ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 125, 2016-05-25 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ז באייר תשע"ו, 25 במאי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נפתח בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן יעלה, בבקשה, לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 191 מאת חברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: מצבם של רופאים מתמחים בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: יהיה לנו גם שואל נוסף שהגיש נושא דומה, חבר הכנסת יגאל גואטה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל קודם כול נשמע את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, בישראל התורנות הסטנדרטית של רופא מתמחה היא בת 26 שעות, בעוד מדינות אחרות הגבילו את התורנות ל-13 שעות בלבד.

עליזה לביא: התוצאה היא עגומה וקשה: הרופאים תשושים, פיזית ונפשית, ומתקשים לתפקד.

עליזה לביא: אני מבקשת לשאול: מה נעשה לשיפור תנאי העבודה של המתמחים?

עליזה לביא: תורנויות של 26 שעות – זה סכנת חיים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר הבריאות, בבקשה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברת הכנסת עליזה לביא, משך תורנות מתמחים בישראל היא 24 שעות עם שעתיים נוספות להעברת מידע בבוקר.

יעקב ליצמן: הגבלת השעות עד 26 שעות נקבעה בהיתר משרד הכלכלה בשנת 2012.

יעקב ליצמן: לאור המודעות לעומס על המתמחים בשל אורך התורנות בקדנציה הקודמת שלי, העליתי בקשה להפחית את שעות התורנות של המתמחים.

יעקב ליצמן: נושא זה עלה לדיון עם הר"י – ההסתדרות הרפואית – במהלך שביתת הרופאים ב-2011, אך הר"י הסתייגו מההצעה ולא הסכימו להפחתה.

יעקב ליצמן: אני חורג מהתשובה, ואני חייב להעיר כאן:

יעקב ליצמן: בשביתת הרופאים נלחמתי שיורידו את זה ל-16–18 שעות.

יעקב ליצמן: מי שהתנגדו לזה היו שני גופים: הר"י והמתמחים.

יעקב ליצמן: גם המתמחים עצמם התנגדו לזה.

יעקב ליצמן: ולכן – יותר מזה, הופעתי אישית אצל השופטת נילי ארד, שהיא תיווכה והיא דנה בתיק הזה של השביתה, וניסינו לעשות משהו בכיוון הזה של להכניס איזו הסתייגות של מקצועות מסוימים.

יעקב ליצמן: לא בכל מקצוע יכולתי, כי לא הייתה הסכמה, והגעתי ל-pilot plan של ארבעה מקצועות – שהם יהיו בתוך ה-pilot plan של פחות שעות.

יעקב ליצמן: מה שקרה, בינתיים אני עזבתי את התפקיד.

יעקב ליצמן: אני מודה, עד לרגע זה כמעט לא עשו שום דבר, גם לא pilot plan.

יעקב ליצמן: אני בודק אפשרות כרגע, בימים אלו, לראות לפחות את ה-pilot plan, על מה שיש הסכמה בפסק-הדין – לפחות לבצע את זה.

יעקב ליצמן: עד אז – יש היום גוף חדש, והגוף החדש הזה רוצה לחדש את זה.

יעקב ליצמן: לצערי, אני אומר, לצערי, יש הסכם רופאים, הסכם שקיבל אישור של בית-משפט.

יעקב ליצמן: אני לא בטוח שיוכלו לפתוח את ההסכם הזה, ולכן אני לא בטוח כמה נוכל לשפר.

יעקב ליצמן: בכל זאת אני רוצה להמשיך בתשובה.

יעקב ליצמן: שאלת משך התורנות נדונה במדינות רבות בעולם בשל היתרונות הקיימים לאיכות חיי הרופאים, אך מנגד עומד החשש לפגיעה באיכות הטיפול בשל מעבר המטופלים בין מטפלים רבים, אשר מוביל לטעויות רפואיות, וכן חשש לאיכות בהכשרת המתמחים עקב ירידה בשעות הפעילות ושעות הלימוד מרופאים בכירים.

יעקב ליצמן: בארצות-הברית הוגבל בשנים האחרונות משך התורנות ל-24 שעות בשנה השנייה להתמחות.

יעקב ליצמן: כמו כן, במרבית מחוזות קנדה זהו משך התורנות המקובל.

יעקב ליצמן: באירופה פורסמו המלצות כבר בשנת 1998, עם הטמעה הדרגתית לקיצור משך התורנות ל-12–16 שעות וקיצור שבוע העבודה ל-48 שעות.

יעקב ליצמן: שינוי זה הוביל לבעיות משמעותיות בכוח-האדם, עם צורך בהפחתת מספר התורנים בלילות ופגיעה באיכות הכשרת המתמחים.

יעקב ליצמן: כיום יש אף קריאה להעלות בחזרה את מספר שעות העבודה השבועיות בשל בעיות אלו.

יעקב ליצמן: זה באנגליה.

יעקב ליצמן: כל שינוי במשך התורנות הוא בעל השלכות כלכליות, מקצועיות ובטיחותיות.

יעקב ליצמן: במהלך השנים האחרונות נעשה רבות על מנת לשפר את איכות החיים ואת תנאי העבודה של המתמחים בבית-החולים.

יעקב ליצמן: בישראל הושם הדגש העיקרי על הפחתת שעות עבודה שבועיות, אשר משמעותי ביותר לאיכות החיים, תפקוד ולמידה.

יעקב ליצמן: להלן הפעולות שבוצעו: א.

יעקב ליצמן: בעבר ביצעו המתמחים שמונה תורנויות בחודש ולעתים אף יותר – החל מהסכם הרופאים האחרון שנחתם בשנת 2011 ירד מספר התורנויות לשש בחודש; ב.

יעקב ליצמן: משך שבוע העבודה הממוצע למתמחה בישראל הוא 71.5 שעות.

יעקב ליצמן: בארצות-הברית הגבלת שעות העבודה של מתמחה עומדת על 80 שעות שבועיות; ג.

יעקב ליצמן: במהלך חמש השנים האחרונות נוספו כ-1,000 תקני רופאים לבתי-החולים על מנת להקל את העומס הקיים על המתמחים ולחלק את העבודה ביניהם; ד.

יעקב ליצמן: כדי לאפשר למתמחים לנוח במהלך התורנות ולישון לפחות שעתיים בלילה, הוחלט לתגבר את בתי-החולים בתקני רופאים, בתוספות כספיות לתורנויות לסטאז'רים ותגבור כוח-אדם מינהלי.

יעקב ליצמן: כמו כן הוקמו בבתי-חולים מתחמים שבהם יוכלו התורנים לשהות ולנוח במהלך התורנות.

יעקב ליצמן: מתוך הבנה והכרה שכוח-האדם הרפואי ובמקצועות הבריאות הם הבסיס לאיכות ולזמינות של מערכת הבריאות, משרד הבריאות ממשיך בתכנון תוספות כוח-אדם רפואי – תוספות תקנים – ובמקצועות הבריאות – עוזרי רופא, סייעי מתמחה וכו' – במטרה להמשיך את הפחתת עומס העבודה תוך שמירה על האיכות הקלינית של המתמחים.

יעקב ליצמן: לסיכום, את צודקת בהחלט.

יעקב ליצמן: זאת התשובה שלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא תשאל שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חברי הכנסת גואטה וחנין גם יפנו שאלות נוספות.

עליזה לביא: אדוני, מי יודע אם לא לשם הרגע הזה הגעת.

עליזה לביא: אתה יודע, זה עניין של חיים.

עליזה לביא: אני מדברת גם כאזרחית.

עליזה לביא: אתה יודע מה זה לפגוש סטאז'ר בהרבה מהמחלקות.

עליזה לביא: ליוויתי לא מזמן את אמי – ובהרבה מאוד מהמחלקות נמצאים רק סטאז'רים.

עליזה לביא: אני אימא לבת שלומדת רפואה.

עליזה לביא: אני יודעת מה מצפה לה; אני יודעת מה היא עשתה כדי להתקבל ללימודי רפואה, ואיך היא מבלה יום-יום בלימודים, ומה יהיה עוד מעט כשהיא תעמוד על הרגליים 26 שעות, יחד עם חבריה, והם אלה שמקבלים אותנו בבתי-החולים.

עליזה לביא: אדוני יודע שגם כשהוספו השעתיים האלה לתנומה קלה, הן לא מתקיימות, כמו שאדוני פירט.

עליזה לביא: אין.

עליזה לביא: יש עומס במחלקות.

עליזה לביא: הסטודנטים משוועים.

עליזה לביא: הם אומרים: נכון, אמרנו שנעבור את זה, אבל אנחנו לא מסוגלים.

עליזה לביא: עכשיו, מדובר פה בחיי אדם.

עליזה לביא: מדובר פה בנו, בהורים שלנו, בילדים שלנו, בנו עצמנו כולנו.

עליזה לביא: אז אדוני יכול לבוא ולראות באמת איך אפשר לנהל אתם הבנות, משא-ומתן.

עליזה לביא: אבל מדובר בסכנת חיים.

עליזה לביא: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גואטה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חנין.

יגאל גואטה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יגאל גואטה: כבוד השר, יש בנושא שעות עבודה שני היבטים: היבט אחד, לשמור על העובד, שזה חוק שעות עבודה ומנוחה, וידוע לכולנו שהמקסימום הוא 12 שעות עבודה.

יגאל גואטה: יש עוד היבט – שמירה על הציבור.

יגאל גואטה: כמו שיש בתקנות התעבורה, שגם נהג משאית, למשל, לא יכול לעבוד יותר מ-12 שעות עבודה – לא מצד ההגנה על העובד, אלא מצד ההגנה על הציבור.

יגאל גואטה: אני חושב שבמקרה שלנו מתקיימים שניהם: גם ההגנה על העובד, כי באמת, הרופאים קורסים כבר, המתמחים קורסים, ואני לא חושב שמי מאתנו רוצה שרופא או מתמחה שלא ישן 24 שעות יבוא וינתח את הבן שלו או משהו בדומה לזה.

יגאל גואטה: אני בטוח שהשר מבין את החשיבות של העניין בדיני נפשות.

יגאל גואטה: רבותי, בעוד זמן לא רב נצטרך לשבת פה בדיוני תקציב, ואתם יודעים טוב מאוד שלמחרת, בעיתונים, אף אחד לא מדבר על מה שהיה בדיון על התקציב; מראים רק את התמונות של חברי הכנסת שרועים על הכורסאות כי הם היו 12 או 15 שעות בדיונים – מלא תמונות בעיתונים, כל חבר כנסת בצורה אחרת, מפהק או שרוע בצורה – – –

יעקב ליצמן: 12 שעות – – –

יגאל גואטה: לא 24 שעות, לא 26 שעות, וכולם פה מתמוטטים, והעיתונים מלאים בתמונות של חברי כנסת ממוטטים.

יגאל גואטה: אז אם מזה אנחנו מתמוטטים, תבינו מה קורה לרופא שרץ, ואתם יודעים מה קורה במיון ובאיזה לחץ עבודה מטורף הם עובדים.

יגאל גואטה: זה באמת דיני נפשות, ואני בטוח שהשר מבין את החשיבות של זה, אבל חייבים לעצור את זה מייד ועכשיו.

יגאל גואטה: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואז נשמע את תשובת השר לכל השואלים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: בצדק, אדוני השר, שמת וגם שמו השואלים את הדגש על הסכנה הגדולה שיש במצב העומס שבו נמצאים המתמחים.

דב חנין: אבל יש לנושא הזה היבט נוסף: בישראל יש פחות מדי מתמחים.

דב חנין: יש פחות מדי מתמחים, ולכן יש עומס – יש עומס מאוד גדול במערכת.

דב חנין: לא רק פחות מדי מתמחים, אלא פחות מדי לומדים רפואה.

דב חנין: אני שומע את דברי נגידת בנק ישראל היום בבוקר – בדרך כלל היא בוררת את מילותיה.

דב חנין: היא אומרת שמערכת הבריאות ניצבת בפני משבר מאוד גדול, משבר מאוד גדול, שנובע מכך שמספר הרופאים לנפש בישראל צפוי לצנוח בחדות.

דב חנין: הרופאים שיש לנו במדינת ישראל הם בדרך כלל מבוגרים.

דב חנין: אנחנו נהנינו, אדוני היושב-ראש, ממתנה נפלאה של ציבור גדול שהגיע לארץ עם הכשרה מקצועית, רופאים וכדומה, מקצועות אחרים, אבל המתנה הזאת הסתיימה, ואנחנו צריכים לגרום לכך שיותר אנשים בארץ יוכלו ללמוד רפואה ולהיות רופאים בעתיד.

דב חנין: בהקשר הזה, לא רק מחסור ברופאים יש לנו אלא הולך להיות לנו מחסור קריטי בפסיכולוגים קליניים.

דב חנין: המחסור בפסיכולוגים קליניים נוצר מזה שקופת-חולים כללית הודיעה השבוע שהיא מפסיקה לאפשר התמחות בפסיכולוגיה קלינית.

דב חנין: למה היא מפסיקה לאפשר התמחות בפסיכולוגיה קלינית?

דב חנין: – כי, לפי טענתה, משרד הבריאות מצמצם את המלגות שניתנו בעבר.

יעקב ליצמן: את המחיר, לא את המלגות.

דב חנין: את המחיר, זאת אומרת, הוא נותן להם בעצם כיסוי של שליש ממה שנתנו בעבר למימון של מתמחים.

דב חנין: אם לא יהיו מתמחים בפסיכולוגיה קלינית, לא יהיו פסיכולוגים קליניים, אז לא רק שיהיה לנו מחסור קיצוני ברופאים, יהיה לנו גם מחסור קיצוני בפסיכולוגים קליניים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר, נא התייחסותך.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: אני מכבד אותך, דב, מדובר על פסיכולוגים – אני אתחיל מהסוף – שם מדובר על כסף, על מחיר.

יעקב ליצמן: בהחלט הורדנו; אין שום טעם וסיבה שהמחיר יהיה כה גבוה, ובהחלט הורדנו את זה.

דב חנין: אין כבר התמחות.

יעקב ליצמן: אני אתייחס מקצועית.

יעקב ליצמן: הרי לא אני קבעתי, אנשי המקצוע במשרד קבעו, ולכן אני מגבה את זה וזה מה שיהיה.

יעקב ליצמן: רוצים לשבות על זה?

יעקב ליצמן: מילא.

דב חנין: אבל איך יהיו פסיכולוגים?

יעקב ליצמן: בסדר, אז אנחנו נוריד מחירים וכל אחד יגיד: אני לא רוצה לעבוד מפני שהמחיר נמוך מדי.

יעקב ליצמן: זה לא הולך ככה.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות החליט שהמחיר שהם לוקחים, ההשתתפות העצמית של אנשים, גבוה מדי – 1,000 שקל, נדמה לי, אם אני לא טועה.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה, חלילה וחס, כי אנחנו מדברים רשמית, אבל זה לא יכול להיות.

יעקב ליצמן: בוא נעזוב את זה כרגע.

יעקב ליצמן: ב.

יעקב ליצמן: אני מציע דבר כזה: נגידת בנק ישראל לא דיברה אתי לפני שהיא דיברה על בריאות.

יעקב ליצמן: בקדנציה הזאת בוודאי לא.

יעקב ליצמן: פעם אחת היא דיברה אתי.

יעקב ליצמן: היא לא דיברה אתי מעולם על נושא הבריאות, ואני לא בטוח שהיא יודעת שיש לנו עודף רופאים השנה.

יעקב ליצמן: היא בכלל לא יודעת את זה.

יעקב ליצמן: אני לא יודע על בסיס מה היא אומרת.

יעקב ליצמן: מאז שיש לנו רופאים מצפת, שיוצאים השנה, יש לנו עודף רופאים, עם כל הכבוד.

עליזה לביא: עודף רופאים?

יעקב ליצמן: עודף רופאים, תקשיבו טוב.

עליזה לביא: איך עודף רופאים?

יעקב ליצמן: רגע, רגע, תנו לי לסיים.

יעקב ליצמן: זו עובדה, אי-אפשר להתווכח על עובדות.

מיקי רוזנטל: עודף יחסית למה – לצורך או לתקנים?

מיקי רוזנטל: כי זה שני דברים שונים.

יעקב ליצמן: אם אתם רוצים להפריע לי באמצע – – –

מיקי רוזנטל: חס וחלילה.

יעקב ליצמן: אז תנו לי להגיד מה שאני רוצה להגיד.

יעקב ליצמן: אנחנו מדברים על מה שמיקי אמר כרגע, על המיטות.

יעקב ליצמן: זאת אומרת שני דברים: רופאים, יש לי מיותרים.

יעקב ליצמן: יש לי מתמחים – הולך להיות, השנה, זה באמצע.

יעקב ליצמן: מיטות – בהסכם שכרגע אנחנו עובדים עליו לתקציב, גם מעבר לתקציב, גם בהסכם התלת-שנתי שבין האוצר לבריאות, אנחנו מתמקדים בנושא של מיטות, כוח-אדם – רוצים להוסיף מיטות.

יעקב ליצמן: אני רוצה להזכיר לכם שהאחרון שהוסיף מיטות בנושא הבריאות הוא אנוכי, 1,000 מיטות.

יעקב ליצמן: אני מקווה לשחזר את זה, אולי אפילו יותר, ובעזרת השם, נצליח בזה.

יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להגיע לכל הנושא של הרופאים.

יעקב ליצמן: יש הסכם רופאים שאני לא יכול להפר; אני לא יכול לפתוח את ההסכם.

יעקב ליצמן: אוי ואבוי אם אני אפתח הסכם עובדים – בין המדינה לרופאים.

יעקב ליצמן: אני לא יכול.

יעקב ליצמן: גם אם אני רוצה אני לא יכול.

יעקב ליצמן: הייתי רוצה הרבה דברים; אני לא יכול.

יעקב ליצמן: לכן, מה שיש – יש.

יעקב ליצמן: המתמחים רוצים לפתוח את זה.

יעקב ליצמן: יש היום ארגון מתחרה של מתמחים, והם רוצים להיכנס ולדאוג למתמחים.

יעקב ליצמן: הם אומרים שהר"י לא מייצג אותם.

יעקב ליצמן: אני לא ראיתי בן-אדם שיכול להגיד, אחרי שהיו בחירות, והר"י נבחר כמייצג את הרופאים, ניהל את המשא-ומתן מטעמם, ואחרי שנה או שנתיים יגידו: אבל הוא לא מייצג אותי.

יעקב ליצמן: זה לא הולך ככה, כולנו מבינים שזה לא הולך ככה.

יעקב ליצמן: אז שני דברים: א.

יעקב ליצמן: אני בעד להוריד את מספר שעות העבודה של המתמחים.

יעקב ליצמן: אני אתם, אני חושב שזה צודק, ואם תבדקו את הפרוטוקולים, ניהלתי את המאבק, גם בכנסת הקודמת, כאן מעל במת הכנסת, וגם בבית-המשפט, ואפילו הופעתי בו פעם אחת.

יעקב ליצמן: אז חד-משמעית, אני אתם.

יעקב ליצמן: להגיד לכם שאני יכול לעשות את זה?

יעקב ליצמן: לא נראה לי כרגע, כי אני צריך לפתוח את ההסכם, ואני לא בטוח.

יולי יואל אדלשטיין: לכמה שנים ההסכם, אדוני?

עליזה לביא: עד 2020.

יולי יואל אדלשטיין: עד 2020.

יעקב ליצמן: כן, זה ייקח זמן.

יעקב ליצמן: עכשיו אין לי דרך לעשות שם – – –

עליזה לביא: אבל לגבי השעתיים, השעתיים שנתנו להם.

יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לך, בכמה ביקורי הפתע שהייתי, נאמר לי שהוא נח.

יעקב ליצמן: לא בטוח, לפעמים יש לחץ, לפעמים קורה משהו חריג שאנחנו לא יודעים, ואי-אפשר להתייחס לזה, אבל בעיקרון יש להם.

יעקב ליצמן: בעקבות השאילתה, מה שאני כן אעשה, בעזרת השם, אני אבדוק שיקפידו יותר על המנוחה, לראות יותר שיעשו את זה.

יעקב ליצמן: בכלל, כרגע אנחנו עושים רפורמה גדולה בחדרי המיון.

יעקב ליצמן: זה גם ישליך, כי אותו רופא במחלקה הוא גם אותו רופא במיון ברוב בתי-החולים, אז אנחנו נחפש להפריד את זה ולעשות משהו שיקל גם על הרופאים במחלקה.

יעקב ליצמן: לדעתי זה הפתרון, זו התשובה.

יעקב ליצמן: אם יש עוד שאלות, אשמח לענות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני השר, תודה על התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל השואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נעבור לשאילתה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: לצורך כך אני אזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחברת הכנסת יעל כהן-פארן לגשת למיקרופון באולם.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר ישיב על שאילתה דחופה מס' 187.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הסכנה בביצוע תוכנית המתאר של מצפה-נפתוח בירושלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יעל כהן-פארן: לאחרונה הסתיימה הגשת ההתנגדויות לתוכנית מתחם מועדף לדיור 1012.

יעל כהן-פארן: יש 10,000 מתנגדים, ובהם עיריית ירושלים, קרן קיימת לישראל ורשות הטבע והגנים.

יעל כהן-פארן: קיים קונסנזוס רחב ביותר לגבי הערך האקולוגי של השטח, ולפי דוח מפברואר האחרון, יש לתוכנית חלופות בנייה בתוך העיר.

יעל כהן-פארן: רצוני לשאול: מדוע בכל זאת מקודמת תוכנית הבנייה?

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר האוצר.

יצחק כהן: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק כהן: בעניין הסכנה מביצוע תוכנית המתאר של מצפה-נפתוח בירושלים – גברתי, התוכנית נדונה ב-11 בנובמבר 2015 במליאת הוועדה לתכנון מתחמים מועדפים, מה שנקרא בראש תיבות הוותמ"ל, והוחלט על הפקדה בתנאים.

יצחק כהן: ביום 1 במאי 2016 הסתיימה תקופת ההפקדה וזמן הגשת ההתנגדויות.

יצחק כהן: לתוכנית הוגשו מספר רב של התנגדויות, כפי שציינת, והן עוסקות במגוון רחב של נושאים, וביניהם גם נושא עתודות הקרקע בירושלים וערכו האקולוגי של תחום התוכנית המוצעת.

יצחק כהן: על-פי חוק הוותמ"ל, מונה עורך-הדין גדעון ויתקון לשמיעת ההתנגדויות, הליך שיחל בשבוע הבא, בעזרת השם, ויימשך כמה ימים.

יצחק כהן: לאחר סיום שמיעת ההתנגדויות יעביר החוקר את המלצותיו, ואלה יידונו בפני ועדת המשנה להתנגדויות, ולאחר מכן במליאת הוותמ"ל.

יצחק כהן: מעבר לכך – קצת רקע על התוכנית והסיבות לקידומה, על אף ההתנגדויות שנשמעו בישיבת השולחן העגול ובישיבת ההפקדה: ביום 8 ביוני 2015 הכריז קבינט הדיור על מתחם מועדף לדיור בדופן המערבית של ירושלים, בין שכונת רמות, כביש מס' 9 ופארק עמק-הארזים.

יצחק כהן: בשטח זה מקודמת תוכנית לשכונה חדשה בהיקף של 1,600 יחידות דיור בבנייה רוויה ובצפיפות ממוצעת של 12 יחידות דיור לדונם נטו.

יצחק כהן: כ-200 מתוכן הן יחידות עבור דיור מוגן.

יצחק כהן: השטח המוצע לבינוי במתחם מורדות רמות הוא צמוד לדופן בינוי קיים.

יצחק כהן: הבינוי המוצע מתחשב מאוד, הן נופית הן סביבתית, בערכי הטבע באזור ותואם את מדיניות התכנון שקודמה בשנים האחרונות.

יצחק כהן: ביחס לתא שטח זה מתנהלים כבר כמה שנים הליכים סטטוטוריים כדי לאפשר בו פיתוח העומד בעקרונות שקבעה ועדת המשנה של המועצה הארצית לנושאים תכנוניים עקרוניים והמועצה הארצית לתכנון ובנייה.

יצחק כהן: על-פי עקרונות אלה יש לאפשר את המשך הפיתוח של העיר ירושלים ולתת מענה על צורכי הדיור של התושבים – את יודעת שיש שם בעיה קשה מאוד – תוך איזון ושמירה על שטחים פתוחים ועל פארקים מטרופוליניים בטבעת המקיפה את העיר.

יצחק כהן: זאת ועוד, מדיניות זו קיבלה את ביטויה בתוכנית המתאר המחוזית לירושלים, תמ"מ – תוכנית מתאר מחוזית 30/1, אשר פורסמה למתן תוקף ביום 13 במאי 2013, וקבעה את שטח מורדות-רמות כשטח לפיתוח עירוני.

יצחק כהן: בהליכי תכנון לאישור התמ"מ, ובעקבות ההתנגדות שהגישה עמותת "רמות למען הסביבה", הומלץ על-ידי החוקרת לגרוע את שטח הכיפה של מצפה-נפתוח ואת המורדות המערביים משטח הפיתוח, לאור רגישות השטח.

יצחק כהן: המלצה זו אומצה על-ידי המועצה הארצית.

יצחק כהן: בהקשר זה יש לומר כי התוכנית ידועה גם בשם מצפה-נפתוח, בעיקר בפי תושבי השכונה.

יצחק כהן: אולם התוכנית המוצעת אינה כוללת את מצפה-נפתוח, ומשאירה אותו מחוץ לקו הכחול.

יצחק כהן: חשוב לציין, גברתי, כי תוכנית המתאר המחוזית שאושרה לפני כשנתיים בחנה את סוגיית האיזון בין צורכי הפיתוח לבין השמירה על שטחים פתוחים לסוגיהם השונים.

יצחק כהן: בבחינה כללית של התמ"מ, היקף השטחים הפתוחים השמורים שהתווספו גבוה בהיקפו בסדרי גודל מתוספת השטח לפיתוח.

יצחק כהן: התוכנית המוצעת חלה בשטח המיועד לפיתוח על-פי התמ"מ, ואף מוותרת על אזורים רגישים שמיועדים לפיתוח בתמ"מ לטובת שטחים פתוחים; ויתור – הן ביחס לתוכנית המתאר המחוזית, אשר קבעה שטח נרחב יותר לפיתוח, והן ביחס לתוכנית שהוגשה בעבר על-ידי רשות מקרקעי ישראל, רמ"י.

יצחק כהן: יש לציין כי מוסדות התכנון רואים חשיבות רבה בחידוש עירוני ובינוי ברקמה הבנויה, אולם יחד עם זאת, הפתרון למצוקת הדיור אינו יחיד, ויש חשיבות לפעולה בכמה מישורים – פינוי-בינוי, תוספת בינוי לפי תמ"א 38, עיבוי הרקמה הבנויה, בנייה בשטחים צמודי-דופן לעיר בבעלות מדינה, ועוד ועוד ועוד ועוד; נחושים להביא כמה שיותר פתרונות, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת יעל כהן-פארן, וגם לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן סגן השר ישיב.

יעל כהן-פארן: תודה, סגן השר.

יעל כהן-פארן: ואני בכל זאת מתעקשת ושואלת, כי לפי דוח מעודכן לנושא עתודות הבנייה בירושלים, בשנים מאז ביטול תוכנית לבנייה במערב ירושלים, שבוטלה ב-2008, אומנם נבנו אלפי יחידות דיור, ונותר מאגר של כ-117,000 יחידות דיור, ומהן ניתן יהיה לממש קרוב ל-70,000 יחידות דיור עד שנת 2040.

יעל כהן-פארן: לפיכך, יעדי האוכלוסייה של התכנון הארצי ועיריית ירושלים מקבלים מענה הולם, ועתודות הקרקע למגורים יאפשרו תוספת של 223,000 נפש במגזר היהודי עד שנת 2040.

יעל כהן-פארן: לאור זאת, בכל זאת, מדוע מקודמת תוכנית שבסך הכול יש בה 1,650 יחידות דיור בפאתי העיר, תוך פגיעה מאוד משמעותית בשטח פתוח וערכי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני סגן השר, היום יצאתי מאוד מוקדם כדי להגיע לדיון בכנסת שהיה צריך להתחיל בשעה 08:30.

דב חנין: לצערי הגדול, אף שיצאתי שעתיים לפני הזמן לא הגעתי לדיון.

דב חנין: למה לא הגעתי לדיון?

דב חנין: בגלל עומס אדיר בכבישי הכניסה לירושלים מכל הכיוונים.

דב חנין: התוכנית הזאת שאתם מקדמים היא תוכנית שפתרונות התחבורה שלה מאוד מאוד בעייתיים.

דב חנין: בסופו של דבר, השכונה החדשה שהולכת להיבנות תהיה שכונה מוטת רכב פרטי.

דב חנין: אנחנו מוסיפים בעצם במעגל שמסביב לגרעין העיר ירושלים עוד המון המון רכבים פרטיים, נוספים, והתוצאה תהיה שהכניסה לעיר והיציאה מהעיר יהפכו להיות לגמרי בלתי אפשריות.

דב חנין: התוכנית הזאת היא תוכנית מוטת רכב פרטי.

דב חנין: זה לא רק פגיעה בשטחים ירוקים; זה לא רק פגיעה במרכז העיר; זה לא רק במקום לבנות במרכז העיר, כשיש עתודות בנייה במרכז העיר, ואפשר לבנות – ואני בעד לבנות בירושלים.

דב חנין: זה גם יקשה עוד יותר את החיים בירושלים ואת הניסיון להגיע אליה.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

יצחק כהן: טוב, אני לא הבנתי את ידידי דב חנין.

יצחק כהן: אתה מכיר תוכנית שהיא לא מוטת רכב פרטי?

דב חנין: בטח.

דב חנין: ודאי.

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יצחק כהן: אני רק – זאת שאלה רטורית.

יעל כהן-פארן: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, השאלה הייתה שאלה רטורית.

יולי יואל אדלשטיין: האומנם?

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: אני – האומנם?

יצחק כהן: נענה לגברת יעל פארן, חברת הכנסת.

יצחק כהן: אני אשמח מאוד לקדם גם את השטחים הפתוחים והפנויים, כפי שאת אומרת.

יצחק כהן: אני לא יודע אם זה 100,000 יחידות דיור, כי אני לא מכיר כאלה תוכניות שמאפשרות 100,000 יחידות דיור לבנייה בירושלים.

יצחק כהן: מצוקת הדיור נוראית, אבל שר השיכון פה שומע את כל הדברים, ואנחנו נעביר לו את כל הפרטים.

יצחק כהן: לגבי התוכנית של מה שנקרא מצפה-נפתוח.

יצחק כהן: אני חושב שעניתי בפרוטרוט – נוכל להעביר לך גם את התשובה, אם תרצי אותה – על כל הפרטים, על כל התהליכים, על כל השרשור, הדיונים.

יצחק כהן: תוכלי באמת להיעזר באינפורמציה הזאת.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן, וגם לשואלים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן להשיב על שאילתה דחופה מס' 188 מאת חבר הכנסת מרדכי יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: האיומים וההשחתה בבית-העלמין תל-רגב.

יולי יואל אדלשטיין: יש גם שואל נוסף שהגיש שאילתה בנושא דומה, והוא חבר הכנסת יצחק וקנין, אבל קודם כול ודאי נשמע את נוסח השאילתה, ואז השר יתייחס.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, כבוד השר לביטחון הפנים, בעקבות מעשי הוונדליזם בבית-העלמין תל-רגב שמצפון לחיפה, בגלל המאבקים בתחום האבטחה במקום, והאיומים על יושב-ראש מועצת תל-רגב ועובדיו, היושב-ראש מסתובב כבר כשנה עם אבטחה.

מרדכי יוגב: אני מבקש – רצוני לשאול: 1.

מרדכי יוגב: מה המשטרה עושה בנדון?

מרדכי יוגב: 2.

מרדכי יוגב: מדוע המשטרה אינה מצליחה למגר את התופעה?

מרדכי יוגב: האנשים ידועים.

מרדכי יוגב: הכנופיה ידועה.

מרדכי יוגב: מדוע לא פועלים למגר את התופעה הזאת, הן של האיומים והן של ההשחתה?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש, ותודה לחבר הכנסת יוגב על השאילתה החשובה.

גלעד ארדן: במהלך שנת 2015 ובמחצית השנייה של חודש אפריל השנה, 2016, נפתחו 21 תיקי חקירה שעניינם גרימת נזק לרכוש בבית-העלמין תל-רגב, אלימות כלפי עובדי המקום, איומים וסחיטת דמי חסות.

גלעד ארדן: פעילות המשטרה בנושא הביאה למעצרם של 20 חשודים, מתוכם שלושה הועמדו לדין פלילי בגין תקיפה הגורמת חבלה של ממש.

גלעד ארדן: משטרת זבולון במחוז חוף, בשיתוף פעולה עם היחידה המרכזית ויחידות אחרות, טיפלה בתיקים אלה במלוא הרצינות, ואף השקיעה מאמצים רבים, שכללו, בין השאר, תצפיות, הפעלת יחידות מיוחדות ועוד.

גלעד ארדן: חשוב לי להדגיש כי פעילות זו הביאה להפחתה במספר האירועים.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, כפי שציין, בצדק, חבר הכנסת יוגב, האירועים עדיין לא פסקו, והמצב הזה איננו מקובל, לא עלי ולא על משטרת ישראל, שתילחם בתופעות אלה מלחמת חורמה.

גלעד ארדן: בהערכת מצב מיוחדת שקיים מפקד המחוז ניתנו הנחיות להמשך הטיפול, ובכלל זה מתן עדיפות לטיפול באירועים אשר מתקבלים בהקשר של תל-רגב במוקדי 100, ביצוע סיורי ניידות שוטפים באזור בית-העלמין ופעולות נוספות.

גלעד ארדן: מפקד המחוז אף קיים פגישת עבודה עם יושב-ראש מועצת בתי-העלמין תל-רגב, ובעקבותיה הוא הנחה למסד קשר ישיר בין יושב-ראש המועצה לבין מפקד תחנת זבולון, שמונה ממש בימים האחרונים.

גלעד ארדן: בדיון שהתקיים לפני כמה ימים בוועדת הפנים הופיע מפקד המחוז והדגיש כי הנושא מעתה יימצא באחריותו ובטיפולו האישי.

גלעד ארדן: בנוסף, בימים הקרובים יתקיים דיון בראשותי, שכבר נקבע, בהשתתפות כל הגורמים הרלוונטיים, על מנת לעמוד מקרוב על הטיפול בבעיה ולהבטיח את מיגור התופעה המתוארת בשאילתה.

גלעד ארדן: בקיצור, אני מציע שוב לחזור ולהידרש לנושא בעוד שבועות מספר.

גלעד ארדן: אני נחשפתי לתופעה הזאת בבית-העלמין רק בשבועות האחרונים, ואני מקווה ללוות אישית את האכיפה שם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – יש שאלה נוספת, חבר הכנסת יוגב?

מרדכי יוגב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: בסדר, מצוין.

מרדכי יוגב: רק צריך לציין שבחיפה כבר – – – אז צריך לקוות שיפעלו בעניין בזריזות כי האנשים ידועים – – – לא עלינו, מעבר לאיומים שלא יהיה רצח פוליטי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת יוגב.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יצחק וקנין – בבקשה, אדוני, שאלה נוספת, וגם חבר הכנסת מקלב ביקש.

יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, אדוני השר לביטחון פנים, אני, ראשית, מודה לך על הטיפול, אבל אני יכול להגיד לך שמעל 40 תלונות הוגשו בנושא הזה.

יצחק וקנין: הוונדליזם שם מחריד.

יצחק וקנין: בעלי התפקידים דיברו אתי לא פעם אחת בנושא הזה, גם אמרתי שיגישו תלונות.

יצחק וקנין: קשה מאוד.

יצחק וקנין: איך כתוב: "לא המתים יהללו יה ולא כל ירדי דומה".

יצחק וקנין: כשבני משפחה באים ומוצאים את הקברות שלהם לאחר ונדליזם, עם השחתה כל כך גדולה, לצערי הרב, אני פונה אליך לתת את הדגש, ואני באמת מודה לך כי נתת תשובה מאוד מקיפה ורצינית.

יצחק וקנין: אבל אני חושב שצריך להנחות את הגורמים ביתר שאת לתת את כל הדעת להשחתה הגדולה שנעשית, וכולנו יודעים מאיפה באה ההשחתה הזאת, זה מהכפרים – אבטין – שמאוד קרובים לבית-העלמין הזה.

יצחק וקנין: בית-העלמין הזה הוא בית-עלמין אזורי, ואני חושב שחייבת להיעשות פעולה חד-משמעית של המשטרה.

יצחק וקנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת וקנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מקלב – בבקשה, אדוני, שאלה נוספת, ואז השר יתייחס.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, מכובדי השר.

אורי מקלב: השתתפתי בדיון בוועדת הפנים, אבל זה לא הדיון היחיד שהשתתפתי בו.

אורי מקלב: אני כבר השתתפתי בכמה וכמה דיונים בנושא בית-העלמין תל-רגב גם בכנסת הזאת, בכנסת הקודמת ובכנסת לפני הקודמת.

אורי מקלב: ולנגד עיני עומד מר בני הסה, השם ייקום דמו, שבא והתחנן, עיוור בעין, אחרי ששפכו לו חומצה בעין, התנכלויות ואיומים.

אורי מקלב: הוא לא אתנו.

אורי מקלב: הוא אמר: תצילו אותי.

אורי מקלב: המשטרה אמרה שהיא עושה את הכול.

אורי מקלב: אנחנו חייבים את זה גם לחיים וגם למתים.

אורי מקלב: אין עוד בעולם, בעולם לא קיים בית-עלמין, מנהל בית-עלמין, יושב-ראש בית-עלמין שהולכים עם אבטחה צמודה, 24 שעות, במשך חודשים.

אורי מקלב: התקווה היחידה במה שאתה אומר, שאתה תלווה את זה.

אורי מקלב: זה אולי הדבר היחיד שהשתנה ממה ששמענו עד עכשיו.

אורי מקלב: מפקדי מחוז הגיעו, מפקדים של המקומות, ימ"רים של האזור הגיעו.

אורי מקלב: כולם הבטיחו הבטחות, המצב נהיה יותר גרוע.

אורי מקלב: חברות אבטחה, חברות שמירה, אף אחד לא נמצא.

אורי מקלב: ועל מה?

אורי מקלב: בית-העלמין?

אורי מקלב: זה לא בהר-הזיתים.

אורי מקלב: בתוך ארץ-ישראל, באזור חיפה, מאנשים שיודעים מי הם, ועדיין לא נעשה שום דבר.

אורי מקלב: לכן, אנחנו שמחים בזה, אך אני רואה חובה שאתה רואה – חובה להגיד פה את הדברים האלה: לא מדובר באיזו התנכלות עכשיו, זמנית, בחודשים האחרונים.

אורי מקלב: במשך שנים, דמים כבר, אולי איומים.

אורי מקלב: אנשים שנרצחו רק על הרקע הזה, ולפני זה נפגעו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אורי מקלב: – – ואנחנו נמצאים היום באותו מצב.

אורי מקלב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: פעם אחרונה שבדקתי, גם הר-הזיתים הוא בשטח ארץ-ישראל, אבל – – – בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: תודה, אדוני היושב-ראש.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, במבחן התוצאה אין ספק שיש כישלון כי מעשי הוונדליזם נמשכים, ואני חוזר ואומר: אי-אפשר להגיד שלא נעשה שום דבר, כי כפי שתיארתי כן נעצרו חשודים וכן הוגשו כתבי-אישום.

גלעד ארדן: אבל עוד פעם, אין טעם לחזור, כל עוד התופעה נמשכת, אז לא נעשה די כדי להעמיד לדין את האחראים.

גלעד ארדן: אני, כפי שאמרתי, נחשפתי למקרים הללו.

גלעד ארדן: לא סיפרתם לי את זה עם תחילת כהונתי, נחשפתי רק כשקרו עוד פעם מעשי ונדליזם לפני שבועות מספר.

גלעד ארדן: בתחנת זבולון, היה את מה שהיה, אני חושב שאתם מכירים, והייתה תקופה ללא מפקד.

גלעד ארדן: יש מפקד מחוז חדש, וכפי שציינתי, אני קבעתי דיון בהובלתי.

גלעד ארדן: שוחחתי גם עם המפכ"ל על התופעה הזאת שם, ואני מתכוון ללוות את זה באופן אישי.

גלעד ארדן: אני מציע בעוד שבועות מספר לקבוע דיון מעקב בוועדת הפנים, שהמשטרה תמסור בו דין-וחשבון על פעולות האכיפה, וחובת ההוכחה עלינו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר יישאר אתנו על הדוכן, השר גלעד ארדן, על מנת להשיב גם על שאילתה דחופה מס' 190 – התשובה כאן היא בשם ראש הממשלה – מאת חבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: הכרה בשנות לימוד בישיבה.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, השר גלעד ארדן, אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, שאישרת את השאילתה הדחופה ואני מודה לך, השר ארדן, שהסכמת להשיב עליה.

משה גפני: אני רואה בזה דחיפות.

משה גפני: במכרז של משרד האוצר לתפקיד רכז נפסלה מועמדות בוגר ישיבה בתואנה ששנות הלימוד בישיבה לא נחשבות למניין 12 שנות לימוד.

משה גפני: יצוין כי למשרה זו לא נדרשה תעודה כלשהי אלא רק 12 שנות לימוד.

משה גפני: רצוני לשאול: 1.

משה גפני: האם המידע נכון?

משה גפני: 2.

משה גפני: אם כן – מה ייעשה לתיקון המצב?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת גפני, שנאבק שנים, בצדק, על נושא ההכרה בשקילות של לימודים תורניים, ואני בוודאי חושב כמוהו בהקשר הזה, אבל יש לי הזכות להחליף את המחליף של ראש הממשלה, שאחראי לנציבות שירות המדינה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חיפשו בוגר ישיבה, אדוני, אז – – –

גלעד ארדן: כנראה, כנראה.

מיקי רוזנטל: לא הבנו את השרשור, אתה יכול להסביר אותו עוד פעם?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: אז ראש הממשלה אחראי לנציבות, יריב אחראי לייצג את ראש הממשלה, ואני מחליף את יריב שמחליף את ראש הממשלה כשיש שאלות שהן לא נוחות.

מיקי רוזנטל: תחזקנה ידיך.

גלעד ארדן: חוץ מזה, אני לא יודע, אני לא נותן עצות פוליטיות ליושב-ראש ועדת הכספים, אבל אני מניח שיש לו דרכים להשפיע על העמדות בהקשר הזה של משרד האוצר ויתר משרדי הממשלה – חזקה עליו.

גלעד ארדן: בכל מקרה, מאחר שלא הוצגו נתוני המועמד ו/או המכרז, לא ניתן להתייחס למקרה הספציפי.

גלעד ארדן: יחד עם זאת, נתייחס לנהוג במקרים דומים: ככלל, כל מועמד המתמודד למשרה בשירות המדינה נדרש להציג אישור המעיד על עמידתו בדרישות הסף למכרז, לרבות השכלה.

גלעד ארדן: כאשר דרישת הסף הנה להשכלה תיכונית, 12 שנות לימוד, והאישור המוצג איננו ממוסד המוכר על-ידי משרד החינוך, המועמד מונחה על-ידי מֶרְכָּז השירות או מְרַכֵּז השירות, אין לי מושג, בנציבות שירות המדינה או יחידת המכרזים במשרד או ביחידת הסמך, לפנות לאגף להערכת השכלה תיכונית במשרד החינוך לצורך השוואת ההשכלה התורנית להשכלה תיכונית.

גלעד ארדן: בהקשר זה יצוין כי בבדיקה שנערכה מול מֶרְכָּז השירות, מְרַכֵּז – איך זה נקרא, אתה יודע?

גלעד ארדן: מֶרְכָּז השירות או מְרַכֵּז השירות – –

משה גפני: מֶרְכָּז השירות.

גלעד ארדן: – – הועברו עד 2016 פניות בודדות בלבד, והמועמדים הונחו לפעול בהתאם לאמור לעיל.

גלעד ארדן: באחרונה פנה חבר הכנסת גפני בנושא, והנציב מתכוון לבחון את הנושא אל מול הצורך בשילוב – זה לא אופטימי – הנציב מתכוון לבחון את הנושא אל מול הצורך בשילוב חרדים בתעסוקה בשירות המדינה, ואף זומנה פגישת עבודה בנושא.

גלעד ארדן: זאת התקדמות משמעותית.

גלעד ארדן: אז אני מאחל לחבר הכנסת גפני, שכיוון שהטענה שלו צודקת, וגם בעיני בוגר ישיבה זה לא פחות מ-12 שנות לימוד, אז אני מאחל לך שהנציב יקבל את ההחלטות בנושא הזה בהקדם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גפני, אתה רוצה לשאול שאלה נוספת?

משה גפני: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, הזכות עומדת לך.

גלעד ארדן: תשתדל שהיא תהיה רטורית.

משה גפני: אדוני השר, אני מודה לך על הדברים, אני מודה גם על ההערות שלך שלא כתובות בתשובה, ואני מאוד מכבד את זה ומעריך את זה ואני יודע שזאת עמדתך האמיתית.

גלעד ארדן: אבל תשלח לנו למשטרה גם את אלה שמחפשים – – –

משה גפני: בסדר, אתם לא תפסלו אותו על 12 שנות לימוד כמו – – –

גלעד ארדן: ואתה תדאג שיכירו בזה כפיקוח נפש – –

משה גפני: רגע, לא.

גלעד ארדן: – – בעבודה במשטרה.

משה גפני: לא, לא, לא, לא, רגע.

משה גפני: אני רוצה לשאול את השאלה.

משה גפני: שאלתי – לא הגשתי את הפרטים של הבחור הזה, מכיוון שדיברתי באופן עקרוני, אבל לפני העלאת השאילתה דיברתי אתו.

משה גפני: הוא מסכים שאני אגיד את השם שלו, קוראים לאיש הזה אפרים וגשטוק.

משה גפני: הוא למד בישיבות של גור, מוכרות לחלוטין על-ידי המדינה.

משה גפני: ישיבות של גור, גם אתה יודע, מוכרות על-ידי משרד – – –

גלעד ארדן: מה, אדוני מייצג את גור?

משה גפני: כן.

גלעד ארדן: אוה, יופי.

משה גפני: אתה תראה – אנחנו כולנו מייצגים את כולם, אפילו – – –

יולי יואל אדלשטיין: עוד מעט מצביעים פה חברי כנסת – – –

משה גפני: אפילו בחוק הנורבגי עזב איש אגודת ישראל – – –

יולי יואל אדלשטיין: יעקב אשר – –

גלעד ארדן: אה.

