים הזמן, אני מבקשת לסיים.

תמר זנדברג: – – שהוא הצלחה של חבר כנסת אחד, אבל הצלחתו היא האסון של כל שוק הסופרים והספרות.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

יואל חסון: כמה דוברים יש?

נורית קורן: תלוי מי ירצה לדבר ומי יוותר.

נורית קורן: אין עוד הרבה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, חברים, אני רוצה להסתכל על היער ולא על העצים; על בית-החרושת לחקיקת חוקים, שמתקיים בשיטת סרט נע.

עיסאווי פריג': תראו, עכשיו אנחנו נמצאים בממשלה ה-20, ולפני כן הממשלה ה-19, אם אני לא טועה – כנסת, כנסת.

נורית קורן: כנסת תשע-עשרה.

עיסאווי פריג': אותו ראש ממשלה בשתיהן.

עיסאווי פריג': אותו ראש ממשלה שותף לחקיקת החוק המקורי, הוראת שעה לשלוש שנים, ואותו ראש ממשלה מקבל את ההחלטה לבטל את החוק שחוקק בכנסת הקודמת.

עיסאווי פריג': זה הסימפטום.

עיסאווי פריג': זה סימפטום של המחלה ששמה "ממשלת בנימין נתניהו".

עיסאווי פריג': למה אני מתכוון?

עיסאווי פריג': תראו את דרך ניהול הדברים, איך היא מתבצעת: חוק, לפני שמונה חודשים, מחוקק כהוראת שעה; ועדה יושבת שעות, מומחים באים, זמן מושקע, מעסיקים עשרות חברי כנסת, כל אחד מביע את דעתו, כל אחד לוקח חלק, קם ב-07:00, בבוקר, כדי להספיק להגיע לוועדה; ואותה ממשלה, אותו ראש ממשלה, ממניעים שאני צריך לשאול לגביהם את כבוד השרה ואת השרה לשעבר לימור לבנת, מחליטים שצריך לבטל.

עיסאווי פריג': המדיניות הזו היא לא רק בחוק הספרים, היא בהמון חקיקה שעוברת, ומתבטלת יום למחרת.

עיסאווי פריג': העיקר איך המדיניות – תן לחברי הכנסת להיות עסוקים, תן להם להעביר את הזמן, תן להם לקבוע את סדר-היום, ואני אמשיך בשלי, ואני אמשיך לשבת.

עיסאווי פריג': ועכשיו מה קורה?

עיסאווי פריג': לחשה לי ציפור שהם מקימים עוד איזה ארבע-חמש ועדות חדשות לקואליציה.

מיקי לוי: ארבע, ארבע.

עיסאווי פריג': ארבע?

עיסאווי פריג': לא חמש?

עיסאווי פריג': היום ארבע, אולי מחר יהיו חמש.

מיקי לוי: אורן חזן בראש ועדת הצעירים והסטודנטים.

עיסאווי פריג': אתה מבין?

עיסאווי פריג': הנה, נקים להם עוד ארבע ועדות, שיתעסקו, שיתעסקו.

מירב בן ארי: אורן חזן – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן, הנה.

מיקי לוי: זה זמנך, חמש שניות.

עיסאווי פריג': לא, אז אתה מבין?

עיסאווי פריג': אז אני אומר, היום השאלה היא מה ראש הממשלה של אתמול או של היום או של מחר – יכול להיות שמחר יהיו לנו חמש ועדות.

עיסאווי פריג': אני לא יודע מה חלקו של המחנה הציוני, גם הציפור – – –

מיקי לוי: תסתכל על הוועדות, איפה יש כוח.

עיסאווי פריג': הציפור לחשה לי שהמחנה הציוני בפינה מחכה להסתער על השלל מתחת לשולחן.

איציק שמולי: די, עיסאווי, די.

עיסאווי פריג': יאללה, ראש הממשלה – תסתכלו איזו מדיניות.

מיקי לוי: – – –

עיסאווי פריג': אני לא יודע, מחר נדע.

עיסאווי פריג': מחר נדע.

מיקי רוזנטל: אז למה להגיד סתם?

מיקי רוזנטל: אל תגיד סתם.

עיסאווי פריג': מחר נדע, אני משער.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': זה חמש דקות, זה לא שלוש.

נורית קורן: לא, שלוש דקות.

נורית קורן: תסיים.

עיסאווי פריג': אה, שלוש על-פי התקנון?

נורית קורן: כן.

איציק שמולי: עיסאווי, מה העניין?

איציק שמולי: אתה רוצה ועדה?

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': תראה, בעידן ביבי לא שווה.

עיסאווי פריג': חברים, תראו – זה חמש, נכון, גברתי?

נורית קורן: כן, כן.

נורית קורן: צודק.

עיסאווי פריג': אז מה קורה, חברים?

עיסאווי פריג': תראו את המדיניות.

עיסאווי פריג': תראו איך כנסת שלמה הולכת שולל, ואיך העם מסתכל ותוהה – אתמול משהו, היום משהו.

עיסאווי פריג': ואני שואל את כבוד שר החינוך, שאני היום חייב להגיד, עמדת במבחן שעה וחצי, וזה לא פשוט.

עיסאווי פריג': נתת תשובות, אני מודה, יעני מגיע לך קרדיט.

עיסאווי פריג': איך אתה באותה ממשלה הולך וזורם, שחוק – לפני שמונה חודשים השקענו כל כך הרבה שעות פה, הוראת שעה לשלוש שנים, ואתה שר בשתי הממשלות, ויאללה, יאללה, שנעביר להם?

עיסאווי פריג': איך אתה לוקח חלק במהלך כזה?

עיסאווי פריג': מה, תן וקח?

עיסאווי פריג': תן וקח?

עיסאווי פריג': אז אני אומר לכם, חברים, השיטה הזו, שיטת הבלגן ושיטת שלא סופר אתכם – קחו, תעבירו את הזמן עם הוועדות.

עיסאווי פריג': אתה מחייך, קיש?

עיסאווי פריג': קיבלת ועדה?

מירב בן ארי: אתה לא סופר – – –

עיסאווי פריג': לא סופר.

עיסאווי פריג': גם אותך לא סופר.

יואב קיש: – – – אופוזיציה – – –

עיסאווי פריג': כל מי שדופק על השולחן – – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': מה אמרת מרב מיכאלי?

עיסאווי פריג': מה אתה?

מיקי לוי: היא הודיעה שהיא לא מוכנה לעמוד בשום ועדה.

מיקי לוי: בואו נעשה צדק.

עיסאווי פריג': אה, כן?

עיסאווי פריג': אבל למה הזכרת את מרב?

יואל חסון: לא, כי הם הזכירו אותה.

מיקי לוי: לא, כי אמרו כאילו היא – – –

עיסאווי פריג': אה, הזכירו אותה.

עיסאווי פריג': הציפור לא לחשה לי לגבי מרב.

עיסאווי פריג': אז, חברים, כל מי שצועק מקבל עצם – יאללה.

עיסאווי פריג': כמו משחק, תעביר את הזמן אתו.

עיסאווי פריג': כל חבר שצועק מקבל משהו – שיעבירו, יאללה, העיקר שאני ראש ממשלה.

עיסאווי פריג': הזמן שלנו לא חשוב – שיעבירו את זה בוועדות.

עיסאווי פריג': קיבלתם?

עיסאווי פריג': צר לי מאוד, וזה מאוד צורם וחורה לי – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': – – שאני צריך להיות בכנסת שראש הממשלה משחק עם כל הח"כים כמו בשחמט.

עיסאווי פריג': ואתם – יאללה, כמו עדר.

עיסאווי פריג': תודה.

נורית קורן: תודה רבה, חבר הכנסת עיסאווי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מסעוד גנאים – איננו; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

נורית קורן: עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הגשתי הצעה דחופה לסדר-היום, שנדחתה כרגיל, והנושא שלה היה העניין של הטביעות בים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל השביתה של המצילים, שלא מטפלים בה, כי חיי בני-אדם כנראה כל כך זולים וכל כך לא חשובים, ולכן אין צורך לטפל בנושא כזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תקופת הרחצה המאושרת היא ללא מצילים, ואם היא ללא מצילים זה אומר שאנשים שנכנסים הם בסכנה, ואפילו אין מי שיודע אם האזור שרוחצים בו מסוכן או לא מסוכן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הם נכנסים לים, אז זה הם והמזל שלהם – לא יודע אם הוא יודע לשחות, לא יודע לשחות, כמה הוא נסחף פנימה, מה המצב שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה לא חשוב כי זה לא מעניין אף אחד; אין לזה שדולה, אין לזה אנשים שיבואו ויצעקו; המשפחות של האנשים שנהרגים בים יקבלו את הגורל שלהן, יבכו כמה ימים וישכחו, והחיים יתקדמו איך שהיו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נושא כזה כל כך חשוב, ורק בימים האחרונים מספר לא מועט של אנשים טבעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק היום הדייגים של ג'סר-א-זרקא הוציאו את הבחור הצעיר מהים, כי אפילו הממשלה והמדינה לא טרחו להיכנס ולחפש אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי שלושה ימים הוציאו תיירים מחו"ל – עד שהים זרק אותם אחרי יומיים-שלושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הדרישות של המצילים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יכול להגיד לנו מה העלויות של הדרישות שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם שווה גם לשלם להם או לדאוג להם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם חיי אדם חשובים, או שהם יותר זולים מהתשלומים והתנאים של המצילים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסך הכול רוצים להשוות – המצילים החדשים רוצים להשוות את התנאים שלהם לאלה של הוותיקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל כך קשה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה זה עולה למדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כמה זה עולה לאוצר המדינה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלא שחיי אדם לא חשובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו ראינו את זה עוד היום – אם מפקידים את הביטחון של המדינה בידי ליברמן אז ברור שחיי אדם גם לא כל כך חשובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן באתי לפה, אפילו שמדברים על הספרים, לצעוק את הצעקה של כל המשפחות, של כל האנשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מדינה מתוקנת, מדינה שחיי אדם חשובים לה, צריכה לגמור עם הפדיחה הזו, עם הבושה הזו של הממשלה, לגמור את הנושא הזה, ולא – אז גם למנוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש חופים שבגלל זיהום קובעים שאסור לרחוץ שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם אין מציל – או שפותרים את הבעיה או שמונעים מאנשים ללכת לים ולשחות, כי חשוב מאוד שאנשים ידעו שהם הולכים לסכנת חיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, מי יאכוף את זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי ידאג לזה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה מנותקת מהעם, לא מעניינים אותה התושבים, לא מעניינים אותה חיי אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, עוד פעם, כל יום נוסף של כהונה של ממשלה כזו הוא נזק בלתי הפיך, והנזק הזה ימשיך, ויסבלו עוד דורות מהממשלה הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, גברתי השרה, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, אני הייתי מעורב בוויכוחים ובדיונים ובהתלבטויות הלא-פשוטות שליוו את חקיקתו של חוק הספרים בכנסת.