יולי יואל אדלשטיין: – – שעזב – – –

משה גפני: גלעד, אתה לא שמת לב למה שמתרחש לאחרונה.

משה גפני: איש אגודת ישראל התפטר לטובת – –

יולי יואל אדלשטיין: פעמוני משיח, אדוני השר, ואתה – – –

משה גפני: – – איש דגל התורה.

משה גפני: על כל פנים, כותב – – –

גלעד ארדן: תשמע, טסתי לחו"ל עם בוז'י שר חוץ, וחזרתי עם ליברמן בביטחון, אז אני כבר, אתה יודע, לא מופתע משום דבר.

משה גפני: לגופו של – – –

רויטל סויד: העיקר שאתה נשארת – – –

מיקי רוזנטל: – – –

משה גפני: לגופו – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא לפתוח פה לשטן, חברת הכנסת סויד.

קריאה: – – – שטן.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש שאלה נוספת לגופו של עניין.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

משה גפני: מדובר במי שלמד שמונה שנות לימוד בבית-ספר – הם כולם יודעים את זה שם, זה מופיע פה במסמכים שלהם – הוא למד בישיבות של גור המוכרות לחלוטין על-ידי משרד החינוך.

משה גפני: השיב לו תשובה על הערר שלו ח'אלד מסאלחה, שהוא מנהל תחום פיקוח ובקרה בנציבות שירות המדינה: אין לי שיקול דעת; לאחר בדיקה בעניין, אין ברשותך 12 שנות לימוד.

משה גפני: לא שצריך תעודה שצריך להתווכח אם זה תעודה או לא תעודה.

גלעד ארדן: רגע, אבל הוא הביא ממשרד החינוך את – –

משה גפני: הכול, הכול.

משה גפני: ישיבה של גור.

גלעד ארדן: – – השקילות.

משה גפני: השר ארדן.

גלעד ארדן: שקילות.

משה גפני: חינוך.

משה גפני: הכול בסדר.

משה גפני: אין בעיה, האישורים פה.

משה גפני: אם תרצה אני אראה לך את האישורים.

משה גפני: אין ברשותך 12 שנות לימוד.

משה גפני: מדינה שאומרת שרוצים בה לשלב חרדים.

משה גפני: אגב, הוא אמר לי היום בבוקר – אמרתי לו: מה עשית?

משה גפני: אז הוא אומר: אתה יודע מה, זה רכז ומשהו, הלכתי לבקש להתקבל במשרד האוצר כנהג – הוא בחור רציני.

משה גפני: הוא לא בחור – ביקשתי להתקבל כנהג.

משה גפני: חזרו אלי ואמרו: אתה לא יכול להיות נהג במשרד האוצר מפני שאין לך 12 שנות לימוד.

משה גפני: הבחור למד רמב"ם, ריטב"א, רבי עקיבא איגר, למד את הדברים של גדולי עולם של כל הדורות שנתנו אור לעולם.

משה גפני: הוא נחשב כמו יושב על ברזלים בכיכר העיר, במדינה שהיא מדינה יהודית ודמוקרטית שמדברת מן השפה ולחוץ על שילוב חרדים בעבודה.

משה גפני: למי מספרים את הסיפור הצבוע והשקרני הזה?

משה גפני: אנחנו לא מדברים עכשיו על לפני 20 שנה.

משה גפני: כבר מדברים אחרי דיונים ואחרי דברים.

משה גפני: הבחור למד בישיבות, מבקש להשתלב בעבודה, מתאים לעניין, יש לו כל הכישורים.

משה גפני: אומרים לו: למדת בישיבה של גור, או בכל ישיבה אחרת, אתה נחשב כיושב על הברזלים.

משה גפני: אבל אני רוצה להגיד עוד דבר – – –

גלעד ארדן: רק לחדד שאתה חבר קואליציה בכיר, והדברים שלך מופנים לראש הממשלה שאחראי לנציבות, ואני במקרה עומד מולך.

גלעד ארדן: שיובהר.

משה גפני: לא.

משה גפני: אמרתי, אני חוזר ומשבח אותך.

גלעד ארדן: לא אותי – – –

משה גפני: לא, אני חוזר ומשבח אותך גם על שהסכמת להשיב כמחליף של מחליף וגם על עמדתך האישית.

משה גפני: אבל כמה המדינה לא מסודרת, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: נמצאים לי פה גם – היה לי מקרה במשרד הקליטה, היה לי מקרה במשרד התחבורה עם מורה נהיגה שלמד בישיבה, היה שלוש שנים בצבא, היה מוביל טנקים, ויש לי פה עם משרד התיירות, וגם אמרו לו: אין לך 12 שנות לימוד, והוא למד בישיבה.

משה גפני: פניתי לשר, לשר התיירות, פניתי לשר הקליטה, פניתי לשר התחבורה, ואחרי תקופה הם ענו תשובה, התשובות מופיעות פה.

משה גפני: אותה ממשלה, אותה מדינה: משרד התיירות החליט להכיר בלימודים בישיבה כ-12 שנות לימוד.

משה גפני: אותו דבר עונה לי מנכ"ל משרד התחבורה – אנחנו מחשיבים כידוע 12 שנות לימוד; בוגרי ישיבה הוכרו על-ידינו כ-12 שנות לימוד.

משה גפני: עכשיו אני שואל אותך, השר ארדן, אתה שר בכיר בממשלה, ואני גם פונה אליך, אדוני יושב-ראש הכנסת, איך יכול להיות במדינה הזאת שמשרדים אומרים: 12 שנות לימוד בישיבה נחשב – אגב, היה לי מזה הרבה נאומים עד שהם הכירו – באה נציבות שירות המדינה, אומרת לבחור הזה, שהוא בחור רציני, הוא רוצה להשתלב, והוא עשה גם את זה – הוא רוצה להיות נהג.

משה גפני: לא יכול להיות נהג במדינת ישראל, על-פי נציבות שירות המדינה, אם הוא למד בישיבה.

משה גפני: אז למה אתם משקרים לנו?

משה גפני: תגידו לציבור החרדי שאתם לא רוצים אותו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, חבר הכנסת השואל אכן התחשב בבקשתך, זאת הייתה שאלה רטורית, לכן אני לא חושב שיש לך התייחסויות נוספות.

גלעד ארדן: לא, אני מציע – דומני שליושב-ראש ועדת הכספים יש יותר שיחות עם ראש הממשלה מאשר לי.

יולי יואל אדלשטיין: וגם עם שר האוצר במקרה הזה.

גלעד ארדן: אז הוא בוודאי יוכל לומר לו את הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: בהחלט.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך על התשובות על שתי השאילתות, גם בתפקידך כשר לביטחון פנים וגם בתפקידך כמחליף של מחליף.

יולי יואל אדלשטיין: ואנחנו נזמין את שרת המשפטים – נכון שאנחנו מאוד רוצים להזמין את שרת המשפטים, הנה – שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד – לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 189 מאת חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא של השאילתה הוא: מסמכי ועדת החקירה בעניין ילדי תימן.

יולי יואל אדלשטיין: ויש לנו גם שואל נוסף שהגיש שאילתה דומה – –

זהבה גלאון: אחמד, עוף.

יולי יואל אדלשטיין: – – חבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, ברגע שחבר הכנסת אחמד טיבי יפסיק להפריע לך את יכולה לקרוא את נוסח השאילתה.

אחמד טיבי: 30 שנה אני מפריע כבר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, השאילתה שלי מתייחסת למסמכי ועדת החקירה בעניין ילדי תימן.

זהבה גלאון: על רוב המסמכים בנושא שנמצאים בארכיון המדינה מוטל חיסיון של 70 שנה, עד שנת 2071.

זהבה גלאון: ואני רוצה לשאול: 1.

זהבה גלאון: האם השרה פועלת להסרת החיסיון ולפרסום הפרוטוקולים של ועדת החקירה הממלכתית לציבור?

זהבה גלאון: 2.

זהבה גלאון: אם כן – באיזה אופן?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי השרה, בבקשה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, חברתי חברת הכנסת זהבה גלאון, אני מודה לך על השאלה.

איילת שקד: התשובה היא שכן, אני פעלתי ופועלת.

איילת שקד: היות שאני רואה חשיבות רבה בפרסום החומרים לציבור, ביקשתי לקיים דיון בוועדה שבראשותי, ועדה שרים לענייני ארכיונים, על מנת לאפשר את פרסום החומרים שבמשך שנים היו חסויים.

איילת שקד: פניתי ליועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה כדי להבין מה הן סמכויותי בשלב הראשון, אפילו של עיון בחומרים, וגם בשלב השני של החלטת החשיפה.

איילת שקד: אני מודעת לרגישות שיוצרת חשיפת החומרים, יש שם עניין של פרטיות כמובן, ויש שם עניין כאוב מאוד, כאב רב שחווה קבוצה מאוד גדולה של אנשים.

איילת שקד: קיבלתי חוות דעת ארוכה מהיועצת המשפטית של משרד ראש הממשלה, ואקצר לך לשורה התחתונה: משעה שוועדת החקירה התפרקה, סמכויות פרסום החומרים חזרו לממשלה, ומרגע זה חשיפת החומרים יכולה להיעשות אך ורק באמצעות החלטת ממשלה.

איילת שקד: על מנת להגיש החלטת ממשלה בנושא צריך, באופן טבעי, לעיין בחומרים רבים, מאות "קרגלים".

איילת שקד: עיון זה, על-פי חוות הדעת, צריך להיעשות באמצעות חבר ממשלה.

איילת שקד: ראש הממשלה מוסמך לעשות את זה באופן אוטומטי, אבל הממשלה יכולה להסמיך גם כל שר אחר.

איילת שקד: עורכת-הדין שלומית ברנע ציינה בחוות דעתה שיש טעם רב שראש הממשלה, העומד בראש הממשלה, שהקימה את ועדת החקירה, והשר האחראי לארכיון המדינה יובילו את המהלך.

איילת שקד: זאת אומרת, או ראש הממשלה או לחלופין אני.

איילת שקד: יש טעם בכך ששרת המשפטים תוביל את המהלך ותגיש הצעת החלטה לממשלה, נוכח זאת שהיא השרה שאחראית לחוק ועדות חקירה.

איילת שקד: אז אם אני מסכמת, זה או ראש הממשלה או אני – זה הכי הגיוני – או שהממשלה תסמיך כל שר אחר להתחיל לנבור בחומרים.

איילת שקד: לאחר שקיבלתי את חוות הדעת הזאת, בשבוע שעבר, פניתי במכתב לראש הממשלה בבקשה שיכריע.

איילת שקד: בעיני זה לא משנה, כל הכרעה שלו אני אקבל, בין שהוא רוצה – בין שאני, בין שכל שר אחר.

איילת שקד: אני ממתינה כעת לקבל את תשובתו של ראש הממשלה בנושא, ואני אעשה כל שביכולתי על מנת לטפל בזה.

איילת שקד: קיבלתי פניות מקבוצות של פעילים שפועלים בנושא, גם חברת הכנסת נורית קורן פנתה אלי, ומה שנקרא, אני על זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון רוצה לשאול שאלה נוספת, כמו גם חברי הכנסת יואב בן צור ודב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אחר כך נשמע את השרה עוד פעם.

זהבה גלאון: גברתי השרה, אני קודם כול רוצה לשבח אותך על היוזמה הפעילה שאת נוקטת כדי להסמיך אותך או את ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אם יורשה לי להשיא עצה, לא נראה לי שבין שלל התפקידים של ראש הממשלה הוא יכול להתעסק – אני לא אומרת את זה אפילו בציניות, אני מתכוונת לזה.

זהבה גלאון: זה נושא יותר מדי רגיש ויותר מדי חשוב מכדי ייפול בין הכיסאות בגלל העיסוקים הרבים של ראש הממשלה, וחזקה עלי שאם את תוסמכי – זו נראית לי דרך המלך.

זהבה גלאון: יש משהו שהוא בלתי מתקבל על הדעת, כשאנחנו מדברים על 1,000 משפחות ונושא טעון ורגיש, ואפשר לחסום דברים שקשורים לפרטיות – לא יכול להיות שארכיונים, יוטל עליהם איפול עד 2071.

זהבה גלאון: אף אחד כבר לא יישאר בחיים, זה לא יעניין אף אחד, ואני חושבת שיש למדינה חובה, גם כדי להנמיך את הלהבות וגם להתמודד עם דברים אולי לא נעימים שהמדינה עשתה בזמנו.

זהבה גלאון: אני מברכת אותך על היוזמה שאת נוקטת.

זהבה גלאון: אני חושבת שהממשלה צריכה לקבל החלטה שמסמיכה אותך, והגיע הזמן לשים סוף לפצעים הכואבים האלה של פרשת הילדים החטופים.

זהבה גלאון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור – בבקשה, אדוני.

יואב בן צור: א.

יואב בן צור: אני רוצה להודות לגברתי השרה על היוזמה ועל הרצון באמת לפתור את הבעיה.

יואב בן צור: כבן למשפחה שאיבדה בשנת 1949 במחנה העולים ראש-העין דוד ואחיין ביום אחד – דוד שלי ובת-דוד שלי, ביום אחד נעלמו שניהם, ועד היום לא ידוע מה עלה בגורלם, אני רואה חשיבות רבה בפתיחת החיסיון של התיקים.

יואב בן צור: אני רוצה לשאול: 1.

יואב בן צור: מי קיבל את ההחלטה שהתיקים האלה יהיו בחיסיון עד שנת 2071?

יואב בן צור: 2.

יואב בן צור: למה?

יואב בן צור: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ולאחר מכן נשמע התייחסות משרת המשפטים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, אכן הסוגיה שאנחנו מדברים בה היא אחת הסוגיות הרגישות והכואבות ביותר.

דב חנין: במשך שנים רבות מדי מדינת ישראל התייחסה לנושא הזה כנושא שאו שהוא בכלל בסימן שאלה, או שאם יש נתונים, אנחנו לא יכולים לדבר עליהם.

דב חנין: הגישה צריכה להיות גישה הפוכה – אין שום סיבה, דבר שקרה לפני 60 שנה, לא להציג אותו בפני הציבור.

דב חנין: גברתי בצדק מדברת על הרגישויות של פרטיות, אבל השאלה איננה השאלה הפרטנית של שם כזה או אחר, יש כאן שאלה עם היבט ציבורי מאוד מאוד משמעותי.

דב חנין: ולכן הפנייה שלי – ואני חושב שכולם פה בכנסת מצטרפים לפנייה הזו – את ההליך הזה שמתבצע כרגע, שכפי שגברתי אמרה נמצא במגרשה של הממשלה, לסיים מהר, כדי שבאמת נוכל לדעת, נוכל לראות את המסמכים ונוכל להביא את הדיון למקום ענייני.

דב חנין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

איילת שקד: טוב, אני שמחה שאנחנו, בעצם כולנו, חושבים אותו דבר, שבהחלט לפחות צריך לעיין בחומר ולנסות להבין למה החיסיון – למה הוחלט עליו לשנים כל כך ארוכות ורבות.

איילת שקד: לשאלתך, אני מניחה – אני לא יודעת, אני רק מניחה – שזו החלטת ממשלה, סביר להניח שזו החלטת ממשלה כתוצאה מהחלטת ועדת החקירה, אבל אני אבדוק ואני אחזור אליך עם תשובה מדויקת.

זהבה גלאון: מה שקרה, שמכיוון שוועדת החקירה לא החליטה מה לעשות עם הפרוטוקולים, זה עמד לפתחה של הממשלה, והממשלה החליטה על חיסיון עד 2071.

איילת שקד: אז בבקשה, כפי שתיארתי לעצמי זו החלטת ממשלה, ולכן, מכיוון שזו החלטת ממשלה, צריכה להיות החלטת ממשלה חדשה על מנת לאפשר לפתוח את החומר הזה, ולפני זה צריכה להיות החלטת ממשלה על מנת להסמיך את אחד השרים לעיין בחומר, בסדר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים חברת הכנסת שקד.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו נעבור לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני משער שאנחנו נספיק לסיים חוק אחד, ולאחר מכן שני חברים חדשים – אחד מהם חדש-ישן – יצהירו אמונים כאן בפני המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: קבענו את זה לשעה 12:00, אני לא בדקתי אם כל המשפחות נמצאות, אז לכן אני אזמין את חברת הכנסת שזה עתה ראיתי אותה, לפני שנייה ראיתי אותה.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה לא ברור במצב כזה?

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2518/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – ילד נעדר עוגן משפחתי), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: יש תמיכת ממשלה כאן בחוק הזה, וישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת מירב בן ארי, עד עשר דקות לרשותך.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב-ראש, לא נצטרך את עשר הדקות; זאת הצעת חוק קצרה וחשובה.

מירב בן ארי: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – ילד נעדר עוגן משפחתי), התשע"ו: תיקון התוספת הראשונה – בחוק הבטחת הכנסה, בתוספת הראשונה, בפרט 1, במקום "ילד נטוש" יבוא "ילד נעדר עוגן משפחתי".

מירב בן ארי: הגיעה אלי פנייה מילדים שהם חסרי עורף משפחתי, לאור העובדה שההורים שלהם נטשו אותם בשלב מסוים בחייהם, והם ביקשו שכאשר הם מגיעים לסניפי הביטוח הלאומי, הם לעתים מובכים מעצם ההגדרה, ולאור בקשתם ביקשתי להחליף את השם מ"ילד נטוש" ל"נעדר עוגן משפחתי".

מירב בן ארי: מדובר על ילדים שננטשו על-ידי הוריהם בישראל, ובלבד שאחד מהוריהם הוא תושב ישראל או שהוא נטש אותו בישראל וההורה השני נפטר או אינו מתגורר אתו, ונבצר ממנו מלמלא את החובות שלו.

מירב בן ארי: השימוש במונח "ילד נטוש" פוגע בצעירים רבים, שבבואם לקבל את התביעה לקבלת הקצבה חשים מבוכה, ולכן קיבלתי את בקשתם ופניתי – כמובן באמצעות הצעת חוק; אני מודה לשר הרווחה שאישר את הצעת החוק הזו, וכמובן לאנשי הביטוח הלאומי שמלווים אותי ולצוות העוזרים – – –

חיים כץ: אישר מותנה.

מירב בן ארי: בהסכמה של – כן, אני מניחה שאתה תקרא את זה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ימסור – תודה לחברת הכנסת המציעה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: השר בוודאי ימסור את התשובה, אם יש תמיכה, אין תמיכה, באילו תנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ, תשובתך.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הצעת החוק שבנדון מבקשת לשנות את המונח "ילד נטוש", הקבוע בחוק הבטחת הכנסה, ובמקומו לציין "ילד נעדר עוגן משפחתי".

חיים כץ: חוק הבטחת הכנסה קובע את זכאותו של ילד קטין, אשר אינו גר ואינו מטופל על-ידי הוריו מטעמים שונים, לקצבה בשיעור של 2,022 ש"ח, קצבת ילד נטוש.

חיים כץ: התשלום מבוצע בדרך כלל על-ידי העברתו לידי קרובו של הקטין או מי שמטפל בו בפועל.

חיים כץ: כאמור לעיל, הצעת החוק מבקשת לשנות את המונח "ילד נטוש" בשל החשש כי יש בביטוי זה לפגוע בקטינים המגישים תביעות לקבלת הקצבה שלה הם זכאים, ומאחר שהביטוי אינו משקף באופן מדויק את מצבם, אף המוסד לביטוח לאומי סבור כי יש מקום לתקן את המונח ולקבוע במקומו מונח ראוי יותר.

חיים כץ: עם זאת, המונח המוצע בהצעה דנן, "ילד נעדר עוגן משפחתי", מעורר קשיים פרשניים באשר להגדרת הילד הזכאי לקצבה זו, ולפיכך מן הראוי לבחון חלופות מדויקות יותר.

חיים כץ: לאור האמור לעיל, ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק, בכפוף להמשך קידום ההצעה בהסכמת משרד המשפטים, משרד הרווחה והמוסד לביטוח לאומי, ואת מסכימה – לפרוטוקול?

חיים כץ: לא שומע.

מירב בן ארי: ברור.

חיים כץ: כשאת עושה עם הראש ככה, לא שומעים בפרוטוקול.

מירב בן ארי: – – –

חיים כץ: חברת הכנסת מירב בן ארי מסכימה להצעה, ולכן אני קורא לחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – ילד נעדר עוגן משפחתי), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת – בבקשה, ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – ילד נעדר עוגן משפחתי), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 43 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לצורך הכנתה לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יש חברי כנסת – בר, סויד, אולי גם נוספים, אוסאמה סעדי – שמבקשים להירשם בפרוטוקול, ודוד ביטן – מבקשים להירשם בפרוטוקול ככאלה שתמכו בהצעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נרשום את זה בפרוטוקול בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצהרת אמונים של חברי כנסת חדשים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, מן הראוי שנכבד את חברי הכנסת שיצהירו אמונים.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חבר הכנסת אמיר אוחנה?

יולי יואל אדלשטיין: היית במצב הזה רק לפני איזה חודשיים, נכון?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, בבקשה, אז נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי.

יולי יואל אדלשטיין: זה כבר מתחיל להזכיר לי הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת זהבה גלאון ועיסאווי פריג'.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך כלל מזכירת הכנסת עושה הצבעה שמית.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של חבר הכנסת משה יעלון, שנכנסה לתוקפה ביום שני, ט"ו באייר תשע"ו, 23 במאי 2016, בא במקומו חבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את יהודה גליק לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יהודה גליק, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חברי הכנסת, ואתה תשיב: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

יהודה גליק: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גליק, אתה ודאי יכול לומר כמה מילים.

שולי מועלם-רפאלי: – – – ברכה בשם ובמלכות – – –

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: המיקרופון שלך בפעם הראשונה.

יהודה גליק: ברוך שכיוונת, חברת הכנסת מועלם.

קריאה: – – – מה שאת אומרת, רק לא בהר-הבית, כי אסור שם – – –

יהודה גליק: ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם שהחיינו וקיימנו והגענו לזמן הזה.

קריאות: אמן.

יהודה גליק: עבורי המילה "שהחיינו" מקפלת בתוכה באמת משמעויות רבות ועמוקות מאז ניסיון ההתנקשות.

יהודה גליק: הנה, אני חי פיזית, והקדוש-ברוך-הוא ממלא אותי גם בחיות, ברצון לעשייה.

יהודה גליק: מכובדי, אשתי יפי – היא לא מרשה להגיד משהו מעבר לזה – אמי, ילדי – חגי, אביטל, נריה דוד, שלמה, הלל, שחר, טניה, ובני-זוגם וילדיהם, אחי ואחיותי ושאר בני משפחתי וחברי – אדוני היושב-ראש, יושב-ראש האופוזיציה גם פה?

יהודה גליק: – –

יולי יואל אדלשטיין: יגיע.

יהודה גליק: – – שרי הממשלה, חברי חברי הכנסת, אני מבקש לפתוח את דברי בתודה – תודה לכם על הסולידריות.

יהודה גליק: אני רוצה להקריא קטע שנאמר פה במשכן הזה 13 יום לאחר ניסיון הפיגוע בחיי בי"ט במרחשוון תשע"ה, 11 בנובמבר 2014: "התנצלתי בפני סגניתי פנינה תמנו-שטה על כך שאני עושה לה הפתעות ובלגן, אבל פשוט אתם הראשונים שאני רוצה, לקראת הדיון על יום החולה, לחלוק עמם" – עם שרת הבריאות, עם הנוכחים במליאה – "את שמחתי.

יהודה גליק: לפני שנייה ירדתי מכאן על מנת לדבר עם יהודה גליק, שנושם לבד כבר שעתיים.

יהודה גליק: בסגנון של יהודה גליק, הוא ביקש לדבר אתי ולומר לי שהוא רצה להתקשר אלי מהר", כי "אני יודע שאתה נאבקת על זכות לדבר; אני כמה ימים נאבקתי על זכות לנשום.

יהודה גליק: עכשיו אני כבר נושם לבד, ורציתי לחלוק אתך את זה.

יהודה גליק: אני יודע שדוברים רבים במליאה הזאת, כשעלו לדבר בימים האחרונים איחלו לו רפואה שלמה" – אז התרגשתי – "הרגשתי חובה לבוא ולומר לכם שהאיחולים של רבים מכם עזרו.

יהודה גליק: העבודה הנפלאה של אנשי 'שערי צדק' ושאר אנשי הרפואה.

יהודה גליק: גברתי השרה" – אמרת – "כנראה בכיוון הנכון, ואנחנו מאחלים לו לא רק לנשום, אלא גם לדבר, וללכת ולרקוד, ושיהיו לו רק שמחות במשפחה.

יהודה גליק: " כה אמרת, אדוני.

יהודה גליק: אל דאגה, אני לא הולך לרקוד פה, אבל, ברוך השם, שבתי לדבר, לרקוד, לשמוח.

יהודה גליק: ואני מבקש להודות לכל יושבי הבית הזה, וגם לכל עם ישראל, וגם ליהודים ושאינם יהודים ברחבי העולם, שנשאו תפילה למעני.

יהודה גליק: ברוך השם, עצם העמידה שלי כאן מעידה כי תפילותיכם התקבלו.

יהודה גליק: התפילות הגיעו מכאלה שראו בי מוביל בשורה ומכאלה שרואים בי מוביל אסון.

יהודה גליק: לאלו גם אלו תודתי.

יהודה גליק: יהי רצון שכל המברכים יתברכו.

יהודה גליק: אני גם רוצה בהזדמנות זו, אדוני היושב-ראש, להודות לכל עובדי הבית הזה, שבשלושת הימים האחרונים הפתעתי אותם בכל מיני הפתעות, וכל אנשי המשמר פה, שבאמת בלי כחל ושרק, בלי למצמץ, עשו והתגייסו למעני – כל המחלקות.

יהודה גליק: אני לא רוצה לפרט; באמת עובדי הבית הזה – אגב, גם בהיותי אזרח פשוט.

יהודה גליק: תמיד עובדי המשמר מקבלים את פני האנשים בכזה נחת רוח וסבר פנים.

יהודה גליק: חברי חברי הכנסת, נולדתי לפני 51 שנה בניו-יורק שבארצות-הברית לאבי, פרופסור שמעון גליק, ולאמי, גברת ברנדה גליק, בבית שהיה מלא באמונה בה' וברגש ציוני.

יהודה גליק: בשנת 1974, בהיותי בן שמונה וחצי, שמעו הורי שהולך להיפתח בית-ספר לרפואה בנגב והחליטו שהגיע הזמן לממש את החלום הציוני ולהיות שותפים בעשייה.

יהודה גליק: אבי נשא אז במשרה בכירה באחד מבתי-החולים בניו-יורק והיה חלק מצוות מחקר מתקדם מאוד, ששנתיים לאחר שעלינו לארץ זכה בפרס נובל לרפואה.

יהודה גליק: אך הם החליטו שהגיעה העת.

יהודה גליק: מה שמשך את אבי יותר מכול היה העובדה שבית-הספר לרפואה בנגב יהיה מיוחד בגישתו, הרואה בחולה בראש ובראשונה אדם.

יהודה גליק: אבי, איש האתיקה הרפואית ברמ"ח איבריו, נאבק שנים למען זכויות החולה, והחליט לממש את אמונותיו.

יהודה גליק: הוא עבר לבאר-שבע, שהייתה אז עיירה קטנה, עוד לפני שזכו באליפות בפעם הראשונה, ובמידת הצורך מדי שבוע היה לן ביישובים קטנים שבהם לא היה רופא – ירוחם, רהט – מתוך הבנה שלא ייתכן להשאיר יישוב ללא רופא.

יהודה גליק: אבי איננו נמצא כאן כעת.

יהודה גליק: הוא נמצא במרכז הרפואי סורוקה – תודה לאל, לא כפציינט, אלא ממרום גילו, בן 84, הוא ממשיך להתנדב ולקבל חולים במרפאה.

יהודה גליק: במשפחתנו יודעים שבין שיש ברית לנין או בר-מצווה לנכד, ביום שסבא במרפאה הוא לא יגיע.

יהודה גליק: או כלשונו אתמול: האישה שמחכה לתור כבר כמה שבועות וסובלת מבעיה בבלוטת התריס לא אשמה שהבן שלי נהיה חבר כנסת.

יהודה גליק: אבי מעולם לא שבת; מעולם לא קיבל תשלום על טיפול פרטי בחולה.

יהודה גליק: גם אמי היקרה, שנמצאת כאן, שלעומתו לעולם לא תפספס אירוע משמח של בן משפחה, ממשיכה גם היא להתנדב שעות רבות בשבוע ב"יד שרה", וזאת לאחר 20 שנה שבהן לימדה אנגלית את בני ובנות הנגב.

יהודה גליק: רבים מהם באו אלינו הביתה לקבל שיעורים פרטיים – חינם, כמובן.

יהודה גליק: הורי הם מקור ההשראה שלי להתמסר למען הכלל, להיות קשוב תמיד לאנושיות.

יהודה גליק: כאדם מאמין ברור לי שאין מקרים בעולם.

יהודה גליק: בזה שאני עומד לפניכם כעת ביומי הראשון בכנסת – כפי שאתם רואים, לא הסתפרתי וזיפי הזקן שאני רגיל לגלח בולטים – זה משום שאנחנו ביום האחרון שבו אנחנו מציינים את הימים שבהם מתו תלמידי רבי עקיבא מפני שלא נהגו כבוד זה בזה.

יהודה גליק: בתקופה האחרונה, לצערנו, אנחנו שומעים מחלקים שונים מהבית הזה קולות שלפיהם כאילו עדיין לא תמיד אנחנו נוהגים כבוד זה בזה.

יהודה גליק: לא באתי להטיף בשער, אלא לפנות לעצמי עם כניסתי למשכן הזה, להזכיר לעצמי שעלי להקפיד לנהוג בכבוד חברי.

יהודה גליק: אני מתפלל שאזכה לקדש את שמו בעולם, ושלעולם שמו לא יתחלל על-ידי.

יהודה גליק: אני מתפלל שהקדוש-ברוך-הוא ייתן בלבי הכנעה וענווה לדעת לשמוע ולהקשיב לכל באי הבית הזה; לתת בהם אמון שהם באים מתוך אמונה בצדקת דרכם – לכבד, להקשיב ולנסות להבין אותם.

יהודה גליק: "אם אשכחך ירושלם תשכח ימיני, תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי, אם לא אעלה את ירושלם על ראש שמחתי".

יהודה גליק: כן, חברים, אל דאגה, לא שכחתי את ירושלים, לא שכחתי שאני ימני.

יהודה גליק: בשנים האחרונות אני מוסר את נפשי למען הנושא החשוב כל כך – ציון.

יהודה גליק: "ואני נסכתי מלכי על ציון הר קדשי", ציון היא הר-הבית.

יהודה גליק: ביום שני השבוע, ביומי האחרון כאזרח מן השורה, עליתי להר-הבית למלא את המצברים של הנפש, ולקבל עלי את שליחותו של הקדוש-ברוך-הוא מהמקום שבו שמו שוכן בעולם הזה ולהתחבר לאור ולשלום ולטוב שבעולם הזה.

יהודה גליק: הקדוש-ברוך-הוא שהרים אותי – וחיבק אותי – ממצב קריטי לעמידה על הרגליים כאן בכנסת ישראל, חשב כנראה שמשימת חיי טרם הסתיימה; את שליחותי אבצע בבית הזה.

יהודה גליק: לא הגעתי לכאן לעשות קריירה פוליטית, אינני יודע אם אהיה כאן זמן רב או מועט – הוא יחליט – אבל כל עוד אני כאן, אעשה כל אשר לאל ידי להפסיק את העוול המתרחש מדי יום במקום הקדוש בעולם, שבו שוטרים מצווים לבדוק האם יהודי בן 90 מזיז חלילה את שפתיו או לא.

יהודה גליק: לא אסכים גם שהמרכז העולמי לשלום ולטוב ולאור ימשיך לשמש כמרכז הסתה לטרור.

יהודה גליק: ברוך השם, בשנה האחרונה הוביל השר לביטחון פנים בשיתוף עם שרת המשפטים ובגיבוי ראש הממשלה את גירוש גורמי ההסתה מהר-הבית.

יהודה גליק: והנה, הפלא ופלא, כשמגרשים את הבריון השכונתי האלימות מצטמצמת.

יהודה גליק: בחג פסח האחרון עלו להר-הבית – שיא במספר היהודים מאז קום המדינה – למעלה מ-1,000 איש בשבוע אחד.

יהודה גליק: והנה קוסמות – הכול עבר בשלום.

יהודה גליק: מסתבר שהאחריות לאלימות היא על האלימים ולא על קורבנות האלימות.

יהודה גליק: השנה אנו מציינים את שנת היובל לאותה קריאה מפורסמת "הר-הבית בידינו"; אותה שנה שבה זכינו לעלות שלב נוסף בתהליך קיבוץ הגלויות וגאולת ישראל, לשוב לנחלת אבותינו.

יהודה גליק: אני עומד כאן כנבחר ראשון לראשונה בישראל, נציג רשמי של מחוז יש"ע – כן, יש"ע, לא יו"ש.

יהודה גליק: אשתדל להיות שליח נאמן לשולחי, לחצי מיליון אזרחי ישראל הגרים בחבלי יהודה ושומרון.

יהודה גליק: איאבק למען שיפור איכות חייהם בחינוך ובתחבורה, בבינוי ובביטחון, בתקשורת, וכדי שנותני שירות יגיעו גם אליהם.

יהודה גליק: כן, אני יודע שבחבלי הארץ חיים גם כ-2 מיליון ערבים – או פלסטינים, איך שתרצו לקרוא להם – ובזמן שאנו בנינו כאן מדינה לתפארת, מהמתקדמות ומהמוסריות שבעולם, ההנהגה שלהם העדיפה שרבים מהם ימשיכו לחיות במחנות פליטים.

יהודה גליק: הנהגתם שכנעה אותם והשלתה אותם.

יהודה גליק: מאז 1947 ועד היום דחתה כל הצעת פשרה שעמדה על הפרק.

יהודה גליק: נדמה שכל מי שעיניו בראשו מבין שאופציית המדינה הפלסטינית כבר פסה מן העולם, אבל גם מי שרואה את מאות הפלסטינים העומדים מדי יום מאחורי גדרות – מדי לילה, יותר נכון – בציפייה דרוכה לעבור ולעבוד ולא מרגיש צביטה עמוקה בלב, הרי שעליו לחזור ולפתח רגישות אנושית בסיסית.

יהודה גליק: אני קורא מכאן לשכנינו החיים לידינו להפסיק לחיות בדמיונות, לשבת יחד להכין תוכנית עבודה לבניית מדינה יהודית המעניקה מתוך ערכים יהודיים בסיסיים של "ואהבתם את הגר" זכויות אדם מלאות לכל מי שיהיה מוכן לגלות נאמנות ולהפסיק כל לגיטימציה לאלימות.

יהודה גליק: לסיום, אני מבקש לציין שרבים שואלים אותי איזה חוק הייתי רוצה לחוקק.

יהודה גליק: אז אולי אני קצת, קצת הרבה, נאיבי.

יהודה גליק: הייתי שמח שנחוקק חוקים לעצמנו.

יהודה גליק: למשל, כל מי שמחליט לומר דברי ביקורת על חברו, יהיה חייב להתחיל בדברי פרגון.

יהודה גליק: מי שלא מסוגל לראות משהו טוב בזולת, הכיצד יוכל לבקר אותו?

יהודה גליק: או למשל, אולי אחת לחודש, לחודשיים, כל חבר כנסת יהיה חייב לשאת נאום שבו הוא משכנע בטיעונים ההפוכים לדעתו, כדי שיזדהה עם הדברים שנאמרים.

יהודה גליק: חבר הכנסת בגין, אני אוהב את החיוך שלך.

יהודה גליק: שנים רבות אני מסתובב במסדרונות ורואה שיש כאן אנשים ערכיים, רציניים, מאירי פנים – בכל גוני הקשת הפוליטית.

יהודה גליק: אני נושא תפילה שאלמד מהם להמשיך להאיר פנים – זה לזה – ולהקשיב.

יהודה גליק: "שאלו שלום ירושלם, ישליו אהביך.

יהודה גליק: יהי שלום בחילך, שלוה בארמנותיך.

יהודה גליק: למען אחי ורעי אדברה נא שלום בך.

יהודה גליק: למען בית ה' אלוהינו אבקשה טוב לך".

יהודה גליק: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יהודה גליק.

יולי יואל אדלשטיין: לא, אין מחיאות כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, נא לפזר את ההתקהלות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו עוד דרך ארוכה בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: הסדרנים ילוו את חבר הכנסת יהודה גליק למקומו, וחברי הכנסת ישבו.

יולי יואל אדלשטיין: אולי גם לשם שינוי ניתן כבוד מינימלי לדובר השני לעומת מה שהיה פה בדקות האחרונות.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברים, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני חושב שלפי השכל הישר אני הייתי אמור עכשיו לברך את חבר הכנסת הנכנס יהודה גליק, אבל ודאי שאני לא יכול לעשות זאת כיושב-ראש הכנסת, אז אני אתכבד להזמין חבר טוב ושכן של חבר הכנסת יהודה גליק, חבר הכנסת זאב אלקין, שר העלייה והקליטה והשר לירושלים ומורשת, לברך את חבר הכנסת הטרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אכן לקחת לי את דברי הפתיחה.

זאב אלקין: רציתי – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אני לא מוכן שזה יהיה כאן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת במקומך.

יולי יואל אדלשטיין: השרה גמליאל, השרה גמליאל, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: מה שאני ראיתי מכאן בדקות האחרונות, כבר שאלה אותי מזכירת הכנסת ממה אני מוטרד; חוסר יכולת לתת כבוד לדובר שנואם בפעם הראשונה, זה פשוט משהו שמשגע אותי.

יולי יואל אדלשטיין: היו שיחות יותר חשובות לרוב האנשים באולם.

יולי יואל אדלשטיין: השר לוין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: מומחים יקרים שם ליד התאים, מילה אחת וכולכם תהיו בפרסה.

יולי יואל אדלשטיין: כן, גם אתה; לא יודע מי אתה, אבל גם אתה.

יולי יואל אדלשטיין: חוצפה פשוט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אכן לקחת לי מפי את דברי הפתיחה.

זאב אלקין: רציתי לפתוח בכך שאני מודה לקדוש-ברוך-הוא שזימן אותך להיות יושב-ראש הכנסת, ובזה הוענקה לי הזכות לברך את יהודה, כי אכן היית צריך לעשות את זה כאן במקומי.

זאב אלקין: זה בהחלט יום מאוד מאוד מרגש בשבילי.

זאב אלקין: יהודה, אחי, רעי, שכני ומורי, אני מתרגש עד דמעות לעמוד כאן ולברך אותך אחרי נאומך הראשון.

זאב אלקין: 26 שנים אנחנו מכירים.

זאב אלקין: הכרנו ביום חתונתי.

זאב אלקין: יהודה רקד בחתונתי.

זאב אלקין: כך הכרנו, ביום הראשון שהוא הגיע למוסקבה.

זאב אלקין: אז אני עוד לא אזרח ישראלי, עושה את דרכי בהיערכות לקראת העלייה, ופתאום נחת עלי ג'ינג'י, שדבר אחד שיכולת להבין עליו מייד – ששמחת החיים ואהבת האדם הן כרטיס הביקור שלו, בלי שדיברת אתו מילה.

זאב אלקין: וכל מי שפגש את יהודה בחייו – זה מה שיוצא ממנו:

זאב אלקין: שמחת החיים ואהבת האדם.

זאב אלקין: גם אתה עלית, אומנם כילד, ממדינה אחרת – מארצות-הברית, בן של אבא עולה, שהזכרת אותו כאן בדבריך, שקשה מאוד להפריז בתרומתו לפיתוח הרפואה הישראלית בנגב, לכולם – ליהודים וערבים, כולם כאחד.

זאב אלקין: הוא איש מדהים שעשה דברים מדהימים, ואני חושב שמהבית הבאת את התפיסה הזאת של הרצון לעזור לזולת, את רוחב הלב, אהבת האדם באשר הוא אדם, ועם זה הלכת לאורך כל חייך.

זאב אלקין: עשית תפניות מאוד חדות בחיים.

זאב אלקין: מאז, באותן 26 שנים שאנחנו מכירים, שומרים על קשר, ובכל מקום שהלכת אליו – ולכאורה לא תמיד יש קשר בין מקום למקום – החוט המקשר היה הרצון הזה לעזור לזולת ולתרום.

זאב אלקין: כך זה היה כשפעלת בקליטת העלייה.

זאב אלקין: זכיתי לזה שהייתי תלמידך.

זאב אלקין: הייתי בצעדים הראשונים שלי בארץ, אחרי שעליתי, ופגשת אותי כמנהל וכמורה במכינה של התלמידים בישיבת הר-ציון – אותי ועוד רבים כמוני.

זאב אלקין: עזרת לנו לעשות את הצעדים הראשונים בלימוד הגמרא ובדרכנו לחיבור העשיר לעולם היהדות.

זאב אלקין: אני חושב שהשפעת מאוד על כל אחד מאתנו.

זאב אלקין: היית מחנך מדהים של החבר'ה הצעירים, תלמידים שלימדת בישיבה, של ילדים קטנים.

זאב אלקין: מי שלא ראה את יהודה מארגן בחצר הבית לכל הילדים הקטנים של הבית יציאת מצרים, לא ראה מה זה חינוך יהודי אמיתי.

זאב אלקין: מחנך במשפחתו – נמצאת כאן יפי, שמונת הילדים; משפחה מדהימה, לתפארת – ומחנך בכל מקום שאליו הוא מגיע.

זאב אלקין: תרמת רבות כמחנך, ויכולת להמשיך לתרום כמחנך, אבל תמיד מה שאפיין אותך זה רצון לשנות את המציאות למציאות יותר טובה, יותר נכונה.

זאב אלקין: וזה מה שהביא אותך בסופו של דבר למשרד הקליטה – משרד שאני, בעקבות מה שחתמנו רק לפני כמה דקות, אדוני היושב-ראש, הולך בצער רב להיפרד ממנו בעוד כמה ימים, בתחילת השבוע הבא.

זאב אלקין: היית במשרד הזה דמות מאוד מאוד פעילה, מאוד מאוד נמרצת.

זאב אלקין: זוכרים אותך שם היום, דובר המשרד, מנהל אגף ההסברה, מנהל היחידה לזהות יהודית.

זאב אלקין: אגב, ניסיתי לשחזר את היחידה; לא הספקתי.

זאב אלקין: מקווה שהשרה לעתיד סופה לנדבר תשלים את המשימה הזאת.

זאב אלקין: בהחלט ראוי שהיא תחזור לפעול במשרד הזה.

זאב אלקין: הגעת לתפקיד בכיר במשרד, של מנהל אזור אשקלון, ואז הגיעה שנת 2005.

זאב אלקין: לא כולם אולי זוכרים, אבל היה אזרח המדינה, נדמה לי אחד, אם איני טועה, שבאותה שנת שבר של תוכנית ההתנתקות קם ואמר: אני מנהל אזור אשקלון במשרד הקליטה.

זאב אלקין: בחלקי ייפול, בין השאר, לקלוט את מגורשי גוש-קטיף.

זאב אלקין: אני לא יכול להרגיש בלב שלם כעובד מדינה בנקודת השבר הזאת, ומכיוון שאני בתפקיד בכיר, ואני רוצה להביע את עמדותי, הדרך היחידה שיש לי באותה נקודת שבר זה לעזוב את המשכורת הגבוהה, את התפקיד הבטוח, את הקביעות של עובד מדינה, ולצאת לדרך אחרת לגמרי.

זאב אלקין: עשית את זה ביושר, לא בהיחבא; קמת ואמרת: אני עוזב את כל מה שיש לי, כל מה שבניתי עשר שנים, כי אני בנקודת הזמן הזאת רוצה להיות עם הציבור שמגרשים, ואני מבין את המגבלות של עובדי המדינה.

זאב אלקין: אני חושב שזה מעשה של גבורה אזרחית אמיתית, שמעט כמוהו נעשו באותם ימים.

זאב אלקין: היה מאבק פוליטי-אידיאולוגי עיקש, אבל מעשה כל כך נקי, כל כך של רגש וגבורה אזרחית – אני חושב שהוא אומר הרבה מי זה האדם הזה שהגיע כאן לכנסת היום.

זאב אלקין: יצאת לדרך חדשה לחלוטין עוד פעם בחייך, ובדרך הזאת הלכת למחוזות חדשים לגמרי.

זאב אלקין: מצד אחד – פעילות למען זכויות אדם, זכויות אדם במקום אולי הכי יקר והכי מורכב בתולדות האנושות, זכויות אדם בהר-הבית.

זאב אלקין: הקדשת להר-הבית את השנים האלה של חייך מאז, פחות או יותר, אותה התפטרות ממשרד הקליטה, והפכת לדמות ולסמל של ניסיון להיאבק על הזכויות האלה עוד פעם – בדרך אחרת, לא בדרך של התנגשות; בדרך של חיבוק, בדרך של אהבת אדם, בדרך של לראות במקום זה מקום של שלום, ולא מקום של סכסוך בין העמים.

זאב אלקין: זה מה שתמיד אפיין אותך, בכל אשר פנית.

זאב אלקין: ופנית לעוד דרך – אני מניח שכתוצאה מהדרמה הקשה הזאת של ההתנתקות: פנית לדרך הציבורית.

זאב אלקין: התחלת להיות פעיל יותר ויותר בתנועת הליכוד.

זאב אלקין: זו כבר הפעם השנייה שאתה נבחר לנציג התנועה מטעם מחוז יש"ע – אכן, בצדק; זה השם הרשמי של המחוז בתנועתנו.

זאב אלקין: וקרה כאן עוד אירוע – שנציג המחוז הזה, למרות מיקומו הרחוק ברשימת הליכוד, נכנס לכנסת.

זאב אלקין: אתה מהיום נציגי בכנסת, ואחד מחברי הליכוד ותושבי המחוז.

זאב אלקין: אתה הנציג שלי, ואליך אבוא עם כל הבעיות שיש לי.

זאב אלקין: תתכונן, כי אני בזה היום לא יודע לטפל; אתה תצטרך לטפל.

זאב אלקין: אני חושב שיש פה עוד דבר מדהים.

זאב אלקין: אני, כמו רבים רבים מאזרחי ישראל, ובוודאי מאנשי הציבור, שמעתי כמוכה הלם את הידיעה על כך שמתנקש שפל הרים יד על חייך – דווקא על איש שתמיד סימל את אהבת האדם ואת רוחב הלב ואת הערכים.

זאב אלקין: וקרה פה נס.