דב חנין: אכן היו התלבטויות, ויש שיקולים מורכבים לכאן ולכאן, אבל החוק כפי שעבר בכנסת נעשה אחרי הרבה עבודה, דיונים, ויכוח והתלבטות.

דב חנין: המהלך שמובא בפנינו עכשיו הוא בדיוק ההפך.

דב חנין: הוקמה אומנם ועדה, ועדה מקצועית, על-ידי השרה, שהייתה צריכה לבחון את החוק ולהמליץ, אבל במקום להתחשב בהמלצותיה של הוועדה בעצם הביאו לנו כאן הליך מהיר, חפוז, נטול דיון אמיתי, שבו אנחנו מבטלים במחי יד מהלך חקיקה שקודם הכנסת הקדישה לו הרבה הרבה זמן, דיונים ומאמץ.

דב חנין: יש טעם אמיתי לפגם בצורת ההתנהלות הזאת.

דב חנין: צורת ההתנהלות הזאת לא מכבדת את העבודה הפרלמנטרית, לא מכבדת את הצורך שלנו לעשות עבודה רצינית ומעמיקה, לא מכבדת את ההמלצות של הגורמים המקצועיים, ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אין לה מקום.

דב חנין: לכן אנחנו נצביע נגד.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת חנין.

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח; חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח; חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר.

נורית קורן: אם כן, סיימנו עם כל בקשות הדיבור.

נורית קורן: אנחנו מבקשים מהשרה – זהו?

נורית קורן: שום דבר?

מירי רגב: – – –

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

מירי רגב: איזו הצבעה?

מירי רגב: אני רוצה לדבר.

נורית קורן: את אחרי – – –

מירי רגב: לפני.

מירי רגב: למה אחרי?

יואל חסון: למה לפני?

יואל חסון: היא לא יכולה.

נורית קורן: שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה.

מירי רגב: גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד שר החינוך, אני מבקשת להצטרף לבקשתו של יושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת להביא לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק שאושרה בוועדת השרים לענייני חקיקה ובוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, לבטל את החוק המכונה "החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל", וזאת לנוכח הכשלים הרבים שנתגלו בו.

מירי רגב: האיסור בחוק על הכללת ספרים חדשים במבצעי מכירה למשך 18 חודשים מיום השקת הספר הביא לצמצום שוק הספרים, לירידה במכירות כלל הספרים לאחר חקיקת החוק, לעליית מחירו הממוצע של ספר, לירידה בשיעור המכירה של ספרי ילדים חדשים ולירידה של כ-20% בהוצאה לאור של ספרי ביכורים.

מירי רגב: בנוסף, החוק העצים את הקושי של סופרים חדשים לפרוץ לתודעת הקוראים.

מירי רגב: אציין כי החוק הקיים, במהותו, להבדיל מכותרתו, רק לכאורה מגן על הספרות.

מירי רגב: אם אכן אנו חפצים בהגנה על הספרות בישראל, כמצוין בכותרתו של החוק, מוטב היה שניתן לכל אזרחית ולכל אזרח את האפשרות לרכוש ספרים במחיר שווה לכל נפש.

מירי רגב: כך ורק כך הספרות הישראלית תהיה מוגנת.

מירי רגב: ספרות מוגנת היא כזו המגיעה לפתחו של ציבור, כזו המונגשת לו.

מירי רגב: החוק שאנו מבטלים היום הוא חוק רע, חוק שלא ראה לנגד עיניו את הקורא הפוטנציאלי, את האזרח הקטן, שנדרש, כמאמר השיר של שלום חנוך, לשלם בגדול.

מירי רגב: אכן, מה שנראה לחלק מהאנשים כסף קטן הוא לגמרי כסף גדול בעיני מי שידו אינה משגת.

מירי רגב: זאת ועוד, החוק הקיים הוא חוק רע, כי הוא פגע קשות בספרות הביכורים ובספרות הילדים; חוק שהביא סופרים חדשים וצעירים לומר אמירות קשות, ואני מצטטת: אני מוכן לשרוף את עצמי בכיכר אם זה יחסל את חוק הספרים.

מירי רגב: אלו המאשימים אותנו, העומדים מאחורי הצעת החוק הזאת, בציניות ובפופוליזם – להם אני אומרת:

מירי רגב: אנחנו לא יושבים על הגדר, אלא בחנו בכובד ראש כבר למעלה משנה את החוק הקיים.

מירי רגב: הקמתי ועדה מייעצת לבחינת הנושא על כל היבטיו.

מירי רגב: דיוני הוועדה ארכו זמן רב; הביקורת נגד החוק הקיים, שנאמרה רבות כבר קודם חיקוקו ובמהלך יישומו, הדהדה גם במהלך דיוני הוועדה, והם אמרו את זה קודם.

מירי רגב: וכן, זה משנה להגיד את זה גם היום.

מירי רגב: חקיקת החוק הקיים לוותה בהתדיינות ארוכה, שכללה מחלוקות רבות, שלא פסקו גם לאחר כניסת החוק לתוקף והובאו גם במהלך דיוני הוועדה שהקמתי.

מירי רגב: ההסדרים שקבעו זכו לביקורת נוקבת, שכן החוק התערב בכוחות השוק החופשי.

מירי רגב: בנוסף, נשמעו טענות על כך שהחוק אינו יעיל דיו בקידום ענף הספרים ובהגנה עליו, והיו שהעריכו כי החוק אינו מקדם את המטרות שהציב לעצמו ואף עשוי להוביל לפגיעה קשה בענף הספרים, בסופרים, בסופרות ובציבור הצרכנים.

מירי רגב: החוק לא השיג את מטרתו גם בכל הנוגע להגנה על יוצרות והבטחת גמול הולם לעבודתן, שכן הירידה בכמות הספרים הנמכרים פגעה בתמלוגים לסופרים ולסופרות.

מירי רגב: נכון לרגע זה, אין ולו נתון מוצק אחד העשוי לתמוך בעמדה הגורסת כי החוק הביא להגדלת הגמול הניתן ליוצרים.

מירי רגב: מטרה נוספת של החוק הייתה לצמצם את נתח השוק של שתי רשתות הספרים הגדולות, כלומר לצמצם את כוחו של הדואופול בשוק הספרים.

מירי רגב: גם בתחום זה לא נרשם שינוי משמעותי מיוחל.

מירי רגב: אז איפה אתם, האופוזיציה?

מירי רגב: למי אתם דואגים?

מירי רגב: למו"לים?

מירי רגב: להוצאות הספרים?

מירי רגב: או לצרכנים?

איציק שמולי: תגידי מה אמרה הוועדה.

מירי רגב: הוועדה אמרה בדיוק את מה שאני אומרת.

איציק שמולי: מה אמרה הוועדה שלך?

איציק שמולי: הוועדה שלך הייתה נגד.

מירי רגב: בדיוק את מה שאני אומרת.

איציק שמולי: לא נכון.

מירי רגב: החוק המוצע, בשונה מהחוק הקיים, בא מתוך תפיסת עולם חברתית ושוויונית.

מירי רגב: אני צמחתי בפריפריה; אני זו שברחה לספרייה בבית-הספר היסודי כדי ללמוד, כי לא היה לנו מקום בבית להכין שיעורים, אז שאף אחד לא ידבר אתי על מה המשמעות של ספרים ולאן ברחנו כדי לקרוא, כדי לחלום.

איציק שמולי: מירי, גם אני לא גדלתי בבית – – –

מירי רגב: אז גם אתה יודע בדיוק כמוני שזו התפיסה החברתית הנכונה, והייתם יכולים להיות גדולים, איציק, אם אתה היית מוביל את האופוזיציה לתמוך בחוק החשוב הזה.

מירי רגב: כי אתה יודע שאנחנו לא צריכים לדאוג למו"לים.

איציק שמולי: מירי, בפברואר היינו תומכים כמו טטלה.

איציק שמולי: כמו טטלה היינו תומכים בפברואר.