זאב אלקין: קרה פה נס של הקדוש-ברוך-הוא, שכשבאנו לשם, לבית-החולים, ודיברנו עם המשפחה, היה נראה שיהיה נס שחייך יינצלו, ואתה תוכל לדבר אתנו ולהמשיך אתנו.

זאב אלקין: והנה, קרה כאן נס כפול ומכופל: אתה כאן אתנו בכנסת ישראל.

זאב אלקין: הגעת למעשה למקום שמעצב את חיי המדינה הזאת, מעצב את חיי העם הזה.

זאב אלקין: ניסו לקחת את חייך, ניסו לקחת אותך מאתנו, אבל בסופו של דבר, בזכות הנס הזה של התערבות הקדוש-ברוך-הוא, שידע שמקומך כאן, ואתה צריך להשפיע ולתת את תרומתך הייחודית לעתידה של המדינה הזאת ולעתידו של העם הזה – בזכות זה קרה פה נס, ואתה פה כאן אתנו.

זאב אלקין: אין לי ספק שאיש ערכים כמוך, איש רחב לב ואוהב אדם כמוך, עוד יתרום כאן תרומה אדירה לעם ישראל ולמדינת ישראל.

זאב אלקין: אני חושב שכנסת ישראל וכולנו גאים בכך שאתה מהיום שותף שלנו כאן, ועוד נתברך בך רבות, ועוד תפתיע רבים וטובים שתופסים אותך דרך פריזמה מאוד מאוד צרה.

זאב אלקין: אנשים ילמדו מי זה האיש המדהים הזה, הרב יהודה גליק, שהצטרף אלינו היום לכנסת.

זאב אלקין: תלך בהצלחה.

זאב אלקין: אין לי ספק שתצליח.

זאב אלקין: תישאר רק מי שאתה – ואין לי ספק שתישאר מי שאתה, לאן שלא תגיע.

זאב אלקין: בהצלחה, יהודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר זאב אלקין על דבריו החמים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד להודיע לכנסת, שעל-פי סעיף 43 לחוק-יסוד: הכנסת, עם הפסקת חברותו בכנסת של סגן השר מאיר פרוש, שנכנסה לתוקפה ביום ט"ז באייר התשע"ו, 24 במאי 2016, בא במקומו חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: בהתאם לסעיף 15 לחוק-יסוד: הכנסת, אני מזמין את יעקב אשר לעלות לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אותך צריך לקבל בברכת ברוכים השבים.

יולי יואל אדלשטיין: תושב חוזר.

יולי יואל אדלשטיין: צריך לבדוק עם אלקין אם יש זכויות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יעקב אשר, אקרא בפניך את הצהרת האמונים של חבר הכנסת, ואתה תשיב: מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה – נא לשבת, השר לוין וחבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: וזה נוסח ההצהרה: אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל ולמלא באמונה את שליחותי בכנסת.

מתחייב אני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יעקב אשר, מן הדוכן שמוכר לך היטב אתה יכול להגיד כמה מילים למליאה.

אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עבורי זה לא נאום בכורה, ואני אחסוך מכם את הריטואל הקבוע של חבר כנסת חדש הכולל סקירה של קורות חייו ושל האנשים שהביאו אותו עד הלום.

אינני חדש כאן בבניין, ואינני צריך להציג את משנתי הפוליטית והציבורית.

היא לא השתנתה מהקדנציה הקודמת, בניגוד למה שלא פעם קורה כשחברי כנסת מחליפים אג'נדות, ומשפצים אידיאולוגיות, ויכולים לשאת נאומים הסותרים אלו את אלו תוך כדי שהם מדלגים ממפלגה אחת למשנה, ומשנים את דעותיהם תוך כדי תנועה ותוך כדי עיון מעמיק בסקרים ובדוחות של יועצי תדמית, עד שלפעמים כל נאום נראה כנאום בכורה לעומת הנאום הקודם.

חברי ואני לא שינינו ולא נשנה את השקפת העולם שבה אנו מאמינים ואת הדרך שאנו מייצגים זה עשרות בשנים בשליחותם של גדולי ישראל.

אך כשאני עומד כאן היום אני חושב לעצמי, מה נשתנתה הכנסת הזאת מהכנסת הקודמת.

יהיו כאלה שיגידו שכלום לא השתנה, מה שהיה הוא שיהיה, אבל מנקודת מבטי, כחבר כנסת חרדי, אני רואה שינוי דרמטי בין תקופה זו לקודמתה.

בקדנציה הקודמת התנהלה כאן מלחמה נגד הציבור החרדי ונגד שלוחיו בכנסת.

זו הייתה מערכה שכוונתה הייתה להפוך את הציבור החרדי, ובמיוחד את מנהיגיו ושליחיו, לבלתי לגיטימיים, לבלתי תורמים, ושכל מטרתם מכוונת לצורכי קהילתם בלבד.

ניסו להציג אותנו באור שחור, אף יותר מצבע הז'קט שאנחנו לובשים.

עברה שנה וחצי שבמהלכה הוחלפה ממשלה, וחברי הכנסת החרדים מכהנים כיום בתפקידים חשובים בהנהגת המדינה.

וראה זה פלא, אדוני היושב-ראש, אותם חברי כנסת מככבים בראש מדדי הפופולריות ושביעות הרצון מתפקודם כשרים, כיושבי-ראש ועדות וכחברי כנסת יעילים וחרוצים.

ושלא תטעו, הסקרים הללו לא נערכו בבני-ברק ולא נערכו במאה-שערים; הם משקפים את דעתם של כל תושבי מדינת ישראל, יהודים וערבים, דתיים וחילונים.

די אם נשמע ראשי רשויות המשבחים את עבודתם ועזרתם של יושב-ראש ועדת הכספים, של שר הבריאות, של שר הפנים והפריפריה, אשר פועלים לרווחת אזרחי ישראל ללא יוצא מהכלל ומקדמים רפורמות מרחיקות לכת במשרדיהם בראייה כוללת למען כולם.

נכון שהם חרדים, נכון שהם עומדים על המשמר שמדינת ישראל תהיה יותר מחוברת לשורשיה כעם מאז מעמד הר-סיני, ונכון שבסוגיות אלה יש חילוקי דעות בבית הזה, אך הם פועלים מתוך תחושת שליחות ואמונה, כפי שנקרא בפרשת השבוע בשבת הקרובה: "אם בחֻקֹתי תלכו ואת מצוֹתי תשמרו – – – ונתתי שלום בארץ".

אותם נציגים שלפני שנתיים הושמצו מעל במה זו עשרות פעמים, עושים את תפקידם באחריות ומסירות לכל חלקי העם, כי להיות איש ציבור חברתי הדואג לחלש, לחולה ולנזקק, זאת לא אמירה בעלמא, זו לא ססמת בחירות; זה חלק מהציווי האלוקי.

חברי חברי הכנסת, החברה הישראלית גילתה לפתע את נציגי הציבור החרדי כפי שהם באמת, ולא כפי שניסו להציג אותם עד לא מכבר.

דבר זה נותן את אותותיו ותורם לאיחוי הקרעים בעם.

אנו בהחלט רואים ירידה דרסטית בהסתה נגד הציבור החרדי ועלייה תלולה בהערכה שרוחש הציבור לפעילותם של נציגיו.

רק לאחרונה התפרסם סקר מעמיק המראה באופן ברור שאזרחי המדינה רוצים יותר מסורת ומתקרבים יותר לשורשים, ומאמינים שזכותנו על ארצנו מגיעה מכוח עברנו כעם סגולה ומכוח תורתנו הקדושה המסורה לנו מדור-דור.

אנו נמשיך לעמוד על משמרתנו כדי שמדינת ישראל תהיה יותר יהודית, יותר מסורתית, יותר שורשית, יודעת להכיר בערך התורה ויודעת להכיר בערך לומדיה.

בד בבד, נמשיך בפעילותנו לעזור ולסייע לכלל הציבור הישראלי, ובמיוחד לאוכלוסיות מוחלשות, כגון נכים, קשישים, ניצולי שואה ואנשים קשי יום.

זהו תפקידנו, ואת זה חברי ואני נמשיך ביתר שאת בשנים הקרובות.

ברצוני לברך את חבר הכנסת החדש יהודה גליק, איש ציבור יודע ספר, אשר כיהן בהוראה בארץ ובתפוצות ובתפקידים ממלכתיים שונים.

הצטרפת היום להיות שליח ציבור מתוך הבית הזה.

אתה יודע את גודל השליחות והאחריות הציבורית של נבחר ציבור.

יהודה, עדיין לא זכינו להתגשמות נבואת ישעיהו: "והיה באחרית הימים נכון יהיה הר בית ה' בראש ההרים ונִשא מגבעות ונהרו אליו כל הגויִם", המסתיימת, אגב, בברכה: "לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה".

יש סערה סביב העלייה להר-הבית.

העלייה להר מנוגדת להלכה היהודית.

אין סיבה להפוך את הנושא לסכסוך דתי.

אנחנו לא מחפשים להצית אש, לא בארץ ולא בעולם.

אני פונה אליך ואל חבריך, כמאמר הפסוק: "הִשמרו לכם עלות בהר ונגֹע בקצהו".

אני מברך אותך שתצליח, בעשייתך ובמידותיך, לתרום לאחריות ציבורית, ותביא בה לתושבי הארץ ברכה ושלום.

לסיום, ברצוני להודות לחברי סגן שר החינוך, הרב מאיר פרוש, אשר פינה את מקומו בכנסת על מנת להוסיף עוד כוח לסיעת יהדות התורה, ואשר עושה לילות כימים בתפקידו כסגן שר החינוך למען כלל ילדי ישראל ולמען רווחתם ושמירת עצמאותם החינוכית של מוסדות החינוך החרדי ומניעת אפלייתם אל מול מערכת החינוך הכללית.

לידידי, יושב-ראש תנועת דגל התורה ויושב-ראש ועדת הכספים, הרב גפני, אני רוצה להודות על האמון והתמיכה לאורך כל השנים ולברכו על פועלו הרב ועל הישגיו הבלתי-רגילים למען הציבור, ובכך גאוותנו.

אדוני היושב-ראש, איך אמר המשורר?

"שלוש-ארבע ולעבודה".

תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת החדש-ישן יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: עכשיו יהיה מאבק על ראשות השדולה המוניציפלית בכנסת.

אורי מקלב: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אה, אתה מוותר?

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת משה גפני, כאמור יושב-ראש דגל התורה ויושב-ראש ועדת הכספים, לברך את חברו לסיעה חבר הכנסת יעקב אשר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, רק לידיעתכם, בשעה 12:05 הונחו במזכירות הכנסת ההסכמים הקואליציוניים שנחתמו בשעות האחרונות.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירות הכנסת העבירה את ההסכמים לעיון כל חברי הכנסת במייל המקובל, כך שמי שמתעניין בתוכן ההסכמים יכול לבדוק את זה הן במייל הפרטי והן באתר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת גפני.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לאפשר לחבר הכנסת גפני להתחיל.

יולי יואל אדלשטיין: החגיגה המוצדקת כאן במליאה – זה לא הנושא היחידי ובוודאי לא האחרון בסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת שטרן, חבר הכנסת טיבי, השר כץ, חבר הכנסת מרגי, חבר הכנסת רוזנטל, השר אלקין, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע לדובר.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, רבותי השרים, חברי הכנסת, אומנם חבר הכנסת יעקב אשר אמר שלא לדבר על ההיסטוריה שלו – אנחנו מכירים אותו – אבל בכל אופן, אני רוצה לומר בתמצית.

משה גפני: אני הכרתי את יעקב אשר בהיותו נער צעיר שהתחיל את הפעילות הציבורית ממקומות נמוכים, שרבים מאלה שעוסקים בעניין הזה – הוא היה עוזר והיה בתפקידים זוטרים – נופלים בדרך, והוא, באופן עקבי, ואנחנו בקשר מאז, ואפשר לומר שכבר 25 שנים או 27 שנים, עשה עבודה מתמדת, עקבית וסיזיפית לטובת הציבור בכל התפקידים הציבוריים שהוא נשא בכל אותן שנים.

משה גפני: לאחר כל זאת הוא נבחר על-ידי תנועת דגל התורה, ולאחר מכן באמצעות בחירות של התושבים בבני-ברק, לראשות העיר בני-ברק.

משה גפני: הוא קיבל עירייה לא קלה, לא פשוטה מבחינת התקציב שלה, מבחינת היכולת לבנות את העתיד על פני שנים מבחינה כלכלית.

משה גפני: היא עיר מלאה בחכמים וסופרים; היא עיר מלאה בתורה וביראת שמים, בסדר, אבל מבחינה כלכלית מצבה היה לא קל.

משה גפני: האיש, יעקב אשר, בא עם חזון, היות שבני-ברק יושבת על צומת דרכים מרכזי במדינת ישראל, והקים את ה"BBC", התוכנית שהיום אתם גם יכולים לראות את הגשמתה.

משה גפני: אם אתם עוברים בכביש גהה, אם אתם עוברים בצומת, באזור ההוא, באם-המושבות, אתם רואים את המגדלים הגבוהים; שם יש משרדים שכבר שוכנו.

משה גפני: זה מקום שבני-ברק לא חשבה שהיא תהיה בו שם, והוא הצליח לעשות את זה בתור ראש עיר, וזו גאווה לתושבי העיר.

משה גפני: הוא איזן את התקציב.

משה גפני: אומנם יש עדיין קשיים גדולים, אבל אם חוזים ורואים את פני העתיד, את מה שמתרחש בכל המרחב הזה, המרחב המוניציפלי של בני-ברק, מדובר בעיר שיש לה עתיד כלכלי.

משה גפני: עתיד רוחני היה לה תמיד, עתיד תורני היה לה תמיד, והיא הייתה מקום שמכול העולם באו לשם, וגם היום היא מקום שמכל העולם באים לשם גם ללמוד תורה וגם להתבשם בחצרות החסידות של האדמו"רים, והיה גם כל הציבור הרחב שהיה שם.

משה גפני: אבל כלכלית, בני-ברק היום מתחילה להתבסס.

משה גפני: רואים את זה בעיניים, וזה הכול בזכותו של חבר הכנסת ראש העיר לשעבר יעקב אשר.

משה גפני: הוא נבחר לאחר מכן לכנסת.

משה גפני: הוא לא חדש כאן בבניין.

משה גפני: כאשר אמרתי לחלק מהחברים מהמפלגות השונות בבניין שהרב פרוש מתפטר באמצעות החוק הנורבגי – הוא לא מתפטר, הוא כמובן ממשיך להיות סגן שר והוא יהיה כאן במליאת הכנסת בנושאים שהוא מופקד עליהם במשרד החינוך – כשאמרתי לחברים שהרב פרוש מפנה את מקומו באמצעות החוק הנורבגי ליעקב אשר, חברים באמת מכל הסיעות הביעו בפני ולא בפני את שמחתם על העובדה הזאת שנכנס חבר כנסת ברמה – אני אפילו מסתכן בלומר על עוד מישהו, אבל אני לא אומר את זה, על יושב-ראש הכנסת, מה שאני יכול להגיד.

משה גפני: אבל אנשים בבניין שמחו מאוד מאוד מאוד.

משה גפני: באמת התרומה שלו, גם בנושאים המוניציפליים, גם בנושאים הכלכליים וגם בנושאים השונים שעולים כאן על סדר-היום – חבר הכנסת יעקב אשר תורם תרומה בלתי רגילה.

משה גפני: הוא תרם בהיותו חבר כנסת, ובעזרת השם הוא יתרום גם באמצעות התפקיד עכשיו שהוא חזר אליו, והוא יתרום לבניין, יתרום לחברים, יתרום למפלגות, יתרום למדינת ישראל ויתרום לאזרחים ולתושבים.

משה גפני: היכולות שלו, יכולות הביצוע, יכולות הביטוי ויכולות הדברים שהוא יודע להגיד אותם גם צמוד להשקפתה של דגל התורה, של יהדות התורה, כמו שראיתם גם בנאום שלו, וגם צמוד לעשייה הברורה שזה תפקיד של כולם.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אני מבקש לומר משהו שקשור מעניין לעניין באותו עניין.

משה גפני: התפטרותו של הרב פרוש שהוא איש אגודת ישראל לטובת הרב יעקב אשר שהוא איש דגל התורה – אנחנו מורכבים משתי מפלגות.

משה גפני: הפלטפורמה, התשתית, היא אחת, המצע הוא אחד והדרך היא אחת, ויכולת הביטוי וכל הדברים – יכול להיות שהם שונים, אבל המציאות היא שזו סיעה אחת.

משה גפני: מה שעשה הרב פרוש כשהוא התפטר – הוא עשה מאורע מכונן למי שמכיר את הציבור החרדי.

משה גפני: אנחנו מורכבים מסיעות; לכל קבוצה יש ההנהגה שלה ויש לה גם הציבור שלה.

משה גפני: בא הרב פרוש ועשה אירוע מכונן.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, מאז הגיש לך הרב פרוש את מכתב ההתפטרות – אף אחד לא ביקש ממנו מעבר לעניין הזה, ולא היה איזה הסכם או איזה דבר שבגינו הוא נאלץ לעשות את זה.

משה גפני: הוא לא היה צריך לעשות את זה, אף אחד לא היה בא אליו בטענות, הכול בסדר.

משה גפני: בא הרב פרוש בתוך סיעת יהדות התורה ואומר: הדרך שלנו היא דרך שאנחנו כולנו צריכים להיאבק עליה; היא דרך שאנחנו רוצים לשכנע יותר – שתהיה לנו יותר אפשרות לעשות את הדברים האלה.

משה גפני: בא הרב פרוש ואומר: הרי אנחנו יחד.

משה גפני: אנחנו קיבלנו שישה מנדטים; ירדנו בגלל שאחוז ההצבעה היה גבוה.

משה גפני: קיבלנו יותר קולות בבחירות האחרונות, אבל ירדנו במנדט.

משה גפני: בא הרב פרוש ואומר: עבר החוק הנורבגי; הוא חל גם על סגני שרים?

משה גפני: אני מוסיף עוד חבר ליהדות התורה.

משה גפני: הוא יהיה פה, הוא יהיה סגן שר, והוא עושה את עבודתו כסגן שר החינוך באופן יוצא מן הכלל.

משה גפני: הוא יהיה כאן בבניין, והוא יהיה כאן בתשובות, בהצעות לסדר-היום, בשאילתות ובכל מה שנקבע לעניין הזה, והוא יהיה מעורה לחלוטין.

משה גפני: הוא ימשיך כחבר מן המניין בסיעת יהדות התורה.

משה גפני: אנחנו אומרים לכל אלה שצופים בנו, ויש כאלה שלא כל כך מתעניינים, אבל רבים מתעניינים מה קורה ביהדות התורה: קרה השבוע אירוע מכונן.

משה גפני: אנחנו, החברים בסיעת יהדות התורה, עם המצע שלנו, עם הדרך שלנו, עם הדגל שלנו, עם הרבנים שמנחים אותנו, עם גדולי התורה, אנחנו יחד.

משה גפני: אחד בשביל כולם, וכולם בשביל אחד, וכולנו בשביל אזרחי מדינת ישראל ותושביה.

משה גפני: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת משה גפני.

יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, ברכות לחברי הכנסת יהודה גליק ויעקב אשר, ובוודאי למברכים.

עליזה לביא: – – –

איתן כבל: מה שנקרא: ליטאים וחסידים כאחד.

מיקי לוי: הפכתם לחסמב"ה – – –

אלעזר שטרן: שכנעת אותי.

אלעזר שטרן: [הצעת חוק פ/2929/20; נספחות.

אלעזר שטרן: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – איסור התניה בחוזה על פתיחת עסק או מתן שירות), של חבר הכנסת יגאל גואטה וקבוצת חברי הכנסת – בבקשה, חבר הכנסת גואטה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אכן זו הצעת חוק ראשונה שלי.

יגאל גואטה: זו בעצם הצעת חוק חברתית ממדרגה ראשונה.

יגאל גואטה: נדרשתי לעניין הזה בעקבות פנייה של בחור בשם עופר לייפרמן, שפתח עסק קטן במתחם שרונה, ופתאום הוא גילה שהוא צריך, בעקבות מה שהחתימו אותו בחוזה, לפתוח את העסק בשבת.

יגאל גואטה: הוא אמר להם: אני רוצה להיות עם המשפחה שלי.

יגאל גואטה: אמרו לו: אדוני, אתה מחויב לפתוח.

יגאל גואטה: הוא באמת לא פתח.

יגאל גואטה: הוא לא חובש כיפה, והוא לא מוגדר כאדם חרדי או דתי, הוא אמר פשוט: אני רוצה להיות עם המשפחה, ואני לא רוצה לפתוח את העסק בשבת.

יגאל גואטה: קנסו אותו ב-3,500 שקל על זה שהוא לא פתח את החנות בשבת.

יגאל גואטה: זו הצעת חוק חברתית משני היבטים עיקריים, הן מההיבט של השמירה על העסקים הקטנים, שכן ברור ששום קניון בעולם לא יבוא ל"שופרסל" ויחייב אותם בחוזה לפתוח בשבת, אבל עסקים קטנים, אפשר מה שנקרא להתלבש עליהם, וגם בשמירה על התא המשפחתי ועל חוק המנוחה שקיים כבר.

יגאל גואטה: אני מודה לחברים על התמיכה בחוק.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: ישיב בשם שר הכלכלה והתעשייה השר יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת גואטה מביא בפנינו הצעת חוק המבקשת לקבוע כי לא ניתן להתנות בחוזה פתיחה של עסק ביום המנוחה השבועי.

יריב לוין: כיום, חוק שעות עבודה ומנוחה קובע שלא ניתן להעסיק עובד ביום המנוחה השבועי בלא היתר, ובנוסף, חל איסור על בעל העסק עצמו לעבוד בחנותו בשבת.

יריב לוין: הצעת החוק קובעת כי לא ניתן יהיה להתנות בחוזה כי על עסק להיות פתוח ביום המנוחה, ואי-עמידה בתנאי של פתיחה בשבת לא יהווה עילה לביטול חוזה או רישיון.

יריב לוין: תכלית הצעת החוק היא בהחלט ראויה, חבר הכנסת גואטה, ואני מברך אותך, היא באה להגן על עסקים בכלל ועסקים קטנים בפרט, שמצויים בעמדה נחותה יותר לעומת בעלי המתחם המסחרי.

יריב לוין: מתחמי קניות הם שחקן משמעותי בנוף המסחרי, ולכן נוכחות במתחמים אלו עשויה להוות תרומה חיובית לנתח השוק של עסקים.

יריב לוין: מנגד, ברור שקביעת תנאים כגון פתיחה בשבת עשויה לפגוע בעסקים שמעוניינים לפנות לשוק שומרי הכשרות או להיות סגורים ביום המנוחה השבועי מטעמים סוציאליים או דתיים או אחרים.

יריב לוין: לאור זאת, הממשלה תומכת בהצעת החוק, כמובן בכפוף – חברי חבר הכנסת גואטה, חברי, לעניין הזה נדרשת הסכמתך.

יריב לוין: הממשלה כמובן תומכת בהצעת החוק, בכפוף להסכמה עם משרד הכלכלה והתעשייה, משרד הפנים, משרד המשפטים ומשרד האוצר בהמשך קידום ההליכים.

יריב לוין: אני מבין שחבר הכנסת גואטה מסכים, כך שאני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעה.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: מבקש להתנגד להצעת החוק חבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת איתן ברושי, לרשותך.

איתן ברושי: סגן יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, לצערי, ידידי גואטה, אני לא יכול לתמוך בהצעה הראשונה שלך.

איתן ברושי: ואני אומר לכם, חברי הכנסת, מפתיעה השתיקה הזאת.

איתן ברושי: אנחנו עדים לאיומים הפוכים על משתלות ועל עסקים, ולא מזמן חבר הכנסת הכמעט-פורש מכלוף מיקי זוהר הציע לסגור את העסקים בשבת, וזה כמעט עבר, ואיפה יש עתיד ואיפה מרצ ואיפה כל האחרים שמוכנים לתמוך בהצעה?

מירב בן ארי: – – –

איתן ברושי: אני חושב שזה נכון לא לכפות פתיחה בשבת, אבל גם אי-אפשר לכפות סגירה בשבת.

איתן ברושי: אתם מפרים את הסטטוס-קוו.

איתן ברושי: אני אומר לך – –

יצחק וקנין: מדובר פה על עובדים.

יצחק וקנין: אדוני, אדוני – – –

איתן ברושי: – – שעשרות משתלות מאוימות.

איתן ברושי: הניחו מכתבים במשתלות בארץ, שפרנסתן העיקרית היא גם בסוף השבוע, שאם הן יפתחו בשבת ישלמו מאות-אלפי שקלים.

אילן גילאון: – – –

קריאות: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת ברושי, רק דקה, דקה.

יצחק וקנין: אני חושב, תקרא את הצעת החוק.

יצחק וקנין: מדובר פה על עובדים, לא על עסקים.

איתן כבל: נכון.

יצחק וקנין: עובד שאתה מכריח אותו לעבוד בשבת, מה דינו?

קריאות: – – –

איתן ברושי: אני חושב שצריך להסדיר.

איתן ברושי: אני ניצלתי את ההזדמנות לומר שהגיע הזמן להסדיר את הפתיחה של עסקים בשבת.

איתן ברושי: אני חושב שנחוצה פה ראייה יותר רחבה ויותר כוללת ולא לתפוס פה איזה טרמפ על תקלה.

איתן ברושי: יש לנו בעיה.

איתן ברושי: אנחנו מקבלים אין-סוף פניות על הפעלה דורסנית של חוקים משנות ה-50 רק לאחרונה, ולכן אני מצביע נגד החוק הזה – – –

קריאה: – – –

יצחק וקנין: ודאי, ודאי.

מירב בן ארי: – – –

איתן ברושי: את לא היחידה שיודעת את האיזון.

איתן ברושי: משום שהיה נכון שגם האופוזיציה וגם את הייתם אומרים – אני בכל זאת לא צריך את העזרה שלכם – אני חושב שהגיע הזמן לפוצץ את העניין הזה, אי-אפשר להיות חד-צדדיים.

איתן ברושי: רק לא מזמן הצעתם לסגור.

איתן ברושי: מפזרים איומים על משתלות ועל עסקים שפותחים בשבת.

איתן ברושי: אני מציע לכנסת לנהוג בצורה יותר אחראית ולא לקבל החלטות רק בתחום אחד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יגאל גואטה, יש לך זכות מעל הדוכן – לא מלמטה, מעל הדוכן – להשיב לו.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, חברי היקר מר איתן ברושי – חברי היקר מר ברושי – אני באמת חושב שמישהו פה לוקה בחוסר הבנה.

יגאל גואטה: אני לא מדבר על זה שיכולת לבוא אלי ולשאול אותי – –

איתן ברושי: ראיתי את זה רק עכשיו.

יגאל גואטה: – – מה הצעת החוק.

יגאל גואטה: בטח, אתה לא מכין שיעורי-בית.

יגאל גואטה: מכיוון שראית את זה רק עכשיו, בגלל זה אתה מגיב כמו שאתה מגיב.

יגאל גואטה: אין פה שום דבר, ואין פה שום שינויים ואין פה שום כלום.

יגאל גואטה: יש פה מצב שניסו לקחת בן-אדם, לחייב אותו לפתוח את החנות שלו בשבת – אני אומר לך, בן-אדם חילוני, לא חובש כיפה, שיש לו קרפ צרפתי – – –

איתן ברושי: אבל מחייבים אותנו לסגור.

יגאל גואטה: לא מחייבים אותו שום דבר.

איתן ברושי: מה לא, מטילים קנסות.

יגאל גואטה: חייבו אותו לפתוח.

איתן ברושי: רוצים להביא ערבים, שהם יעבדו בשבת.

יגאל גואטה: רגע, אתה מדבר עכשיו על נושא אחר – –

איתן ברושי: כן – – –

יגאל גואטה: – – או שאתה רוצה לדבר על הנושא שלי?

איתן ברושי: אני יודע, אבל בכנסת אפשר לדבר על הכול.

יגאל גואטה: אבל אני שואל אותך עכשיו לגבי הנושא שלי.

יגאל גואטה: מה הקשר?

יגאל גואטה: איזה דבר – הפוך, יש פה כפייה חילונית: לפתוח, תפתח – בכוח – בשבת.

איתן ברושי: – – –

יגאל גואטה: ואני אומר לך שהבן-אדם אמר להם: אני לא דתי, אני לא חובש כיפה, אני רוצה להיות עם המשפחה שלי בשבת, מה אתם רוצים?

יגאל גואטה: תגיד לי, יעלה על הדעת, נראה לך שאיזה קניון בארץ יכול לבוא לשופרסל או לאיזה גוף גדול ולהגיד לו – בחוזה: אני מחייב אותך לפתוח בשבת?

יגאל גואטה: זה הרי לא קיים, זה לא יהיה לעולם.

איתן ברושי: שלא יגידו ההפך.

יגאל גואטה: הם באים רק לעסקים הקטנים, ולכן זו הצעת חוק חברתית ממדרגה ראשונה – שמירה על העסקים הקטנים, שמירה על התא המשפחתי במדינת ישראל.

יגאל גואטה: אני מאוד מקווה שבהצעת החוק הבאה שלי תעשה שיעורי-בית יותר טובים ותלמד את הצעת החוק, כי זה קצת מביש, מה שאמרת מעל הדוכן, ומראה שלא כל כך למדת את הדברים.

יגאל גואטה: בכל אופן, אני אודה שוב לחברים על התמיכה בחוק.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – איסור התניה בחוזה על פתיחת עסק או מתן שירותים), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת יגאל גואטה וקבוצת חברי הכנסת – קריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 69 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – איסור התניה בחוזה על פתיחת עסק או מתן שירותים), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 69 בעד, אחד מתנגד, אין נמנעים.

יצחק וקנין: אם כן, רבותי, הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה, שזאת הצעת החוק הראשונה שלו.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/829/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (תיקון – הגדלת היקף השידורים בשפה הערבית), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איימן עודה וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: חברים, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: לרשותך, חבר הכנסת איימן עודה, עשר דקות.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו פועלת מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו משנת 1990 וממונה על קיום השידורים בערוץ 2 ובערוץ 10.

איימן עודה: סעיף 5 לחוק קובע, כי אחד מתפקידי הרשות השנייה הוא קיום שידורים "בשפה הערבית לצרכיה של האוכלוסייה הדוברת ערבית", וכן "מתן ביטוי להשקפות השונות הרווחות בציבור".

איימן עודה: כמו כן, נקבע באותו סעיף כי במילוי תפקידה תפעל הרשות "למתן ביטוי מתאים למגוון התרבותי של החברה הישראלית".

איימן עודה: החוק אף קובע כי שידור תוכניות דוברות ערבית כיום לא יפחת מהיקף של 5% מהיקף השידורים הכולל.

איימן עודה: מטרת הצעת החוק – לקדם את המטרות והערכים הקבועים בסעיף 5(ב) לחוק, באמצעות הגדלת המחויבות לשידורי טלוויזיה בערוצים 2 ו־10 בשפה הערבית לשיעור של 20% במקום 5% כקבוע כיום.

איימן עודה: שיעור זה מייצג את שיעור האוכלוסייה שערבית היא שפת האם שלה בכלל אוכלוסיית המדינה.

איימן עודה: אתמול ציינו בכנסת את יום השפה הערבית – ביוזמת חברי חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

איימן עודה: דיברו ערבית בכנסת.

איימן עודה: נהניתי מההזדמנות, כמו שאר חברי חברי הכנסת, ויותר מכול נהניתי לפגוש את האנשים הערבים והיהודים אוהבי ומומחי השפה הערבית שהגיעו עד לכנסת כדי להשתתף ביום מיוחד זה.

איימן עודה: לצערי, אני יודע שימים כאלה הם מטבע נדיר במרחב הרשמי במדינה.

איימן עודה: ואני באמת מנסה להבין למה מנסים להתכחש ולהתנכר לשפה הערבית.

איימן עודה: האם הממסד במדינה מפחד מהאנשה של האדם הערבי?

איימן עודה: האם לימוד השפה הערבית הוא ערך מוסף – רק כדי לאסוף מודיעין ולהבין את שפת האויב?

איימן עודה: האם אסור להאמין שהשפה היא המפתח לתרבות והמפתח להכרת עמים אחרים?

איימן עודה: אני רוצה לבחור לפנות לציבור.

איימן עודה: במדינה חי מיעוט לאומי שמהווה 20% מכלל האזרחים במדינה, ושפת האם שלו היא ערבית.

איימן עודה: כמעט חצי מהציבור היהודי, במקור, שפת אמו היא ערבית, ואנחנו חיים במרחב המזרח התיכון ושפת האם היא ערבית.

איימן עודה: הצעת החוק שאני מעלה היום מתייחסת להיקף השידורים בשפה הערבית ברשות השידור, שכיום מעוגן בחוק בהיקף של 5%.

איימן עודה: אנחנו דורשים שהאחוז הזה יהיה זהה לאחוז שלנו באוכלוסייה, כלומר 20%.

איימן עודה: אני רוצה לברך את עמותת "סיכוי" ואת אתר "העין השביעית", שבחודשים האחרונים עוקבים מקרוב אחר מספר ואחוז המשתתפים הערבים בתקשורת העברית או הישראלית.

איימן עודה: יוזמה מבורכת זו, שנקראת מדד הייצוג, מגלה נתונים מזעזעים אך לא מפתיעים:

איימן עודה: אחוז הייצוג של הערבים נע בין 2% ל-3.5% לכל היותר.

איימן עודה: בתקשורת הישראלית רוב המשתתפים הערבים בתוכניות האקטואליה אינם מרואיינים על סמך הידע, המומחיות או התפקיד שלהם, אלא רק כ"ערבי מהרחוב", והדיווח כמעט תמיד יהיה על נושאים מדיניים או פוליטיים.

איימן עודה: זו הדמות השטוחה שמנסים לייצר לחברה הערבית.

איימן עודה: ותרשו לי לברך גם על היוזמה החשובה שנקראת A-List: מאגר מומחים ומומחיות ערבים הבא לספק הכרה לכל המומחים והמומחיות בתחום שהם במקרה גם ערבים.

איימן עודה: תודה לך, מקבולה נסאר, על ריכוז היוזמה החשובה הזאת.

איימן עודה: אני מבקש תשובה והצבעה במועד אחר.

איימן עודה: אני מבקש, ברשותכם, להתייחס להסכם שנכרת בין ראש הממשלה לבין ראש ישראל ביתנו אביגדור ליברמן.

איימן עודה: ואני רוצה לשאול, מה המאפיין העיקרי?

איימן עודה: מה חדש?

איימן עודה: הרי יש גזענות גם בממשלה הנוכחית, יש אנשים מחרחרי מלחמה גם בממשלה הנוכחית, יש אנשים שרוצים להעמיק את הכיבוש, יש אנשים שרוצים עוד עיבוי התנחלויות, יש ראש ממשלה שמסית נגד האוכלוסייה הערבית, אם בנאום המפורסם ביום הבחירות על ערבים שנוהרים לקלפיות ואם בנאום דיזנגוף המפורסם, ואם בזה שראש הממשלה עמד שבע פעמים על הדוכן הזה ובשבע הפעמים הסית נגד האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אז מה חדש?

איימן עודה: החדש הוא שבאבחנה מדעית יהיה פה שר ביטחון שהוא פאשיסט קלאסי.

איימן עודה: ואני רוצה להסביר.

איימן עודה: יש דברים שנובעים מססמאות פוליטיות, יש דברים שאפשר להגיד שהוציאו אותם מהקשרם, ויש דברים שנובעים מזעם מסוים ותשובה של רקע מסוים.

איימן עודה: אבל אני קראתי את ספרו של אביגדור ליברמן, "האמת שלי", ואני רוצה להוציא לכם כמה ציטוטים מהספר הזה.

איימן עודה: למשל, בעמוד 46 הוא אומר שהבעיה העיקרית שלנו היא לא הפלסטינים בשטחים משנת 1967, אלא הבעיה העיקרית שלנו היא המיעוט הערבי בתוך מדינת ישראל.

איימן עודה: בעמוד 52 ליברמן כותב שצריך לבצע טרנספר, להעביר ערבים מאזור המשולש לשטחים של 1967.

איימן עודה: ואני שואל, מה המטרה?

איימן עודה: ומה ההבדל ביני – אני, הערבי הפלסטיני בכל רמ"ח איברי שגר בחיפה – מה ההבדל ביני לבין ערבי-פלסטיני מאום-אלפחם?

איימן עודה: ההבדל היחידי – שאני גר בין שכנים יהודים, לכן אי-אפשר למתוח את הגבול ביני לבין השכנים היהודים.

איימן עודה: לכן הוא רוצה לגרש עכשיו את הערבים מהמשולש, ואחרי זה יגיע התור שלי.

איימן עודה: אז הוא לא רוצה ערבים בכלל במדינה.

איימן עודה: ובעמוד 50 מה אומר שר הביטחון של ממשלת ישראל?

איימן עודה: הוא אומר: אני לא מאמין בדו-קיום, לא רק בטווח המיידי, גם בטווח הארוך, אפילו בעוד 50 שנה לא יהיה דו-קיום בין הערבים לבין היהודים.

איימן עודה: כך אומר השר הבכיר בממשלה.

איימן עודה: והשר הבכיר, והוא שר ביטחון, מה עוד הוא אומר?

איימן עודה: הוא אומר שאין פתרון מדיני.

איימן עודה: יש רק פתרון צבאי.

איימן עודה: שר הביטחון, כך הוא כותב בעמוד 174 בספר שלו, "האמת שלי".

איימן עודה: ובואו נשמע מה הוא אומר על הצבא.

איימן עודה: הוא אומר: כן, צריך לתת לצבא להרוס כפר שלם.

איימן עודה: כך אומר שר הביטחון בעמוד 182 בספר שלו.

איימן עודה: והוא גם מבקש להחליף את שיטת המשטר ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי, והנשיא צריך להיות יותר חזק מבית-המשפט העליון.

איימן עודה: וזה מה שהוא כותב בעמוד 158.

איימן עודה: כאשר הוא כותב ספר, אז הוא כותב אותו, הוא חוזר עוד פעם, שולח לחברים לשמוע את דעתם, אחרי זה שולח לבית-דפוס ואומר שזו המשנה הסדורה שלו.

איימן עודה: וזה שר הביטחון החדש של מדינת ישראל.

איימן עודה: לכן, מכיוון שהוא מזכיר לי את הקלאסיקה שבספרות הפאשיסטית של שנות ה-30 באירופה, אז אני רוצה לקרוא ספרות משנות ה-30 של המאה ה-20, של ברטולד ברכט, משנת 1938.

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם, יהיה טוב.

איימן עודה: ברטולד ברכט אומר: "גנרל, הטנק שלך הוא רכב חזק, / הוא רומס את היער, הוא מוחץ מאה אנשים.

איימן עודה: / אבל יש לו חיסרון אחד: / הוא זקוק לנהג.

איימן עודה: // גנרל, המפציץ שלך חזק.

איימן עודה: / הוא טס מהר מן הסופה, הוא רומס יותר מפיל.

איימן עודה: / אבל יש לו חיסרון אחד: / – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איימן עודה: – – הוא זקוק למכונאי.

איימן עודה: // גנרל, האדם שמיש מאוד.

איימן עודה: / הוא יודע לטוס, הוא יודע לרצוח.

איימן עודה: / אבל יש לו חיסרון אחד: / הוא יודע לחשוב".

איימן עודה: לכן אני פונה אל האנשים שרוצים לחשוב: זה לא מאבק של ערבים מול יהודים או יהודים מול ערבים, זה מאבק של אנשים דמוקרטים מול הפאשיזם.

יצחק וקנין: תודה.

איימן עודה: יש מחנה לאומי פה, יש מחנה ציוני שמזדנב, לממשלה, אנחנו נקים את המחנה הדמוקרטי.

יצחק וקנין: תודה.

איימן עודה: במוצאי-שבת בתל-אביב – –

יצחק וקנין: אדוני, אני – – –

איימן עודה: – – יש הפגנה ענקית של ערבים ויהודים ביחד – –

יצחק וקנין: תודה.

איימן עודה: – – אנא הצטרפו להפגנה החשובה הזאת נגד הפאשיזם.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1942/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנושא הבא: הצעת חוק השוואת תגמוליהם של נפגעי טרור פלילי לנפגעי טרור לאומני, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן, לרשותך עשר דקות.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אני מברך את יהודה גליק ואני מברך את יעקב אשר, ברוכים הבאים.

מאיר כהן: יעקב אשר, למרות נאומך המכוון, אנחנו מכבדים אותך, ואני באמת זוכר שהיית ראש עיר מצוין.

מאיר כהן: אני מקווה שנעבוד בשיתוף פעולה.

מאיר כהן: אכן, כך ראוי.

מאיר כהן: ברשותכם, אפתח בציטוט מאתר החדשות ynet, חברת הכנסת מרב מיכאלי, שנת 2003.

מאיר כהן: שימו לב לתיאור הזה: "השוטרים הראשונים שהגיעו ממטה מרחב ירקון, רק כ-200 מטרים ממקום הפיצוץ, החלו בנוהל רגיל של טיפול בזירת פיגוע – חסימת צירים, הפלת רשתות סלולריות וסריקות אחר חשודים נמלטים.

מאיר כהן: אבל אז הבחין אחד מהם בפצוע שעמד על המדרכה, וזיהה אותו כמאבטח של זאב רוזנשטיין.

מאיר כהן: בתוך רגע התבהרה התמונה: זה לא עוד אירוע על רקע לאומני; בפעם הראשונה הוטבע בישראל המונח 'פיגוע פלילי'".

מאיר כהן: מפכ"ל המשטרה דאז, רב-ניצב שלמה אהרונישקי, התייחס למקרה באותו יום ואמר: "זהו מקרה 'מלון פארק' של הפשע הישראלי", והבטיח כי המשטרה לא תשקוט עד שהאחראים למותם של שלושה אזרחים תמימים ופציעתם של 42 אזרחים תמימים יועמדו לדין.

מאיר כהן: שנה מאוחר יותר הזדעזענו כולנו כשנערה תמימה שיצאה מאולם שמחות באשקלון נרצחה ביריות.

מאיר כהן: הנערה שקד שלחוב הייתה קורבן תמים, ילדה שנקלעה למטח יריות שהתברר עד מהרה כניסיון חיסול בעולם הפשע הישראלי.

מאיר כהן: בשנת 2006 נהרגה על חוף הים בבת-ים מרגריטה לאוטין.

מאיר כהן: גם הפעם היה זה ניסיון חיסול כושל של עבריין בכיר.

מאיר כהן: מרגריטה, זיכרונה לברכה, דיממה בזרועות בעלה אלכס לנגד עיניהן הדומעות של שתי בנותיה הקטנות.

מאיר כהן: אירועים אלה הם אירועי טרור לכל דבר ועניין.

מאיר כהן: המראות הם אותם המראות, הסממנים הם אותם סממנים, וחשוב מכול – הטרור הוא טרור, הפגיעות ותחושת האימה זהות לחלוטין.

מאיר כהן: חברי הכנסת וחברות הכנסת, לאלכס לאוטין ולשתי בנותיו שנותרו ללא אמן, להוריה הכואבים של שקד, למשפחות סרויה, מזרחי, משפחת מגד ולעוד עשרות אזרחים שנפגעו באירועי טרור פלילי אין אותו סעד, אין אותה התייחסות שהמדינה מעניקה לנפגעי פעולות איבה.

מאיר כהן: אנשים אלו, הילדים האלה, שיכולים להיות הילדים שלי, שלכם, בני המשפחה שלי ושלכם, נקלעו לזירת טרור לכל דבר ועניין, והם נפגעו מכך ושילמו את המחיר היקר מכול.

מאיר כהן: אף שהזירה היא אותה זירה, ואף שהנפגעים הם עוברי אורח תמימים, נמנעת המדינה מלהעניק את הסעד המתאים.

מאיר כהן: במקום זאת, הנפגעים האלה – בני המשפחות, היתומים, האלמנות, האלמנים – נשלחים, הם ובני המשפחה, למסלול של ויה-דולורוזה; אל המסלול האדום, לא אל המסלול הירוק.

מאיר כהן: חברות וחברים, הצעת חוק זו אינה מכוונת להעניק סעד לעבריינים שנפגעו במאבקים האלימים.

מאיר כהן: הצעת חוק זו באה להגן ולהושיט יד לאותם אזרחים תמימים שנקלעו לזירת טרור ולמאבקי פשיעה ברחובות ישראל, במרחבים הציבוריים – ואני חוזר: מחר זה יכול לקרות לכל אחד מאתנו.

מאיר כהן: אנחנו אמורים לחוש בטוחים, ואם קורה משהו אנחנו אמורים לצפות שהמדינה תיתן לנו את הסעד המתאים.

מאיר כהן: החוק הזה נכתב בדמם של מרגריטה לאוטין, שקד שלחוב, רחמים סרויה, משה מזרחי ונפתלי מגד, זיכרונם לברכה.

מאיר כהן: הם ובני משפחותיהם כבר שילמו את המחיר הכבד והופלו לרעה בכל הקשור ליחסה של מדינת ישראל אליהם ואל בני המשפחות שלהם.

מאיר כהן: החוק הוא כורח המציאות בימים האלה, שבהם הנועזות והחוצפה של עבריינים לירות ולפוצץ מטענים אינן יודעות גבולות.

מאיר כהן: הם עושים זאת במרחבים ציבוריים, סמוך לבתי-ספר, בתוך מרכזי קניות, ליד בנייני מגורים, מסכנים את הילדים, את ההורים ואותנו, כל אחד מאתנו.

מאיר כהן: תזכרו שוב, זה יכול לקרות לכל אחד מאתנו, זה יכול לקרות לכל אחד מבני המשפחה שלנו.

מאיר כהן: דווקא בימים שבהם אנחנו עדים למיליארדי שקלים שעוברים בלא קושי במסדרונות הכנסת כדי לחתום על הסכמים קואליציוניים, ראוי שנעשה כולנו את התיקון הזה.

מאיר כהן: אין כאן קואליציה ואופוזיציה.

מאיר כהן: לצערי, ברור לכולנו כי אם היה חוק זה חלק מהמשא-ומתן להרחבת הממשלה, אף אחד לא היה מתנגד.

מאיר כהן: וזה לא כסף גדול, זה כסף קטן.

מאיר כהן: ומעבר לכסף, זה יחס של בני-אדם, כך אנחנו חייבים לנהוג במשפחות האלה.

מאיר כהן: זהו תיקון שהוא משותף לכולנו, זהו תיקון קטן שעושה צדק גדול.