מירי רגב: ואתה יודע היטב, דווקא בימים אלה, את נחיצותו של הספר, כשהילדים שלנו שקועים בטאבלטים, כשהילדים שלנו שקועים במחשבים, כשאנחנו צריכים לחבר אותם למילה הכתובה.

מירי רגב: וזו האמירה החברתית הנוקבת – שאין לתמוך בחוק שמצמצם את ספרות הילדים, ואין לתמוך בחוק שמצמצם משיקולי עלות את יכולתו של כל ילד לקבל לידיו ספרי קריאה קשיחים, ולא דיגיטליים.

מירי רגב: זה המצפון שמנווט אותי היום, כפי שהוא ניווט אותי כל חיי, לאורך כל חיי הציבוריים; אותו מצפון שאומר: די, מספיק, אנחנו לא לוביסטים של מו"לים או של הוצאות ספרים.

יואל חסון: אולי מספיק עם הפיליבסטר הזה?

מירי רגב: זה לא סוד שכוונתי הייתה לבטל את תוקפו של החוק באופן מיידי, אולם בשיח שקיימתי עם ועדת החינוך ועם היועץ המשפטי של הכנסת השתכנעתי שהחוק יבוטל החל מ-31 באוגוסט השנה, וזאת על מנת לאפשר פרק זמן של הסתגלות לביטול החוק.

מירי רגב: יחד עם זאת, לא הייתי מוכנה לוותר על כך שכבר בשבוע הספר העברי, החל ב-15 ביוני, נחריג את שבוע הספר העברי מהוראת החוק.

מירי רגב: באמצעות ביטול מיידי של תקרת ההנחה, עם ישראל יזכה לחגיגת ספרים אמיתית במהלך שבוע הספר העברי.

מירי רגב: אני מודעת לשחקנים נוספים במגרש זה – המו"לים, הוצאות הספרים והסופרים – ואין לי ספק שמשרד התרבות צריך לדאוג גם להם ולייצג אותם, כל עוד טובתם ורווחתם של ציבור הקוראים גוברות עליהם.

מירי רגב: לכן החלטתי שעם ביטול החוק אני אפעל לשמר את תוקפם של הסעיפים הרלוונטיים שמטרתם מניעת הפליה בשטחי התצוגה בחנויות הרשתות ומניעת התופעה של תמרוץ מוכרים בגין קידום מכירות של מו"ל מועדף, למשך שנתיים בלבד מהיום עד לחקיקתו של חוק חדש בהובלתו של יושב-ראש ועדת החינוך בעניין תיקון מבני של ביטול הבעלות האנכית.

מירי רגב: כמו כן, אני סבורה כי כדי להמשיך ולקדם את שוק הספרים דרושה השקעה ישירה של המדינה כדי לתמרץ מו"לים לקדם ספרות ביכורים.

מירי רגב: לכן הנחיתי את משרדי להקים קרנות ציבוריות לתמיכה בספרות ובסופרים הישראלים.

מירי רגב: לסיום, אני מבקשת להודות ליושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת מרגי, לעמיתי חברי הכנסת יואב קיש ומירב בן ארי על תמיכתכם במהלך ועל הדיונים שבהם השקעתם – יומיים של דיונים בוועדת החינוך – שבהם הצגתם את עמדת הציבור, את התפיסה החברתית השוויונית הצודקת לאפשר לכל ילד וילדה לקרוא ספרים במחיר סביר, במחיר ראוי, כפי שנכון יהיה לעם הספר.

מירי רגב: לא אוכל לסיים מבלי להזמין כל אחד ואחת מכם לאירועי חודש הקריאה שמוביל משרדי החל מ-1 ביוני.

מירי רגב: בהלימה לחזוני, האירועים יתקיימו בחינם בכל רחבי המדינה: בשווקים, בירידים, בבתי-הכנסת, בספריות ובברים.

מירי רגב: שם ננגיש את הספרים ונביא לידי ביטוי את אותם סופרות וסופרים במפגש בלתי אמצעי עם הציבור הישראלי.

מירי רגב: זוהי מהפכת התרבות בעיצומה, ואני קוראת לכם, חברי באופוזיציה, קחו חלק בביטול החוק האנטי-שוויוני הזה והאנטי-חברתי.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, שבו במקומותיכם, אני רוצה להתחיל את ההצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מכולם לשבת.

נורית קורן: השרים החדשים שהושבעו היום לא יכולים להצביע, רק בהצבעה ידנית, ואנחנו נוסיף אותם כי אין להם מכשירים עדיין.

נורית קורן: בסדר?

נורית קורן: השרה סופה, השר ליברמן והשר צחי, תכף אוסיף אתכם.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה, קודם על ההסתייגויות.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצביע על ההסתייגויות.

נורית קורן: חברים, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת שקט, נא להתרכז.

נורית קורן: אנחנו קודם כול מצביעים על ההסתייגויות.

נורית קורן: אני מבקשת שקט.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: לסעיף 1 בנוסח החוק אין הסתייגות, לכן אנחנו נצביע על הסעיף הראשון כנוסח הוועדה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 8 בעד סעיף 1 – 35 נגד – 13 נמנעים – 1 סעיף 1 נתקבל.

נורית קורן: בעד – 35.

נורית קורן: להם אני מוסיפה בעד – שלושת השרים.

נורית קורן: שלושת

נורית קורן: כם בעד, זה 38.

נורית קורן: מתנגדים – 13 מתנגדים.

נורית קורן: נמנע אחד.

נורית קורן: אם כן, סעיף 1, כנוסח הוועדה, התקבל.

נורית קורן: אנחנו עוברים עכשיו לסעיף 2.

נורית קורן: נרשמו הסתייגויות של קבוצת סיעת המחנה הציוני, ולכן אנחנו מצביעים על ההסתייגות.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הסתייגות המחנה הציוני: חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – לסעיף 2.

נורית קורן: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 31 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 2 לא נתקבלה.

נורית קורן: אם כן, יש לנו 18, ואני מוסיפה את שלושת השרים.

נורית קורן: בעד – 18, נגד – 31.

נורית קורן: אני מוסיפה את שלושת השרים, זה ביחד 34.

נורית קורן: נמנע אחד.

נורית קורן: אם כן, ההסתייגות לא התקבלה.

נורית קורן: אנחנו עכשיו עוברים לסעיף 3.

נורית קורן: אין הסתייגויות.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצביע על סעיף 2 וסעיף 3, כנוסח הוועדה.

נורית קורן: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה – 31 נגד – 18 נמנעים – 1 סעיפים 2–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 34.

נורית קורן: אני מוסיפה ידנית את שלושת השרים.

נורית קורן: אם כך, 34 בעד, 18 מתנגדים, נמנע אחד.

נורית קורן: אם כן, הסעיפים 2 ו-3 התקבלו כנוסח הוועדה.

נורית קורן: אם כן, החוק אושר בקריאה שנייה.

נורית קורן: ואנחנו עוברים לקריאה שלישית, כנוסח הוועדה.

נורית קורן: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 31 נגד – 18 נמנעים – 1 חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד החוק – 31, ואני מוסיפה ידנית את שלושת השרים.

נורית קורן: אם כך, 34 בעד, 18 מתנגדים, אחד נמנע.

נורית קורן: החוק עבר בקריאה שלישית, והוא ייכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: אני מזמינה את חבר הכנסת יואב קיש לברך.

יואב קיש: כבוד היושבת-ראש, תודה, השרים והשרות, חברות וחברי הכנסת, האמת, רגע מרגש.

יואב קיש: פעילות שהתחלתי לפני שנה עם החלטה מאוד פשוטה ובסיסית, שהתחילה בשאלה ששאלו אותי כשנכנסנו למשכן – שאלו אותי: מה החוק הראשון שאתה רוצה לחוקק בתור חבר כנסת חדש?

יואב קיש: אמרתי: אתם יודעים מה?

יואב קיש: אני חושב שיש יותר מדי חוקים במדינת ישראל, ואני רוצה לבחון את ביטולם, מה מצדיק ביטול.

יואב קיש: וחוק הספרים הוא חוק מצדיק ביטול.

יואב קיש: החוק הזה הוא חוק שפגע בשוק.

יואב קיש: נכון, התחלנו עם כוונות טובות, את זה אני לא מכחיש; החוק הזה נועד להגן על הסופרים, חשבנו שיעשה טוב לשוק.

יואב קיש: החוק הזה בדיעבד גם פגע בסופרים, גם פגע בנו האזרחים – הפסקנו לקנות ספרים; אנחנו הפסקנו ללכת לחנויות; אנחנו קוראים פחות.

יואב קיש: היום ספר עולה הרבה יותר ממה שהיה, וטוב שביטלנו את החוק.

יואב קיש: אני רוצה להודות לשרה מירי רגב שהצטרפה אלי להחלטה הזו שהגיע הזמן לבטל, שאמרה שלעם הספר מגיע ספר במחיר שווה לכל נפש.

יואב קיש: זה מה שאנחנו עושים עכשיו.

יואב קיש: ולחברת הכנסת תמר זנדברג, הבעיה של האחזקות הצולבות – אנחנו מטפלים בה.

יואב קיש: השארנו את הסעיפים הרלוונטיים שנוגעים לחוק בתוקף.

יואב קיש: נילחם בה, ואנחנו גם נגיש חקיקה כנגד זה, אבל לא ניתן לכם לפגוע בציבור.

יואב קיש: לא ניתן לכם לייקר את הספרים שלנו.