מאיר כהן: אני מבקש מכם לתמוך בחוק החשוב, הקטן הזה, שעושה צדק גדול.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יצחק וקנין: תראה איזה שקט לכבודך.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שבנדון מציעה להחיל דין שווה על נפגעי טרור פלילי ונפגעי פעולות איבה ולקבוע כי הזכאות לכל תגמול שניתן לאדם שחל עליו חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה תחול גם על אדם – או בן משפחה – שנהרג או נפגע עקב אירוע פלילי, ובלבד שהאדם נקלע לאירוע הפלילי באופן אקראי.

חיים כץ: ככלל, פעולתו של המוסד לביטוח לאומי הנה מתן סיוע סוציאלי למי שמצבו הרפואי או הסוציאלי מצריך זאת, ולעניין זה נבדקים צרכיו של המבוטח על-פי מצבו ולא על-פי הנסיבות שהובילו לאותו מצב.

חיים כץ: חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה הנו חריג לכלל הנ"ל, והוא נגזר מאחריות שנטלה המדינה על עצמה לשלומם וביטחונם של תושבי המדינה והנכנסים אליה כדין, להבטחת פיצויים כאשר מדובר בפעולות שגרם האויב.

חיים כץ: זאת, בין היתר, לאור העובדה כי נפגע אינו יכול, ברוב המקרים, לתבוע את הפוגע בפעולות טרור.

חיים כץ: הגורם המוסמך לקבוע אם פגיעה הנה פגיעת איבה הנו הרשות המאשרת במשרד הביטחון – יש תנועה – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: אתה יכול להמשיך, אדוני.

חיים כץ: ההרחבות שבוצעו בהגדרת אירוע איבה בשנים האחרונות עסקו באירוע על רקע לאומני או כזה הנובע מהסכסוך הישראלי–פלסטיני, אך נותרו קשורות לנסיבות הקשורות למצב הביטחוני בישראל.

חיים כץ: יצוין כי הזכאות מכוח חוק התגמולים הנה נדיבה ומרחיבה ביותר בדין הסוציאלי, והיא שווה בהיקפה רק לתגמולים ולהטבות הניתנים לחיילי צה"ל ולבני משפחותיהם.

חיים כץ: חקיקת חוק זכויות נפגעי עבירה, התשס"א–2001, הגבירה, בין היתר, את המודעות למעמדם ולזכויותיהם של נפגעי עבירות בקשר להליך הפלילי המתנהל כנגד הפוגע, אולם אין ספק כי טרם נמצא מענה מלא לנפגעים ולמשפחותיהם.

חיים כץ: יחד עם זאת, יש לתת את הדעת על כך שכבר כיום מספק המוסד לביטוח לאומי מענה כלכלי לנפגעי טרור פלילי במסגרת הדין הקיים.

חיים כץ: כך, לעניין ילד שהתייתם עקב מעשה אלימות במשפחה, למי שנותרה לו נכות רפואית עקב פגיעה – במסגרת קצבת נכות כללית – לשאיריו של נפטר – קצבאות שאירים – וזאת ללא כל הבחנה לעניין נסיבות הפיגוע.

חיים כץ: אין מחלוקת בדבר הצורך במתן מענה לבעיות המתעוררות עקב תוצאותיה של פעילות עבריינית, אולם לנוכח מורכבות הנושא, נראה כי יש מקום לבחון את הסדרת הנושא במסגרת חקיקה ממשלתית, וכי חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה אינו האכסניה המתאימה לתיקון זה.

חיים כץ: לאור האמור לעיל, ועדת השרים החליטה להתנגד להצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר חיים כץ, שר הרווחה והשירותים החברתיים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מאיר כהן, תרצה להגיב או – הצבעה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק השוואת תגמוליהם של נפגעי טרור פלילי לנפגעי טרור לאומני, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן – קריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 55 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק השוואת תגמוליהם של נפגעי טרור פלילי לנפגעי טרור לאומני, התשע"ה–2015, נתקבלה.

יצחק וקנין: 55 מתנגדים, 41 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2402/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור לסטודנטים מתשלום דמי ביטוח לאומי), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה, לרשותך עשר דקות.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, גבירותי ורבותי חברי וחברות הכנסת, סטודנטים בארץ נאלצים לעבוד כדי לסיים את לימודיהם.

ג'מאל זחאלקה: זה מאריך את תקופת הלימוד.

ג'מאל זחאלקה: רק מיעוט מהסטודנטים מסיים את לימודיו בזמן; שלוש שנים הופכות לארבע שנים ולפעמים לחמש שנים לתואר ראשון, ותואר שני – כנ"ל.

ג'מאל זחאלקה: אבל יש ציבור סטודנטים שלא עובד.

ג'מאל זחאלקה: ומי שרואה את מערכת השיעורים של סטודנט לתואר ראשון – אם הוא לא מפצל שנים, אם הוא לא נעדר מהלימודים, הוא לא יכול לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: יש לי שתי בנות באוניברסיטה, ואני יודע מה זה מערכת שיעורים; מהבוקר עד הערב.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים יש חור של שעתיים בשביל להיכנס לספרייה או משהו כזה.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, זה ציבור שלא עובד, נאלץ לא לעבוד.

ג'מאל זחאלקה: אבל הוא חייב לשלם דמי ביטוח לאומי.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים ששכר הלימוד עלה בעשור האחרון בצורה משמעותית, בניגוד להחלטות של כל מיני ועדות שדנו בנושא.

מירב בן ארי: שכר לימוד לא – – –

ג'מאל זחאלקה: לא הייתה הורדה של שכר לימוד.

שולי מועלם-רפאלי: זה ממש לא נכון – – –

ג'מאל זחאלקה: שכר המעונות עולה גם בצורה רצינית.

ג'מאל זחאלקה: כל משפחה שיש לה בן או בת באוניברסיטה יודעת מה העלויות של לימודים באוניברסיטה, שלא לדבר על מכללות, שבחלקן הלימודים עולים יותר כסף.

ג'מאל זחאלקה: ולכן, ההצעה הזאת – היא לא רק הצעה שלי, דרך אגב.

ג'מאל זחאלקה: הרבה חברי כנסת לפני, גם בכנסת הנוכחית, הציעו אותה, ביניהם – חבר הכנסת יואל חסון הציע הצעה דומה, חבר הכנסת פריג' הציע הצעה דומה, ואפילו זאב בוים, זיכרונו לברכה, הציע הצעה כזאת.

ג'מאל זחאלקה: ולמה אני חוזר ומציע אותה שוב ושוב ושוב?

ג'מאל זחאלקה: כי אני מצפה שיגיע אותו שר אוצר או שר רווחה שיחשוב שזה צודק, שזה נכון להקל על סטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: אני שומע נאומים רבים כאן, שצריך לעזור לסטודנטים וצריך לקדם סטודנטים, ומשיתים עליהם דבר שקשה להם לעמוד בו.

ג'מאל זחאלקה: זה נוסף על שכר הלימוד שהם נאלצים לשלם.

ג'מאל זחאלקה: ההיגיון מאחורי הביטוח הלאומי – – –

חיים כץ: זה פוטר אותם גם ממס בריאות?

ג'מאל זחאלקה: בבקשה, אתה רוצה להציע פשרה כזאת – בוא נדבר.

חיים כץ: לא, אני שואל אותך.

ג'מאל זחאלקה: רק אסביר מה העניין.

חיים כץ: כי אני קורא את התשובה ואני יודע מה אני צריך לשאול אותך.

ג'מאל זחאלקה: אני מוכן לפשרה.

ג'מאל זחאלקה: תכף אגיד לך מה.

ג'מאל זחאלקה: בארץ דמי ביטוח לאומי משלמים אנשים עובדים; זה מיסוי של עבודה.

ג'מאל זחאלקה: אז למה אתה משית את זה על אדם שלא עובד?

ג'מאל זחאלקה: זו המאסה העיקרית.

ג'מאל זחאלקה: יש לך קבוצת אנשים שביטול דמי ביטוח לאומי, פטור מדמי ביטוח לאומי, יעזור להם מאוד.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים מה זה 3,000 שקל מלגה לסטודנט.

ג'מאל זחאלקה: סטודנט שמקבל סכום כזה עושה חגיגה גדולה.

ג'מאל זחאלקה: והנה לך, שאפשר לעשות זאת, להקל על הסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: אני מבין שיכולה להיות התניה, כבוד השר, שתגיד ככה: לא ניתן את הפטור בלי גבול, שסטודנט ילמד לתואר ראשון עשר שנים ויהיה פטור, או שש שנים או חמש שנים, אלא בזמן המוקצב לתואר.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הוא לומד שלוש שנים; הפטור יהיה לשלוש שנים של התואר הראשון.

ג'מאל זחאלקה: אולי אפשר אפילו להגביל את זה לתואר ראשון, כי בתואר שני בדרך כלל אנשים עובדים למחייתם; כמעט אין סטודנטים לתואר שני שלא עובדים.

ג'מאל זחאלקה: אז הבעיה היא בתואר ראשון.

ג'מאל זחאלקה: גם בתואר שלישי כולם עובדים ומקבלים איזו משכורת; אין אנשים שלומדים לתואר שלישי שאין להם עבודה.

ג'מאל זחאלקה: לכן, זה לא רלוונטי לתואר שני ושלישי, זה רלוונטי לתואר ראשון.

ג'מאל זחאלקה: ומכאן אני קורא לך, כבוד השר, ואני יודע שעניינים כאלה קרובים ללבך: בוא נלך בדרך שתאפשר לעזור לציבור הסטודנטים, שמונה כל כך הרבה אנשים, והם זקוקים לכל סיוע.

ג'מאל זחאלקה: המחשבה שסטודנט נסמך על ההורים שלו וההורים משלמים – אנחנו רוצים שגם הסטודנט יהיה עצמאי.

ג'מאל זחאלקה: לפי המדד הזה כל הסטודנטים עניים, כלומר אין סטודנט עשיר; מעט מאוד סטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: רוב הסטודנטים, גם אם המשפחה יש לה קצת הכנסה, או אין לה קצת הכנסה – אנחנו רוצים שהם יהיו עצמאים ויצאו לעצמאות כלכלית, ולכן הדבר הזה רק יכול לסייע להם.

ג'מאל זחאלקה: אם כבוד השר יגיד שיש אפשרות לפצל את העניין הזה – פטור מדמי ביטוח לאומי ולא פטור מדמי בריאות – אני מוכן לקבל את הפשרה זאת, אבל נעביר את זה בקריאה טרומית, ואז אפשר לדבר הלאה כיצד לעזור לסטודנטים בעניין ספציפי זה.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, אני לא אומר שזה חזות הכול בעזרה ובעידוד החינוך הגבוה, אלא זה צעד קטן במכלול שצריך לעשות.

ג'מאל זחאלקה: וצריך למצוא את הדרכים ולשבור את הראש כיצד עניים יוכלו ללמוד בחינוך הגבוה, ושזה לא יהפוך רק עניין לעשירים – –

יצחק וקנין: עליזה בראשי, עוד פעם את תצעקי ככה אני אוציא אותך החוצה, ואת לא תיכנסי לפה.

יצחק וקנין: אני אומר לך את זה במלוא הרצינות.

יצחק וקנין: יש גבול למה שאפשר לספוג.

ג'מאל זחאלקה: – – כיצד, מצד אחד, לשמור על רמה אקדמית גבוהה מאוד – אני נגד פשרות בעניין הזה, אני בא בסך הכול מהאקדמיה – ומצד שני שתהיה ראייה חברתית שתפתח את הדלת ותיתן הזדמנות לאנשים מהעשירונים הנמוכים, אנשים קשי יום, אנשים שבאים ממשפחות עניות, מהפריפריה, ממשפחות ערביות – כל מיני אנשים שקשה להם מאוד להתמודד עם החינוך הגבוה.

ג'מאל זחאלקה: זה מביא בסופו של דבר לתוצאה הפוכה.

ג'מאל זחאלקה: פרופסור טרכטנברג יודע שסטודנטים נאלצים – במקום לגמור בשלוש שנים, הם גומרים בארבע שנים וחמש שנים.

ג'מאל זחאלקה: מה המשמעויות הכלכליות של העניין הזה?

ג'מאל זחאלקה: מה המשמעויות הכלכליות של העניין הזה גם למשפחות עצמן, גם לסטודנטים וגם לאוניברסיטאות וגם ביחס לתקציב החינוך?

ג'מאל זחאלקה: זה הרי דבר טיפשי.

ג'מאל זחאלקה: צריך למצוא את הדרך לייעל את המערכת הזאת ולעשות אותה יותר חברתית: גם לעזור לסטודנטים לגמור בזמן, לא לדחוף אותם לעבוד ולפצל לימודים; גם למשוך ולפתוח צהרים ולפתוח דלתות ושערים לעניים, לאנשים מהפריפריה ולציבור הערבי, וגם לשמור על רמה אקדמית – בקנאות – גבוהה ביותר.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים, השר חיים כץ.

עיסאווי פריג': אני לא מבין למה אתה נגד זה.

עיסאווי פריג': אני מתקשה למצוא את ההסבר.

יצחק וקנין: תכף תשמע.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – דוד ביטן, אני לא שומע אותך טוב – הצעת החוק שבנדון מבקשת לפטור סטודנט הלומד במוסד לימודים להשכלה גבוהה בארץ או בחו"ל מתשלום דמי ביטוח לאומי במשך חמש שנים לכל היותר מהמועד שבו החל ללמוד, וזאת מתוך רצון לייחד את ציבור הסטודנטים מכלל האוכלוסייה, על מנת להקל על אוכלוסייה זו ולעודד רכישת השכלה גבוהה.

חיים כץ: אני שמעתי בקשב את דבריו של חבר הכנסת זחאלקה.

חיים כץ: שלושת בני גם כן זכו ללמוד, ומה לעשות, הם גם עבדו.

חיים כץ: אני חושב שרוב הסטודנטים, רוב הסטודנטים, בגילי ה-20 המתקדמים, מוצאים לעצמם עבודה, ולו גם חלקית.

חיים כץ: התשלום של הביטוח הלאומי – ותכף אני אמשיך להקריא – לסטודנט הוא 22 שקל לחודש.

חיים כץ: אני אומר לך שאני נגד, נגד, לתת בחינם.

חיים כץ: זה לא סכום שמישהו לא יכול לעמוד בו.

חיים כץ: 22 שקל לחודש.

חיים כץ: רצוי שבן-אדם ידע שהוא צריך לשלם, כי חלילה אם קורה לו משהו הוא צריך לקבל ביטוח והוא צריך לקבל הגנה.

חיים כץ: אז זה לא – – –

טלב אבו עראר: – – –

חיים כץ: רגע.

חיים כץ: ראוי להדגיש – אני לא שומע אותך.

חיים כץ: תאמין לי, אני לא שומע אותך.

חיים כץ: תגיד לי מה אתה רוצה, אני אקשיב לך.

חיים כץ: אולי תתקרב קצת.

טלב אבו עראר: אני אומר, כשהוא חוזר לארץ הוא מוצא חוב של עשרות-אלפי שקלים.

טלב אבו עראר: – – – על עשרות-אלפי שקלים.

חיים כץ: תקשיב.

חיים כץ: חייל משוחרר, שירת בצבא שלוש שנים, יוצא לחו"ל, לא עובד פה – משלם ביטוח לאומי פי-שלושה מסטודנט.

חיים כץ: הוא לא בארץ.

חיים כץ: הרוב הגדול בכלל לא יודעים שהם צריכים לשלם, והם צוברים חובות.

חיים כץ: הוא משלם 69, זה משלם 22.

חיים כץ: והם לא יודעים שהם צריכים לשלם.

חיים כץ: המספרים הם לא גדולים.

חיים כץ: מה שאומר זחאלקה – העלויות הן 15 מיליון שקל בסדר גודל של 60,000 סטודנטים.

חיים כץ: מה ששאלתי אותך פה זה אם אתה מתכוון שאותו סטודנט שלא ישלם ביטוח לאומי גם לא ישלם דמי בריאות.

חיים כץ: אם הוא לא ישלם דמי בריאות, שזה 103 שקלים, אז העלות התקציבית תעלה ל-87 מיליון.

חיים כץ: אז אתה מתכוון רק לביטוח הלאומי?

ג'מאל זחאלקה: – – – 125 שקלים.

ג'מאל זחאלקה: סטודנט – – – ב-2016, 125 – – –

חיים כץ: סטודנט?

ג'מאל זחאלקה: סטודנט.

ג'מאל זחאלקה: זה הכול.

ג'מאל זחאלקה: 125 שקלים.

חיים כץ: טוב, רגע.

חיים כץ: עוד מעט אתה תעלה ותענה לי.

חיים כץ: אני מקריא לך את התשובה שקיבלתי, מסודרת, חבר הכנסת זחאלקה.

חיים כץ: ראוי להדגיש כי כבר כיום מכיר המחוקק בחשיבותה של ההשכלה הגבוהה ומעניק לאוכלוסיית הסטודנטים הקלה בתשלום דמי ביטוח ביחס לאוכלוסיות אחרות שאינן עובדות.

חיים כץ: סטודנט משלם כיום דמי ביטוח בשיעור מזערי, העומד על שליש מהשיעור המזערי למי שאינו עובד, בסך 22 שקלים לחודש.

חיים כץ: מבוטח השוהה בחו"ל משלם, בין שהוא סטודנט בין שלא – משלם דמי ביטוח 65 שקלים לחודש, ובלבד שהנו תושב ישראל.

חיים כץ: על-פי נתוני המוסד לביטוח הלאומי, יש כ-60,000 סטודנטים שאינם עובדים הלומדים במוסדות המוכרים להשכלה הגבוהה בישראל.

חיים כץ: הצעת החוק מעוררת קושי.

חיים כץ: היא מבחינה ללא הצדקה סוציאלית בין סוגי האוכלוסיות השונות שאינן עובדות אך מחויבות בתשלום ביטוח לאומי, כגון חיילים משוחררים שאינם עובדים ואשר נדרשים לשלם דמי ביטוח לאומי בשיעור המזערי המלא, זאת אומרת 65 שקלים; תלמידי ישיבה שתורתם אומנותם, או תושבים השוהים בחו"ל, שצריכים לשלם 65 שקלים.

חיים כץ: כל זאת אף שמדובר ככלל – בחלקה, בחלקה – באוכלוסייה חזקה מבחינה סוציו-אקונומית – יש לא-מעט סטודנטים שבאים מאוכלוסייה חזקה, ממצב סוציו-אקונומי משפחתי שיודע לשלם 22 שקלים – וכאשר מגמת המחוקק הנה הרחבת רשת התשלום ולא צמצומה, בין היתר לאור הגירעון האקטוארי של הביטוח הלאומי.

חיים כץ: בעוד 17 שנה או 18 שנה התקבולים של הביטוח הלאומי יהיו נמוכים מסכום ההוצאה.

חיים כץ: הביטוח הלאומי נמצא כבר היום, לדעתי, בגירעון אקטוארי, ומדינת ישראל צריכה לשים לב לעניין.

חיים כץ: ואם אנחנו לוקחים – ואני אומר לך, צריך לקחת – העברתי לאחרונה החלטה בדירקטוריון של הביטוח הלאומי להעלות את קצבאות ילד נכה מ"קצבת ילד נכה קשה" ל"קשה מאוד" ולתת למשפחות האלה 12.5 מיליון שקל.

חיים כץ: היית צריך לראות איך האוצר קפץ עלי ואמר לי "מה פתאום".

חיים כץ: עלות ההצעה, אמרתי, כ-15 מיליון שקל; ואכן עלות ההצעה תגדל אם ההצעה שלך תכלול גם את מס הבריאות.

חיים כץ: מכל השיקולים שאמרתי ולאור העלות הכלכלית האדירה, ועדת שרים החליטה להתנגד להצעת החוק.

חיים כץ: אני קורא לחברי הכנסת להתנגד להצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר הרווחה והשירותים החברתיים השר חיים כץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת זחאלקה, רוצה להשיב או הצבעה?

יצחק וקנין: הצבעה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצבעה שמית?

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור לסטודנטים מתשלום דמי ביטוח לאומי) של חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – הצבעה אלקטרונית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 37 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 48 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור לסטודנטים מתשלום דמי ביטוח לאומי), התשע"ו–2015 נתקבלה.

יצחק וקנין: 48 מתנגדים, 37 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא התקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2569/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – חיזוק הקשר עם יהדות התפוצות), של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: תשובה והצבעה במועד אחר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, עשר דקות לרשותך.

עליזה לביא: תודה רבה, אדוני.

עליזה לביא: חברותי, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לשתף אתכם במקרה שאירע.

עליזה לביא: חמישה חברים פה בבית ואני היינו אורחים של קרן רודרמן לפני כחודש.

עליזה לביא: באחד הביקורים שלנו בבית-כנסת קונסרבטיבי – דיברנו שם – סיפרה לנו הרבה שבחודשים האחרונים היא נמנעת מלהזכיר את מדינת ישראל בדרשות שלה, משום שהיא מצאה שהאזכור של מדינת ישראל, הסיפור של מדינת ישראל, מביא להרבה מאוד כעס, ריב ומדון בתוך הקהילה.

עליזה לביא: וכך המפגש הקהילתי, שהיה אמור להיות מאחד, משתף ומדבר על מדינת ישראל גם, ועל ההקשר היהודי בפרט, נמצא באמת כזה שמעיב על שלומה של הקהילה ועל היכולת לשמור על היחד שלה.

עליזה לביא: אדוני, אולי מי שלא רוצה שיצא?

יצחק וקנין: חברים, יש יותר מדי רעש.

יצחק וקנין: השר כץ.

יצחק וקנין: חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש הקואליציה, אנא מכם, אי-אפשר לנהל דיון עם כמות כזאת של רעש.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: היום זה יום שבו מדברים על חשיבות חיזוק הקשר, על המשך הקשר המאוד-מיוחד שבין ישראל לבין יהדות ארצות-הברית, יהדות העולם, וביום כזה אי-אפשר שלא להביע תימהון מאוד גדול על ההחלטה של הממשלה, של ועדת השרים, לבוא ולבטל את הצעת החוק שלי, שכל מה שהיא מבקשת – להחזיר את האחריות לשידור לעם היהודי במסגרת התאגיד של השידור הציבורי החדש.

עליזה לביא: מה שקודמינו הבינו, בחוק השידור הציבורי שהיה כאן מאז ימיו הראשונים של השידור הציבורי, כלאחר יד הושמט מהחוק החדש.

עליזה לביא: והקשר עם יהדות התפוצות הוא מאז ומעולם, כמו שכולנו יודעים, אחד מנדבכי היסוד שעליהם נבנתה מדינת ישראל ואחת ממטרות העל שחרתנו על דגלנו, ואנחנו ממשיכים בכך בגאון, יום-יום, שעה-שעה.

עליזה לביא: אז כאידיאל, אמור היה להעניק הבית כאן במדינת ישראל תחושת שייכות וביטחון, להוות בית שני ומקור הזדהות וגאווה.

עליזה לביא: אבל איך משמרים את הגאווה הזאת, את הקשר הזה, את האחריות הזאת?

עליזה לביא: מה עושים בתכל'ס, בפרקטיקה למעשה?

עליזה לביא: אנחנו יודעים ש-50% מיהודי העולם מפוזרים בקהילות שונות – יהדות ארצות-הברית, עדיין יש יהודים באיראן, מדינות דוברות פרסית, ערבית, חבר המדינות.

עליזה לביא: השכילו והבינו שצריך גם להם לשדר, בטח ובטח בתקופות שאין אמצעי שידור אחרים, ולאורך השנים ראינו עד כמה השידור הזה תרם.

עליזה לביא: אבל הנה, פתאום מפסיקים.

עליזה לביא: פתאום זה כבר לא חשוב.

עליזה לביא: פתאום משמיטים את זה, אולי מבלי משים.

עליזה לביא: ישראל קיימת ויש לה חובה ואחריות כלפי האחים שלנו והאחיות שלנו שנמצאים מחוץ לישראל; אבל – גם חובה כלפי עצמנו, האחריות היא שלנו.

עליזה לביא: התפקיד והחובה שלנו הם לספר את הסיפור של מה שקורה כאן, לעדכן, לשתף, גם למי שניזון מאמצעי תקשורת, שלא תמיד יודעים ובהחלט מספרים את הסיפור האחר, של הצד שכנגד.

עליזה לביא: אז מי אם לא אנחנו, בטח בשידור ציבורי שבא ורוצה לחדש את עצמו.

עליזה לביא: בראש ובראשונה צריך לבוא ולספר גם למי שלא נמצא כאן במדינת ישראל, כדי שיוכלו להתחבר ולקחת חלק, ולא להיות שבויים, נתונים אך ורק לחסדי אותה תקשורת מקומית או בין-לאומית במדינות שלהם.

עליזה לביא: התפקיד שלנו זה לחזור ולהזכיר שהם חלק בלתי נפרד מכאן, מהאחים שלהם פה שיושבים בישראל.

עליזה לביא: ולא רק בססמאות יפות בימים כמו היום, שבא לדבר על הסיפור של הקשר המיוחד.

עליזה לביא: שמענו גם הבוקר על החשיבות של הקשר, ועוד נשמע במשך היום בוועדות השונות על החשיבות של הקשר.

עליזה לביא: אז מה אנחנו עושים בפרקטיקה של הקשר הזה?

עליזה לביא: איך בשידור ציבורי משמיטים את מה שהיה, מה שקודמינו הבינו, משמיטים ככה כלאחר יד?

עליזה לביא: מיליוני היהודים ברחבי העולם הם הפוטנציאל שיהיה קשוב לידע ולדעת שאנחנו רוצים להביא בעזרת השידור הציבורי.

עליזה לביא: ואם כבר מדברים על המצב העגום של מערך ההסברה הזה, שגם בכלי הזה נשמט, אז רק אתמול מחזק דוח מבקר המדינה את עומק השבר.

עליזה לביא: בעוד בעולם כולו כולם עסוקים, גם אצלנו וגם בכל החדשות, בעניינים של ראש הממשלה, על מבקר המדינה, יש עוד משהו ובואו נדבר עליו: הכרסום בסמכויות של משרד החוץ, המאבק על הסמכויות, שמפוזרות בין משרדי הממשלה השונים, וכיצד כל המאבק הזה בפיזור הזה בין המשרדים השונים פוגע בהתמודדות שלנו עם תנועת החרם, ה-BDS, עם האנטישמיות, עם הניסיונות לדה-לגיטימציה של מדינת ישראל.

עליזה לביא: ואחד הנכסים האסטרטגיים ביותר שלנו, מאבני היסוד של מדיניות החוץ והביטחון הלאומי של ישראל, לוקה בשיתוק מוחלט – הסברה משותקת, מדיניות חוץ משותקת.

עליזה לביא: גורמים אנטי-ישראליים, כמו שכולנו רואים, חוגגים.

עליזה לביא: ראינו את זה ב"צוק איתן", אנחנו רואים את זה מאז, התגובה היא באיחור, הגורמים לוקחים את התגובה המאוחרת הזאת והם ממנפים את זה לטובתם.

עליזה לביא: אנחנו ראינו את זה גם במתקפות הטרור שחווינו כאן בחודשים האחרונים.

עליזה לביא: אנחנו לא יכולים להפקיר את הזירה הבין-לאומית, בטח ובטח כשאנחנו רוצים לבוא ולשמור על הקשר החשוב עם יהדות התפוצות.

עליזה לביא: אז יש לנו חובות ואנחנו לא יכולים שלא למלא את החובות.

עליזה לביא: ויש לנו שידור ציבורי, אז איך אפשר לבוא ולהשמיט את המחויבות הזאת כשרוצים לבוא ולעשות את התיקון הזה?

עליזה לביא: הרי יהודי העולם – בטח הדור הצעיר חווה נסיגה ביחס לישראל.

עליזה לביא: צעירים יהודים ברחבי העולם משמיעים יותר ויותר אמירות, שאולי עדיף שישראל במתכונת הנוכחית לא הייתה קיימת.

עליזה לביא: משמיעים קולות שישראל, על הערכים שהיא משדרת, זה לא "תיקון העולם" שהם מבקשים לבוא ולהמשיך בו.

עליזה לביא: איך מדברים אליהם?

עליזה לביא: איך חוסכים מהם את הדילמות הקשות האלה, שכל מי שמסתובב בקמפוסים ונפגש עם הדור הצעיר היהודי, ער להן ומנסה לאתגר את עצמו במתן תשובות עליהן?

עליזה לביא: איך משתפים?

עליזה לביא: איך מחברים?

עליזה לביא: איך מביאים את הקונפליקטים שאנחנו יום-יום מתמודדים עמם, שעה-שעה, גם אל מי שלא חי כאן, אבל הוא חלק מנשמת אפה של היהדות, ולמעשה ניזון ממידע זר, אחר, שבא לרוב להשמיץ אותנו ולעוות את הסיפור שלנו?

עליזה לביא: אז גם בקמפוסים, מי שמכיר ויודע, רואה את הפילוג ורואה את עוצמת הפילוג, רואה את הקרע מבפנים.

עליזה לביא: במקומות רבים ישראל הופכת להיות מקור למחלוקת, כפי שפתחתי בראשית דברי, במקום למקור המאחד והמחבר.

עליזה לביא: אז אם יש לנו כלי בשליטה שלנו, השידור הציבורי, שיש לו האפשרות להעברה של תכנים, של ידע, של דעת, שגם ככה מיוצרים, וידענו להעביר את זה גם בשעות – והיו מקומות שבהם ליהודים לא היה שום קשר לעולם החיצוני חוץ מ"קול ישראל לגולה", או חוץ מהדרך של להעביר את המסר באמצעים צפונים, שידעו לדבר את השפות.

עליזה לביא: ויש פה מספיק אנשים שיודעים לדבר את השפות, וגם את השפות התרבותיות.

עליזה לביא: אז יקירי, אנחנו חיים בעידן אחר.

עליזה לביא: ככל שעוברות השנים, הדור הצעיר הולך ומתרחק מהזיכרון, הולך ומתרחק מהסמלים שאנחנו דיברנו וגדלנו עליהם.

עליזה לביא: וצריך לחזק את תחושת השייכות והזהות ואת הידע והמידע העכשווי בכלי שיש לנו, בכלי של השידור הציבורי.

עליזה לביא: אם אנחנו מדברים על זה שאנחנו נמצאים באחת מנקודות השפל מול יהדות העולם, אז בואו ניקח את מה שיש לנו ונחזק.

עליזה לביא: בואו נחזיר את האחריות של השידור הציבורי גם אל יהדות התפוצות ואל השיקוף של ההוויה הישראלית בשידור אל מחוץ לישראל.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אני חייבת לומר שבימים האחרונים, מאז החליטה ועדת שרים לדחות את הצעת החוק ולבטל אותה, שוחחתי עם כמה מהשרים וניסיתי להבין את שורש ההתנגדות.

עליזה לביא: אני שמחה לומר שגיליתי הבנה בימים האחרונים, והגענו להסכמה שלא נצביע היום וננסה להגיע להבנות, ובאמת כן למצוא את הדרך – למרות ההתנגדות שהייתה של משרד התקשורת, לבוא ולפתוח את החוק, כן לראות איך אנחנו יכולים לבוא ולכלול ולהחזיר בעצם את המחויבות שלנו לשדר ולדבר אל העם היהודי באמצעות השידור הציבורי.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

הצעת חוק-יסוד: [הצעת חוק פ/2799/20; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – סעיף נוקשות), של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

קריאות: – – –

מנואל טרכטנברג: יש, יש.

יצחק וקנין: לא, יש, יש.

יצחק וקנין: רבותי, לחוק הזה ישיב השר יעקב ליצמן, שר הבריאות, ויש תשובה והצבעה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק הזאת קודם כול באה להחזיר מקצת מהכבוד האבוד של חוקי-יסוד במדינת ישראל, ובפרט של חוק-יסוד: משק המדינה.

מנואל טרכטנברג: חוק-יסוד: משק המדינה קובע שתקציב הוא תקציב, ועל כן צריך להתנהל על-פי אמות מידה מקובלות – פעם בשנה, לפי תהליך סדור.

מנואל טרכטנברג: אלא מה?

מנואל טרכטנברג: בשבע השנים האחרונות, כל פעם – שלוש פעמים, כדי לדייק – בהוראות שעה הדבר הזה לא התקיים, אלא נקבע תקציב דו-שנתי.

מנואל טרכטנברג: ההצעה הזאת באה ואומרת, שעל מנת שיהיה תקציב דו-שנתי יהיה צורך ברוב מיוחס של 70 חברי כנסת, כראוי לחוק-יסוד, כדי שלא נעשה פלסתר את חוקי-היסוד.

מנואל טרכטנברג: אם יש סיבה טובה מספיק, אז ממילא יהיה אפשר לגייס את אותו רוב מיוחס.

מנואל טרכטנברג: תראו, מה שקורה עם נושא התקציב משקף, לצערי הרב, את מה שקורה עם הממשלה באופן כללי: אין פה התייחסות רצינית, עניינית, לנושאים המהותיים שמעסיקים אותנו.

מנואל טרכטנברג: תקציב דו-שנתי זה רע למשק, זה רע לחברה בישראל, והעובדה היא שאין בעולם מדינה שמתנהלת על-פי תקציב דו-שנתי חוץ מבחריין – ספק אם זו המדינה שאנחנו רוצים להשתוות אליה – ואין גם בעולם כלכלנים רציניים שבכלל חושבים שזה רעיון שצריך לשקול.

מנואל טרכטנברג: ואני פה רוצה, עם כל הכבוד, להגיד מילה לידידי, בלי אירוניה, ידידי השר יובל שטייניץ.

מנואל טרכטנברג: אני מעריך אותו מאוד על הרצינות שלו, על הפעילות שלו.

מנואל טרכטנברג: מאוד הערכתי כשהוא התמנה לשר האוצר, והוא בא מנושאי חוץ וביטחון ולא הכיר נושאים כלכליים.

מנואל טרכטנברג: במשך חצי שנה הוא למד את הנושא הכלכלי לעומקו, ואני יכול להגיד מידיעה שכעבור אותה חצי שנה הוא שלט בנושאים והבין, וכדומה.

מנואל טרכטנברג: למה אני אומר זאת?

מנואל טרכטנברג: מכיוון שלאחרונה הוא אמר דברים לא מדויקים, וצר לי, ואני חייב לתקן.

מנואל טרכטנברג: הוא אמר שיש שני כלכלנים דגולים בעולם שתומכים בתקציב דו-שנתי, והזכיר את השם של פרופסור ניל פרגוסון מהרווארד ואת השם של פרופסור ישראל אומן אצלנו.

מנואל טרכטנברג: אז אני רוצה לתקן: פרופסור ניל פרגוסון, שאני מכיר אישית, הוא פרופסור להיסטוריה, הוא לא כלכלן.

מנואל טרכטנברג: הוא כותב ספרים על ההיסטוריה העתיקה של הכלכלה, נכון, אבל הוא לא מתיימר להבין במקרו-כלכלה ובכלכלה פיסקלית, אין לו השכלה כזאת.

מנואל טרכטנברג: הוא יהיה הראשון להגיד שהוא לא שולט בכך.

מנואל טרכטנברג: ועל כן בואו נוריד אותו מהפרק.

מנואל טרכטנברג: לגבי פרופסור ישראל אומן, שזכיתי לשמוע הרצאות שלו באוניברסיטה העברית – הוא מתמטיקאי דגול, מהתורמים הגדולים לתיאוריה הצרופה של תורת המשחקים.

מנואל טרכטנברג: הוא זה שיגיד – הוא אומר את זה בכל הזדמנות, כל פעם שהוא מופיע בכנס של כלכלנים – הוא אומר: רבותי, אני לא מבין מילה במקרו-כלכלה, לא מבין יותר מהאזרח הפשוט ברחוב.

מנואל טרכטנברג: הוא אומר את זה; חלילה, לא אני.

מנואל טרכטנברג: הוא קיבל פרס נובל לכלכלה, למה?

מנואל טרכטנברג: כי תורת המשחקים בחלק התיאורטי גם – לחלק המתמטי אין לו פרס נובל.

מנואל טרכטנברג: אין פרס נובל במתמטיקה.

מנואל טרכטנברג: אז ניתן לו פרס נובל לכלכלה, כי זה באמת השליך על התיאוריה הכלכלית.

מנואל טרכטנברג: אז בואו, באמת, קצת פרספקטיבה לדברים האלה.

מנואל טרכטנברג: הוזכר ה-OECD – – –

אראל מרגלית: רק לא הבנתי למה יש כזאת הערכה גדולה לכלכלה של שטייניץ, כשהוא זה שהביא את התקציב הדו-שנתי.

מנואל טרכטנברג: לא, לא, הבעתי הערכה גדולה לכך שהוא אדם רציני שהשקיע הרבה מאוד, להבדיל מהאחרים שהגיעו למשרד הכלכלה ולא ידעו לפני זה ולא ידעו גם כשהיו שרי אוצר – אז הוא השקיע ולמד, ואני מעריך את הרצינות הזאת.

אראל מרגלית: 50 מיליארד שקל הוא השאיר גירעון.

מנואל טרכטנברג: בסדר.

מנואל טרכטנברג: אז אני אומר, אין כלל תומכים לדבר הזה, לא מדינות, לא כלכלנים, לא כלום.

מנואל טרכטנברג: אז מה, אנחנו פה מעבדה ניסיונית, שכאן נעשה מה שלא נעשה בשום מקום בעולם?

מנואל טרכטנברג: רבותי, אני רוצה להגיד את זה באחריות מרבית – זה לא נושא פוליטי.

מנואל טרכטנברג: הכלכלה, המשק והחברה בישראל לא יכולים להיות כדור משחק לנוחיות הפוליטית הרגעית של ראש הממשלה, ולצערי הרב, גם של שר האוצר שהתחבר לדבר הזה מתוך, אני לא יודע איך להגיד, אבל לא הראה אומץ כדי להתעמת עם ראש הממשלה ולמנוע את הדבר הזה.

אראל מרגלית: למה שר האוצר עושה תקציב דו-שנתי?

מנואל טרכטנברג: ויותר מזה – – –

קריאות: – – –

מנואל טרכטנברג: ויותר מזה, הסיבה, לכאורה, העילה לתקציב דו-שנתי, שזאת יציבות פוליטית, העילה הזאת ירדה מן הפרק.

מנואל טרכטנברג: הרי הרחבתם, אתם מרחיבים את הקואליציה, אז מה?

מנואל טרכטנברג: גם אז צריך תקציב דו-שנתי?

מנואל טרכטנברג: ועכשיו אני רוצה להגיד לכם מעבר לכך: רבותי, יש בעיה במדינת ישראל ביציבות פוליטית.

מנואל טרכטנברג: זה לא קשור לתקציב.

מנואל טרכטנברג: מתי בפעם האחרונה נפלה ממשלה בישראל בגלל תקציב?

מנואל טרכטנברג: ממשלות נופלות מכיוון שהעסק לא מחזיק, לא בגלל תקציב.

מנואל טרכטנברג: ואז לנסות לתקן את בעיית חוסר היציבות הפוליטית במדינת ישראל על-ידי כך שמכניסים קשיחות לתקציב למשך שנתיים, כשאין שום אפשרות בעולם לחזות מה שיקרה מבחינת המקרו, מבחינת ההתפתחויות בעולם, והקשיחות הזאת שאתה מכניס פוגעת בחברה ופוגעת במשק, זה דבר שלא מתקבל על הדעת.

מנואל טרכטנברג: ומילה אחרונה על האוצר, על פקידי האוצר.

מנואל טרכטנברג: רבותי, הפקידות הבכירה באוצר הפכה לשומרי הסף שמגינים על המשק ועל הכלכלה, על-אף הדרג הפוליטי שמנסה כל פעם להביא אותנו למחוזות לא לנו.

מנואל טרכטנברג: הם נמצאים בין הפטיש לסדן.

מנואל טרכטנברג: כאיש אחד, כל האוצר מתנגד לתקציב דו-שנתי.

מנואל טרכטנברג: כאיש אחד.

מנואל טרכטנברג: זה באמת נדיר מאוד לקבל כזאת דעה אחידה.

מנואל טרכטנברג: אלא מה?

מנואל טרכטנברג: בא הדרג הפוליטי ודורס אותם, וכופה עליהם את הדבר הזה.

מנואל טרכטנברג: אז הם באים ואומרים: טוב, המצאנו איזה שסתום ביטחון, שכעבור שנה אפשר יהיה לבוא לכנסת ולהכניס שינויים מסוימים בתקציב, וזה כאילו היינו הך.

מנואל טרכטנברג: אז אם זה היינו הך – אז למה צריך תקציב דו-שנתי אם זה אותו דבר?

מנואל טרכטנברג: לא, זה לא אותו דבר.

מנואל טרכטנברג: וההבדל הגדול הוא שאפשר יהיה לעשות התאמות מקרו-כלכליות כפי שאפשר גם כיום – דרך אגב, לא חידשו כלום בזה – אלא שאותן התאמות מקרו-כלכליות בתקציב לא יהיו תולדה של שינויים בסדרי עדיפויות שהכנסת צריכה להיות שותפה להם.

מנואל טרכטנברג: אז יש גם פה דריסה של הכנסת, דריסה של הדרג המקצועי בכל מקום, בשביל מה?

מנואל טרכטנברג: ועל זה צריך לתת מענה.

מנואל טרכטנברג: על כן אני קורא לכולכם לתמוך בחוק ולכבד את חוקי-היסוד של מדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: ישיב שר הבריאות, השר יעקב ליצמן.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאני אענה את התשובה, במקום איציק כהן שנקרא למשרד האוצר, אני רוצה לספר לך סיפור, אדוני.

יעקב ליצמן: כשהייתי יושב-ראש ועדת הכספים, אמרתי שאני בעד להוריד את הריבית.

יעקב ליצמן: נגיד בנק ישראל אז, ד"ר קליין, אמר שצריך להעלות את הריבית.

יעקב ליצמן: אז עיתונאי כלכלי שאל אותי פעם:

יעקב ליצמן: איך יכול להיות שאתה אומר להוריד ריבית, ואיך יכול להיות – והוא כלכלן, הוא למד, הוא הכול – הוא אומר שצריך להעלות את הריבית?

יעקב ליצמן: איך אתה מתווכח אתו?

יעקב ליצמן: מאיפה יש לך כלכלה?

יעקב ליצמן: מאיפה אתה מבין בכלכלה?

יעקב ליצמן: אמרתי לו: תקשיב טוב, מאיפה הוא יודע שצריך להעלות את הריבית?

יעקב ליצמן: הוא יושב בקומה שמונה בבנק ישראל, יש לו אגף למט"ח, יש לו אגף ליורו, לדולר, לאינפלציה – לכל הדברים.

יעקב ליצמן: בסוף היום הוא קורא לכולם – מחליט: להוריד.

יעקב ליצמן: להעלות.

יעקב ליצמן: אני לא יודע.

יעקב ליצמן: אני יורד למטה.

יעקב ליצמן: אני יורד לרחוב, אני פוגש את בעל המכולת שלי, אני שואל אותו: תגיד לי, מה המצב עם הריבית?

יעקב ליצמן: הוא אומר: הריבית אוכלת לי את הכול, אוכלת לי ממש את הכול.

יעקב ליצמן: אני הולך הביתה, אומרים לי: הריבית ממש זה – זה חשבון הבנק, זה הכול.

יעקב ליצמן: אז מי צודק?

יעקב ליצמן: עם כל הכבוד לכלכלנים שלא מבינים, שכן מבינים, גם לשכל הישר אולי פה ושם יש משהו להגיד.

יעקב ליצמן: אני אקריא את התשובה של סגן השר איציק כהן בשם שר האוצר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יעקב ליצמן: הוראות שריון, אף במסגרת של חוקי-יסוד, הן נדירות ביותר, והן נועדו להגן על עקרונות יסוד של שיטת הממשל במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: כך, למשל, נקבעה הוראת שריון במסגרת הוראות סעיף 7 לחוק-יסוד: חופש העיסוק, שלפיה אין לשנות את הוראות חוק-היסוד אלא בחוק-יסוד שנתקבל ברוב של חברי הכנסת.

יעקב ליצמן: העיקרון שלפיו תקציב המדינה צריך להיות דווקא חד-שנתי ולא דו-שנתי אינו מעקרונות היסוד של שיטת הממשל בישראל, ועל כן אין מקום לקבוע לגביו הוראת שריון, קל וחומר לא הוראת שריון אשר קובעת רוב מיוחד של 70 חברי כנסת.

יעקב ליצמן: נוסף על כך, ניסיון העבר מלמד שלעתים תקציב דו-שנתי הוא כורח המציאות, למשל בשנה שהתקיימו בה בחירות ולא התקבל לגביה חוק תקציב.

יעקב ליצמן: לכן יש להותיר גמישות מתאימה לקביעת תקציב דו-שנתי במקרים המתאימים, ולא לכבול את ידיה של הכנסת בשריון המוצע בהצעת החוק.

יעקב ליצמן: אני מבקש מחברי הכנסת להסיר את הצעת החוק מסדר-היום.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר יעקב ליצמן, שר הבריאות.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – סעיף נוקשות), של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 46 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק-יסוד: משק המדינה (תיקון – סעיף נוקשות) נתקבלה.

יצחק וקנין: 46 מתנגדים, 31 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2703/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו עוברים להצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שידורי חדשות בין-לאומיים המופקים בישראל), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

יצחק וקנין: חבר הכנסת נחמן שי, עשר דקות לרשותך.

נחמן שי: אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני שמח להציג פה הצעת חוק שנתמכת בידי קבוצה גדולה של חברי כנסת מסיעות שונות.

נחמן שי: אתה חושב שאני מפריע להרבה חברים או רק לחלק?

יצחק וקנין: חברי הכנסת – – –

קריאה: לא שומעים.

קריאה: לא שומעים.

יצחק וקנין: רבותי.

יצחק וקנין: לא שומעים, ודאי שלא שומעים, עם הרעש הזה איך אפשר לשמוע?

יצחק וקנין: חברי הכנסת – – –

נחמן שי: אולי אני מפריע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת צחי הנגבי, מזכירות הסיעה, הרעש שלכן – אתם רואים, הוא לא רוצה לנאום בגלל הרעש.

נחמן שי: קבוצה גדולה של חברי כנסת מסיעות שונות, גם מהקואליציה, גם מהאופוזיציה, תמכו בהצעת החוק הזאת, שמגשימה רצון, שאני מוביל אותו כבר תקופה ארוכה מאוד – כמה שנים: איך להרחיב את ההיצע של השידורים שיוצאים ממדינת ישראל ולמדינת ישראל בשפות ערבית, אנגלית וצרפתית.

נחמן שי: לצערי הרב, ההיצע בתחום הזה הוא דל מאוד; יש לנו "קול ישראל" בערבית, יש לנו שידורים מאוד מאוד מוגבלים ומצומצמים ברשות השידור בערבית.