יואב קיש: אנחנו רוצים לקרוא, והרבה, ולא יכול להיות שסופרים יגידו שמי שרוצה לקרוא ספר, ילך נא לשאול בספרייה.

יואב קיש: לכן אני שמח וגאה – שמח וגאה – להגיד שטוב עשתה השרה מירי רגב, טוב שחברי הכנסת הביעו את האמון בביטול הזה, וטוב שאנחנו בחרנו לחזור לתחרות חופשית, לשוק חופשי, לדאוג לאזרחים; ובמקביל אני גם בטוח שהסופרים יקבלו מענה דרך קרן או דרך אישית שתטפל ותטפח את הספרות הישראלית.

יואב קיש: אבל הדבר הכי חשוב שעשינו היום זה להפחית את המחיר של הספרים, וזה מה שנעשה.

יואב קיש: אז שוב, תודה.

יואב קיש: אני רוצה גם להודות לכל חברי ועדת החינוך וליושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת מרגי, שלא נמצא פה היום, שעזר לנו בסיום המהיר של הדבר הזה.

יואב קיש: כל מי שנטל חלק בהכנת החוק, לעוזרים שלי, לאלעד, לחברים רבים שבאו וישבו והסבירו, ויחד הגענו לרגע הזה.

יואב קיש: תודה רבה, וגם עם ישראל מודה לכם.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת יואב קיש, וברכות על העברת החוק.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1037); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה – הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18) (הודאת נאשם), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט, בבקשה.

יואב גלנט: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, כנסת נכבדה, הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18) (הודאת נאשם), התשע"ו–2016, של הממשלה, מבקשת לתקן את סעיף 12 לפקודת הראיות.

יואב גלנט: הצעת החוק היא פרי המלצותיה של הוועדה המייעצת לשרת המשפטים לעניין סדר דין פלילי וראיות, בראשות שופטת בית-המשפט העליון בדימוס עדנה ארבל.

יואב גלנט: הוועדה עסקה במשך כשלוש שנים בנושא של הודאת חוץ של נאשם – הודאה הניתנת שלא במסגרת ההליך שלפני בית-המשפט.

יואב גלנט: הצעת החוק מבקשת לעגן בסעיף 12 לפקודת הראיות שלוש קביעות חשובות: 1.

יואב גלנט: עיגון קביעה עקרונית שלפיה הודאה שנגבתה בעינויים אינה קבילה; 2.

יואב גלנט: עיגון הוראה בעניין התוספת הראייתית הנדרשת להודאה, ולפיה ברירת המחדל לתוספת הראייתית תהיה ראיה "מאמתת", תוך הפניית זרקור למצבים מסוימים שבהם ככלל תידרש תוספת ראייתית כבדת משקל, המסבכת את הנאשם בביצוע העבירה; 3.

יואב גלנט: עיגון עילת הפסילה של פגיעה בזכות להליך הוגן שנקבעה בפסיקת בית-המשפט העליון בפרשת יששכרוב, בכל הנוגע להודאות.

יואב גלנט: הלכת יששכרוב קובעת כי לבית-המשפט נתונה סמכות שבשיקול דעת לפסול ראיות מסוגים שונים, ובכלל זה הודאות אשר הושגו שלא כדין בידי גורמי אכיפת החוק.

יואב גלנט: עילת הפסילה מתבססת על התפיסה כי קבלתה במשפט של ראיה שהושגה שלא כדין עלולה להכתים את ההרשעה ולפגוע בלגיטימיות שלה, גם אם אין חשש לאמיתותה של הראיה.

יואב גלנט: לפיכך אנו רואים חשיבות רבה בקידום הצעת החוק.

יואב גלנט: הצורך בחקיקה קיים, בין היתר, בשל חששות להרשעות שווא וכן לאור ההתפתחויות בפסיקה.

יואב גלנט: לתפיסתי, על החשודים לקבל את מלוא זכויותיהם מכוח החוק ולא מכוח הפסיקה בלבד.

יואב גלנט: נוכח האמור לעיל, תומכת הממשלה בהצעת החוק.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת יואב גלנט, שר הבינוי והשיכון.

נורית קורן: אנחנו עוברים – בבקשה – לרשימת הדוברים על הצעת החוק הזאת.

נורית קורן: מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק שבפנינו עוסקת באחד הנושאים המורכבים והחשובים ביותר בתחום המשפט הפלילי.

דב חנין: השאלה איך אנחנו יכולים לבסס הרשעה של נאשמים ומה מעמדה של הודאה שניתנה מחוץ לבית-המשפט היא שאלה בעלת חשיבות עצומה, ולא במקרה היא עוררה גם דיון מאוד רציני ומקיף בציבור וגם כאן בכנסת.