נחמן שי: אנגלית – הצרפתית בכלל לא מוכרת, והאנגלית מוכרת פה ושם, אבל באמת בזמנים מאוד מאוד קצרים.

נחמן שי: בקיצור, מישהו החליט שאנחנו יכולים אולי ללמד את כל העולם עברית, כי את השפות האחרות אנחנו מחרימים.

נחמן שי: אני חושב שזו טעות מכל בחינה.

נחמן שי: זו טעות, קודם כול, כלפי תושבים רבים במדינת ישראל שמבקשים לקבל חדשות בשפה הראשונה שלהם, אם בערבית, אם באנגלית ואם בצרפתית.

נחמן שי: יש לנו עולים חדשים רבים, גם ממדינות דוברות אנגלית, וגם, בשנים האחרונות, תודה לאל, ממדינות – או מצרפת, מדינה שדוברת צרפתית.

נחמן שי: אין לנו מה להציע להם.

נחמן שי: אנשים אלה, בראשית דרכם בארץ, ואולי גם בהמשך, רוצים לקבל חדשות בשפה שלהם.

נחמן שי: ערבים אזרחי ישראל רשאים לקבל, גם כן, חדשות – ואני מדבר על טלוויזיה – בשפה שלהם.

נחמן שי: בישראל שתי השפות האלה נהוגות.

נחמן שי: עשיתי ניסיונות רבים להכניס את התוספת הזאת, גם כחובה לרשת השידור, גם כחובה לרשות השנייה – לכל גופי השידור במדינת ישראל, וההצלחה הייתה מינימלית, מאותה גישה שהרוב מכתיב למיעוט גם מה הוא ישמע, גם מה הוא יראה, גם מה הוא יעשה, גם מה הוא יחשוב.

נחמן שי: זו תפיסה שיטתית, הייתי אומר.

נחמן שי: אבל אני לא ויתרתי, ולאחר שבחנתי את מפת השידורים במדינת ישראל מצאתי שערוץ i24, ערוץ חדשות – – –

נורית קורן: חברי חברי הכנסת, זה לא נעים לנאום ככה.

נורית קורן: בבקשה.

נחמן שי: זה לא נעים להיות גן נעול – –

נורית קורן: נכון.

נחמן שי: – – וזה לא נעים לדבר אל הקיר.

נורית קורן: כן, אתה צודק.

נחמן שי: אין דבר.

נורית קורן: גם אני התנסיתי בזה השבוע.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: התנסית בזה?

נחמן שי: זה בסדר, זה כנראה חלק – –

נורית קורן: מהחיים שלנו.

נחמן שי: – – מהתענוג שבעבודה המיוחדת שלנו.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: בבקשה.

נחמן שי: בכל מקרה, ה-i24 – ערוץ בין-לאומי שבסיסו במדינת לוקסמבורג אבל הוא מופק בישראל, בנמל יפו – מגיש שידורים רצופים בשלוש השפות שהזכרתי: אנגלית, צרפתית וערבית.

נחמן שי: הוא בבעלות פרטית, הוא לא בבעלות ציבורית.

נחמן שי: למי שדואג לכל מיני השפעות – הוא בבעלות פרטית.

נחמן שי: גם בבעלות פרטית יש סוג של השפעות, כמו שידידי אראל מרגלית יודע, אז – – –

אראל מרגלית: אם הם רוצים לשדר את מה שאתה רוצה – – – מירושלים – – –

נחמן שי: אתה יודע מה, בוא נחשוב על זה בוועדה, כשזה יעלה לדיון – איך אנחנו מחזקים את הנוכחות שלהם – – –

אראל מרגלית: "אל-ג'זירה" משדרת מירושלים, אבל את רשות השידור הממשלה הזאת מעבירה למודיעין.

נחמן שי: נכון.

יריב לוין: – – – לא נכון.

אראל מרגלית: ממשלת ימין נשבעת למודיעין.

נחמן שי: נכון.

נחמן שי: יריב, זה נכון.

יריב לוין: זה לא נכון.

איילת נחמיאס ורבין: יריב, אל תגיד לא נכון.

נחמן שי: יריב, זה נכון.

קריאה: – – –

אראל מרגלית: – – –

נחמן שי: יריב, זה נכון.

נחמן שי: אנחנו יחד – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – ברוממה?

איילת נחמיאס ורבין: – – –

נחמן שי: – – באותו מאמץ.

נחמן שי: יריב, זה נכון.

אראל מרגלית: – – –

איילת נחמיאס ורבין: מה הבעיה להישאר ברוממה?

נחמן שי: לצערנו זה נכון.

נחמן שי: אבל – חבר הכנסת אראל מרגלית, אני מוכרח לציין ששוב הוכחת שאתה יצירתי.

נחמן שי: אנחנו, בדיונים בוועדה, יכולים גם להעלות את ההצעה הזאת: שיהיה משקל מסוים של השידורים שישודרו מירושלים, כבירת ישראל, אבל הם לא מחויבים לכל הדברים שערוצים ממלכתיים או ציבוריים – יש מערכת אחרת ששומרת ומפקחת עליהם.

נחמן שי: ההצעה שלי אומרת שיהיה אפשר להתיר לערוץ i24news, שעד עכשיו היה מוגבל, משתי סיבות: בגלל עניין הפיקוח והבקרה עליו ובגלל הבעלות הצולבת, כי הבעלים של הערוץ הזה הוא גם הבעלים של אחת מפלטפורמות השידור במדינת ישראל, והחוק אסר הצטלבות, הצטלבות של השניים, כלומר מי שבעלים של פלטפורמה לא יכול להיות בעלים של ערוצי שידור.

נחמן שי: אנחנו מצאנו פה איזה פתרון, אני חושב שהוא פתרון טוב, שמאפשר לערוץ הזה בכל זאת להיות משודר בכבלים ובלוויין לתוך מדינת ישראל, כך שתושבי מדינת ישראל ואזרחיה שדוברים אותן שלוש שפות שהזכרתי קודם – אנגלית, צרפתית וערבית – יוכלו לשמוע ולראות את השידורים האלה.

נחמן שי: אני מודע – ואני רוצה לומר את זה גם מהמקום שאני נמצא בו היום – שיש פה שתי סוגיות: סוגיית הפיקוח על הערוץ הזה – כיצד לוודא שתהיה עליו רגולציה, וסוגיה שנייה, עניין הבעלות הצולבת, שגם אותו צריך לבדוק, כדי להבטיח שלא תהיה השפעה פוליטית, כלכלית או אחרת של בעלי הפלטפורמה על שידורי הערוץ.

נחמן שי: אלה דברים שאני מלווה אותם כבר יותר מ-20 שנה, גם בתפקידי הקודם, הקודם-הקודם-הקודם, כמנכ"ל הרשות השנייה, גם שם פעלנו כדי להבטיח את שני העקרונות האלה, ואני אעשה את זה גם בשלבי החקיקה הבאים של החוק הזה.

נחמן שי: בסופו של דבר, אני חושב שהכנסת מביאה היום בשורה חשובה לאותם ציבורים – ציבורים גדולים של דוברי השפות ערבית, אנגלית, צרפתית, שעד עכשיו לא היה להם שידור בשפה שלהם.

נחמן שי: יהיה להם שידור, אני מקווה בקרוב, ואני חושב שזאת תהיה מתנה יפה שאפשר לתת להם בכל מה שקשור בהשתלבותם בארץ ולהיותם חלק מן החברה הישראלית.

נחמן שי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: ישיב השר יריב לוין בשם שר התקשורת.

נורית קורן: בבקשה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, חברי, חבר הכנסת נחמן שי, אני מברך אותך על הצעת החוק החשובה.

יריב לוין: כיום הוראות סעיפים 6כ ו-6סב1 לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב–1982, מתירות לבעל רישיון כללי לשידורי כבלים או לבעל רישיון לשידורי לוויין לשדר רק שידורי חדשות מקומיות ותוכניות מקומיות בענייני היום הנוגעים לאזור גיאוגרפי מוגדר שגבולותיו נקבעים בידי המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.

יריב לוין: שידורי חדשות כלליות שאינן נוגעות לאזור, כאמור, ניתנים לשידור בשידורי הכבלים והלוויין או לבעל רישיון ייעודי או על-ידי מפיק חדשות עצמאי, בכפוף לקיומם של תנאים המנויים בסעיף 6כ2 לחוק התקשורת, ובהם איסור בעלות צולבת בין בעל רישיון, לרבות בעל שליטה ובעל עניין בו, לבין המפיק העצמאי.

יריב לוין: לצד זה, לפי סעיפים 6כא(ג) ו-6נא1 לחוק התקשורת, רשאים בעלי רישיונות לשידורי כבלים ושידורי לוויין להעביר שידורי חדשות ארציים המשודרים או המועברים על-פי דין, דוגמת שירותי חברת החדשות של ערוץ 2 ושידורי חדשות בין-לאומיים, בערוצים שמקורם מחוץ לישראל שאישרה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין.

יריב לוין: בהצעת החוק של חבר הכנסת שי מוצע לתקן את סעיפים 6כא ו-6נא1 לחוק התקשורת כך שיתאפשר לבעלי הרישיונות לשידורי כבלים ולשידורי לוויין להעביר למנוייהם בישראל שידורי חדשות של ערוץ המשדר חדשות בין-לאומיות ומופק בישראל, או על-ידי תאגיד הרשום בישראל, באותה מתכונת שבה הוא משודר מחוץ לישראל.

יריב לוין: בנוסף, מוצע כי הוראות סעיף 6כ2 לחוק התקשורת לעניין תנאי הפקתו ושידורו של ערוץ חדשות מקומי המשדר חדשות ארציות, לרבות מגבלות הבעלות הצולבת הקבועות בו, לא יחולו על העברת שידוריו של ערוץ חדשות בין-לאומיות כאמור.

יריב לוין: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק, בכפוף, כמובן, להסכמת המציע לכך שהמשך קידום החקיקה ייעשה בהסכמת משרדי התקשורת והמשפטים לנוסח, וכן בכפוף להסכמה לתנאים הבאים: 1.

יריב לוין: שהחברה המפיקה את שידורי החדשות תוכר כגורם ריכוזי ותוכל – לגבי הרגולציה של שידורי הכבלים, ובכלל זה חובת רישוי.

יריב לוין: לפיכך, אבקש מחברי הכנסת כי מליאת הכנסת תתמוך בהצעת החוק, בהנחה שחבר הכנסת שי מאשר, והוא מאשר את הסכמתו לכל ההסדרים והתנאים שמניתי כאן.

יריב לוין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס מבקשת להתנגד.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש.

אורלי לוי אבקסיס: חברי נחמן שי, אני לא מתכוונת להתנגד להצעת החוק שלך.

אורלי לוי אבקסיס: אני משתמשת בזכותי על-פי התקנון לומר כמה דברים.

אורלי לוי אבקסיס: תראו, עבר עלינו שבוע מטורף מבחינה פוליטית.

אורלי לוי אבקסיס: את ההחלטה שקיבלתי, קיבלתי במודעות שלמה שאת הנושאים שאני רוצה לקדם – לא אוכל לעשות זאת במסגרת המשא-ומתן שהתנהל בין מפלגת ישראל ביתנו לבין ראשי הקואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: לי נודע שהנושאים שחשוב לי מאוד לקדם, כמו דיור ציבורי, כמו נכים, ילדים בסיכון וכדומה, לא הופיעו כלל בדרישות המפלגה שבה אני חברה, ולכן ראיתי לנכון לקום ולהודיע על כך שאינני חלק מאותו משא-ומתן ואינני חלק מההסכם הקואליציוני המתגבש.

אורלי לוי אבקסיס: נשמעו קולות מזרמים ומכיוונים שונים: למה לך?

אורלי לוי אבקסיס: בואי תנסי להיכנס לקואליציה, ואולי מתוך הקואליציה תוכלי להשפיע.

אורלי לוי אבקסיס: לא קיבלתי את הטענות האלה מסיבה אחת: כי הייתי כבר חברה בכנסת הקודמת, וכאשר ניסיתי לקדם נושאים חברתיים שלא היו על סדר-היום או שלא הוסכמו בהסכמים הקואליציוניים בא שר האוצר – מבחינתו די בצדק, כי מבחינתו זה תקציבים נוספים – ואמר לי: אם היה חשוב לך הדיור הציבורי, היית צריכה לשים את זה או לדרוש שזה יהיה באופן ברור על השולחן במשא-ומתן הקואליציוני ויתקבל.

אורלי לוי אבקסיס: ככה עשינו כשנגמרה מערכת הבחירות האחרונה – דיור ציבורי היה בדרישות של ישראל ביתנו למשא-ומתן קואליציוני.

אורלי לוי אבקסיס: במשא-ומתן הנוכחי הדיור הציבורי לא היה כלל על השולחן.

אורלי לוי אבקסיס: אז אני רוצה לומר לכם משהו, ולכל מי שדאג לכך או לנושאים האלה: בפרישתי השגתי הרבה יותר בנושאים החברתיים מאשר אילולא הייתי משמיעה את הקול.

אורלי לוי אבקסיס: בהסכם הקואליציוני – אני לא רוצה להשתמש במושגים מסוימים, אבל חברים בקואליציה, וביניהם גם שר האוצר וחברים אחרים, נאלצו להפוך את הסיכומים לאוניברסליים, לא סקטוריאליים.

אורלי לוי אבקסיס: ותוספת לקשישים במדינת ישראל – אני יכולה להגיד שזה הישג שלי.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שזה הפך להיות כללי, יכול להיות ששר האוצר קצת נלחץ, הנה קמה לו חברת כנסת חברתית שלא מוכנה להיות חלק מתהליך סקטוריאלי גם במחיר כבד, ויכול להיות שבגלל זה נכנסה הדרישה לשוויוניות בחוק.

אורלי לוי אבקסיס: הדיור הציבורי נכנס אך ורק כדי להראות לי – כביכול, יש משהו.

אורלי לוי אבקסיס: אז 150 מיליון שקלים חדשים – ביקשתי לראות את המקור שלהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד, כי היום בוועדת הכלכלה אמר השר הרלוונטי, שר הבינוי והשיכון, שהוא לא מכיר את הסכומים החדשים הללו.

אורלי לוי אבקסיס: ובנוגע לפרויקט שיקום שכונות חברתי, כבר לפני חודשיים – –

נורית קורן: נא לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – ידעתי על הסכומים הנקובים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח מאוד לראות שמדובר בסכומים חדשים.

אורלי לוי אבקסיס: היה וכן, אז גם את ההישג של הדיור הציבורי השגתי בגלל שלא נכנסתי.

אורלי לוי אבקסיס: אין בכוונתי לשנות את החלטתי – –

רועי פולקמן: – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – ואני שמחה כל כך שההישג הזה היה בזכותי.

אורלי לוי אבקסיס: לו – – –

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: אני מבקשת, חברת הכנסת אורלי לוי, לסיים.

אורלי לוי אבקסיס: משפט אחרון, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: אם ההישג הזה התקבל בשל פרישתי או הודעתי, היה שווה הכול.

נורית קורן: תודה, חברת הכנסת אורלי לוי.

נורית קורן: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן, את ההישגים הגדולים השגתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה לכם.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא חוזרת בי.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה להשיב?

נורית קורן: מקבל?

נחמן שי: א.

נחמן שי: אני מברך מאוד את חברתי אורלי לוי אבקסיס – דברים שכדאי באמת לרשום; ב.

נחמן שי: אני מקבל את ההתניות שהציג השר לוין.

נורית קורן: אוקיי, אז אנחנו עוברים להצבעה, בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת במקומם.

נורית קורן: אנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שידורי חדשות בין-לאומיים המופקים בישראל), התשע"ו–2016 – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – שידורי חדשות בין-לאומיים המופקים בישראל), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 40, אין מתנגדים, יש נמנע אחד.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה, והיא תועבר להכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת חוק זו היא ועדת הכלכלה.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/1618/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לתלמיד), של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת גפני, אתה מוזמן.

איתן כבל: גפני, אתה לא יודע אם זה בתמיכה או לא?

משה גפני: לא אמרתי את זה.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, קודם כול אני מבקש לומר על מי אנחנו מדברים בהצעת החוק הזאת ומה המצב המשפטי – לא שזה חשוב כל כך לכנסת, מכיוון שהריבון הוא הכנסת, הכנסת מחוקקת ובית-המשפט פוסק על-פי החוקים שהכנסת קובעת; אבל קודם כול שנדע על מי מדובר.

משה גפני: מדובר על שתי קבוצות אוכלוסייה; שתי הקבוצות הללו לומדות, ושתי הקבוצות הללו נמצאות במצב הכלכלי הכי קשה.

משה גפני: במצב כלכלי כזה הם יכולים לקום בבוקר ולא יהיו להם לחם וחלב לילדים.

משה גפני: זאת תמונת המצב.

משה גפני: אם מישהו רוצה לראות את זה, אני יכול להראות לו.

משה גפני: באמת – בקרב כאלה שאינם לומדי התורה.

משה גפני: לומדי התורה, ברוך השם לומדים רבים, לא קשורים לעניין הזה, והם לא מקבלים את התמיכה הזאת.

משה גפני: מדובר על קבוצה שהיא במצב הכלכלי הקשה ביותר.

משה גפני: זה היה פעם, כאשר חוקקו את חוק הבטחת הכנסה ב-1980.

משה גפני: מי שחוקק את זה היה אז יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, הרב מנחם פרוש, זיכרונו לברכה, אביו של סגן השר פרוש, ואז הוא שאל, אם אנחנו מחוקקים את החוק הזה יהיו אברכים שלא יקבלו, כאלה שמגיע להם, ואז קבעו שזה יהיה בסעיף תקציבי, ובסעיף התקציבי הזה נתנו בביטוח לאומי 40% מהשכר הממוצע במשק; לאברכים נתנו 18%, פחות מחצי, וזה הלך ונשחק ברבות השנים.

משה גפני: בסופו של דבר הוגש בג"ץ, אחרי עשרות שנים, ובג"ץ אמר: אי-אפשר לשלם הבטחת הכנסה בגלל סעיף תקציבי, צריך לשנות את זה; סעיף תקציבי לא פותר את הבעיה.

משה גפני: ואז הייתה החלטת ממשלה, והחלטת הממשלה דיברה כבר, אני דרשתי שזה יהיה גם לסטודנטים בסכום יותר גבוה מבחינה תקציבית ב-27%, מכיוון שבג"ץ דיבר על זה.

משה גפני: החלטת הממשלה הייתה לפני שלוש שנים או ארבע שנים.

משה גפני: שוב הוגש בג"ץ.

משה גפני: אחרי שלוש שנים בג"ץ אמר: אי-אפשר לשלם את זה מבלי שתהיה חקיקה ראשית.

משה גפני: עם חקיקה ראשית צריך להתמודד, אבל החלטת ממשלה איננה מספקת בעניין הזה, כמו שלא מספיק סעיף תקציבי שהממשלה מחליטה עליו והכנסת מאשרת אותו.

משה גפני: ואז אני באתי לממשלה – אגב, זה עדיין לא קשור לקואליציה ואופוזיציה – ואמרתי: צריך לחוקק חוק.

משה גפני: והדבר הזה התמהמה.

משה גפני: ואז הוקמה קואליציה חדשה, והממשלה הקודמת לא הסכימה לכך, הממשלה הנוכחית התחילה לגרור רגליים, ואנחנו עשינו הסכם קואליציוני, וההסכם הקואליציוני מדבר על זה שצריך להחזיר את זה במתכונת הזאת אבל לתת לסטודנטים יותר.

משה גפני: התנגד לזה משרד האוצר, הוא אמר: תעזוב אתה עם סטודנטים, בסטודנטים נטפל בנפרד.

משה גפני: אמרתי לו: לא בא בחשבון.

משה גפני: אני יודע שאם לא יהיו גם סטודנטים – גם מבחינה ציבורית אני לא אוכל לענות על זה.

משה גפני: למה מי שלומד כאן ומצבו הכלכלי מאוד קשה מקבל, ומי שלומד כאן ומצבו הכלכלי קשה לא מקבל?

משה גפני: אז אמרו: זה לא אותו דבר, סטודנטים ואברכים, מצבם המשפחתי שונה.

משה גפני: סיכמנו שאת המלגות של הסטודנטים שמצבם הכלכלי קשה, את הקריטריון, יקבע המל"ג יחד עם הוות"ת, לא זוכר בדיוק את הנוסח, והנושא של האברכים ייקבע בחוק, וזאת תהיה קרן נפרדת.

משה גפני: קוראים לזה אפילו "קרן קהלת", שם שנתן לה אמיר לוי, מצא חן בעיניו השם הזה, קרן נפרדת ואפילו לא יקראו לזה הבטחת הכנסה.

משה גפני: סיוע לכאלה שזכאים לכך על-פי הקריטריונים, וקרן נפרדת עם סכום יותר גבוה – ואת זה תחליט המל"ג, מה הם הקריטריונים – עם הסכום שעליו אנחנו מדברים.

משה גפני: ולכאורה אני לא הייתי צריך להביא את החוק הזה.

משה גפני: החוק הזה היה צריך לעבור כהצעת חוק ממשלתית, עם כל מה שאמרתי לכם עכשיו.

משה גפני: זה גם היה הסיכום אתי, זה היה הסיכום – שזה מה שיהיה, ומאז נובמבר 2015 עד היום, כבר למעלה מחצי שנה אחרי זה, עדיין אין תזכיר חוק ממשלתי.

משה גפני: אני לא רוצה את החוק הפרטי.

משה גפני: אני רוצה את הצעת החוק הממשלתית, הרי לא יכולה להיות גרירת רגליים כזאת.

משה גפני: שיבואו ויגידו: אנחנו לא מסכימים לזה בכלל, אנחנו נגד, והכול בסדר.

משה גפני: שיגידו לנו – אני אבחר את מקומי, איפה אני נמצא.

משה גפני: הם אומרים: לא, אנחנו מביאים.

משה גפני: אז אני מודיע כאן, רבותי חברי הכנסת מימין ומשמאל, מקואליציה ומאופוזיציה – –

חיים כץ: מה עם אלה באמצע?

משה גפני: – – וגם אלה באמצע, גם אלה מימין ומשמאל באמצע.

משה גפני: אני אומר: אני לא מתעקש על החוק הזה, אני מוכן לעצור אותו, אני מוכן להתאים אותו.

משה גפני: אני מבקש שתבוא הצעת חוק ממשלתית, הצעת החוק הממשלתית שעליה מדובר זה בדיוק מה שאמרתי לכם:

משה גפני: יש "קרן קהלת" – כך קוראים לזה, אבל השם הוא בעירבון מוגבל – שמיועדת לכאלה שלומדים תורה ומצבם הכלכלי מאוד מאוד מאוד קשה, ותהיה קרן, שהיא אגב קיימת, קרן לסטודנטים, אבל חסר בה כסף; היה חסר, נדמה לי, משהו בסביבות 30-20 מיליון שקל כדי להגיע לאותו סכום שאנחנו מדברים עליו, וועדת הכספים העבירה את הכסף הזה, הוא נמצא כבר במל"ג, בוות"ת – פרופסור טרכטנברג, אני טועה כל הזמן במינוחים – בוות"ת זה נמצא.

משה גפני: זה נמצא בוות"ת, הכסף נמצא.

משה גפני: והמציאות הזאת היא שהחוק הממשלתי, שאני מקווה שהוא יבוא ושאני לא אצטרך להתגלגל עם העניין הזה, אכן יאמר את הדברים האלה.

משה גפני: אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת.

משה גפני: עכשיו, אפשר להגיד קואליציה, אופוזיציה, זה בסדר, אני לא יכול להתנגד לעניין הזה, אבל שתדעו – – –

יואל חסון: מי כמוך יודע.

משה גפני: לא לא, בסדר.

משה גפני: – – – שתדעו שמדובר על המקרים החמורים ביותר מבחינה כלכלית.

משה גפני: אם יהיה ילד שלא תהיה לו כוס חלב בבוקר – וזאת לא פראזה, אם מישהו רוצה לראות את זה, אני אראה לו – ששולחים את הילד או את הילדה ללמוד בבית-הספר ובודקים בדיוק את רוחב הסנדוויץ' שנותנים לו או לה, אני ראיתי את זה במו-עיני – התמיכה הזאת היא תמיכה שמאפשרת למשפחה לתת לילד סנדוויץ', לתת לו כוס חלב או כוס קקאו כשהוא בא בבוקר והוא הולך לבית-הספר, על זה מדובר.

משה גפני: אני חושב שזה גם עומד בכללים המשפטיים.

משה גפני: אני חושב שמה שבג"ץ אמר זה שלא מספיק סעיף תקציבי, כפי שאמרתי קודם, לא מספיקה החלטת ממשלה, צריך חקיקה, ועם חקיקה מתמודדים.

משה גפני: אני מכיר את הבניין הזה הרבה שנים.

משה גפני: אני יודע שקואליציה ואופוזיציה זאת מציאות שהיא נכונה – מה אפשר לעשות, במשטר דמוקרטי זה נכון.

משה גפני: אבל יש דברים שכל אחד מאתנו צריך להביא בחשבון.

משה גפני: אם זה לא יתבצע מכל מיני סיבות, המשמעות של העניין, שתהיה קבוצה באוכלוסייה, גם בין אברכים לומדי תורה, קבוצה מהם, וגם בין הסטודנטים, שאנחנו במו-ידינו לא אפשרנו למדינה לסייע להם.

משה גפני: הכסף נמצא.

משה גפני: לא תהיה העברה תקציבית – – –

איציק שמולי: פרופורציות בין הקבוצות.

משה גפני: 100 מול 127.

איציק שמולי: ולמה אתה מדבר על כוס חלב אם אתה נותן את ההטבה גם למי שיש לו דירה?

משה גפני: לא, לפי הכללים של הביטוח הלאומי.

משה גפני: עזוב, אני משנה את זה בהתאם לממשלתי, אני בכלל עוצר את זה.

משה גפני: מה שאמרתי לכם, זה מה שאני מתכוון, הכללים יהיו מה שיהיה בכללים של הביטוח הלאומי, אפילו פחות.

משה גפני: הכללים של הסטודנטים יהיו כפי שהמל"ג תקבע, יש שם ועדה.

משה גפני: הוא הופיע גם בוועדה, בוועדת הכספים, אני לא זוכר את שמו, זה שאחראי לקרן הזאת.

משה גפני: הכסף הזה נמצא גם בוות"ת וגם במשרד החינוך; הכללים יהיו כפי שאמרתי.

משה גפני: אם הממשלה לא תביא חוק – מה אני אעשה אז אני לא יודע, אבל הם אומרים לי שבשבוע הבא הם מביאים תזכיר חוק ממשלתי.

משה גפני: אם אכן זה יתקדם, אנחנו נלך לפי הכללים האלה שעליהם דיברנו.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, כששאלו אותי אם הממשלה מסכימה או לא מסכימה, אני לא ידעתי לתת תשובה.

משה גפני: חבר הכנסת כבל, אני לא ידעתי לתת תשובה, מפני שאני באמת – – –

איציק שמולי: אתה נראה די בטוח בעצמך.

משה גפני: אני ממש לא בטוח.

משה גפני: אני עצבני, אבל אני לא ממש – – –

נחמן שי: לפי שפת הגוף, שפת הגוף.

משה גפני: כן, אני לא בטוח בעצמי, אני לא בטוח בעצמי.

משה גפני: אני רק אומר שזה היה צריך להיעשות לפני אישור תקציב 2015–2016, זה היה צריך להיעשות.

איתן כבל: דבר עם יושב-ראש ועדת הכספים.

משה גפני: תאמין לי, אני כל הזמן מדבר אתו.

משה גפני: רק מישהו אמר לי: תפסיק לדבר לעצמך.

משה גפני: אז אמרתי לו: אין לי עם מי לדבר באגף התקציבים אז אני מדבר לעצמי.

משה גפני: על כל פנים, זה חוק שהיה צריך להיות כבר מזמן.

משה גפני: מבחינה חברתית הוא חוק שנמצא ממש בדבר הכי חשוב שיכולה החברה לתרום לאלה שנמצאים במצב כלכלי קשה.

משה גפני: הוא איננו חוק אידיאולוגי.

משה גפני: חוק אידיאולוגי הוא על לומדי תורה כאשר מדובר על תקציב ישיבות.

משה גפני: זה לא החוק האידיאולוגי.

קריאה: – – –

משה גפני: מה?

משה גפני: נורא פשוט.

משה גפני: אתה יכול להחליט שמדינת ישראל לא מתקצבת לומדי תורה.

משה גפני: לא מתקצבת לומדי תורה – זה ויכוח אידיאולוגי.

משה גפני: אני מניח שאין אחד שאומר את זה.

משה גפני: אבל מישהו יכול לבוא ולהגיד: אידיאולוגית אני לא רוצה לתקצב לומדי תורה, או לתקצב אותם מעט.

משה גפני: זה לא הוויכוח, כי אתה מתקצב לומדי תורה, וגם אם לא היית מתקצב, זה סוג האנשים שנדמה לי שאתה יודע שבכלל לא מעניין אותם מה שנעשה בעולם.

משה גפני: הם לומדים תורה.

משה גפני: עכשיו, יש לך שאלה.

משה גפני: אתה רוצה להקל עליהם קצת, על הילדים שלהם – זאת שאלה אחרת.

משה גפני: זאת איננה שאלה אידיאולוגית; אלה ילמדו תורה גם כשהם לא מקבלים הבטחת הכנסה.

משה גפני: אתה רוצה להתווכח האם צריך לתקצב לומדי תורה?

משה גפני: זה לא הוויכוח.

נורית קורן: חבר הכנסת.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: הוויכוח הוא בתקציב – האם לתקצב לומדי תורה, ואם לתקצב אותם בכמה לתקצב אותם.

משה גפני: זה ויכוח אידיאולוגי.

משה גפני: עמדתי בעניין הזה ברורה.

משה גפני: עמדתך עדיין לא ברורה, אתה עוד תגיד אותה.

משה גפני: אבל זה לא הוויכוח האידיאולוגי; זה נושא חברתי-כלכלי מן המדרגה הראשונה.

משה גפני: ולכן אני מבקש את תמיכת חברי הכנסת בהצעת החוק.

משה גפני: תודה רבה.

נורית קורן: השר חיים כץ משיב.

נורית קורן: בבקשה, שר העבודה והרווחה.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני, שר – יושב-ראש ועדת הכספים, שר הכספים, שר הכספים, נשבע לך, שמעתי אותך מדבר באיזה פתוס.

חיים כץ: ואללה, זו בעיה עכשיו שאני צריך לעלות לדבר אחריך ואני לא יודע לעלות לכאלה טורים.

חיים כץ: אז מה אנחנו עושים?

משה גפני: אבל אני יכול רק לדבר, אתה יכול לעשות.

קריאה: – – – כבוד השר.

קריאה: זה בסדר.

חיים כץ: ואללה, תן שבועיים להיות יו"ר ועדת כספים.

חיים כץ: נראה מי יודע לעשות, מי יכול לדבר – שבועיים.

נורית קורן: אלוף, אה, בוועדת הכספים.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: היכולות בוועדת הכספים הן יכולות בלתי מוגבלות, בלתי מוגבלות.

נורית קורן: נכון.

חיים כץ: גברתי היושבת בראש, חוק הבטחת הכנסה קובע כי מי שלומד במוסד לימודי שקבע השר בתקנות תישלל זכאותו לגמלה.

חיים כץ: מקורה של שלילת הזכאות בתכלית הבסיסית של חוק הבטחת הכנסה, שנועד להבטיח הכנסה מזערית רק למי שאינו מסוגל להשתכר למחייתו חרף רצונו.

חיים כץ: הנחת המוצא של המחוקק לעניין זה היא כי ככלל – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, חברי הכנסת, אני מבקשת קצת שקט באולם.

נורית קורן: חברים, מי שרוצה לדבר, תצאו בבקשה.

חיים כץ: תגיד לי, זה על חשבון הביטוח הלאומי?

חיים כץ: לא, על חשבון האוצר.

חיים כץ: טוב.

חיים כץ: לא, זה משנה את – – –

אלעזר שטרן: אותה ממשלה, אותה ממשלה.

משה גפני: יש לך בביטוח הלאומי כל כך הרבה כסף, שהכסף הזה לא היית מרגיש אותו – – –

חיים כץ: תקשיב.

חיים כץ: יש לי בביטוח הלאומי, הבעיה שלנו היא שאתה כיו"ר ועדת הכספים, נדמה לך שיש בביטוח הלאומי כסף.

חיים כץ: אם אתה חושב על הילדים והנכדים שלך – הביטוח הלאומי פושט רגל.

חיים כץ: בעוד 17 שנה התשלומים עולים על ההכנסות; וכולנו לארג'ים על חשבון הביטוח הלאומי, ואנחנו אוכלים את החסכונות של הילדים והנכדים שלנו.

חיים כץ: זאת אומרת, כשאנחנו מחליטים לקחת כסף מהביטוח הלאומי, אנחנו צריכים לעשות פעמיים חושבים, כי זה ללכת למסעדת גורמה.

חיים כץ: שמעת?

חיים כץ: כל שקל מהביטוח הלאומי זה לא לאכול פלאפל, זה ללכת למסעדת גורמה.

חיים כץ: אם אנחנו, יש לנו מספיק ללכת למסעדת גורמה, אפשר ללכת.

חיים כץ: אם לא, אנחנו צריכים לעשות שיקול דרמטי איזה הוצאות אנחנו משיתים על הביטוח הלאומי ומה אנחנו לא משיתים עליו.

חיים כץ: וברוך השם, אתה יודע.

חיים כץ: אני מתעסק עכשיו, בשבילך, בשביל שלא תיפול, שיכניסו אליך גם כמה אנשים, מתעסק בניצולי השואה.

חיים כץ: ואני שומע את הגופים שלא משלמים, שלא משלמים, לאנשים שהם זכאים בדין.

קריאה: – – –

חיים כץ: גפני הלך.

חיים כץ: אני מדבר אתו, בבקשה.

חיים כץ: ר' גפני, אני מדבר אליך ואתה הולך.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת.

נורית קורן: ממש קשה לנהל פה דיון.

נורית קורן: אני מבקשת מכל מנהלי הסיעות: קצת יותר בשקט, בבקשה.

נורית קורן: בבקשה, אדוני השר.

חיים כץ: איפה היינו?

חיים כץ: מי שלומד במסגרת לימודית קבועה וממושכת מנוע מלהשתלב במסגרת תעסוקתית, וממילא אינו זמין לבצע כל עבודה שתוצע לו.

חיים כץ: כי לא כל מעסיק מוכן לקלוט מישהו שהולך 60 יום למילואים – אומר:

חיים כץ: אני צריך אותך אצלי בעבודה, ואם אתה הולך למילואים, לא קולט אותך; על אחת כמה וכמה מישהו שתורתו אומנותו והוא צריך להקדיש את מיטב זמנו לחיזוק השורשים של מדינת ישראל, חלק בתפילות וחלק במעשים טובים.

חיים כץ: אתה תגיד לי מתי אני אמשיך, לכבודך.

חיים כץ: חריג לכלל האמור נקבע בשנת 2008 לעניין הורה עצמאי, אשר לגביו נקבעה זכאות בהתקיים כמה תנאים המנויים בחוק: הוא הורה יחיד אשר קיבל גמלת הבטחת הכנסה לפחות 16 חודשים מתוך 20 חודשים לפני לימודיו; הלימודים אינם לתואר שני או שלישי; משך הלימודים מוגבל לתקופה של 36 חודשים; מקבל הגמלה עומד בתנאי מבחן תעסוקה, כלומר זמין באופן אמיתי לכל עבודה שתוצע לו.

חיים כץ: הצעת החוק שבנדון מבקשת להרחיב את החריג – זהבה, את יודעת על מה אנחנו מדברים, נכון?

חיים כץ: את יודעת, את אתנו, בוודאות, בוודאות.

חיים כץ: הצעת החוק שבנדון מבקשת להרחיב את החריג האמור ולקבוע כי כל תלמיד במוסד להשכלה גבוהה, בישיבה או במוסד תורני, שיש עמו לפחות ילד אחד, יהיה זכאי לגמלת הבטחת הכנסה, וזאת ללא מגבלת זמן וללא כל מבחן תעסוקה.

חיים כץ: תכליתו של החוק היא הבטחת קיום מינימלי בכבוד, מתוך תפיסה שקיום מינימלי בכבוד הוא היבט של עקרון כבוד האדם.

חיים כץ: אולם, מתן גמלת הבטחת הכנסה לכלל הלומדים כפי שמוצע, ללא כל מגבלת זמן, מבטל למעשה את המבחן התעסוקתי כתנאי חובה למתן הגמלה, תנאי אשר נועד להבטיח כי מי שיכול ומסוגל לעבוד לא יפנה לקבלת גמלאות מאת המדינה, וכי תשלום הגמלה ייעשה אכן רק למי שנזקק לו לצורך הבטחת קיומו בכבוד.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת שקט.

נורית קורן: מנהלי הסיעות, בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת.

נורית קורן: מי שרוצה לנהל דיונים, נא לצאת החוצה.

חיים כץ: גם החריג היחיד שנקבע בחוק לעניין הורה יחיד לומד הוגבל לאוכלוסייה מוחלשת זו, ואף לתקופה של 36 חודשים בלבד למי שעומד במבחני התייצבות ולמי שהיה זכאי לגמלת הבטחת הכנסה 16 חודשים טרם לימודיו.

חיים כץ: ועדת השרים החליטה לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: כנראה יש לך כושר השפעה.

חיים כץ: אתה, אלוהים חנן אותך ביכולת ביטוי, כושר השפעה, ואתה השפעת על ועדת שרים לחקיקה, אף שהם אמרו: אתה תעביר את זה רק כהצעת חוק טרומית, והמשך הליך החקיקה ייעשה בכפוף להסכמת משרד האוצר ומשרד המשפטים.

חיים כץ: אבל זה לא מספיק שאתה מנענע עם הראש; אם אתה מנענע עם הראש, אז בפרוטוקול לא שומעים כלום.

משה גפני: אני אומר כן.

חיים כץ: כן, מירב בן ארי, מה?

משה גפני: אני אומר כן.

חיים כץ: לא שומע, מה אתה אומר?

משה גפני: אני אומר כן.

חיים כץ: זאת אומרת, אם לא תקבל אישור משרת המשפטים ומשר האוצר, אתה לא תקדם את החוק בשום מצב שהוא.

משה גפני: זה מה שכתוב: כופין אותו עד שיאמר רוצה אני.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: מאחר שאני מאמין בך ומאמין בהתחייבויות שלך, אני מאמין שגם שרת המשפטים וגם שר האוצר ישקלו עמוק לגופו של עניין, יראו את ההשלכות הכלכליות, יראו את ההשלכות התקציביות ויקבלו החלטה מושכלת.

חיים כץ: ועד אז הייתי מבקש, אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

נורית קורן: תודה, אדוני השר.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון מבקש להתנגד.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חברים, אני לא יכולה לנהל את המליאה בצורה הזאת.

נורית קורן: די, זה מוגזם, שקט.

קריאה: – – –

נורית קורן: ממש לא.

קריאה: אתמול היית צריכה עזרה.

נורית קורן: גם אתמול לא הייתי צריכה עזרה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתנגד להצעת החוק הזאת, לא כל כך בגלל מהותה אלא בגלל הממשלה וסוג הממשלה שתומכת בחוק הזה.

יואל חסון: חברי הכנסת, בשנת 2011, כיו"ר הוועדה לביקורת המדינה, העברתי את ההחלטה שהביאה את מבקר המדינה לבדוק את פרשת "ביביטורס", כפי שהיא מכונה.

יואל חסון: בחלומות הפרועים שלי לא חשבתי ולא האמנתי שעד כדי כך יצליח ראש הממשלה – ואנשיו – לדחות את החקירה הזאת, לסכל אותה בכל דרך אפשרית, לפגוע בעבודת המבקר, כאשר ברור לכולם שהדוח הזה מלא במעשים עם חשש לפלילים, בביקורת נוקבת על התנהלות אישית, התנהלות של ניגוד עניינים של ראש הממשלה נתניהו.

יואל חסון: אבל ראש הממשלה נתניהו יודע שהוא צריך שיגנו עליו, ולכן הוא גם ידע למנות את היועץ המשפטי המתאים ביותר כדי שיגן עליו.

יואל חסון: ואכן, נתניהו מינה את היועץ יהודה וינשטיין, ששם לו למטרה ברורה וחד-משמעית לחסום כל חקירה, כל בדיקה שנוגעת לנתניהו.

יואל חסון: והוא עשה את זה בצורה כל כך מוצלחת עד כדי זלזול במכתבים של מבקר המדינה, בהתראות של מבקר המדינה – ובהעברת מידעים שהועברו ליהודה וינשטיין.

יואל חסון: ויהודה וינשטיין הצליח חמש שנים לעשות הכול כדי למנוע חקירה נגד ראש הממשלה.

יואל חסון: היועץ המשפחתי לממשלה יהודה וינשטיין, העדיף, לצערי, חברי הכנסת, לדאוג למי שמינה אותו – בנימין נתניהו – ולא לאינטרס הלאומי ולא לאינטרס הציבורי.

יואל חסון: אני שואל אתכם, חברי חברי הכנסת, וכל אחד יענה לי בלב, לא צריך בקול, בוודאי בספסלי הקואליציה: תראו לי פוליטיקאי אחד שלקח את משפחתו לטיול ברחבי העולם שמומן על-ידי גורמים אחרים ולא נפתחה נגדו בדיקה ולא חקירה וזה עבר לו בשלום.

יואל חסון: אומרים שזה היה נהוג גם אצל שרים אחרים; תראו לי שר אחד שהייתה נגדו פרשה כזאת או טענה כזאת.

יואל חסון: אז ככה זה כשיש לך יועץ משפטי לממשלה שמגן עליך ודואג לך.

יואל חסון: ועכשיו לסיום, גברתי היושבת-ראש, אני מצפה מהיועץ המשפטי לממשלה החדש מנדלבליט, שזה מונח על שולחנו, להתנהל בדרך של האינטרס הציבורי ולא של האינטרס של מי שמינה אותו.

יואל חסון: תודה רבה.

קריאות: – – –

דוד ביטן: – – – שום – – – רשמי – – –

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת.

נורית קורן: הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לתלמיד), התשע"ה–2015 – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלה לתלמיד), התשע"ה–2015, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 46, 31 מתנגדים.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר להכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: הוועדה המוסמכת לדון בהצעת חוק זו היא ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

קריאה: הכנסת.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר לוועדת הכנסת, לבחינה לאיזה ועדה היא תועבר.

נורית קורן: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא יחסי הון–שלטון בתקופות הכהונה של ליברמן כשר במשרדים השונים

נורית קורן: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 3575 בנושא:

נורית קורן: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא יחסי הון–שלטון בתקופות הכהונה של ליברמן כשר במשרדים השונים.

נורית קורן: ההצעה הזאת לסדר-היום היא של חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, ברשותך, לפני שאת מתחילה לדבר, יש לנו כאן קבוצה, קבוצת פסטורים מבלגיה.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת שקט.

נורית קורן: אני רוצה לברך כאן את קבוצת הפסטורים מבלגיה בראשותו של חבר הכנסת לשעבר דניאל בנלולו, נציג קק"ל בבלגיה.

נורית קורן: ברוכים הבאים לכנסת ישראל.

נורית קורן: (מחיאות כפיים) בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, רבותי השרים, אני שואלת, מה אתם חושבים שאתם עושים?

זהבה גלאון: אתם באמת מתכוונים להעביר את התיק הכי רגיש והכי ממומן במדינה לידיו של אביגדור ליברמן?

זהבה גלאון: אתם רציניים?

זהבה גלאון: אתם זוכרים שהאיש הזה נחלץ מכל הפרשיות שהוא נחקר לגביהן רק לאחר שעדים מצאו את מותם באורח מסתורי?

זהבה גלאון: אתם זוכרים שכל תפקיד ציבורי שהאיש הזה מילא הוביל אותו להתעשרות מסתורית של משפחתו?

זהבה גלאון: אני מבינה שמאוד חשובה לכם שלמות הקואליציה.

זהבה גלאון: מאוד חשוב שנתניהו יקבל עוד שנה של כלום.

זהבה גלאון: אבל רגע לפני שאתם מעבירים לידיו של כנראה הפוליטיקאי המושחת ביותר בתולדות ישראל את 70 מיליארד השקלים של תקציב הביטחון, קחו רגע נשימה ארוכה ותחשבו עוד.

זהבה גלאון: אתם נבחרתם.

זהבה גלאון: אתם ביקשתם מהציבור לתת בכם ובשיקול הדעת שלכם אמון.

זהבה גלאון: איפה שיקול הדעת שלכם עכשיו?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, ליברמן יהיה שר הביטחון הסחיט ביותר בתולדות מדינת ישראל.

זהבה גלאון: כל מי שיש לו מידע על כל שלל פרשות השחיתות שהאיש תאב הבצע הזה אסף במהלך שנותיו בפוליטיקה יוכל להשיג ממנו מה שהוא רוצה.

זהבה גלאון: ולא מדובר רק בכסף, מדובר בסודות מדינה, בחיים של הילדים שלי ושלכם.

זהבה גלאון: מה אתם יודעים על האנשים שליברמן מעורב אתם?

זהבה גלאון: מה אתם יודעים על האינטרסים שלו?

זהבה גלאון: מי יוכל ללחוץ עליו?

זהבה גלאון: איזה אנשים?

זהבה גלאון: איזה מדינות?

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אני יודעת מה אתם הולכים להצביע.

זהבה גלאון: לצערי, מחלק מכם הפסקתי לצפות להרבה.

זהבה גלאון: אבל רגע לפני שאתם נותנים לליברמן את המפתח לתקציבי ענק, לסודות מדינה ולחיי אזרחי ישראל, נראה לי שהדרישה המינימלית היא לקבל ממנו תשובות על כמה שאלות.

זהבה גלאון: אני רוצה, ברשותכם, חברות וחברים, לקרוא מתוך המאמר של העיתונאי גידי וייץ שהתפרסם ב-19 במאי 2016 ב"הארץ".

זהבה גלאון: הוא פרסם 28 שאלות לליברמן; אני קוראת אותן.

זהבה גלאון: שאלה ראשונה: כיצד הצטברו מיליונים בקופת חברה באיי-הבתולה בבעלות הנהג שלך לשעבר איגור שניידר?

זהבה גלאון: שאלה שנייה: מה הם הכישורים של איגור, שמעורב בחברה אחרת, שקיבלה חצי מיליון דולר מחברך האוליגרך מיכאל צ'רנוי?