דב חנין: אני הבאתי בפני הכנסת הזאת לפני חצי שנה הצעת חוק שדרשה סיוע, ראיה חיצונית עצמאית, שתבסס את האפשרות להרשעה על בסיס הודאה.

דב חנין: לצערי הגדול, כפי שאתם יודעים, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק ההיא נפלה על חודו של קול.

ניסן סלומינסקי: – – –

דב חנין: אני מודה ליושב-ראש ועדת החוקה, חבר הכנסת סלומינסקי, שגם אז, באותם ימים, אמר לי שברמה העקרונית הוא בהחלט תומך בכיוון הזה, עם כל הקשיים והמורכבויות של המשמעת הקואליציונית.

ניסן סלומינסקי: זה המשפט העברי.

דב חנין: נכון.

דב חנין: ואכן, עמיתי חברי הכנסת, צודק חבר הכנסת סלומינסקי, גם במשפט העברי אנחנו למדנו את הכלל ש"אין אדם משים עצמו רשע".

דב חנין: ואם כבר אנחנו בענייני המשפט העברי, חבר הכנסת סלומינסקי, אומר הרמב"ם שעדיף לנו שנפטור מעונש אלף חוטאים משנעניש שלא בצדק אדם אחד שהוא חף מפשע.

דב חנין: אז זו, כמובן, אמירה מאוד מאוד מרחיקת לכת, אמירתו של הרמב"ם, אבל אני רק מביא אותה כדי לומר עד כמה אנחנו צריכים להקפיד ולהיזהר במערכת של ההרשעות.

דב חנין: הרשעות על בסיס של – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דב חנין: ואומר לנו חבר הכנסת חאג' יחיא שאותם דברים נמצאים גם במסורת האסלאמית; ואפילו לפני הרמב"ם.

דב חנין: אז אני אומר, יש פה באמת אחדות דעות של חוכמה ושל תבונה, גם מחשיבה מסורתית ודתית, אבל בעיקר יש פה המון המון צדק והיגיון, מכיוון שאנחנו יודעים מתוך המציאות שלנו עד כמה אנשים עלולים להודות בדברים שהם לא עשו.

דב חנין: זה קורה.

דב חנין: כמה שזה נשמע לנו רחוק, זה קורה במציאות.

דב חנין: יש בארצות-הברית פרויקט שנקרא פרויקט החפות, שמתבסס על דגימות דנ"א, והפרויקט הזה מראה כמה אנשים שנידונו למוות ונידונו למאסרי עולם – הוכח באופן חד-משמעי אובייקטיבי שהם לא ביצעו את העבירות שעליהן הם הורשעו.

דב חנין: ולכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו חייבים לשנות את מעמדה של ההודאה וליצור מנגנונים – –

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: – – שיבטיחו לנו – אני מסיים, גברתי – אם וככל שאנחנו מרשיעים, שאנחנו עושים את זה על בסיס ראייתי מוצק ואיתן.

נורית קורן: תודה.

דב חנין: הצעת החוק הזו, גברתי היושבת-ראש, בהחלט הולכת בכיוון, ולכן אנחנו נצביע בעדה, אבל אנחנו ננסה גם בוועדה להרחיב את הבסיס התומך והמסייע להודאה כדי להגיע לעיקרון שעליו דיברתי.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר; חבר הכנסת דוד אמסלם – מוותר; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת יעקב אשר – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר; חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת אורן אסף חזן – מוותר.

נורית קורן: אם כן, אנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: חברים – אני מבקשת מחברי הכנסת, זו הצבעה אחרונה להיום.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: אנחנו, אם כן, עוברים להצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18) (הודאת נאשם), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18) (הודאת נאשם), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 39, ואני מוסיפה את השר צחי הנגבי להצבעה בעד.

נורית קורן: אם כן, 40 בעד.

נורית קורן: הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.

נורית קורן: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת החוק ולהכינה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית היא ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נורית קורן: אנחנו רוצים למסור הודעה בשם הממשלה על מינוי סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן דהן.

נורית קורן: ימסור את ההודעה שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט, בבקשה.

יואב גלנט: הודעה על מינוי סגן שר.

יואב גלנט: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, בהתאם לסעיף 25(א) לחוק-יסוד: הממשלה, החליטה הממשלה, לאחר שניתנה הסכמת ראש הממשלה, לאשר את מינויו של חבר הכנסת אלי בן דהן לתפקיד סגן שר במשרד הביטחון – מתמנה על-ידי שר הביטחון.

יואב גלנט: סגן השר ייכנס לתפקידו לאחר מסירת הודעה זו לכנסת.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אם כן, תם סדר-היום.

נורית קורן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, כ"ג באייר התשע"ו, 31 במאי 2016, בשעה 16:00.

נורית קורן: ישיבה זו נעולה.

נורית קורן: לילה טוב.