זהבה גלאון: שאלה שלישית: מה הן הסגולות של בתך מיכל, שבזכותן זרמו לחברה בבעלותה מיליונים גם כשהיית שר?

זהבה גלאון: שאלה רביעית: איך הרווחת 3 מיליון דולר על עסקה בודדת "להורדת שער הרובל" בפסק הזמן הקצרצר והרווחי שלך מהפוליטיקה, בשלהי שנות ה-90?

זהבה גלאון: שאלה חמישית: על מה ולמה קיבלת 20,000 דולר בחודש מהקבלן דוד אפל?

זהבה גלאון: שאלה שישית: אילו עצות השוות זהב סיפקת לאפל בפרויקט "האי היווני"?

זהבה גלאון: שאלה שביעית: האם אפל השתתף במימון מסע הבחירות הראשון שלך?

זהבה גלאון: בשאלה השמינית ממשיך ושואל גידי וייץ: מה היה הקשר העסקי שלך עם איש העסקים , שעשה הון בעסקי יהלומים ומחצבים בקונגו?

זהבה גלאון: בשאלה התשיעית הוא שואל: אילו דלתות פתחת לגרטלר ברוסיה?

זהבה גלאון: ובשאלה העשירית: מה פשר החברות הקרובה שלך עם , שנחשד בהעברת שוחד של מיליונים לאריאל שרון?

זהבה גלאון: ובשאלה ה-11: האם שלאף עמד מאחורי ערבות של מיליון דולר לישראל ביתנו?

זהבה גלאון: בשאלה ה-12: האם חברה של שלאף העבירה 650,000 דולר לחברה בקפריסין, שהמשטרה הייתה משוכנעת שאתה בעצם הבעלים שלה?

זהבה גלאון: ובשאלה 13: על מה בדיוק שילם לך איש העסקים המולדובי דניאל גיטנשטיין רבע מיליון שקלים בחודש בפסק הזמן השני שלקחת מהפוליטיקה?

זהבה גלאון: בשאלה 14: מדוע ליהקת דווקא את לתפקידי מפתח בצמרת המדינה, ממנכ"ל מע"צ ועד יו"ר "מקורות"?

זהבה גלאון: ובשאלה 15 מוסיף גידי וייץ: מה ידעת על הקשר הצפוף בין ויז'ניצר לבין ניצבים במשטרה?

זהבה גלאון: ובשאלה 16: ומה דעתך על כך פעמיים בשנתיים החולפות בחשד ללקיחת שוחד?

זהבה גלאון: ובשאלה 17: ומה שלום , שחשודה היום בגזירת קופונים על חשבון הציבור, בין היתר לצורך השקעה בשותפות סמויה ואסורה בחברה לשיווק טבק?

זהבה גלאון: ושאלה 18, חברי חברי הכנסת: ומה אתה אומר על פרשת , האיש שליהקת לתפקידי יו"ר ועדת הכספים ושר התיירות, ושחשוד היום בהתניית תקציבים של מיליוני שקלים לפרויקטים שונים בהעסקת חברתו לחיים?

זהבה גלאון: ובשאלה 19 הוא מוסיף ושואל: האם שוחחת לאחרונה עם מיכאל גורולובסקי, לשעבר הנהג שלך והעוזר שלך, שנעצר לאחרונה בחשד לקבלת דבר במרמה וסחיטה באיומים בפרשת מע"צ?

זהבה גלאון: האם שאלת אותו כיצד זרמו 33 מיליון שקל ממע"צ לחברה בבעלותו?

זהבה גלאון: ובשאלה 20: ומי הולכת להיות שרת העלייה והקליטה הבאה?

זהבה גלאון: סופה לנדבר?

זהבה גלאון: זאת שהגנה על הארכי-נוכל גרגורי לרנר, עבדה עבורו כיועצת וניסתה לרקום עסקת גז בינו לבין שוני גבריאלי?

זהבה גלאון: ובשאלה 21: ומי היו החפרפרות שלך במשטרה?

זהבה גלאון: ובשאלה 22: ומדוע נהגת לבקש מאנשים אקראיים את הטלפון שלהם כדי לעשות שיחה?

זהבה גלאון: ובשאלה 23: ולפרק את הסוללה?

זהבה גלאון: ובשאלה 24: ולהזהיר את החברים שלך שהמשטרה יושבת עליהם?

זהבה גלאון: ובשאלה 25: מדוע ראית דווקא במוחמד רשיד, מקורבו של שלאף ומי שהואשם בשוד העם הפלסטיני, ראית בו המועמד האופטימלי לעמוד בראש הרשות?

זהבה גלאון: ובשאלה 26: מדוע התעקשת לשלוט במשרד לביטחון פנים בשתי הממשלות הקודמות?

זהבה גלאון: וללהק נציג לוועדה למינוי שופטים?

זהבה גלאון: ובשאלה 27: איך ייתכן שראשי הפרקליטות והמשטרה, שעסקו בחקירה הפלילית נגדך, חשו שלכל יעד בעולם שהם הגיעו אליו בניסיון לעלות על עקבותיך, כבר הגיע מישהו לפניהם?

זהבה גלאון: ובשאלה האחרונה, בשאלה 28: האם כבוד שר הביטחון המיועד מוכן לענות לציבור על כל השאלות האלה, רגע לפני שהוא מתיישב על הכורסה בקומה ה-14 בקריה ודורש מאנשי הצבא תחקירי אמת?

זהבה גלאון: אלה השאלות של גידי וייץ, 28 שאלות.

זהבה גלאון: ואני שואלת אתכם, חברי חברי הכנסת: מה עלה בדעתכם?

זהבה גלאון: איזה מחיר אתם מוכנים לתת לכולנו לשלם עבור חמישה חברי כנסת בקואליציה?

זהבה גלאון: אתם הרי חיים כאן.

זהבה גלאון: ההצבעות שלכם יירשמו.

זהבה גלאון: אתם תיאלצו להסביר את זה לילדים שלכם.

זהבה גלאון: לאיזה עוד תהום מוסרית אתם מוכנים לתת לראש הממשלה להצעיד אתכם?

זהבה גלאון: לתת לאיש הזה, אחרי ששאלתי את השאלות האלה, לאיש הזה, לעמוד בראש משרד הביטחון?

זהבה גלאון: הממשלה ההזויה הזו אולי תשים בידיים המלוכלכות שלך, ליברמן, את תפקיד שר הביטחון.

זהבה גלאון: כן, מותר לך לחייך עכשיו.

זהבה גלאון: אבל אני אומרת לכם, חברי חברי הכנסת, שידע את זה גם אביגדור ליברמן: לא לעולם חוסן.

זהבה גלאון: מכל הפרשות האפלות שאתה מעורב בהן, ליברמן, בסוף משהו ידבק בך.

זהבה גלאון: בסוף משהו יפיל אותך.

זהבה גלאון: זאת מילה שלי.

זהבה גלאון: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ישיב השר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר יריב לוין.

נורית קורן: בבקשה.

גלעד ארדן: הוא עונה על כל השאלות?

קריאה: – – –

נורית קורן: חברים, תנו כבוד לשר.

נורית קורן: אני מבקשת מכולם לשבת במקום.

נורית קורן: קצת שקט.

נורית קורן: תודה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברת הכנסת גלאון, אני רוצה להגיד לך משהו באמת בכנות.

יריב לוין: יש בינינו ויכוחים.

יריב לוין: הם ויכוחים קשים, ואני חושב שטוב שהם מתנהלים, ואני מכבד אותם, ובלהט הוויכוח גם לפעמים אומרים כל מיני דברים, והכול בסדר.

יריב לוין: אבל אני באמת חושב שצריך מאוד מאוד להיזהר מלקחת את הוויכוחים מהמקום של הדיון הענייני למקום של הטחת האשמות אישיות, ולנסות לערער על לגיטימציה של אדם כאדם, להבדיל מוויכוח על דעותיו.

יריב לוין: ובדרך כלל – אני חייב להגיד לך עוד דבר: אני חושב שזה בדרך כלל נעשה כשאין לך טיעונים מספיק טובים לגוף העניין עצמו.

זהבה גלאון: למה אתה חושב?

יריב לוין: לא, אני אומר לך.

זהבה גלאון: – – –

יריב לוין: אני חושב, חברת הכנסת גלאון – אני לא הייתי משתמש, לא בביטוי הזה ולא באופן הזה.

יריב לוין: ואני אומר לך שוב, אני יכול לחלוק על דעותייך; אני לא חולק לא על יושרך, לא על יושרתך ולא על ההתאמה שלך כאדם למלא תפקיד כזה או אחר.

יריב לוין: אני חושב שאם תישאי בתפקיד שבו תוכלי לקבוע מדיניות זה יהיה רע מאוד, אבל לא בגלל אישיותך אלא פשוט בגלל הדרך שתרצי להוביל שם, וזה ויכוח בעיני לגיטימי.

יריב לוין: על זה אנחנו הולכים לבחירות, על זה אנחנו מתווכחים כאן.

יריב לוין: אבל אני חושב שלהטיל דופי מהסוג הזה, באופן הזה, ביושרו של אדם וביושרתו ובמה הוא עושה, ולא משנה מיהו – יכול להיות מהמחנה הזה ויכול להיות מכאן – זה לא דבר נכון.

יריב לוין: יותר מזה, אני מוכרח להגיד לך.

יריב לוין: אני באמת באמת מאמין בדמוקרטיה ובמדינת חוק.

יריב לוין: אגב, כל הביקורת שיש לי על מערכת המשפט יוצאת – בניגוד להרבה מאוד מסך עשן שמנסים לעשות סביבה – מהנקודה הזאת, כי אני באמת מאמין בעקרון הפרדת הרשויות.

יריב לוין: אני באמת חושב, למשל, שבאותה פרשה שמכונה פרשת החייל היורה, אסור היה לדרג המדיני לחרוץ דין לפני שהדברים נבדקים, כי זה עניין של המערכת המשפטית, והיא צריכה לבדוק והיא צריכה להכריע.

יריב לוין: ובאותה מידה אני לא רוצה לראות את המערכת המשפטית נכנסת ומתערבת בעניינים שמסורים לבית הזה או מסורים לעניינה של הממשלה.

יריב לוין: אני חושב שמערכת המשפט היא המקום שבו צריך היה לברר את כל הטענות שהיו והחשדות שהיו ביחס לשר המיועד ליברמן.

יריב לוין: ואכן בדקו.

יריב לוין: את יודעת מה, אומר לך יותר מזה; אין הרבה אנשים שיכולים לבוא ולומר: רבותי, בדקו אותי מכל הכיוונים, חקרו אותי שנים על גבי שנים, השקיעו בחקירות האלה משאבים אדירים.

יריב לוין: שילם השר המיועד ליברמן מחיר כבד, אני רוצה להזכיר לך, ולא יכול היה לכהן תקופה כשר חוץ – – –

יואל חסון: – – – עד דמעות.

יריב לוין: לא דמעות, חבר הכנסת חסון, אבל אי-אפשר לשאת את רוממות מערכת המשפט ואת רוממות שלטון החוק, ומה שבעיני הרבה יותר חשוב – את רוממות זכויות האדם והאזרח – –

יואל חסון: הוא לפחות לא מינה – – –

יריב לוין: – – חבר הכנסת חסון, ואחר כך לבוא ולהגיש הצעה כזו לסדר-היום ולבוא ולומר: רבותי, עם כל הכבוד למערכת המשפט, שבכל מקרה אחר אנחנו מרוממים אותה ורוצים להגן על כבודה – –

זהבה גלאון: – – – שאלתי שאלות.

זהבה גלאון: שאלתי שאלות.

יריב לוין: – – ועם כל הכבוד לזכויות האדם והאזרח – – –

זהבה גלאון: אל תשתמש בזכויות האדם.

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון – – –

זהבה גלאון: אל תשתמש – – –

יריב לוין: חברת הכנסת גלאון, אני יכול להגיד לך שזה מה שאני הבנתי, ואני לא חושב שאפשר היה להבין משהו אחר.

יריב לוין: אי-אפשר לשאת את רוממות זכויות האדם והאזרח, ואי-אפשר לבוא ולומר: רבותי, תראו, מערכת המשפט היא בסדר, היא הכול, העיקרון שכל אדם הוא חף מפשע כל עוד לא הוכח אחרת הוא עיקרון קדוש – עד שזה מגיע ליריבי הפוליטיים.

יריב לוין: כשזה מגיע ליריבי הפוליטיים, זיכוי הוא לא זיכוי והחלטה שלא להעמיד לדין היא לא החלטה שלא להעמיד לדין, ופתאום, חבר הכנסת חסון, היועצים המשפטיים הופכים למין איזה גורם שעושה כל מיני – –

יואל חסון: לא היועצים המשפטיים, היועץ המשפטי.

יריב לוין: – – קוניונקטורות וקומבינות וכל מיני דברים מהסוג הזה.

יואל חסון: תדייק – יועץ משפטי.

יריב לוין: אני חושב – גם אתה, חבר הכנסת חסון, וגם חברת הכנסת גלאון, וגם חבר הכנסת אילן גילאון – אני חושב שאלה דברים מסוכנים מאוד, ולכן אני מבקש מהכנסת לדחות את ההצעה, לא לגופו של אדם, כי בעניין הזה אני חושב שמערכת המשפט אמרה את דברה, אלא לגופו של העניין הדמוקרטי, לגופן של זכויות האדם והאזרח ולאופן שבו צריך להתייחס לדברים כאלה.

יריב לוין: בואו ננהל ויכוחים ענייניים לגופו של עניין ולא לגופו של אדם.

יריב לוין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת במקומם.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת – 20 נגד – 47 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת לא נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 20, מתנגדים – 47.

נורית קורן: אם כן, ההצעה לסדר-היום לא התקבלה.

נורית קורן: חשש לאלימות משטרתית מוגזמת

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נורית קורן: חשש לאלימות משטרתית מוגזמת, הצעות לסדר-היום מס' 3574, 3578, 3581, 3589, 3590 ו-3591, של קבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

נורית קורן: חברים, אני רק מבקשת שקט.

נורית קורן: בבקשה.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כמו אזרחים רבים, גם אני שמעתי על המקרה המזעזע ב"סופר יודה" בתל-אביב, שבו עובד יוצא לזרוק את הזבל ומגלה שהוא נקלע למשהו, מתקפה אלימה על-ידי שוטרים סמויים.

מיכל בירן: קראתי את הפוסט של גלעד ארדן, השר לביטחון הפנים, והוא מתאר מציאות, סיפור דמיוני על מנהטן ומה היו עושים במקום שלכאורה אין בו חששות ביטחוניים כמו שיש אצלנו, ותוהה מה היו עושים שם השוטרים.

מיכל בירן: אני חייבת להגיד לך, אדוני השר, שהסיפור הדמיוני שלך לא משרת את הנקודה.

מיכל בירן: דבר ראשון, כי גם בארצות-הברית המקרים הרבים של אלימות משטרתית שנראית על רקע גזעני, שסובלים ממנה שם בעיקר אנשים שצבע עורם שחור, הפכו לחלק משמעותי בדיון הציבורי בארצות-הברית, ויש ביקורת ציבורית מרובה.

מיכל בירן: כך שלהיאחז בעניין הזה של "הנה, אם זה יכול לקרות אפילו במנהטן, אז למה שזה לא יקרה כאן, כשכאן אנחנו באמת סובלים מפחד ומסכנות ביטחוניות יומיומיות" – אני חושבת שזה לא משרת את הטיעון שלך.

מיכל בירן: ברור שתפקיד של שוטרים הוא מאוד מסובך, ואני גם שמחה על זה שאתה מגבה אותם באופן כללי.

מיכל בירן: חשוב שהשרים כן יגבו את האנשים שהם אמונים עליהם.

מיכל בירן: מצד שני, גם להמעיט בערך הסיטואציה הזאת נראה לי דבר לא סביר.

מיכל בירן: זה נכון שכל סרטון כזה שבו עוצרים אדם בטח לא ייראה טוב ביוטיוב, וזה נכון.

מיכל בירן: מצד שני, אי-אפשר להתעלם ממה שראינו שם.

מיכל בירן: כל כך הרבה אנשים מכים אדם אחד.

מיכל בירן: נגיד שהיה חשש, נגיד שהם חשבו שהוא באמת – בסדר, שני אנשים לא יכלו לטפל בזה?

מיכל בירן: שמונה אנשים מכים אדם אחד – זה דבר שנראה הגיוני כתשובה לחשש, שיכול להיות שהוא חשש מוצדק?

מיכל בירן: דבר נוסף שאתה לא יכול להתעלם ממנו, השר ארדן, זה שהרבה אנשים – אנחנו רואים בעיקר את הקהילה האתיופית שמעלה את העניין הזה שוב ושוב; התחושה הזאת שהם מקבלים יחס לא מידתי ואגרסיבי ממשטרת ישראל, זה דבר שאי-אפשר להתעלם ממנו.

מיכל בירן: לא כולם מדמיינים את זה, ובמקום להקל בתופעה הזאת, צריך לחקור אותה לעומק.

מיכל בירן: אני חושבת שעם יד על הלב, אדוני השר, אתה יודע שאם היה מדובר באזרח יהודי, תל-אביבי, בהיר עור, הסיטואציה לא הייתה מגיעה למצב הזה.

מיכל בירן: היא לא הייתה מגיעה.

מיכל בירן: וכשרואים את העדויות של חלק מהאנשים שנכחו, שקשישה שואלת אותם: אבל למה זה?

מיכל בירן: והם עונים לה: חכי, שבי בשקט, שלא נגמור גם אותך – אני לא חושבת שיש אדם סביר שיכול לעמוד מאחורי האמירות האלה.

מיכל בירן: אני לא שופטת ואני לא מתיימרת – כמו אחרים ראיתי את הסרטונים, ואני חושבת שהם די ברורים.

מיכל בירן: אני מודאגת משתי סיבות: אם באמת היה פה רקע גזעני, אני חוששת ממה זה אומר על החברה שלנו; אם לא בכך מדובר, נגיד שאתה צודק, אז עולה כאן שאלה אחרת: מה קורה בהכשרות שוטרים, ואיך מאמנים אותם להתמודד עם אתגרים כאלה?

מיכל בירן: אני מסיימת במשפט אחרון.

מיכל בירן: אני כן קוראת לך – ושוב, אהבתי את האופן שבו סיימת את הפוסט.

מיכל בירן: אני כן מקווה שהעניין יילמד עד תום, ייחקר עד תום, ובמידה שאכן יוכח שהייתה פה התנהגות בלתי מידתית על רקע גזעני, תטפל בזה במלוא החומרה.

מיכל בירן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

מירב בן ארי: – – –

נורית קורן: את צודקת.

נורית קורן: את צודקת, סליחה.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

נורית קורן: צריך כנראה להחליף משקפיים.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, תודה, השרים, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס לאירוע שבו הוכה מייסם אבו אלקיעאן.

מירב בן ארי: אני חושבת שלבוא ולדבר על האירוע הזה מהספסלים של הקואליציה, ובעיקר אחרי שאתמול הייתי יושבת-ראש ישיבת השדולה, ביחד עם חבר הכנסת איציק שמולי, של "תג מאיר", ולצערי, הרבה פעמים אני מוצאת את עצמי לבד בשדולות נגד גזענות – הם יכולים להישאר, אתם כבר מכירים אותי היטב שם, אתם יודעים את הפעילות שלי.

רויטל סויד: לא רק גזענות, גם שלטון החוק.

מירב בן ארי: גם שלטון החוק.

רויטל סויד: מכיוון שאת היית היחידה – – – מכל הקואליציה שהגיעה – – –

מירב בן ארי: תודה.

אורן אסף חזן: אני לא קיבלתי את המייל.

מירב בן ארי: קודם כול, קיבלת, בדיוק כמו כל חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: לא קיבלתי.

מירב בן ארי: קיבלת, והוויכוח מיותר, כי ההזמנה לשדולות מגיעה במייל לרשימת חברי הכנסת הפעילים, מה שאומר שזה כולל את כל חברי הכנסת.

מירב בן ארי: כל אחד בוחר לאן ללכת, וזה בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: – – –

מירב בן ארי: לא, הוא לא פעיל בקואליציה, נכון.

מירב בן ארי: הוא אחד מחברי הכנסת הפעילים.

מירב בן ארי: מחמאה, נכון.

מירב בן ארי: אני אומרת שהרבה פעמים אני מוצאת את עצמי בשדולות האלה לבד, אגב, בדיוק כמו אתמול, שמי שהגיעו לשדולה נגד "תג מחיר" ובעד "תג מאיר" היו אני וחברת הכנסת רחל עזריה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו, גם כחברת מועצת העיר תל-אביב–יפו לשעבר, גם כי האירוע הזה היה בערך חמש דקות מהבית שלי: גם אם נבוא – ואני מקבלת את מה שהשר אומר, שצריך לעשות במח"ש ועדת חקירה, וגם אני חושבת שאי-אפשר להכליל את כל השוטרים וחיילי המג"ב כגזענים.

מירב בן ארי: גם זה חמור בעיני.

מירב בן ארי: אבל בסופו של דבר, איך שלא נסתכל על זה, אם זה היה יהודי שהיה יוצא מהסופר ומבקש מאותו שוטר להזדהות, כנראה, כנראה, לכאורה, הוא לא היה חוטף מכות, ובטח לא מכות כאלה ששברו לו את השיניים – והתמונות הקשות שראינו.

מירב בן ארי: אבל אני לא מוטרדת מהיהודים, כי יהודים באים ושואלים ומתגוננים, ואיכשהו גם יוצאים מזה.

מירב בן ארי: אני מוטרדת מזה שרק בגלל העובדה שהוא ערבי – בוא נגיד שאולי אם הוא היה במדים זה היה מקל עליו, אבל מפני שהוא ערבי בחולצה של "סופר יודה" והעז להתחצף, כנראה בגלל זה הוא חטף את המכות.

מירב בן ארי: השבוע הייתה ישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה, ובוועדה הזאת, חשוב לי שתדע, השר ארדן – – –

גלעד ארדן: יש לך איזו היכרות אישית עם הבעלים של "סופר יודה"?

מירב בן ארי: לא.

גלעד ארדן: אין לך, סתם מעניין אותי לשמוע.

מירב בן ארי: קובי?

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: קובי כהן, מנכ"ל – – –

גלעד ארדן: אין לי מושג – – –

מירב בן ארי: לא, האמת, ששמעתי את מה שהוא אמר – – –

גלעד ארדן: אני שומע את זה שאת כבר מכירה את כל פרטי המקרה.

גלעד ארדן: אני עוד לא מכיר.

גלעד ארדן: אז אולי – – –

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אדוני השר, האמת היא שבניגוד למה שנאמר כאן לפני כן, אמרתי שאני לא מכירה את פרטי האירוע, ורק דיברתי על העניין שהוא ערבי.

גלעד ארדן: אמרת שאת לא מכירה, אבל אמרת שאם זה היה יהודי הוא לא היה – – –

מירב בן ארי: אמרתי שאני יכולה לחשוב שאם הוא היה יהודי, כנראה הוא לא היה חוטף מכות.

מירב בן ארי: אמרתי "כנראה".

אורן אסף חזן: מירב, לא מתאים לך להתבטא כך.

אורן אסף חזן: לא מתאים לך להתבטא ככה.

מירב בן ארי: קודם כול, מתאים לי מאוד.

אורן אסף חזן: לא מתאים לך בכלל.

מירב בן ארי: מתאים לי מאוד.

אורן אסף חזן: אני לא יודע מי הכתיב לך מה להגיד, אבל לא מתאים לך.

מירב בן ארי: אתה, אל תפריע לי.

מירב בן ארי: אל תפריע לי.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, רק שנייה.

אורן אסף חזן: אני הפרעתי אחרי שנגמר לה הזמן.

נורית קורן: נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: סליחה, עם כל הכבוד לגברת היושבת-ראש – – – זמן.

נורית קורן: חבר הכנסת, אני יודעת שנגמר הזמן, סליחה.

אורן אסף חזן: זו שיטה – – –

נורית קורן: משפט אחרון.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: משפט אחרון.

מירב בן ארי: לכל אורך הדברים שאמרתי – – –

אורן אסף חזן: הורידו כיפות ליהודים בירושלים – לא אמרתם "אנטישמיות".

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: מספיק שנאלצתי לשבת כאן – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, סליחה.

מירב בן ארי: כן, מספיק שנאלצתי לשבת כאן השבוע ולשמוע את הדברים שאמרת, אז תן לי להגיד את מה שאני חושבת, ואל תכניס לי מילים לפה.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אל תכניס לי – ובטח לא ממך.

אורן אסף חזן: אף אחד לא מכריח אותך לשבת שם – – –

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה – – –

נורית קורן: רק שנייה.

נורית קורן: אני מוסיפה לך דקה.

נורית קורן: אני מבקשת, בתום הדקה הזאת אני לא – – –

מירב בן ארי: אני אסיים.

מירב בן ארי: אסיים גם לפני הזמן.

נורית קורן: דקה ותסיימי.

מירב בן ארי: אני רוצה לומר כאן משהו אחד, וזה מה שניסיתי להגיד לשר: השבוע הייתה ישיבה בוועדה לקידום מעמד האישה, ואני לא יודעת אם קיבלת שם את הנתונים.

מירב בן ארי: בנתונים נאמר ש-20% מהנשים – ואגב, לא משנה מאיזה מגזר: ערביות, חרדיות, תושבות ותיקות – אמרו שהן חוששות להתקשר למשטרה.

מירב בן ארי: ישבה שם שוטרת מולי ואמרה לי: תשמעי, 80% זה הרבה.

מירב בן ארי: אמרתי לה: סליחה, 80% בזכות הבסיסית של אישה לביטחון זה לא מספיק.

מירב בן ארי: אם 20% מנשות מדינת ישראל חוששות להתקשר למשטרה, צריך לבדוק את זה, וצריך לבדוק איך בפעם הבאה מגיעים ל-95%.

מירב בן ארי: זה מה שאמרתי.

מירב בן ארי: לא הקשבת לי, נכון?

מירב בן ארי: לא דיברתי על מייסם, דיברתי על העניין – – –

גלעד ארדן: אני מנסה להקשיב.

גלעד ארדן: השר שטייניץ – – –

מירב בן ארי: 20% מהנשים – לא קשור לערביות או לחרדיות – אומרות שהן חוששות להתקשר למשטרה.

מירב בן ארי: כשיושבת שם שוטרת ואומרת ש-80% זה מספר יפה – אז אני חושבת שלא.

מירב בן ארי: מהיכרות אתך אני בטוחה שתוכל להעלות את זה ל-90% מהנשים במדינת ישראל שירגישו בטוחות להתקשר למשטרה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ישראל אייכלר – איננו.

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

יובל שטייניץ: רויטל, נמשיך בפעם אחרת.

יואל חסון: מה תמשיכו בפעם אחרת?

יובל שטייניץ: יש בינינו – – – רומן.

יובל שטייניץ: כל דבר אתה צריך להתערב?

אורן אסף חזן: יואל, אם אני הייתי שם – – –

יואל חסון: איך אתה הולך למחוזות של רומן?

יואל חסון: לא דיברתי על זה, אלא – – –

אורן אסף חזן: יואל, אם אני הייתי – – – זה היה מקבל קונוטציות, וועדת האתיקה – – –

קריאה: – – –

נורית קורן: אני מבקשת לעמוד בסד הזמנים, בסדר?

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: שלוש דקות, בבקשה.

נורית קורן: אני רק מבקשת לאפשר לחבר הכנסת איימן עודה לדבר.

נורית קורן: בבקשה.

איימן עודה: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי וחברות הכנסת, תמונתו של מייסם אבו אלקיעאן מביטה בנו מכותרות העיתונים.

איימן עודה: תביטו בעיניו, בפניו הנפוחות, הכואבות והעצובות.

איימן עודה: מייסם הוא בחור מוכשר וחרוץ.

איימן עודה: הוא עבר מחורה לתל-אביב ועבד בשתי עבודות, מירוץ ממקום למקום, בחלום לחסוך מספיק כסף על מנת שיוכל ללכת ללמוד.

איימן עודה: אבל עכשיו הוא במעצר-בית.

איימן עודה: ביום ראשון אחר-הצהריים החליטה קבוצה של שוטרים לבושים בלבוש אזרחי שהוא איום, בלי שום סיבה, באמצע יום עבודה בכיכר רבין בתל-אביב.

איימן עודה: ביקשו שיזדהה, ואז התנפלו – מכות רצח, בעיטות, בוקסים, חניקות.

איימן עודה: הם קראו לו ערבי מסריח.

איימן עודה: עוד ועוד שוטרים הצטרפו.

איימן עודה: מייסם הגיע לבית-החולים רק שעות אחר כך, כשחלק מהשוטרים שהכו אותו עדיין אתו.

איימן עודה: הם אזקו אותו למיטת בית-החולים.

איימן עודה: להוריו ולמשפחתו המבוהלת הם לא נתנו להתקרב.

איימן עודה: לאביו, שהתחנן לראות את פניו, סירבו.

איימן עודה: השוטרים יודעים היטב שזו הרוח שנושבת מלמעלה.

איימן עודה: המשטרה הזאת, שאמורה לספק לנו ביטחון, היא אימתו של כל צעיר ערבי, אדוני השר לביטחון פנים.

איימן עודה: בבית-המשפט קבעו באותו לילה שמייסם יושם במעצר-בית ושהוא מורחק מתל-אביב.

איימן עודה: הוא מורחק, אחרי שהיה ברור שהוא לא היווה איום או סכנה; סתם עוד יום עבודה.

איימן עודה: והשוטרים – הסכנה האמיתית שרחשה באותו יום ברחובות תל-אביב – הם לא נעצרו ולא הורחקו, ואנחנו אפילו לא יודעים אם נחקרו.

איימן עודה: ראש הממשלה לא התקשר לאבא של מייסם.

איימן עודה: השר לביטחון פנים, שכנראה איבד את חוש האירוניה, התלונן שעושים בשוטרים לינץ'.

איימן עודה: זה אתה, כבוד השר לביטחון פנים.

איימן עודה: במשטרה למדו שלא מתנצלים.

איימן עודה: בתגובות רשמיות נאמר שוב ושוב שהשוטרים התנהגו כמצופה מהם.

איימן עודה: ואני מסכים – השוטרים התנהגו בדיוק כפי שמצופה מהם על-ידי המפקדים שלהם, על-ידי המפכ"ל, על-ידי השר לביטחון פנים ועל-ידי ראש הממשלה.

איימן עודה: זוהי, כפי שאוהבים להגיד פה, רוח המפקד.

איימן עודה: הממשלה הזאת לא הוקמה וכבר שוברת שיאים.

איימן עודה: אנשי ימין כבר רואים בה ניצנים של פאשיזם.

איימן עודה: ראש הממשלה הפך את הגזענות והשנאה לבשורה המרכזית שלו לאזרחי המדינה, והתוצאות – בפניו של מייסם.

איימן עודה: אבל חשוב גם לראות את ניצוץ התקווה שהאירוע הקשה הזה הדליק, בזכות אנשים שלא הסכימו לשתוק.

איימן עודה: עדים מספרים על אישה מבוגרת שצעקה וצעקה על השוטרים שיפסיקו להכות את מייסם – הם צעקו בחזרה:

איימן עודה: לכי מפה לפני שנגמור גם אותך; עובדי המרכול, ערבים ויהודים, ניסו למנוע ולעצור את המכות; עוברי אורח עצרו, צילמו ופרסמו; קול צעקה עלה מהרשתות החברתיות – צעקה שהדהדה את השתיקה מספסלי הממשלה; קבוצות פעילים ערבים ויהודים ליוו את מייסם בכל הלילה הסוער של יום ראשון.

נורית קורן: נא לסיים.

איימן עודה: הם עמדו מחוץ לבית-החולים ובית-המשפט.

איימן עודה: הם צעקו סולידריות והם צעקו מחאה נגד הגזענות והאלימות של המשטרה ונגד הממשלה שהתוותה את הקו.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת איימן עודה.

איימן עודה: אני מסיים.

איימן עודה: אני קורא מפה לכל האנשים המאמינים באפשרות של חיים אחרים, חיים משותפים המבוססים על ערכי הכבוד והשוויון ואפילו אהבת הזולת: את האופוזיציה האמיתית אנחנו נבנה ביחד ברחוב – –

נורית קורן: אני מבקשת.

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, עברנו הרבה הרבה.

איימן עודה: – – במאבק משותף.

אורן אסף חזן: – – – נגמר הזמן – – –

איימן עודה: בשבת בערב ניפגש להפגין ברחובות תל-אביב – –

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: שמעתי.

נורית קורן: תודה רבה.

איימן עודה: – – לצעוק שיש דרך אחרת.

נורית קורן: תודה.

איימן עודה: נעמיד מראה לגזענות ולשנאה – –

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, אני מבקשת לרדת.

איימן עודה: – – ונצעד נגד אלימות.

נורית קורן: חבר הכנסת, תודה.

איימן עודה: במוצאי-שבת, ביום שבת.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

איימן עודה: אתה, לא ראוי לשמוע אותך.

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, זה לא היה במקום.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: זה לא היה במקום, חבר הכנסת איימן עודה.

נורית קורן: ואני מבקשת, אני משתדלת לתת – – –

אורן אסף חזן: לא, זה בסדר.

אורן אסף חזן: זה היה במקום.

שלי יחימוביץ': מה הוא אמר?

שלי יחימוביץ': מה הוא אמר?

נורית קורן: אני משתדלת לתת את הזמנים.

נורית קורן: אתם לא עומדים בזמנים.

אורן אסף חזן: לא, לא.

אורן אסף חזן: זה היה במקום.

אורן אסף חזן: זה בסדר.

נורית קורן: אתם לא עומדים בזמנים.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: אנשים קטנים שלא יודעים להתמודד עם האמת לוקחים את הרגליים ובורחים החוצה.

אורן אסף חזן: פחדנים.

אורן אסף חזן: ככה הם מתנהגים.

אורן אסף חזן: זה בסדר.

אורן אסף חזן: מתחילה לי את שלוש הדקות?

נורית קורן: התחלתי.

נורית קורן: בבקשה.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברותי, חברי חברי הכנסת, וגם הפחדנים שברחו החוצה, כמה זה קל לעלות על הבמה הזאת פעם אחר פעם ולמהר לתקוף את החיילים, למהר להכפיש את השוטרים.

אורן אסף חזן: לעתים אני יושב פה במליאה, וזה מרגיש לי כאילו כל אחד מחברי הכנסת מהשמאל, מהרשימה הפלסטינית, לפעמים גם מהקואליציה, מהצד הימני של המפה, הם בכלל חוקרים במח"ש, חוקרים במצ"ח, בילו שעות רבות בחדר החקירות, עברו על כל הממצאים, קראו את כתבי ההגנה ואת כתבי התשובה ועברו על לוח הזמנים.

אורן אסף חזן: הם כבר הכריעו.

אורן אסף חזן: מבקרים רבות את בית-המשפט על כך שהוא מנסה לקחת לנו את התפקיד, אבל הנה פה, בכנסת ישראל, חבורה של פופוליסטים, שבכלל לא מפריע להם שעל הדרך הם פוגעים במדינה, בטובי בניה ובנותיה, באלה שבזכותם אנחנו מקיימים כאן חיים תקינים, שהיא כבר הכריעה: השוטרים האלה.

אורן אסף חזן: השבוע גם היו כאלה שהגדילו לעשות וכינו אותם "נבלות".

אורן אסף חזן: אבל השתיקה, השתיקה היא חלק בלתי נפרד מדרכם.

אורן אסף חזן: לא זכור לי, בתוך גל הטרור של השנה האחרונה, שלא לומר אינתיפאדה – לא מזהה אף אחד מהפחדנים שנאמו כאן לפני עולה מעל בימה זו ומשבח את השוטרים ומשבח את השוטרות, את החיילים והחיילות, את אנשי כוחות הביטחון שעובדים ועוסקים במבצעים עלומים.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: שהם יעשו את זה?

אורן אסף חזן: הרי זה לא, זה לא טרנדי, זה לא מעניין, אבל מאוד קל להשיג חיבוק תקשורתי ואהדה על חשבון אלה שעושים הכול כדי שאנחנו נוכל לחיות פה בכבוד.

אורן אסף חזן: צריך להגיד את האמת פעם אחת: המשטרה עושה את עבודתה נאמנה.

אורן אסף חזן: לעתים היא שוגה – יש לה מערכת ביקורת עצמית שיודעת גם לטפל באלה ששוגים.

אורן אסף חזן: אבל אני, כשאני רואה שוטרים שמעמידים איזה פושטק שלא מסוגל להגיד את שמו, בתקופה שבה, אני מזכיר לכם, בכל רגע אנחנו יכולים לאבד אח או אחות בפיגוע רצחני, מתבייש בכם שאתם מעזים לעלות לפה ולמהר לבקר – קריאות של זכויות אדם, דמוקרטיה, כבוד, אהבה הדדית – בשביל עוד איזו כותרת.

מיכל בירן: זה מתוך – – –

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר דבר אחד: אני מתבייש בכם, אני מתבייש גם בך, אני מתבייש בכל אחד ואחת שיושבים כאן ונותנים יד לאלה שמייצגים את הגרועים באויבינו, לעושים פעם אחר פעם שיימינג אכזרי ודה-לגיטימציה לגיבורי וגיבורות ישראל במשטרה, בצבא, בכוחות הביטחון.

אורן אסף חזן: ולאדוני השר גלעד ארדן, אני אומר לך – –

נורית קורן: תודה.

אורן אסף חזן: – – בתור מי שמסתובב ברחוב – ואני מסיים, גברתי היושבת-ראש – מה שהציבור באמת חושב, הוא רוצה להגיד לך תודה על מה שאתה והמשטרה שתחתיך עושים כדי שאנחנו נזכה לחיות פה חיים שקטים וטובים יותר.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ישיב על ההצעות לסדר-היום השר לביטחון הפנים גלעד ארדן.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול שמח שחברי הכנסת פעם בכמה זמן נזכרים במשטרת ישראל ונזכרים לעסוק בה.

אוסאמה סעדי: כל הזמן, אדוני השר.

גלעד ארדן: כמה חבל שאתם מעולם, מעולם, מעולם – אני מדבר אל אלו שעלו כאן והכפישו וחרצו כבר דין.

גלעד ארדן: יש גם הפטנט הזה שאתה בא ואתה אומר: כן, ברור, יש חקירה וכו', ואז מצטט את כל השקרים ואת כל מה שבאופן חד-צדדי נטען וטוענים כנגד השוטרים.

גלעד ארדן: כמובן, השוטרים, מרגע שיש חקירת מח"ש, הם הרי לא יכולים להציג בציבור את גרסתם, אז כל מה שאנחנו שומעים – וכמובן התקשורת גם היא משחקת כאן תפקיד מרכזי – כל מה שאנחנו שומעים בכלי התקשורת, חוץ מאשר מה שאני מנסה לעשות במסגרת תפקידי כשר לביטחון פנים וכמי שממונה ונושא באחריות לתפקוד המשטרה ברמה המיניסטריאלית – כל מה שאנחנו שומעים בכלי התקשורת כמובן מגיע רק מכיוון אחד, כי לשוטרים אי-אפשר ברגע שיש חקירה של מח"ש.

גלעד ארדן: אז, חברי הכנסת, שמצופה מהם להבין מה תפקידה של משטרה במדינת ישראל, שהיא אמורה לאכוף את החוקים שאתם מחוקקים כאן, ממהרים מייד, לא ממתינים רגע קט אפילו לתום חקירת המחלקה לחקירות שוטרים – –

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: – – וכבר הם אומרים, כמס שפתיים, אומרים: כן, כן, אנחנו נמתין לחקירה, אבל היה מזעזע, מצטטים מייד את כל מה שהם שמעו, מבלי כמובן לדעת או להבין – מבינים, אבל זה לא מעניין אותם – שיש גם גרסה נגדית ואף אחד עוד לא קבע מי שיקר ומי דובר אמת.

גלעד ארדן: זה ממש לא מעניין אף אחד מאלה שטענו כאן כנגד המשטרה.

גלעד ארדן: אז קודם כול בואו נשאל:

גלעד ארדן: אם כל כך חשובה לכם רמת האנשים במשטרה ושיהיו שם אנשים איכותיים ושלא יהיו תופעות של גזענות, מישהו מכם בכלל אי-פעם עסק, התעניין, כמה זמן עובדים במשטרה, מה תנאי השכר, מי מגיע למשטרה?

גלעד ארדן: זאת אומרת, מה שעושים פה הרבה פעמים, בצדק, על מורים, על מורות, על עובדים סוציאליים, בצדק, מישהו מכם עשה אי-פעם בנושא של המשטרה?

דב חנין: כן.

גלעד ארדן: אתם יודעים שלמשטרה, דרך אגב, אין ועד עובדים וזה אסור להם על-פי חוק?

גלעד ארדן: מישהו מכם פעם לקח על עצמו – –

מיקי רוזנטל: כן, כן – – –

גלעד ארדן: – – לבדוק גם מה תנאי העבודה שלהם, כמה שעות הם עובדים – –

יואל חסון: כן, כן – – –

גלעד ארדן: – – כמה הם רואים את הילדים שלהם, מה תנאי המשמרות שלהם, או שאתם נזכרים בזה רק כשמישהו משחרר סרטון חד-צדדי?

גלעד ארדן: בואו נתחיל מזה קודם כול.

גלעד ארדן: אז אני אומר לכם, כמי שמלווה את זה – וגם אני אולי לא נחשפתי מספיק בעברי – אני לא מכיר הרבה מקצועות כל כך קשים כמו המקצוע של שיטור במדינת ישראל, מדינה כל כך מורכבת, כל כך לחוצה.

גלעד ארדן: וכשאני עושה את ההשוואה עם ארצות-הברית, חברי חברי הכנסת, זה לא כדי להשוות לתגובות של משטרה שאני לא הייתי רוצה לראות כאן.

גלעד ארדן: אני לא רוצה לראות משטרה שיורה באזרחים.

גלעד ארדן: ואם תבחנו מה שקרה כאן ואיזו הפקת לקחים הייתה, גם מאז אירועי אוקטובר 2000, אז תגלו שמשטרת ישראל, ביחס למה שקורה בעולם – –

איימן עודה: – – – רצחה 20 – – –

גלעד ארדן: – – בהפרות סדר, אז ברוך השם ותודה לאל לא יורים פה באזרחים – –

אוסאמה סעדי: ירו – – –

גלעד ארדן: – – שמפגינים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

איימן עודה: – – –

קריאות: – – –

גלעד ארדן: שמעת מה אמרתי או שלא שמעת?

גלעד ארדן: אמרתי מאז שנת 2000.

גלעד ארדן: אז עם כל הכבוד, יש הבדל קודם כול בין איך שמתייחסים אזרחים לחוק בעולם לבין איך שמתייחסים במדינת ישראל.

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: פה, כששוטר פונה לאזרח זה תחילת דיון, ויכוח, המלצה – –

אורן אסף חזן: – – –

גלעד ארדן: – – מי אתה, מה אתה, תציג תעודה, לך תביא מדים – מתווכחים, מקללים – –

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: – – אני לא רוצה להגיד לכם איך מגיבות משטרות אחרות בעולם ומה זה אומר מבחינת האינטרס הציבורי.

גלעד ארדן: מי מכם שלא מבין שהאינטרס הציבורי של אזרחי מדינת ישראל, מדינה שיש בה גם פשיעה וגם איומי טרור, זה שלא יבזבזו את זמנם של נציגי אכיפת החוק בשמכם בוויכוחי סרק ושתהיה תרבות של ציות לחוק ושיתוף פעולה – מי שלא מבין את זה – –

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: – – ועוסק רק בגיבוי לעימותים עם שוטרים, אז סליחה, הוא לא מקיים את תפקידו ואת שליחותו בעיני – –

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: – – בבית הזה.

גלעד ארדן: עכשיו, עוד הטעיה שאני שומע כל העת: אה, איזה בדיקה כבר תהיה?

גלעד ארדן: – שכחתם שיש מחלקה לחקירות שוטרים?

גלעד ארדן: שכחתם שרק בשנתיים האחרונות – – –

איימן עודה: לא מאמינים לה.

גלעד ארדן: מי צריך שאתה תאמין בכלל?

איימן עודה: לא מאמינים לה.

גלעד ארדן: מי צריך שאתה תאמין?

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: את מי אתה מייצג?

גלעד ארדן: אתה מגבה תמיד טרור ואת אויבי המדינה.

איימן עודה: אני נציג האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אני נציג האוכלוסייה הערבית – – –

גלעד ארדן: מי בכלל צריך את הגיבוי שלך?

גלעד ארדן: אתה כפוי טובה, מי אתה בכלל שתגבה?

גלעד ארדן: מי צריך את הגיבוי שלך?

איימן עודה: אני כפוי טובה?

איימן עודה: אני זה שמייצג את העם שלי.

גלעד ארדן: מאה אחוז.

איימן עודה: אתה צריך להקשיב לי.

איימן עודה: אתה צריך להקשיב לי.

אורן אסף חזן: אתה מייצג – – –

איימן עודה: – – –

גלעד ארדן: המחלקה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה – – –

גלעד ארדן: המחלקה לחקירות שוטרים – גברתי, אני, מרגע שהתחלתי לדבר, הם לא הפסיקו לרגע – –

נורית קורן: חבר הכנסת – – –

גלעד ארדן: – – אז או שתקראי אותם לסדר – –

נורית קורן: אני קוראת אותם לסדר.

גלעד ארדן: – – או שתיתני לי לדבר ברצף.

איימן עודה: – – –

נורית קורן: אני לא אפריע לך.

נורית קורן: אתה רוצה שאני אשתיק אותם?

גלעד ארדן: כן.

קריאות: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאה: – – – על מה?

נורית קורן: על מה?

נורית קורן: שהוא מפריע לשר, מפריע לשר.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת לא לעזור לי – – –

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: חזן, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נורית קורן: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: המחלקה לחקירות שוטרים, אולי יש חברי כנסת שלא רוצים לזכור, אינה שייכת למשרד לביטחון פנים.

גלעד ארדן: המחלקה לחקירות שוטרים שייכת למשרד המשפטים, היא מונחית ישירות על-ידי פרקליט המדינה, והיא עצמאית עד כדי כך שכזכור לכם, או שלא זכור לכם או שאתם לא רוצים לזכור, לא רק שאין לה שום בעיה להעמיד לדין שוטרים רגילים מן המניין כאשר היא חושבת שהם פעלו בניגוד לחוק, היא גם מעמידה לדין וגורמת גם לפרישה של ניצבים בכירים במשטרה.

גלעד ארדן: ולכן, אנחנו לא זקוקים לחריצת דין מטעם חברי כנסת אינטרסנטים ששופכים את דמם של השוטרים שעושים עבודה קשה ומסכנים את חייהם, עוד לפני שנגמרה החקירה העצמאית – לא הפוליטית, לא האינטרסנטית, לא שבאה כדי לרצות איזה ציבור מצביעים כזה או אחר – של אותו גוף מקצועי אובייקטיבי שהוקם כדי לבדוק טענות נגד משטרת ישראל.

גלעד ארדן: אני האחרון שאתן גיבוי אוטומטי לשוטרים במשטרת ישראל אם הם יפעלו בניגוד לחוק.

גלעד ארדן: אני חושב שכבר הוכחתי את זה בתחילת תפקידי, כשבמצעד הגאווה היו כשלים חמורים בתפקודה של משטרת ישראל, ואני עמדתי על כך שתקום ועדה עצמאית, וקצינים שם הועברו מתפקידם.

גלעד ארדן: אין לי שום בעיה, ואתם יודעים את זה היטב, לבדוק – –

איימן עודה: כשהנפגעים יהודים.

נורית קורן: אני מבקשת לא להפריע.

גלעד ארדן: – – אובייקטיבית – לא את הטענות הפוליטיות שלכם לפני שבכלל נעשתה בדיקה ועל בסיס סרטונים חד-צדדיים של בעל עסק שהפועלים והעובדים שלו התנהגו באלימות.

גלעד ארדן: מה זה קשור בכלל ליהודים וערבים?

גלעד ארדן: רוב – – –

איימן עודה: זה קשור.

איימן עודה: זה קשור.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: חבר הכנסת איימן עודה, אני מבקשת לשמור על השקט – – –

איימן עודה: זהו העניין, בגלל שהוא ערבי.

איימן עודה: בגלל שהוא ערבי.

נורית קורן: אני מבקשת.

נורית קורן: אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נורית קורן: אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נורית קורן: בפעם הבאה אני מוציאה אותך החוצה.

אורן אסף חזן: בגלל שהוא התנהג כמו פושטק.

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת חזן.

איימן עודה: בגלל שהוא ערבי.

איימן עודה: תתבייש.

נורית קורן: אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

נורית קורן: סדרנים, אני מבקשת להוציא אותו.

אורן אסף חזן: בגלל שהוא התנהג כמו פושטק.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, פעם שנייה אני קוראת אותך לסדר.

יואל חסון: למה להוציא יושב-ראש מפלגה?

יואל חסון: אפשר להשאיר אותו – – –

נורית קורן: אני לא משאירה אותו, הוא יוצא.

יואל חסון: אפשר להשאיר אותו.

יואל חסון: הוא מדבר מדם לבו.

נורית קורן: קראתי, נתתי יותר מדי זמן.

אורן אסף חזן: יואל, זה לא מדם לבו – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אל תעזור לי לנהל את המליאה.

נורית קורן: אני מבקשת שקט.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: שקט.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: (חבר הכנסת איימן עודה יוצא מאולם המליאה.

נורית קורן: )

מיכל בירן: – – –

נורית קורן: תכף גם הוא יצא.

נורית קורן: בפעם הבאה.

נורית קורן: קראתי אותו לסדר פעם שנייה.

אוסאמה סעדי: – – –

מיכל בירן: לגמרי עילה להעיף אותו.

נורית קורן: אני מבקשת.

אוסאמה סעדי: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, עוד מעט יש לך הבעת דעה מהצד.

נורית קורן: תמתין.

נורית קורן: בבקשה, השר.

גלעד ארדן: מי שמעוניין לצפות באמת בצורה אובייקטיבית יכול להתרשם.

גלעד ארדן: דרך אגב, לכן אמרתי שאין פה עניין בכלל של יהודים וערבים – רק מי שמחפש עוד איזה בונוס פוליטי מייד לוקח את זה לכיוונים האלה.

גלעד ארדן: האלימות התעוררה לא בממשק הראשוני עדיין עם הצעיר הבדואי שנתבקש להזדהות – – –

אורן אסף חזן: סליחה, אתה לא חייב לתת הסברים.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: רק כדאי לשים את העובדות – – –

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת חזן.

אוסאמה סעדי: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן.

יואל חסון: זו המהות של הרשות המחוקקת – לפקח.

יואל חסון: ודאי שהוא חייב הסברים.

נורית קורן: סליחה, אני מבקשת, חברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: סליחה, חברים.

קריאות: – – –

נורית קורן: חברים, אני מבקשת.

נורית קורן: תיתנו לשר להשלים את הדברים שלו.

אוסאמה סעדי: – – –

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: סליחה, חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: – – – יורים תשובות.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אתה מקשה עלי.

נורית קורן: בפעם הבאה שאתה תפריע, אני מוציאה אותך החוצה.

גלעד ארדן: הרי כל האירוע הזה לקח סדר גודל של עשר דקות, וכמעט כל הקטע האלים שבו היה ב-20, 30, 40 השניות האחרונות מתוך עשר הדקות, וזה היה כאשר דווקא העובדים של אותו סופרמרקט – ואין קשר ליהודים וערבים – התערבו והאווירה התלהטה, והם התחילו לפעול ככל הנראה יחד עם הצעיר באלימות כנגד השוטרים, כולל דחיפה, כולל תקיפה, כולל נשיכה של השוטרים.

גלעד ארדן: אני חייב גם לציין שיש עכשיו תופעה – דרך אגב, היא לא תופעה רק במדינת ישראל, היא תופעה כלל-עולמית – הרי אנחנו בעידן הסמארטפונים והמצלמות במרחב הציבורי, ותחשבו באמת על הנקודה הזאת, עוד הפעם, בהנחה שאנחנו רוצים לייצג אינטרס כללי של ציבור ושל מדינה, שרוצה כן לגבות את מי שאנחנו שולחים לאכוף את החוק לבצע את משימתו.

גלעד ארדן: יש כאן שני צדדים, כשצד אחד, כל אזרח היום הוא בגדר צלם, היום כמעט כל אזרח שאוכפים כנגדו עבירה שהוא ביצע – או הוא או אם הוא נמצא עם מישהו – – –

דב חנין: טוב מאוד.

דב חנין: טוב מאוד.

דב חנין: טוב מאוד שמצלמים.

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת דב חנין.

גלעד ארדן: מאה אחוז, אני רק רוצה להסביר מה אנחנו עומדים לעשות בהקשר הזה.

גלעד ארדן: אני מניח שאתה בעד שהחוק ייאכף במדינה מתוקנת.

גלעד ארדן: אנחנו עדיין שמים את השוטרים שלנו בעמדת נחיתות, כי, כפי שאמרתי, ברוב המקרים השוטרים מצולמים.

גלעד ארדן: כידוע לכם, יש הרבה אפשרויות בצילומים לחתוך, לערוך, להציג תמונה חלקית שמראה רק חלק מהאירוע ולא את מה שקדם לו.

גלעד ארדן: המצלמות, במקרה הזה, שייכות למקום מסוים.

גלעד ארדן: ולכן מה שאני היום מקדם במשטרת ישראל, יחד עם המפכ"ל, זה את הפיכת משטרת ישראל לאחת המשטרות אולי הראשונות בעולם שבהיקף הרחב שלה כל השוטרים יישאו מצלמות גוף שיצלמו כל העת את הפעילות וגם ישמרו את האירועים, כך שיהיה הרבה יותר קל בעתיד – לפני שחורצים דין וכבר מחליטים מה היה בכל אירוע ומקבלים את הגרסה של החשודים אל מול הגרסה של נציגי אכיפת החוק – אולי אפשר יהיה לראות את הדברים גם באופן יותר אובייקטיבי.

גלעד ארדן: בכל מקרה, בהקשר הנוכחי, שוב, אני לא רוצה להתייחס לפרטים עצמם, אבל אני שומע כל מיני שאלות, סליחה שאני אומר, הן אפילו נשמעות מטופשות; אני רואה כל מיני תגובות – הרי אנחנו בעידן התגובות והציוצים וכל ההכרעות המיידיות – איך יכול להיות ששמונה שוטרים מסתערים על צעיר אחד?

גלעד ארדן: למה צריך שמונה?

טלב אבו עראר: היו 12.

גלעד ארדן: לא ראיתם, דרך אגב, כמה אנשים מעורבים מצדו של החשוד?

גלעד ארדן: לא ראיתם את האירוע?

גלעד ארדן: תסתכלו עוד פעם, יכול להיות שיש איזו בעיה בסרטון, כי קשה לכם לראות.

אורן אסף חזן: יש להם ראייה סלקטיבית.

גלעד ארדן: הייתה שם תגרה המונית של אנשים שבאו להתערב בפעולה לגיטימית, שגם בתי-המשפט הכריעו בה, כולל בערכאות גבוהות.

גלעד ארדן: כל מה שהחשוד נתבקש זה להזדהות.

גלעד ארדן: אנחנו נמצאים בתקופה של גל טרור; בתקופה שהבקשה הזאת להזדהות גרמה להצלת חיי אדם ברחבי המדינה, הרבה מאוד, כי בזכות זה שאזרחים דיווחו או שוטרים בדקו אנשים שנראו להם חשודים, פתאום גילו סכין או פתאום גילו משהו אחר, וזה מנע אירועים חמורים.

גלעד ארדן: כל היום אתם כאן דורשים ממשטרת ישראל לאתר שוהים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: אז מה קרה כאן?

גלעד ארדן: שוטר ושוטרת מבקשים מצעיר שעובד במרכז תל-אביב להציג תעודה מזהה.

גלעד ארדן: חובתו על-פי חוק.

גלעד ארדן: חובתו על-פי חוק.

אוסאמה סעדי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

גלעד ארדן: אז הוא אומר: תראה לי תעודה.

גלעד ארדן: מראים לו תעודה.

גלעד ארדן: הוא אומר: אני לא מאמין לכם.

קריאות: – – –

נורית קורן: חברי הכנסת.

גלעד ארדן: אני לא מחכה למח"ש, כי זו הגרסה שלו, שהוא מסר לעיתון "הארץ".

גלעד ארדן: אני מקריא לכם ממה שכתוב באתר "הארץ"; אני מקווה שלאתר הזה אתם מאמינים.

גלעד ארדן: הוא אומר לשוטרים: אני לא מאמין לכם, תביאו לי מישהו עם מדים.

גלעד ארדן: והם עדיין בסבלנות קוראים לאנשים שיגיעו עם מדים, ואז מתחילים להתערב, דרך אגב, לא ערבים, אלא דווקא עובדי החנות היהודים, שבאים ל"עזרה", לעזור לאותו אדם לא לקיים את מה שהוא מחויב על-פי חוק – אתה עורך-דין, אתה מכיר את זה – והוא מחליט להתעצבן בשלב מסוים.

גלעד ארדן: עכשיו, אני לא אכריע כאן, ואני אתן למח"ש לגמור את החקירה, אבל אני מצפה מכל מי שכבר תקף את השוטרים והחליט לגביהם, אם יתברר בסופו של דבר שמי שפתח באלימות נגד שוטרים – דרך אגב, בהקשר הזה אין הבחנה.

גלעד ארדן: לצערי הרב, אני רואה גם חרדים בהפגנות שלהם מעזים להשליך אבנים – בהפגנות, לא משנה אם נגד הגיוס או בענייני השבת – לזרוק אבנים, אבנים גדולות, על שוטרים בהפגנה.

גלעד ארדן: עוד הפעם, אני מציע לכם לברר מה היה קורה למפגינים כאלה במדינות אחרות בעולם.

גלעד ארדן: ההנחיה שלי למשטרת ישראל היא להעמיד לדין ולדרוש עונשי מינימום, לא משנה מי זורק את האבנים, יהודים, ערבים, חרדים, דתיים, חילונים.

גלעד ארדן: מי שלא מבין כאן שזה האינטרס של כולנו, הוא יוביל את מדינת ישראל לאנרכיה.

גלעד ארדן: אני לא יודע, אולי יש חלק כאן שרוצים שזה מה שיקרה במדינת ישראל.

גלעד ארדן: אני מאמין שרוב חברי הכנסת לא רוצים שבמדינת ישראל תשרור אנרכיה.

גלעד ארדן: אז אני מקווה ומבקש מחברי הכנסת – אני מקווה שמח"ש לא ימשכו את החקירה הזאת הרבה זמן.

גלעד ארדן: יש פה סרטונים, יש ממי לגבות עדויות.

גלעד ארדן: אני כבר רואה שהדברים מתחילים להיראות אחרת, אבל אני מצפה מחברות וחברי כנסת אחראיים, שאם יתברר בסופו של דבר שאדם שנתבקש בסך הכול להציג תעודה מזהה פתח בפעולות אלימות נגד שוטרים שמבצעים את תפקידם, אני מצפה מנבחרי ציבור כאלה שיעלו כאן על הדוכן – או יפרסמו התנצלות פומבית.

גלעד ארדן: בינתיים אין לי שום בעיה או מניעה להעביר את זה לדיון עומק בכל ועדה שחברי הכנסת ימצאו לנכון.

גלעד ארדן: תודה.

נורית קורן: תודה, אדוני השר.

יואל חסון: ועדת הפנים.

יואל חסון: לדעתי זה רעיון טוב.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: נרשמו כמה חברי כנסת להביע דעה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – טלב אבו עראר.

נורית קורן: אני מבקשת לעמוד בזמנים, דקה אחת בלבד.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני הקשבתי לדבריך בקשב רב, ואני אומר לך בצער גדול: יש במשטרה בעיה, בעיה של אלימות כלפי אזרחים; אלימות כלפי אזרחים בכלל ואלימות כלפי אזרחים ערבים בפרט.

דב חנין: אגב, אלימות גם כלפי יוצאי אתיופיה בפרט, ויש גם בעיה של אלימות כלפי נשים.

דב חנין: אתה הזכרת את המקרה של מייסם אבו אלקיעאן.

דב חנין: אני שמעתי כמה מהעדויות, הן עדויות מאוד מאוד קשות; אני ראיתי גם כמה מהסרטונים, גם הסרטונים הם מאוד קשים.

דב חנין: אני מצפה ממך, אם אכן יתברר – ואני מקווה שאכן יתברר – שיש כאן בעיה, שגם אתה תעלה על הדוכן הזה ותגיד שתנקוט את האמצעים הנדרשים כנגד מי שעשה את זה.

אורן אסף חזן: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן.

דב חנין: אני רוצה להפנות את תשומת לבך, אדוני השר, לפרסום מהיום על צעירה בת 18, שהותקפה על-ידי שוטרים, עם שבר בגולגולת – – –

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: – – – הותקפה באקדח "טייזר".

דב חנין: עכשיו, אני אומר לך את זה, אדוני השר, כמי שתמיד תמך בתנאי עבודה לשוטרים, תנאי שכר לשוטרים.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, תם הזמן.

דב חנין: אני רוצה שוטרים שיקבלו תנאים ראויים, אבל גם שיתנהגו בצורה ראויה ויהיו שוטרים במדינה דמוקרטית.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה; דקה בלבד.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלב אבו עראר: מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני באמת מאמין וחושב לנכון שהשר לביטחון הפנים – הייתי מצפה ממך שתהיה יותר אובייקטיבי, כי אתה אמון על כל הציבור, ערבים כיהודים.

טלב אבו עראר: לכן מה שקרה עם מייסם אבו אלקיעאן, שניגשו אליו אזרחים ממש – יהודים אזרחים – סירבו להזדהות; שים דגש במילה הזו, סירבו.

טלב אבו עראר: כשהוא ביקש שהם יזדהו, הם סירבו, ואז הוא גם לא האמין להם.

גלעד ארדן: מאיפה אתה יודע את זה?

גלעד ארדן: על סמך מה?

גלעד ארדן: אתה פשוט משקר.

טלב אבו עראר: הם סירבו.

טלב אבו עראר: אני בטוח בזה.

טלב אבו עראר: תראה, תראה, כל העדים, כל העדויות שהיו – – –

אורן אסף חזן: הוא ממציא פנטזיות.

אורן אסף חזן: הוא פנטזיונר.

טלב אבו עראר: גברתי, את אומרת לסיים בדקה – הוא מפריע.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, מספיק.

טלב אבו עראר: כל העדים בקטע הזה היו יהודים, לא בדואים ולא ערבים.

טלב אבו עראר: הבנת, מכובדי השר?

טלב אבו עראר: יהודים.

טלב אבו עראר: אין עדות יותר צודקת מעדות יהודי, שהוא בעל הסופרמרקט, וגם אחרים.

טלב אבו עראר: ככה אתם נוטים להאמין כל הזמן.

טלב אבו עראר: לכן, יהודים הם שהעידו שהם סירבו להזדהות, ואז הוא לא האמין להם.

טלב אבו עראר: יעני, מכובדי השר, אני חושב שהחוק – – –

נורית קורן: תם הזמן, אדוני.

טלב אבו עראר: החוק מחייב – – –

נורית קורן: חבר הכנסת.

טלב אבו עראר: גברתי, הפריעו לי.

טלב אבו עראר: תני לי רק חצי דקה, אם אפשר.

נורית קורן: משפט אחרון.

נורית קורן: אחרון.

טלב אבו עראר: החוק מחייב שר, מחייב חבר כנסת, מחייב כל אדם להזדהות.

טלב אבו עראר: אני, כשאני נכנס לכל מקום, מבקשים ממני תעודת חבר כנסת, אני מזדהה.

טלב אבו עראר: כך החוק.

טלב אבו עראר: לכן, אני באמת חושב גם – מעכשיו המשטרה מפעילה לחץ על מח"ש כדי לשנות דעתה, במקום שהיא – – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

טלב אבו עראר: – – – במקום שהשר ארדן ייתן גיבוי למח"ש – אני בכלל לא מאמין למח"ש.

טלב אבו עראר: עדיין יש – – –

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: סיים, זהו, גמרנו.

טלב אבו עראר: אבל מילה אחרונה.

טלב אבו עראר: משפט אחרון.

נורית קורן: לא, אין משפט אחרון.

טלב אבו עראר: יש סקר – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

טלב אבו עראר: משפט אחרון.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: לא משפט אחרון, תסיים בבקשה.

נורית קורן: זהו.

נורית קורן: תודה.

טלב אבו עראר: את ממילא יושבת עם הקואליציה – לשמוע, אבל 95% מהתיקים במח"ש – –

נורית קורן: חבר הכנסת, אני מבקשת.

נורית קורן: אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נורית קורן: בבקשה.

אורן אסף חזן: תסגרי לו את המיקרופון.

טלב אבו עראר: – – נסגרו.

קריאה: – – –

נורית קורן: אין בעיה, תודה רבה.

טלב אבו עראר: – – –

נורית קורן: אדוני.

נורית קורן: אני מבקשת מהסדרנים להוציא אותו החוצה.

נורית קורן: אני מבקשת מהסדרנים להוציא אותו החוצה.

נורית קורן: תודה.

טלב אבו עראר: אני יוצא.

טלב אבו עראר: (חבר הכנסת טלב אבו עראר יוצא מאולם המליאה.

טלב אבו עראר: )

גלעד ארדן: גברתי, אפשר לשאול במסגרת איזה סעיף בתקנון הם מדברים בכלל עכשיו?

נורית קורן: מותרת להם הבעת דעה, דקה.

נורית קורן: אבל הם לא עומדים בדקה.

גלעד ארדן: באמת אני שואל.

גלעד ארדן: תפני אותי לסעיף.

נורית קורן: נאזם יפנה אותך.

נורית קורן: אדוני השר – – –

גלעד ארדן: הלוואי שאני אחיה במכפלות של הדקה הזאת כפול – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: אדוני השר, חברים, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת – חברי חברי הכנסת, אני מרגישה שאני אולי לא נחוצה פה, אבל בינתיים אני מנהלת פה את המליאה.

נורית קורן: אני מנהלת פה את המליאה, ואני מבקשת: יש זמן של דקה.

נורית קורן: אני נותנת מעבר לזה, ואני מסכימה – אפילו מעבר לתקנון אני נותנת גם לאנשים לדבר, אבל אתם מבזים אותי ברגע שאתם לא מסיימים את הדקה, ועוד – ואחר כך עוד אני לא נחוצה פה, ואני לא יודעת לנהל את המליאה.

נורית קורן: אז קצת כבוד לסגנית יושב-ראש הכנסת.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת, בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, עוד לא חוקק חוק שמחייב כל ערבי להזדהות בפני כל יהודי, אז שוטר גם צריך להזדהות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שוטר צריך להזדהות, להראות שהוא שוטר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני – כבוד השר, אני פונה אליך, כבוד השר לביטחון פנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בלי לנדנד את הראש ככה לשמוע אותי, כי אני אומר לך דברים חשובים, שכדאי שתשמע אותם.

גלעד ארדן: אתה מדבר בצורה הכי גזענית.

גלעד ארדן: גזענות זו עבירה על החוק, אוקיי?

גלעד ארדן: אתה לא יכול להגיד – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה גם הגשת כמה חוקים, אדוני – – –

נורית קורן: סליחה, השר ארדן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אני אמרתי, עוד לא חוקק החוק – – –

גלעד ארדן: זה שוטר ואזרח, לא ערבי ויהודי.

גלעד ארדן: אתה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אמרתי במפורש: עוד לא חוקק החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה יודע מה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא אתפלא אם תגיש אותו גם, אם אתה מדבר על גזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז קודם כול, החוק הזה עוד לא חוקק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השר וחברי כנסת שמאשימים אותנו שאנחנו קופצים מייד ואנחנו אומרים גרסה א' ולא גרסה ב', אתם גם – המשטרה והמשרד שלך ישר מגבים את השוטרים ולא מחכים לתוצאות החקירה של מח"ש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא צריך לבוא לקבוע את הגרסה האחרת כל עוד מח"ש לא סיימה את החקירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היית צריך לבוא ולהגיד: הנושא עבר למח"ש, בינתיים אני מבקש מכולם – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חצי מהזמן אתם דיברתם, לא אני.

נורית קורן: נכון, נתתי מעבר לזמן.

נורית קורן: שתי מילים ותסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שתי מילים.

יואל חסון: צריך לכבד את התקנון.

יואל חסון: דקה זה דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר, אבל לא נתנו לנו לדבר את הדקה.

נורית קורן: סליחה, חברים.

נורית קורן: חברים, אתם אולי לא מבינים – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נתנו לנו לגמור את הדקה.

נורית קורן: שתי מילים ותסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שתי מילים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אותו דבר, שגם שרים וגם חברי כנסת הלכו להפגין מול בית-המשפט הצבאי ביפו בקשר לחייל הרוצח.

נורית קורן: תודה, תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – לא מאמינים לבתי-משפט, לא מאמינים – – –

נורית קורן: חבר הכנסת, תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נורית קורן: אני באמת מבקשת – את הדקה.

אוסאמה סעדי: – – –

נורית קורן: אתה עורך-דין ואני עורכת-דין, אז אנחנו יכולים להסתדר ביחד על הדקה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אני רוצה לפנות אליך בעניין אחר לגמרי.

אוסאמה סעדי: אני רוצה לנצל את הדקה הזאת לפנות אליך שוב, אחרי שפניתי אליך שלשום והיום, בעניין החזרת הגופות.

אוסאמה סעדי: אני מבקש שאתה תשקול את החלטתך ולבטל את ההחלטה שקיבלת אתמול, ולהורות על המשך קיום החלטת בג"ץ.

אוסאמה סעדי: אני הייתי בבג"ץ, ובית-המשפט ביקש מאתנו, כאנשי ציבור, אדוני השר, לטפל בבעיה ההומניטרית הזאת ולהביא לסיומה.

אוסאמה סעדי: עד עכשיו החזרתם הרבה גופות, נשארו חמש – – –

אורן אסף חזן: יש הרבה מחבלים.

אוסאמה סעדי: נשארו חמש – אל תפריע לי, אני רוצה לעמוד בדקה.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת.

אוסאמה סעדי: נשארו חמש, אדוני השר.

אוסאמה סעדי: גם אם היו טענות על הפרת תנאים של משפחה כזאת או אחרת – ואני בדקתי את העניין ואין הפרת תנאים – לא צריך להעניש את כל המשפחות.

אוסאמה סעדי: ואני מבקש לסיים את העניין הזה ולהחזיר את הגופות לפני חודש הרמדאן, ב-6 ביוני.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני השר.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

נורית קורן: אני מבקשת – דקה.

נורית קורן: דקה, בבקשה.

אורן אסף חזן: היושבת-ראש, כבוד השרים, אני מקשיב פה לדברי ההבל שיוצאים מהפה של חברי הכנסת מהרשימה הפלסטינית, ואני לא מפסיק להיות המום מהצביעות.

אורן אסף חזן: לא זוכר ששמעתי אתכם עומדים פה וזועקים כאשר היה מקרה של השוטר – ספק נכון, ספק לא נכון, אני לא יורד לשורש העניין; לא תפקידי, הרי אני לא חוקר, לא במח"ש וגם לא במצ"ח, אבל כאשר היה המקרה עם שוטר התנועה שהשתמש באקדח "טייזר", לא זוכר ששמעתי אתכם מזדעקים כאשר היה ויכוח אם היה שימוש בכוח מופרז, יותר או פחות, במגרשי הכדורגל; לא זוכר ששמעתי אתכם מזדעקים כאשר באו לכאן, לכנסת הזו, וביקשו אלמנות משטרת ישראל קצת סיוע מחברי הכנסת כדי לעזור להן לקבע את המקום שלהן ואת מה שמגיע להן.

אורן אסף חזן: לא שמעתי אתכם מזדעקים כאשר מצאנו את עצמנו פעם אחר פעם זוכים לקצת נחת מהעבודה על-גבול-המושלמת של משטרת ישראל.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: הסתיים הזמן.

אורן אסף חזן: אני מסכם ואומר, ברשותך, בשתי השניות שנותרו לי: הגיע הזמן שאנחנו כאן נצדיע למשטרה, נצדיע למפכ"ל, נצדיע לכל שוטרי ושוטרות ישראל ונפסיק להשתמש בבמה הזאת להסתה גזענית, פרועה, רק מתוך אג'נדה פרטית.

אורן אסף חזן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אומנם נכנסת לבד, בלי שאישרתי לך, אבל עכשיו יש הצבעה – – –

טלב אבו עראר: – – –

נורית קורן: – – – עכשיו יש הצבעה, אז עכשיו אני מבקשת לדעת – המציעים, מה ברצונכם לעשות?

נורית קורן: השר מוכן להקשיב לכל דבר.

נורית קורן: איימן עודה – איפה הוא?

נורית קורן: הלך.

נורית קורן: הלך.

נורית קורן: אורן, להסיר, או לוועדה?

קריאה: – – –

נורית קורן: רק המציעים.

יריב לוין: מה שרוצים המציעים.

נורית קורן: המציעים.

נורית קורן: איימן עודה לא נמצא פה.

נורית קורן: איפה מיכל בירן?

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן, נשארת היחיד מהמציעים – הסרה או לוועדה?

אורן אסף חזן: לא, לוועדה.

אורן אסף חזן: אם היה רוב היינו מסירים.

נורית קורן: אז נצביע – לוועדת הפנים או להסרה.

נורית קורן: בבקשה, מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

טלב אבו עראר: בעד זה פנים?

נורית קורן: בעד זה בשביל להעביר.

אורן אסף חזן: להסיר, להסיר, בעד זה להסיר.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 12, מתנגד אחד.

נורית קורן: אם כן, ההצעה לסדר-היום תועבר לוועדת הפנים.

נורית קורן: נאום נשיא מצרים א-סיסי והמשא-ומתן הפלסטיני–ישראלי

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעות הבאות לסדר-היום: נאום נשיא מצרים א-סיסי והמשא-ומתן הפלסטיני–ישראלי, מס' 3539 ו-3572.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, השרים, חברי הכנסת, ב-17 במאי נשא נשיא מצרים נאום מכונן וחסר תקדים על ההזדמנויות הגדולות שעומדות לפתחנו.

יואל חסון: אמר נשיא מצרים: אם ניתן תקווה וערבויות לביטחון שתי המדינות, אנחנו המצרים מוכנים לסייע בביטחון.

יואל חסון: יש הזדמנות אמיתית, אני מקווה שההנהגה הישראלית תסכים שהנושא חשוב, אמר נשיא המדינה הערבית הגדולה, החזקה והיציבה.

יואל חסון: כעת נותר לנו, חברי חברי הכנסת, לתהות כיצד יתייחס נתניהו אל דברי א-סיסי.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אתמול או היום גילינו שנתניהו הוא ממוצא ספרדי.

יואל חסון: ככה נחשפנו כולנו – השר ארדן, אני לא יודע אם אתה יודע את זה.

גלעד ארדן: ס"ט, אבל לא – – –

יואל חסון: ס"ט, ספרדי, הוא לא ירד לפרטים של – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: – – – הוא לא ירד לפרטי הס"ט, אוקיי?

יואל חסון: הוא אומר: אני ספרדי.

יואל חסון: זה כמו שבגין היה מרוקאי, השר ארדן, זה כמו שבגין היה מרוקאי.

יואל חסון: אבל בכל אופן אני אומר, חברי הכנסת, אולי עכשיו, עם השורשים הספרדיים של נתניהו, הוא יבין יותר את המזרח התיכון, ואולי עכשיו, באמת, יחד עם שר הביטחון החדש שלו, אופק מדיני גדול ייפתח בפנינו, הזדמנויות מדיניות יוצאות דופן ואמיתיות.

יואל חסון: הרי ראש הממשלה אמר על הדוכן הזה ממש כאן שזה הזמן ויש הזדמנויות.

מסעוד גנאים: אולי יפתיע.

יואל חסון: ואנחנו רואים את המציאות ההפוכה, לצערי, שכבר שנים, שנים, ראש הממשלה מנהל אפס מדיניות בתחום הפלסטיני, אפס מדיניות בנושא – עם מדינות ערב, אפס פעילות מדינית.

יואל חסון: האפס פעילות מדינית הזה, חברי חברי הכנסת, מוביל אותנו להידרדרות במעמד הבין-לאומי, מוביל אותנו להתמודדות עם גורמים אנטי-ישראליים שהולכים ומתחזקים – ועל מה הם מדברים, גברתי היושבת-ראש?

יואל חסון: הם מדברים על הסרבנות הישראלית.

יואל חסון: מדינת ישראל, שלאורך שנים אמרה: אנחנו מוכנים לשבת בכל מקום, כל זמן, בלי תנאים מוקדמים, ונכונים תמיד לשלום – מדינת ישראל הפכה היום להיות סרבנית שלום או סרבּנית שלום?

יואל חסון: אנחנו?

יואל חסון: ואני אומר לכם, חברי חברי הכנסת: אל תאמינו לדבריו של נתניהו, כמו שאני לא האמנתי לדבריו אף פעם, בכל מיני המגעים לענייני ממשלת האחדות – אצל נתניהו יש דיבורים, דיבורים, דיבורים, אין לו כוונה אמיתית להוציא את ישראל מהמצור המדיני, אין לו יכולת להוציא את ישראל מהמצור המדיני.

יואל חסון: הרי בשורה התחתונה, כדי לצאת מהמצור נדרשת – או: נדרשות פעולות שנתניהו לא מסוגל לעשות אותן.

יואל חסון: והמינוי הזה של השר ליברמן – שאגב, אגיד ככה, בהערת סוגריים, גברתי היושבת-ראש, יעשה מאמץ להיות הרבה פחות קיצוני ממה שאנחנו חושבים, אבל זה לא משנה, בעיני הקיצוני האמיתי הוא מי שיושב על כיסא ראש הממשלה; נתניהו הוא זה שבמשך שמונה שנים – – –

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: תני לי עוד חצי דקה, ברשותך.

נורית קורן: חצי?

נורית קורן: נספור אותה יחד.

יואל חסון: דקה את מוכנה?

נורית קורן: חצי.

יריב לוין: ל"ג בעומר.

יואל חסון: אני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, הקיצוני האמיתי הוא נתניהו.

יואל חסון: הוא האיש שלא מקדם כאן תהליך מדיני, הוא האיש שמסכן את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הוא זה שמסכן את הרוב היהודי בארץ הזאת, הוא זה שמונע פתרון שתי מדינות מתוך ביטחון, שאפשר להשיג.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: כי אנחנו מאמינים ביכולת גם של פתרון של שתי מדינות, גברתי, וגם יכולת לשמור על הביטחון ולהיאבק בטרור, מה שנתניהו לא עושה.

יואל חסון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת חסון.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: היום ל"ג בעומר, יאללה, תיתנו לנו ללכת הביתה, תעמדו בזמנים.

דב חנין: – – –

נורית קורן: הילדים שלו מחכים בבית.

דב חנין: אנחנו מוגבלים, אנחנו מוגבלים בזמן.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: מוגבלים, אבל עוברים את הזמן.

נורית קורן: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, הכנסת עוסקת פחות מדי בשאלה הפוליטית המדינית הבסיסית שעומדת בפני ישראל; השאלה הגדולה שעומדת בפנינו היא עדיין השאלה של מלחמה או שלום.

דב חנין: וכאשר ממשלת נתניהו בוחרת – והיא בוחרת – לא ללכת בדרך השלום, היא בסופו של דבר מובילה אותנו לדרך של מלחמה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני לא מדבר רק על הדברים החדשים; הרי יוזמת שלום ערבית נמצאת על השולחן יותר מעשור – יוזמת שלום ערבית שמדברת על שלום בין ישראל, הפלסטינים וכל העולם הערבי, על בסיס התמודדות עם כל השאלות הקשות: הקמת מדינה פלסטינית בצד ישראל בגבולות 1967, פתרון שאלת הפליטים, התייחסות לשאלת ירושלים.

דב חנין: היוזמה הזאת נמצאת על השולחן, זו יוזמה שממשלת ישראל כבר לפני שנים הייתה צריכה לאמץ.

דב חנין: עכשיו הצרפתים מציעים ועידה בין-לאומית; גם לזה ראש הממשלה נתניהו מסרב.

דב חנין: האמת היא שמתוך היכרות עם מר נתניהו אני לא כל כך מבין את הסירוב הזה; הרי מר נתניהו הוא אדם מוכשר, ללא ספק, וגם מצטיין בתחום המכירות, והוא היה יכול להגיד: אני מסכים ליוזמת השלום הצרפתית, להגיע לפריז ולהסביר לצרפתים שהוא איש השלום הגדול וכל הבעיות לא נמצאות אצלו – הוא יודע לעשות את זה בכישרון רב.

דב חנין: אבל אפילו מזה הוא חושש; אפילו מזה הוא חושש.

דב חנין: הסרבנות שלו היא סרבנות מלאה וכוללת.

דב חנין: גם כאשר היום, כאשר הוא מצרף את מר ליברמן לממשלה הוא טורח להדגיש שזו ממשלת שלום.

דב חנין: נדמה לי שהוא מבין שבעולם כבר אף אחד לא מאמין ואף אחד לא מתייחס ברצינות.

דב חנין: אבל השאלה איננה רק מה חושבים על מר נתניהו ועל ממשלתו בעולם, השאלה היא הרבה יותר כבדה ורצינית מזה.

דב חנין: אם לא נתקדם לשלום, נידרדר למלחמה.

דב חנין: האלטרנטיבה למהלך היסטורי של שלום צודק בין ישראל והפלסטינים, בין ישראל והעולם הערבי, איננה המשך של הסטטוס-קוו, האלטרנטיבה היא הידרדרות למלחמה חדשה.

דב חנין: אנחנו צריכים להבין: האזור הזה, המזרח התיכון, נמצא במירוץ נגד הזמן; כלי נשק חדשים נכנסים לאזור הזה מכל הכיוונים, וההבטחה של מלחמה נוספת, ההבטחה של חיים על החרב, שנתניהו ממשיך להבטיח לעם בישראל, היא הבטחה לא של חיים אלא של מוות ושל שכול רב.

דב חנין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ישיב השר לוין, בשם הממשלה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת המציעים, תשמעו, זה לפעמים מדהים איך אפשר להתעלם מהמציאות כאילו היא לא קיימת.

יריב לוין: אני חשבתי לתומי שכאשר אתם מגישים – – –

יואל חסון: עצם זה שראש הממשלה שלח אותך לענות – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, אני אראה בזה, ברשותך, מחמאה.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, כשראיתי את הנושא של ההצעה הדחופה לסדר-היום, פיתחתי איזו תקווה – שכמובן התפוגגה מייד – שאולי אשמע כאן דברים אחרים.

יריב לוין: רבותי, הנאום של נשיא מצרים הוא ההוכחה הטובה ביותר להצלחה של המדיניות שהממשלה הזאת וראש הממשלה נוקטים.

יריב לוין: הרי מה אומר ראש הממשלה?

יריב לוין: הוא אומר: אנחנו נעמוד על זכויותינו.

יריב לוין: אנחנו נעמוד על העקרונות שלנו.

יריב לוין: אנחנו נושיט יד לשלום.

יריב לוין: אנחנו לא נחיה באשליות.

יריב לוין: אנחנו ניאבק בטרור במלוא העוצמה, וכשנעשה את זה, גם באזור – ואולי קודם כול באזור – מנהיגים ועמים יבינו שישראל לא רק שאיננה בעיה אלא היא המרכיב המרכזי בכל פתרון.

יריב לוין: והנה מגיע נשיא מצרים, בנאום אמיץ, שאף אחד מכם לא טרח לשבח אותו כאן, לצערי, בנאום אמיץ מאוד אומר את האמת, מושיט יד ומוכן לקחת חלק במאמצים האדירים שישראל וראש הממשלה בראשה שותפים להם כבר מזמן, כדי לנסות להביא לכאן מציאות אחרת, מציאות יותר טובה.

יריב לוין: אמר ראש הממשלה שיש אינטרסים משותפים ויש, לצערי, גם איומים משותפים שיוצרים קרבה בינינו לבין מנהיגים ועמים באזור.

יריב לוין: אמר, והנה הנאום של נשיא מצרים מוכיח שככה אכן הדברים.

יריב לוין: אמר ראש הממשלה, ובצדק, שהגיע הזמן שנתנער מהאשליה שאפשר לנהל כל היום את כל החיים סביב מה שמכונה הסוגיה הפלסטינית.

יריב לוין: אני אומר לכם שזה בדיוק הפוך.

יריב לוין: אני חושב שהדרך לקדם פתרון כאן היא קודם כול על-ידי יצירת מעטפת אזורית תומכת, על-ידי אווירה אחרת, על-ידי נורמליזציה עם מדינות ערב השונות שאין לנו שום סכסוך אתן.

יריב לוין: אני חושב שהנאום של נשיא מצרים בהחלט מוכיח שיש הרבה אמת בגישה הזאת.

יריב לוין: אנחנו משקיעים מאמץ עצום להרחיב את היחסים עם המדינות באזור.

יריב לוין: אני כמובן לא יכול לפרט את כל הדברים, אבל אני חושב שאין ספק שהנאום הזה הוא בהחלט תוצאה של הבנה שפניה של ממשלת ישראל לקידום השלום ולכיוון היציבות האזורית.

יריב לוין: פשוט מדהים לראות שאת מה שרואים שליטים ומנהיגים באזור כולו, אתם, שחיים כאן, מסרבים לראות.

יריב לוין: אני אומר לכם, הגיע הזמן שתסתכלו על המציאות.

יריב לוין: הגיע הזמן שתחדלו מהאינסטינקט האוטומטי הזה של לתקוף את ראש הממשלה.

יריב לוין: הגיע הזמן שתכירו בכך שדווקא המדיניות הזאת היא הסיכוי היחיד להגיע באמת להסדר של שלום-אמת.

יריב לוין: אני חושב שאם נדע להתלכד כאן מאחורי מדיניות כזאת ונשדר את זה גם לעולם ונשדר את זה למנהיגים באזור, אולי נצליח ביחד לבנות כאן עתיד טוב יותר.

יריב לוין: אני מאמין שזה אפשרי.

יריב לוין: ראש הממשלה מאמין שזה אפשרי.

יריב לוין: הגיע הזמן שגם אתם תסתכלו על המציאות ותראו את התקווה ואת ההזדמנויות שישנן בפנינו.

יריב לוין: ואני, גברתי – גברתי או אדוני – אני מוכן להעביר את זה לאן שמעוניינים המציעים.

יחיאל חיליק בר: מה המציעים מבקשים?

יואל חסון: מליאה.

אורן אסף חזן: במקרה של חיליק, לא בטוח אם זה גברתי או אדוני.

יחיאל חיליק בר: חזן, אני בוחר שלא להתייחס להערה שלך.

אורן אסף חזן: אני רק אומר, במקרה שלך, לא ברור.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, הם מציעים מליאה.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש, לאורן אסף חזן – הבעת דעה, אף ששקלתי לבטל לך את זה בשל הערתך.

יחיאל חיליק בר: אחריו – עבד אל חכים חאג' יחיא.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול חייב להודות שבמשך תקופה מאוד מאוד ארוכה ניסיתי להבין מה פשר החום והקרבה שאני חש לראש הממשלה, והיום אני מבין: אני רוצה לברך אותו להצטרפותו לבני המשפחה, בני העדה המזרחית.

יחיאל חיליק בר: לעדות המזרח.

יחיאל חיליק בר: אני בירכתי אותו גם בפייסבוק.

אורן אסף חזן: היום הבנתי את הקרבה שאני חש אליו, אתה רואה?

אורן אסף חזן: זה לא בכדי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני בירכתי אותו היום בפייסבוק.

יחיאל חיליק בר: אמרתי, מאחר שהוא "דייאלנה", משלנו, מה שנקרא – – –

אורן אסף חזן: אצלנו הטריפוליטאים זה מעבר.

אורן אסף חזן: אצלנו בטריפוליטאית אומרים "צ'אנה ח'יר" – שלנו הכי טוב, עכשיו רואים, שלנו הכי טוב.

יחיאל חיליק בר: הזמנתי אותו לקידוש מסורתי בצפת וביקשתי ממנו שבדרך יעבור ויראה מה קורה בעיירות הפיתוח עם אחיו המזרחים.

אורן אסף חזן: אני בטוח שראש הממשלה – ואני רואה את זה – הוא עושה ימים ולילות, מפני שהוא יודע מה קורה, והוא מקרב פעם אחר פעם את המרכז לפריפריה ומקדם את העשייה והחקיקה החברתית.

אורן אסף חזן: ועכשיו לנושא עצמו.

אורן אסף חזן: אחרי שהתברכנו בראש הממשלה במשפחתנו, אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, תראו, אני קצת התפלאתי לשמוע את נאומו של א-סיסי.

אורן אסף חזן: אני חושב שקורית פה מתחת לאף שלנו, בתקופה האחרונה, איזו תופעה הזויה שלאט-לאט, דווקא מתוך הבית הזה כלפי חוץ – והעולם פשוט מצטרף.

אורן אסף חזן: אנשים שוכחים שאיפשהו שם בשנת 1948 נגמר המנדט על ארץ-ישראל; איפשהו שם, בשנת 1948, עמדנו והכרזנו.

אורן אסף חזן: אני מאמין שכולנו, בדרך כזאת או אחרת, היינו באותו רגע היסטורי שבן-גוריון מכריז על המדינה, מדינה יהודית בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: וההתערבות החיצונית הזאת של כל אחד שמחזיק מעצמו מנהיג, שהיום הוא מנהיג ואולי מחר הוא בבית-הסוהר ואולי מחרתיים הוא בכלל שחקן בהוליווד, במציאות שאנחנו מנסים לחיות פה היא פשוט שגויה.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאתם בשמאל תיקחו סיכה קטנה, תעשו חור קטן בבלון שקיים לכם מסביב לראש, תשחררו את האוויר ותבינו שזה הכול עורבא פרח.

אורן אסף חזן: אין עם מי לדבר, לא היה עם מי לדבר.

אורן אסף חזן: יש רק מדינה אחת מהירדן לים, מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: ארץ-ישראל לעם ישראל ולא לישמעאל.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני מצטרף לברכות שלך לראש הממשלה על גילויו את מזרחיותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, בהתחלה לא התכוונתי לדבר, אבל כששמעתי את השר אומר שא-סיסי מושיט יד, אז כשא-סיסי מושיט יד הוא מקבל בדיוק את מה שמגיע לו: לסיסי מגיעה סטירה, וממשלת ישראל נתנה לו את הסטירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סיסי לא יכול להיות שותף לשום שלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא רוצח עם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מקומו בבית-משפט בין-לאומי לפשעי מלחמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, ממשלת ישראל חושבת שכאילו באים אליה ואז היא בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים התייאשו מהממשלה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראש הממשלה חותם היום על הסכם קואליציוני עם ליברמן, שהולך להיות שר הביטחון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הוא אומר לאנשים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא אומר לעולם: חבר'ה, אני מביע בו אי-אמון, אני זה שיקבע את ענייני הביטחון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז קודם כול הוא מצרף אותו, ואומר: אני זה שיקבע, ובזה הוא מביע אי-אמון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם ראש הממשלה מביע אי-אמון בסיסי, אנחנו גם מביעים בו אי-אמון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם הוא מביע אי-אמון בליברמן, כי הוא לא יקבע ביטחון אלא רק יחמם את הכיסא – זה מה שהבנו – אז גם אנחנו מביעים אי-אמון, גם בליברמן וגם בראש הממשלה ובממשלתו.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, הצבעה על העברה למליאה.

יחיאל חיליק בר: זה מה שמבקשים המציעים.

יואל חסון: אין לו ברירה.

יחיאל חיליק בר: יש לו ברירה, הוא יכול להתנגד.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד ומי נגד העברת הדיון הזה למליאה? בבקשה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: תשעה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעות לסדר-היום בנושא: נאום נשיא מצרים א-סיסי והמשא-ומתן הפלסטיני–ישראלי, תעבורנה לדיון במליאה.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החינוך, התרבות והספורט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 59) (צמצום תחולת הסדר קצבה ומשכורת מקופה ציבורית), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם.

נאזם בדר: הסכם בדבר הפקה משותפת של סרטי קולנוע בין מדינת ישראל לבין קבינט השרים של אוקראינה.

נאזם בדר: כמו כן, חבר הכנסת יואל חסון ביקש להסיר את שמו מהצעת חוק הצהרת הון של בעלי תפקידים בכירים בשירות המדינה וברשויות המקומיות, התשע"ה–2015, שמספרה פ/1719.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: המשבר במעונות-היום

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום: המשבר במעונות-היום, מס' 3499, 3506, 3515, 3535, 3576, 3587 ו-3588, שעליהן ישיב השר יריב לוין.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת איציק שמולי, ואחריו – חברי הכנסת שאשא ביטון, עליזה לביא – אם יהיו פה – בצלאל סמוטריץ, מקלב ונורית קורן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, מחר אמורה לצאת לדרך השבתה של מעונות-היום, לאחר שבשבוע שעבר, אם אני זוכר נכון, הייתה שביתת אזהרה ראשונית.

איציק שמולי: אני חושב שלאור מה שהיה השבוע בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת, אנחנו יצאנו משם, אדוני השר לוין, עם התחושה שמשרד הכלכלה לא מבין עד הסוף את החשיבות של מעונות-היום ואת החשיבות של הצורך לעשות בהם רפורמה כוללת.

איציק שמולי: כי כשאנחנו הגענו לדיון, אז התיאור של הגברת מיכל צוק – שהיא פקידת ציבור מקצועית ומסורה ונאמנה, אבל במקרה הזה היא פשוט טועה – היה תיאור מלאכותי של כביכול משהו שהוא בדרך לפתרון המשבר, אז היא תיארה איך ייתנו יותר תקציב לפה ולשם, ובאופן כללי הם הולכים להשקיע הרבה הרבה יותר כסף על ההכשרות של הסייעות במעונות.

איציק שמולי: אבל עלתה רק שאלה אחת שנותרה בחדר, שעליה משרד הכלכלה לא יכול היה לענות:

איציק שמולי: בתנאי שכר כל כך עלובים ובתנאים כל כך מחפירים, מי ירצה לבוא לעבוד במעונות-היום?

איציק שמולי: למה מישהו בממשלת ישראל חושב שעבור חינוך והשגחה על פעוטות במדינת ישראל, על עשרות פעוטות, צריך להשתכר שכר כל כך נמוך?

איציק שמולי: למה התגמול הוא באופן הפוך למידת האחריות?

איציק שמולי: למה רק ל-20% מהפעוטות בגילים האלה יש בכלל מקום במעונות, בשעה שרוב ההורים נאלצים לשלוח את הילדים שלהם למסגרות פרטיות ולשלם אלפי שקלים?

איציק שמולי: הרי הורדת יוקר המחיה היא אחד מהדגלים שהממשלה מניפה, לא בהצלחה יתרה, גם הממשלה הזאת וגם הממשלה הקודמת.

איציק שמולי: אז איפה כל זה?

איציק שמולי: ואני אומר לכם, ההתנגדות, אדוני היושב-ראש, לדרישות של "נעמת", שמנהיגה אותה גליה וולך, ושל שאר הארגונים שיצאו למאבק הזה, היא התנגדות שיש בה גם טמטום וגם רוע; טמטום, מכיוון שברור לכולם שיותר מעונות זה אומר שיותר הורים יכולים לצאת לשוק העבודה, וזה גם אומר שהצמיחה תהיה יותר גדולה והכלכלה שלנו תניב יותר פירות; ורוע, כי אף אחד בבית הזה ואף אחד בממשלה לא היה מוכן שמישהו מבני משפחתו יעבוד בתנאים כאלה מחפירים בשעה שיש על הכתפיים שלו אחריות כל כך כבדה.

איציק שמולי: אז אני מבקש גם מהממשלה – וזו הזדמנות, יריב, לברך אתכם גם על הדברים הטובים שהבאתם בהסכם הקואליציוני, לא רק על הדברים הרעים ששמעתם כל היום; אני חושב שההסכם עם הגמלאים הוא הסכם היסטורי ופורץ דרך, וכל הכבוד לכם על זה, אבל זה רק אומר שכאשר יש מוטיבציה אפשר למצוא גם את הכסף.

איציק שמולי: אז אני מבקש ממך, ובכלל מהממשלה, למצוא את הכסף ולעשות את הכול על מנת שהמשבר הזה ייפתר.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברי איציק שמולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שאשא ביטון – אינה נמצאת.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת סמוטריץ, אם יהיה, ואחריו – חברת הכנסת קורן, ואחרון הדוברים – חבר הכנסת אורי מקלב.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש, אדוני השר, הנושא של המעונות חוזר ובא.

עליזה לביא: למעונות אין אבא ואימא שמנסים באמת לקדם ולפתור את הבעיה.

עליזה לביא: שנים סחבת, חוסר הבנה – גם מקצועי, גם כלכלי, גם הבנתי – למה זה אומר בעצם שאין מעונות.

עליזה לביא: כ-700 מעונות חסרים במדינת ישראל, ויהיו חסרים יותר, כי מעונות, במקום להיפתח, נסגרים.

עליזה לביא: היום – לפני שנסגרו מעונות – היום, על כל מקום שלוש משפחות נאבקות.

עליזה לביא: נאבקות תרתי משמע.

עליזה לביא: לפני יותר משבועיים הייתה אמורה להיפתח ההרשמה למעונות.

עליזה לביא: זה לא קרה, כמו שאתם יודעים, ומחר מתחילה פה שביתה, שביתה של המעונות.

עליזה לביא: פחות הורים ילכו לעבודה, הנזק הכלכלי למשק הוא ברור.

עליזה לביא: זה משבר של ממש, תוצאה של הזנחה, של מריחה, של זלזול.

עליזה לביא: זלזול שחווינו אותו – מי שהיה אתמול בדיון בוועדת הרווחה, בשיתוף הוועדה לקידום מעמד האישה, ראה עד כמה הנציג של האוצר פשוט זלזל בחברי הכנסת ובנציגי הארגונים שהגיעו לדיון וסירב לומר את הסכום שהוצע, סכום של 40,000 שקל, בה בשעה שהסכום שנדרש הוא 1.5 מיליארד שקלים כדי באמת לבוא ולהרים את הנושא הזה, ולהבין שצריך לעשות פה תיקון, תיקון רוחב משמעותי – אורך ורוחב.

עליזה לביא: אז גם אני מבקשת לברך על הסכום הדומם, 1.4 מיליארד, שניתן בהסכם הקואליציוני לאנשים קשישים שאין להם פנסיות, ובטח ובטח צריך לעזור, אבל זה מלמד שכשיש אימא ואבא – ובעיקר אבא במקרה הזה, שדורש – אז יש פתאום את הכסף ואת האמצעים.

עליזה לביא: אבל שנים, שנים, משרד הכלכלה מוזנח בצורה ממש ממש קשה, בכלל על מנעד הנושאים שבו, אבל המעונות, שהם ילד חורג במשרד הכלכלה, שראוי היה להעביר אותם כבר מזמן למשרד החינוך – כי ראינו מה קורה כשצריך בתוך מעט זמן לפתוח את הגנים.

עליזה לביא: משרד החינוך ידע, יש לו הידע, הניסיון, ההכשרה המקצועית, ובסופו של יום המעונות נשארים במשרד הכלכלה.

עליזה לביא: משכורות הרעב של המטפלות מביאות לכך שרבים, רבות לא רוצות לבוא ולבחור במקצוע.

עליזה לביא: לרובן גם אין הכשרה תוך כדי, ובטח לא ימי השתלמות, וכך אנחנו רואים איך הן מוזנחות לגמרי.

עליזה לביא: זה לא יכול להיות שהן תהיינה במצב הזה.

עליזה לביא: אלה הילדים של כולנו, ילדים שמאפשרים להורים שלהם, גם לאבא, גם לאימא, בטח במשפחות יחידניות, ללכת ולעבוד ולהביא לפרנסת הבית.

עליזה לביא: בעולם הבינו – כל מי שיודע ומכיר שכשהחינוך מושקע כבר מהשלב של הגיל הרך, הצמיחה והגדילה וההשתלבות בתוך החברה הן הרבה יותר טובות, וזה הבסיס האמיתי באמת למיגור הפערים בחברה.

עליזה לביא: אני חייבת לבוא ולומר שכשמעונות נסגרו בפריפריה, אף אחד לא קם.

עליזה לביא: אבל הנה הם נסגרים בתל-אביב, והחלה לקום צעקה, צעקה עצומה, גדולה ונוראה.

עליזה לביא: וזו צעקה של כאב, זו צעקה של התפוררות.

עליזה לביא: ואנחנו צריכים לבוא ולראות – באמת, אדוני השר, אני יודעת שהנושא הזה קרוב אליך – איך אפשר לבוא ולתקן.

עליזה לביא: לא צריך פה בייביסיטר, צריך פה הבנה מקצועית, עיצוב חינוכי של דמות הילדים, מענה מקצועי, ביטחון תעסוקתי למטפלות שנמצאות במעונות הללו.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עליזה לביא: אז, חברים, אני רואה, כמו שכולנו רואים, שכשיש דרישה ויש אבא ואימא שבאים ודורשים, ובטח בהסכם קואליציוני, דברים ניתנים, והבור התקציבי שמדברים עליו הרבה פעמים, פתאום יש בו כדי לבוא ולתת עוד חבל לממשלה.

עליזה לביא: המעונות הם לא נושא של אופוזיציה ולא נושא של קואליציה, זה נושא של הילדים של כולנו, וצריך לבוא באמת ולתת את האמצעים, כי הם קיימים, לפתור אחת ולתמיד את הסוגיה הכאובה והמדממת של המעונות במדינת ישראל.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת סמוטריץ, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, שלוש דקות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אגב, אני ממש עכשיו קיבלתי למייל זימון לדיון בוועדת הכספים ביום שני על הנושא הזה.

בצלאל סמוטריץ': נורא מוזר לי.

עליזה לביא: – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצטרך להחליט לאיזו ועדה אנחנו מעבירים, כי אני באמת חושב – אני רוצה ללכת לנקודה של השורה התחתונה: לשים עכשיו על השולחן בשלוש דקות את כל הצרות של מעונות-היום – חברתי ניסתה לעשות את זה, אבל זה מסובך וקשה.

בצלאל סמוטריץ': השורה התחתונה היא שמתוך חצי מיליון ילדים גילאי אפס עד שלוש שאמורים להיות היום במעונות-היום המפוקחים, ל-20% יש מקום – בעיות של תקנים, של בינוי, של שכר, של התשומות והתקורות וכו' וכו' וכו', ובאמת זה נושא שהוא פחות למליאה ויותר לוועדה, ונצטרך לנהל עליו דיון עומק.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אומר את השורה התחתונה: חייבים להעביר את מעונות-היום למשרד החינוך, וממש לא מפני שהוא נמצא במפלגה שלי, אצל השר בנט; א.

בצלאל סמוטריץ': כי זה קשור לחינוך, והיום כולם מבינים שהמשמעות של גיל אפס עד שלוש זה כבר לא בייביסיטר, אלא אני חושב שזאת אחת התקופות שהכי בונות את האישיות, את הטבע ואת האופי ואת ההתפתחות של הילדים, ולכן זה צריך להיות מקצועי; אגב, לכן מאוד חשוב שהילדים יהיו בגילים האלה במעונות בפיקוח, ולא אצל כל מיני מטפלות ובייביסיטרים ובמקומות אחרים – בלי שחלילה חלילה חלילה אני מזלזל במשהו.

בצלאל סמוטריץ': אבל בעיקר כי צריך שיהיה לזה אבא, ואין לזה אבא לא מהיום, כי אין שר במשרה מלאה שנמצא במשרד הכלכלה; אין לזה אבא כי בסוף זה לא באמת קשור למשרד הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': משרד הכלכלה עסוק בכלכלה, כשמו כן הוא – במקומות תעסוקה, בפיתוח מפעלים וכו' וכו'.

בצלאל סמוטריץ': אגב, אני גם לא יודע היסטורית למה הדבר הזה נמצא במשרד הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': זה חייב לעבור למשרד החינוך.

בצלאל סמוטריץ': יהיה לזה אבא, תהיה לזה אימא, כמובן יהיה מי שינהל על זה מלחמה בדיוני תקציב או בדיונים קואליציוניים מול האוצר, יהיה מישהו שזאת תהיה השליחות שלו והמשימה שלו להיאבק על הדבר הזה כדי להביא – בסך הכול זה מתחיל ונגמר בכסף, כמו כל דבר אצלנו במדינה, הרוב.

בצלאל סמוטריץ': מישהו יצטרך לנהל את הקרב ולהצליח להביא את הכסף הזה, כדי שאפשר יהיה לטפל בבינוי, בתקנים ובמשכורות וכו' וכו' וכו'.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת סמוטריץ.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: השאיר דקה שלמה, זה לא – – –

אורן אסף חזן: אני אנצל את הדקה שלו.

יחיאל חיליק בר: אני אתן לך אחת משלך.

עליזה לביא: יש מדורות – – –

אורן אסף חזן: על זה אני רוצה לדבר – מאלה שעוד אין להם ילדים.

אורי מקלב: לא נורא.

אורי מקלב: בזכות השביתה, לאימהות יהיה זמן מחר גם כן לעשות, במקום היום.

עליזה לביא: – – – רק לילדי הגן.

אורי מקלב: בכל אופן גם אימהות שלא יהיו – ולכן לא ילכו לעבודה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, עוזרי בדקו ככה בבדיקה מהירה – זאת השנה השמינית שאנחנו מעלים את נושא המעונות בכנסת, בוועדות, במליאה, ועולם כמנהגו נוהג, והדברים חוזרים על עצמם: כשל אחר כשל, רשלנות מתמשכת, שרים מתחלפים, מנכ"לים מתחלפים, ממונים פורשים, ואנחנו נמצאים באותו מקום.

אורי מקלב: חשבנו שאולי כשראש הממשלה הוא גם שר הכלכלה, תבוא הרווחה בעניין – אז אנחנו רק הולכים אחורנית.

אורי מקלב: כשל כוח הסבל של ההורים, והם החליטו בהחלטה קשה לצאת לשביתה.

אורי מקלב: זאת החלטה לא פשוטה להורים לשבות – זה הפסד של כסף, השלכות רבות על הורים האלה.

אורי מקלב: 120,000 הורים, אימהות עובדות, לא ילכו לעבודה, מפני שאין להם מענה, מפני שהדברים חוזרים על עצמם.

אורי מקלב: על מה הם מלינים?

אורי מקלב: מה קרה שהם שובתים?

אורי מקלב: אתם יודעים למה הם שובתים?

אורי מקלב: מכיוון שאין להם כוח עבודה מיומן, מפני שהמשכורות נמוכות, אבל בעיקר – על הכשל המתמשך והביורוקרטיה הקשה ברישום הילדים, בקביעת הדרגות – כל פעם זאת תופעה אחרת; על הבעלויות שעוברות מסכת של רגולציה, טונה של רגולציה; עלויות גבוהות מאוד; הוראות חוזרות ונשנות, ומוטות, וסותרות האחת את השנייה.

אורי מקלב: והמחסור הגדול במעונות.

אורי מקלב: על כל 100 ילדים שנרשמים למעון אחד עם כיתה אחת, רק 20 מתקבלים.

אורי מקלב: איך אפשר להבין את זה?

אורי מקלב: ועכשיו, אתם יודעים איפה יש להם זריזות שלא במקומה?

אורי מקלב: ועדות קבלה: אנחנו גם לא ניתן את התשובות מייד, יש ועדות קבלה.

אורי מקלב: עד שהן נותנות את התשובה – ועכשיו מה עושים?

אורי מקלב: 100 הורים מחכים לתשובה, 80 מאוכזבים, עכשיו תתחילו לחפש לכם פתרונות.

אורי מקלב: ומה הפתרונות?

אורי מקלב: הפתרונות הרבה יותר יקרים.

אורי מקלב: מה אנחנו רוצים?

אורי מקלב: מה הם רוצים?

אורי מקלב: ללכת לעבוד ולהביא את פת לחמם הביתה.

אורי מקלב: זה מה שהם רוצים, לתת להם את האפשרות, וגם את זה אנחנו לא נותנים להם.

אורי מקלב: ואני כן אומר פה: אין שר, השר עסוק מאוד, ראש הממשלה יחזיק את התיק הזה, אני לא יודע כמה זמן, עם עוד שרים.

אורי מקלב: יש מנכ"ל למשרד הזה.

אורי מקלב: עכשיו זה רשום על שמך, מר עמית לנג, מכיוון שאתה לא משתתף אפילו בדיון אחד כאן בכנסת, אתה אטום לנושא הזה.

אורי מקלב: לא צריך הרבה כסף, הנזק רק מהשביתה – עשירית מהנזק הייתה יכולה לפתור את כל הבעיות, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מעבר לזה, מה אתה רוצה שההורים יעשו אם לא לשבות?

אורי מקלב: איזה שפה אפשר להבין כאן, במדינה?

אורי מקלב: שפת הביבים של ראש עיריית ירושלים, שהוא באמת הצליח להביא 100 מיליון שקל.

אורי מקלב: איך הוא הצליח?

אורי מקלב: הוא הביא עגלות.

אורי מקלב: איזה עגלות?

אורי מקלב: של אשפה.

אורי מקלב: הוא הביא כמה עשרות עגלות אשפה מסביבנו והכול הסתדר.

אורי מקלב: וכמה עשרות-אלפי עגלות של ילדים – זה לא מדבר אליכם?

אורי מקלב: כמה זמן יכולים לחזור על אותם דברים ללא שינוי?

אורי מקלב: הדברים נהיים רק קשים יותר ויותר.

אורי מקלב: על זה ההורים שובתים.

אורי מקלב: ואולי סוף כל סוף – שביתה לא הייתה; היו איזה עיצומים, שלא היו במשך כל השנים.

אורי מקלב: זה אולי קצת יעורר – מחאת העגלות, נעשה מחאת עגלות, יבואו לכאן ויראו איזה פתרונות אנחנו נותנים להם.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני שואל אותך, אדוני השר, אתה צריך לתת את התשובות: מה פשעו ומה חטאו?

אורי מקלב: עשו למען תינוקות שלא חטאו; עשו למען אימהות שרוצות להביא פת לביתן.

אורי מקלב: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר יעלה לענות, ולאחר מכן – הבעת דעה של אורן אסף חזן.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, קודם כול אני מוכרח לומר, בהערה אישית: אני חושב שהנושא הוא מאוד מאוד חשוב, ואני מודה למציעים שמעלים אותו על סדר-היום.

יריב לוין: אני גם חושב שקיימת איזו מצוקה אמיתית, וצריך לתת לעניין הזה באמת פתרון עומק, ואני מקווה שכך יהיה.

יריב לוין: אני מוכרח גם עוד הערה אחת לומר.

יריב לוין: אני חושב שדיבר כאן קודם חבר הכנסת סמוטריץ והעלה, בעיני לפחות במידה רבה של צדק, את הטענה שאולי הגיע הזמן לשנות מושכלות-יסוד היסטוריות ולהעביר את נושא המעונות למשרד החינוך.

יריב לוין: אני חושב שיש בזה הרבה היגיון, אבל אני חושב שזה צריך – – –

אורי מקלב: – – –

יריב לוין: לא, זה פשוט היה במשרד העבודה.

יריב לוין: זה עניין היסטורי של כל תפיסת המעונות כאיזה מכשיר שמאפשר לנשים לצאת לעבודה.

יריב לוין: כך זה נתפס אז, בשעתו.

עליזה לביא: – – –

יריב לוין: אבל אני רוצה רק לומר שנדמה לי שיש גם צד שני למשוואה הזאת, והצד השני הוא שמכיוון שמשרד החינוך באמת כל כך גדול, ואחראי לכל כך הרבה תחומים, יכול להיות שאם עושים את המהלך הזה, נכון לעשות במקביל מהלך נוסף, והוא לקחת את תחום ההשכלה הגבוהה, לחבר אותו למשרד המדע, ובאופן הזה לייצר משרד אמיתי, שיעסוק בנושאים האלה בזמן מלא ובקשב מלא – אגב, כמו שקיים ברוב המקומות בעולם.

יריב לוין: ואם אתה שואל אותי, חבר הכנסת סמוטריץ, לו הייתה נכונות ללכת למהלך כזה, אני הייתי ממליץ לשקול את העניין הזה בכובד ראש.

יריב לוין: אבל רק להסתכל על צד אחד ולהגיד: בוא ניקח את המשרד הענק של החינוך, נעמיס עליו עכשיו עוד נושא כל כך גדול ומשמעותי – אני לא בטוח שזה נכון.

יריב לוין: אני חושב שאת ההפרדה הזאת היה נכון לעשות, ואם תהיה לזה נכונות, אני בטח מוכן בתפקידי כשר המקשר לנסות לסייע ולגבש מהלך כזה.

יריב לוין: עכשיו אני אביא בפניכם, ברשותכם, את ההתייחסות שקיבלתי ממשרד הכלכלה להצעה.

יריב לוין: אומרים במשרד הכלכלה כך: בשבועות האחרונים מקיימים משרד הכלכלה והתעשייה ומשרד האוצר דיונים אינטנסיביים עם ראשי הארגונים שמפעילים את מעונות-היום.

יריב לוין: המשרד בחן את טענות הארגונים, ובעקבות זאת קידם שורה של צעדים שצפויים לתת מענה כלשהו על הבעיות הקיימות.

יריב לוין: הפתרונות נחלקים בין פעולות שעל משרד הכלכלה והתעשייה לנקוט לבין סוגיות תקציביות שבאחריות משותפת של משרדי האוצר והכלכלה.

יריב לוין: נכון להיום, משרד הכלכלה מציע כבר פתרונות לבעיות שעלו, שנוגעות להקלות בהליכי הרישום וקביעת הדרגה, וכן לנושא של השיפוצים והתאמת המבנים.

יריב לוין: כל אלו יכולים לאפשר פתיחת שנת לימודים בהקדם ולמנוע פגיעה נוספת בהורים, תוך המשך הדיונים על כלל הסוגיות שעל הפרק, שגם במשרד הכלכלה סבורים שבהחלט ראוי ונכון לתת להן מענה כולל.

יריב לוין: המשרד משקיע מאמצים רבים בהיערכות לפתיחת שנת הלימודים הבאה במועדה: יצירת תהליך רישום מסודר ופשוט, הקמה של מערכת ממוחשבת לקבלת זכאות לסבסוד ועוד.

יריב לוין: כל אלה דורשים זמן, והמשרד פועל ונערך כדי לבצע אותם בהקדם האפשרי.

יריב לוין: כל דחייה עלולה לייצר עיכוב, הן בהליך הקבלה והרישום והן בקבלת הסבסוד עבור ההורים, ועלול להיווצר מצב שבפתיחת השנה לא יהיו פתרונות, והמצב יהיה אפילו גרוע יותר מן המצב הנוכחי.

יריב לוין: ברור לגמרי שכדי לבצע את הדברים נדרש שיתוף פעולה מצד הארגונים והרשויות המקומיות המפעילים מעונות-יום לצורך פתיחת הליך הרישום והניהול התקין שלהם, לרבות סיוע להורים.

יריב לוין: לפיכך, אין תחליף לשיח שוטף מול גורמי המקצוע.

יריב לוין: יש בהחלט קריאה לארגונים שטרם פתחו את הרישום לשנת הלימודים הבאה לעשות כן בהקדם, ולהמשיך במקביל לקיים את השיח מול המשרד.

יריב לוין: אני בהחלט מקווה שתהיה באמת התגייסות, גם של גורמי המקצוע במשרד הכלכלה, גם של משרד האוצר, וגם רצון טוב מצד כל הגורמים האחרים שנוגעים לעניין הזה, כדי להסדיר את הנושא שהוא בהחלט חשוב.

יריב לוין: ואני הייתי מציע, אדוני, כמובן לקבל את ההצעה שיציעו המציעים בעניין הזה, אבל אני בהחלט חושב שחשוב שהנושא יעבור להמשך דיון בוועדה, שיהיה דיון ענייני ויהיה מעקב שוטף כדי באמת להבטיח שהעניין הזה יושלם ויטופל כפי שצריך.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: איזו ועדה מבקשים המציעים?

יחיאל חיליק בר: כספים.

יחיאל חיליק בר: מבקשים ועדת כספים?

יחיאל חיליק בר: אדוני מסכים?

יריב לוין: כן, כן.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: הוא מסכים לכספים, מסכים לכספים.

יחיאל חיליק בר: הבעת דעה מהצד – אורן חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אחרוג ממנהגי ואני לא אגע בנושא.

אורן אסף חזן: אמרתם את הדברים והם חשובים, ואני מזדהה עם כל דבר שנאמר פה.

אורן אסף חזן: ואתם יודעים כמו תמיד שאני לרשותכם.

אורן אסף חזן: אשמח לסייע לכם כדי באמת להוביל שינוי בנושא.

אורן אסף חזן: אבל אני ביקשתי לנצל את הדקה, אף שאמרתי שאני לא אקח עוד הבעת עמדה מהצד כדי לדבר על משהו אחר.

אורן אסף חזן: אז ככה, כבוד היושב-ראש, השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אף שמי שמסתכל מהצד רואה אותי עם הזקן לא ממש מבין, וזה נכון שמסקנה ראשונה זה שאני נראה כמו אחד מחברי הכנסת מהרשימה המשותפת שכנראה היה על משט בדרך לעזה כמה חודשים בלי סכין גילוח, אבל לא זו הסיבה.

אורן אסף חזן: היום נחגוג את ל"ג בעומר, שהוא המועד, החג האחרון, שצוין בזמן המודרני.

אורן אסף חזן: אני שומר בספירת העומר.

אורן אסף חזן: ואתם יודעים למה אנחנו מציינים את מנהגי האבלות האלה?

אורן אסף חזן: אנחנו מציינים את מנהגי האבלות האלה לזכרם של 24,000 תלמידים של רבי עקיבא שמתו במגפה מסיבה אחת – שנאת חינם.

אורן אסף חזן: כיוון שלא נהגו בכבוד זה בזו וזה בזה.

אורן אסף חזן: אני חושב שדווקא ביום הזה, ורגע לפני שנדבר ונברך שזכותו של רבי שמעון בר יוחאי – זה שביום הזה נאמר במקורותינו שנולד, התחתן ונפטר – אני רק רוצה לבקש שאולי ניקח טיפה ממה שמשאירים מאחורינו ומהסיבות שאנחנו דואגים לציין את המסורת הכל-כך מופלאה של הדת היהודית, וננסה לקיים היום קצת אהבת חינם דווקא מהמקום הזה, כמו שאמרתי, שזכותם של רבי שמעון בר יוחאי וגם רבי עקיבא תגן עלינו.

אורן אסף חזן: חברים, חג ל"ג בעומר שמח.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נעבור להצבעה, בהמשך להסכמת השר להעברה לוועדת כספים.

יחיאל חיליק בר: הצבעה.

יחיאל חיליק בר: מי בעד העברת הנושא לוועדת הכספים?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: תשעה בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי נושא המשבר במעונות-היום יעבור לדיון בוועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נדלג כרגע על – תרומתה של יהדות ארצות-הברית.

יחיאל חיליק בר: מצבם הקשה של חקלאי ישראל – הקפאת הליכים תלויים ועומדים נגד חקלאים בגין אי-תשלום היטלים למועצת הצמחים

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: מצבם הקשה של חקלאי ישראל – הקפאת הליכים תלויים ועומדים נגד חקלאים בגין אי-תשלום היטלים למועצת הצמחים, מס' 3543, 3570, 3577, 3579 ו-3582, של חברת הכנסת שרן השכל, שהיא ראשונת הדוברים – והיא אינה נמצאת, חבר הכנסת אכרם חסון – חבר הכנסת חסון, אתה רוצה לדבר?

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אכרם חסון, אתה רוצה לדבר?

יחיאל חיליק בר: זה תורך.

קריאה: אפשר לדבר במקומו?

יחיאל חיליק בר: לא, אי-אפשר.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת שלח ומוזס – לא נמצאים.

יחיאל חיליק בר: אדוני, אתה חייב לעלות, אחרת אנחנו – – –

אורן אסף חזן: זה בסדר.

אורן אסף חזן: אכרם, קח את הזמן.

אורן אסף חזן: אנחנו נחכה.

אורן אסף חזן: אנחנו סומכים עליו, נחכה – – –

יחיאל חיליק בר: אתה הדובר היחידי שנמצא פה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, צר לי שאני היחידי שנשאר מחברי הכנסת שהגישו הצעה בנושא החקלאים שסובלים קשות בתקופה האחרונה, ואנחנו רואים שחלק מהם הסתבך בחובות אדירים.

אכרם חסון: ללא כל ספק, תקופה קשה מאוד לחקלאי מדינת ישראל.

אכרם חסון: אנחנו רואים שחלק מהם לא יוכל לסיים את החודש בצורה מכובדת.

אכרם חסון: חלק גדול הסתבך בחובות עקב עליות מחירים ועקב אי-עמידה מצד משרד החקלאות לתמוך בהם, לקדם אותם ולתת להם סובסידיה.

אכרם חסון: אני, אדוני היושב-ראש, רוצה גם לדבר על המגזר הלא-יהודי.

אכרם חסון: כפי שאתה יודע, עד שנות ה-70 הראשונות, מאז קום המדינה, כל המגזר חי מחקלאות, עיבדו את האדמות וחיו מחקלאות, וכיום אפשר להגיד שאחוזים בודדים במגזר הערבי, במגזר הדרוזי, חיים מחקלאות.

אכרם חסון: בבוקר בדקתי עם חקלאי רמת-הגולן, אשר 70% מהם הפסידו בשלוש השנים האחרונות ולא משתלם להם לגדל תפוחים, לא משתלם לגדל שום חקלאות.

אכרם חסון: הם לא מקבלים שום עזרה ושום תמיכה.

אכרם חסון: יתרה מזו, אני גם בדקתי את מחירי המים ברמת-הגולן, גם מ"מקורות" וגם ממקומות אחרים; הם מקבלים ביותר משקל לקוב.

אכרם חסון: ואני שואל, איך יכול להיות שחקלאים במדינת ישראל מופלים לרעה ביחס לחקלאים אחרים?

אכרם חסון: מה, יש איפה ואיפה?

אכרם חסון: תושבי רמת-הגולן הם גם ישראלים וגם תושבי המדינה והם הכי רחוקים ממרכז הארץ.

אכרם חסון: הם פריפריה רחוקה מאוד.

אכרם חסון: ולכן, חובה מוסרית גם לעזור להם ולסייע להם, ואפילו לתת להם במחירים יותר זולים.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לך, גם היום בדקתי עם שני חקלאים דרוזים, אחד מכפר יאנוח ואחד מעוספיא, ואני הופתעתי שאנחנו במגזר הדרוזי לא מקבלים כמעט שום עזרה ושום תמיכה.

אכרם חסון: כפי שאתה יודע, הבנקים לא פותחים את הכיס ועוזרים לחקלאים, ולכן אנחנו גם חקלאים שמשלמים את המסים.

אכרם חסון: ואני כאן בעד שכולם ישלמו את המסים בצורה שווה, אבל איך יכול להיות, ולא יעלה על הדעת, שחלק מהחקלאים מקבלים עזרה וסובסידיה וחלק אחר לא מקבל שום תמיכה?

אכרם חסון: אני, אדוני היושב-ראש, חייב לציין כאן שבכל תחום שאני נוגע לגבי בני העדה הדרוזית, וגם שאר המיעוטים, אני רואה שההבדל הוא שמים וארץ – כאילו יש מדיניות שונה למגזר הדרוזי והמגזר הערבי ולמגזר היהודי.

אכרם חסון: מובן שאנחנו חייבים לתקן את העוול.

אכרם חסון: אנחנו לא נוכל להתגאות במה שקורה בשטח.

אכרם חסון: אני יודע שעוברת תקופה קשה מאוד על החקלאים.

אכרם חסון: גם בקרב היהודים אני ראיתי שהעלויות גם של הדברה וגם של המים גרמו להרבה חקלאים להפסיד.

אכרם חסון: מי שגוזרים את הקופון אלה המשווקים או הסוּפֶּרים, המונופולים הגדולים.

אכרם חסון: הם אלה שמרוויחים את רוב הכסף.

אכרם חסון: אנחנו תמיד שומעים על מצוקת החקלאים, אבל, לצערי הרב, לא נקטו עד היום שום מהלך רציני מאוד שיתמוך בהם, יקדם אותם וייתן להם אפשרות לחיות בכבוד.

אכרם חסון: אני שמח מאוד שהשר בנט נמצא כאן.

אכרם חסון: יכול להיות שהוא יענה בשם הממשלה.

אכרם חסון: אבל הוא לא ידע שאני הולך לדבר על החקלאים במגזר הדרוזי ובמגזר הערבי.

אכרם חסון: אני רוצה שתדע, השר בנט, שיש הבדל עצום ביחס לחקלאים הדרוזים.

אכרם חסון: ואמרתי כאן לפני שנכנסת, אני בדקתי: ברמת-הגולן, בשלוש השנים האחרונות, 70% מהחקלאים הפסידו.

אכרם חסון: אף אחד לא עזר להם.

אכרם חסון: הם הפריפריה הכי רחוקה.

אכרם חסון: לא תמכו בהם.

אכרם חסון: ויתרה מזו, "מקורות" ו"מי גולן" גובים שקל יותר מהחקלאים הדרוזים.

אכרם חסון: אז אני לא יודע מי ייתן לי תשובות מדוע.

אכרם חסון: למה מפלים אותם לרעה?

אכרם חסון: הרי אלה אזרחי מדינת ישראל גם.

אכרם חסון: ולכן, אני אומר, הגיע הזמן שיהיה דיון מעמיק ורציני בעניין הזה כדי שנתקן את העוול.

אכרם חסון: ואמרתי – כבוד השר, גם חשוב לי שאתה גם תכיר את זה – אני שלושה חודשים בכנסת, אבל אני מכיר את זה גם מהכנסת השמונה-עשרה.

אכרם חסון: אין משרד ממשלתי שאני נכנס אליו ואני לא מוצא פערים גדולים מאוד.

אכרם חסון: לא מזמן אמרתי כאן מעל במה זו שב-39 משרדים מתוך 42 אין אפילו אישה דרוזית אחת.

אכרם חסון: אז על איזה שוויון מדברים?

אכרם חסון: איפה השוויון האזרחי?

אכרם חסון: אנחנו כל הזמן מדברים על דו-קיום, על אחווה, על ברית דמים, שאנחנו משרתים בזרועות הביטחון, ואנחנו לא עושים טובה לאף אחד, אבל מדוע בזרועות הביטחון יש שוויון בשירות ובחובות שאנחנו נותנים ובשאר משרדי הממשלה אנחנו לא קיימים, ולא סופרים אותנו, לא שואלים עלינו?

אכרם חסון: אני מקווה שאנחנו נקבל סוף-סוף תשובה עניינית ותשובה רצינית, ואנחנו נתקן את העוול שנעשה לנו במשך כל השנים.

אכרם חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שרן השכל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לא תהיה תשובת שר, למה?

יחיאל חיליק בר: כי השר לא בא, זאת הסיבה.

יחיאל חיליק בר: אני אשמח שהוא יבוא להשיב.

שרן השכל: כן, מצער מאוד ששר החקלאות לא הגיע לדיון חשוב כזה בעתיד החקלאים, חקלאי ישראל.

נפתלי בנט: פשוט הוא מחתן את בנו.

שרן השכל: אה, הוא מחתן את בנו?

שרן השכל: בסדר.

יחיאל חיליק בר: תירוץ טוב.

יחיאל חיליק בר: מודה, מודה שתירוץ טוב.

שרן השכל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מועצת הצמחים היא גוף שנועד לדאוג לחקלאים ולסייע להם.

שרן השכל: תפקיד מועצת הצמחים, כהגדרתה בחוק, הוא פיתוח ועידוד של הענפים החקלאיים השונים, הבטחת מחיר הוגן למגדלים, הקטנת הוצאות הייצור והשיווק והבטחת מחיר נאות לצרכן.

שרן השכל: המועצה כשלה בכל אחד מהתחומים הללו.

שרן השכל: ענף החקלאות בישראל הולך ומצטמצם.

שרן השכל: חקלאים רבים פושטים את הרגל, או עוזבים את עסקיהם בשל קשיים כלכליים, שנגרמים, בין היתר, מההגבלות וההיטלים של המועצה.

שרן השכל: קרוב ל-3,000 מגדלים, מכ-5,700 מגדלים פעילים, חתמו על עצומה הקוראת לביטול מועצת הצמחים.

שרן השכל: המועצה לא מייצגת אותם, ומשתמשת בכוחה כדי להעלות מחירים, לייצר הגבלות ולמנוע תחרות בריאה במשק.

שרן השכל: היום, מאות חקלאים ניצבים בפני הליכי הוצאה לפועל, עיקולים וחובות כבדים, כיוון שלא שילמו את ההיטלים של מועצת הצמחים.

שרן השכל: האבסורד הוא שאפילו ציוד חקלאי, שמשמש אמצעי לקיים את העסק ולהחזיר את החובות, גם אותו הם מעקלים לחקלאים.

שרן השכל: אחת מהצעות החוק הראשונות שהגשתי עם כניסתי לתפקיד כחברת הכנסת היא הצעת החוק לביטול מועצת הצמחים.

אורן אסף חזן: מה הרציונל שעומד מאחורי דבר כזה?

שרן השכל: לצערי, ולצערם של אלפי חקלאים, ולצערם של מיליוני צרכנים בישראל – – –

אורן אסף חזן: החקלאים לא – – – את המועצה, אז מה הרציונל?

שרן השכל: אני אשמח ללמד אותך קצת יותר על הנושאים החקלאיים בהזדמנות אחרת.

שרן השכל: אם תקשיב, תבין.

אורן אסף חזן: – – –

שרן השכל: אם תקשיב, אתה תבין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, תודה.

יחיאל חיליק בר: דיברת באמת הרבה היום.

יחיאל חיליק בר: תודה.

אורן אסף חזן: – – – זה מדהים.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אל תפריע לה.

שרן השכל: יש אנשים שאוהבים להיכנס לעניינים בצורה שטחית, ויש אנשים שלומדים את זה לעומק.

שרן השכל: תקשיב קצת, ואז תלמד קצת לעומק על נושאים אחרים – קצת לעומק.

אורן אסף חזן: – – – אל תלכי סחור-סחור.

שרן השכל: תפסיק – בנושאים חשובים למדינת ישראל.

יחיאל חיליק בר: יושבים ביציע תיירים מיפן, מקוריאה, אני לא יודע.

אורן אסף חזן: את – – – אותי, ואחר כך את אומרת לי תפסיק – – – נער הייתי וגם זקנתי.

יחיאל חיליק בר: מאיזו מדינה?

יחיאל חיליק בר: הגיעו מסין לראות תרבות בפרלמנט.

יחיאל חיליק בר: Welcome our guests from China, welcome to Israel.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אורן חזן, please behave.

שרן השכל: אני רק מבקשת שתוסיף – – –

יחיאל חיליק בר: כן, אני אוסיף לך עוד דקה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, אני לא רוצה לקרוא אותך, באמת.

יחיאל חיליק בר: אני יודע שאין לך ל"ג בעומר כי אין לך ילדים, ברוך השם שיהיו, אבל יש פה אנשים הורים לילדים קטנים שרוצים לשרוף קרשים יחד עם הילדים.

אורן אסף חזן: יש לי מפלגה שהיא כמו משפחה, אתה יודע.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: הוספתי לך עוד זמן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

שרן השכל: לצערי, ולצערם של אלפי חקלאים, ולצערם של מיליוני צרכנים בישראל, הצעת החוק שלי נדחתה על-ידי ועדת השרים לחקיקה, עד לקבלת ההחלטות של הוועדה המקצועית שמשרד החקלאות הקים לשם כך.

שרן השכל: זה כמה חודשים הוועדה הזאת משתהה ומתעכבת, והמסקנות, כאלה או אחרות, לא נראות באופק.

שרן השכל: הגיע הזמן לפקוח את העיניים ולהבין – המדינה לא יודעת לנהל עסקים פרטיים, וגם לא אמורה לנהל אותם.

שרן השכל: מי אנחנו שנגיד לחקלאי ישראל איך לנהל את העסקים שלהם?

שרן השכל: לנוכח הכישלון המתמשך של המועצה במילוי תפקידים אלה, כפי שאותם חקלאים עצמם מעידים, החקלאים בחרו שלא לשלם את היטלי מועצת הצמחים.

שרן השכל: נכון, זו החלטה בעייתית, אבל המצב הקיים בעייתי אף הוא.

שרן השכל: האם אפשר לבוא בטענות לחקלאים שמסרבים לשלם היטלים לגוף שפוגע בהם, שגורם להם להשמיד בלית ברירה את התוצרת שעליה עמלו כה רבות, שאומר להם למכור את מוצריהם במחיר זול ממחיר הייצור?

שרן השכל: האם עליהם לממן גוף שגורם להם להפסדים?

שרן השכל: איפה נשמע דבר כזה?

שרן השכל: יש דוגמאות רבות לעוול המקומם שנגרם לחקלאים; אורי כהן, זיכרונו לברכה, אדם בן יותר מ-80, שביום שישי בערב דפקו לו נציגי ההוצאה לפועל בדלת במטרה לעקל את נכסיו בשל חובות למועצת הצמחים, או הגברת יפה רז, ממושב שעל שבגולן, בעלה הלום קרב ממלחמת יום כיפור, ואת בנה היא שכלה לפני כמה שנים – המועצה עיקלה את חשבונות הבנק שלה ומנעה ממנה להמשיך בעבודתה החקלאית, וזו אותה מועצה שאמורה הייתה לדאוג לרווחת החקלאים ולתנאים הולמים עבורם.

שרן השכל: פניתי לפני יותר מחודש לשר החקלאות, מר אורי אריאל, בבקשה לדחות את חובת התשלום של היטלי מועצת הצמחים עד למועד קבלת מסקנות הוועדה.

שרן השכל: זו לא בקשה מופרזת ולא מידתית.

שרן השכל: בשנת 2013, בזמן כהונתו של שר החקלאות דאז, יאיר שמיר, הוקפאו ההליכים שהיו תלויים ועומדים נגד החקלאים במסגרת הליך גישור בין המועצה לבין החקלאים, אותו הליך גישור שנועד, כאז כן עתה, לבחון את נחיצותה של מועצת הצמחים והצורך בקיומה.

שרן השכל: מיותר לציין ששר החקלאות דחה על הסף את בקשתי.

שרן השכל: קשה לתאר את ממדי האבסורד במציאות הנוכחית; מועצת הצמחים, שהוקמה כדי לדאוג לחקלאים, הפכה לאויב הגדול ביותר שלהם.

שרן השכל: במקום להגשים את יעדיה, היא הפכה לחרב פיפיות נגד החקלאים.

שרן השכל: מועצת הצמחים לא מייצגת את החקלאים.

שרן השכל: אחוז זעום להפליא מקרב המגדלים בכלל משתתף בבחירות למועצה, ויותר ממחצית מהמגדלים חתמו באופן גלוי על עצומה לביטול המועצה.

שרן השכל: אדוני שר החקלאות, אני פונה אליך שוב – באופן מיידי להקפיא את כל ההליכים המשפטיים שתלויים ועומדים כרגע נגד אלפי מגדלים וחקלאים, עד לבירור עתיד המועצה.

שרן השכל: בידך גורלם של החקלאים.

שרן השכל: אתה הוא שקובע אם הם יוכלו להתקיים, לפתח תעשייה חקלאית, לספק תוצרת טובה במחירים שפויים.

שרן השכל: אתה שתקבע אם החקלאים ימשיכו לעבד את אדמת הארץ, או שמא גם הסמל הציוני הזה ייעלם תחת גלגלי הביורוקרטיה.

שרן השכל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת שרן השכל.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר אלקין – בבקשה – יענה בשמו של שר החקלאות.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השר, חברי חברי הכנסת, אני מודה ומתוודה, אני רק מקריא את תשובתו של שר החקלאות.

זאב אלקין: כבר הזכרתי את הסיבה שבגללה הוא נאלץ לא להיות כאן, אבל כמובן לא בטוח שאני אדע לתת מידע מעבר למה שבתשובה.

זאב אלקין: אני מציע ומראש מסכים שהמציעים אחר כך ייקחו את הנושא הזה לדיון מקצועי בוועדה או במליאה, לפי רצונם.

זאב אלקין: מועצת הצמחים פועלת מתוקף חוק מועצת הצמחים (ייצור ושיווק), התשל"ג–1973.

זאב אלקין: בחוק נקבעו תפקידי המועצה, והם: 1.

זאב אלקין: לפתח, לעודד ולבסס את הענפים, לרבות שיפור שיטות העיבוד, להעלות את פריון העבודה, לתמוך בקיומם של ארגוני מגדלים, לעודד את פעילותם ולשתף עמם פעולה, ולעשות כל פעולה אחרת כיוצא באלה שיש בה כדי לתרום לפיתוחם ולביסוסם של הענפים; 2.

זאב אלקין: להבטיח מחיר הוגן למגדלים; 3, לנקוט אמצעים להקטנת הוצאות הייצור והשיווק; 4.

זאב אלקין: להבטיח הספקה סדירה של צמחים, ובמחירים נאותים, לאוכלוסייה; 5.

זאב אלקין: לעודד וליזום מחקרים הקשורים לענפים ולמוצריהם, לרבות מחקרי שווקים, מחקרים בדבר שיטות שיווק ואריזה ומחקרים כיוצא באלה; 6.

זאב אלקין: להסדיר את הייצור ואת השיווק בארץ ובחוץ-לארץ של כל מין צמחים ששר החקלאות קבע בהודעה ברשומות.

זאב אלקין: על-פי החוק, המועצה מטילה היטלים לצורך מימון פעילותה ופעולות נוספות כגון הדרכה, ביטוח מפני נזקי טבע, פיתוח שווקים בארץ ובחו"ל ופעילות מקצועית בתחום הדברה מרוכזת ופיתוח הדברה ירוקה.

זאב אלקין: ראוי לדעת שעיקר תקציב המועצה מיועד למילוי תפקידים אלו ותפקידים נוספים המוטלים עליה לצורך קידום ומינוף הענפים שעליהם היא אמונה.

זאב אלקין: כך בימים אלו פועל משרד החקלאות בשילוב מועצת הצמחים להגברת מודעות אזרחי ישראל, בוגרים וטף כאחד, לאכול בריא, לשרש את נגע ההשמנה, שמשמעותה הרחבת הצריכה של פירות וירקות.

זאב אלקין: עם זאת, ובהתייחס לרצון ציבור המגדלים, הודעתי כי יש לבחון שינויים בפעילות המועצה –"הודעתי" זה כמובן בשם שר החקלאות.

זאב אלקין: בין היתר, על רקע זה הוקמה ועדה בין-משרדית אשר בימים אלה מגבשת את מסקנותיה וצפוי שתעביר אותן לשר החקלאות בהקדם.

זאב אלקין: עם קבלת דוח הוועדה – שר החקלאות מתחייב ללמוד אותו ולהתייחס להמלצות שבו.

זאב אלקין: אם הוועדה תמליץ בשלב ראשוני להוציא את תחום הפירות מהמועצה, יחול הדבר מכאן ולהבא, ולא יבטל את חובות העבר של החקלאים למועצה.

זאב אלקין: חשוב לציין כי ההיטלים הנגבים כיום קטנו משמעותית בשנים האחרונות, תוך התייעלות רבה, והם מגיעים כדי אגורה עד 2 אגורות לק”ג בלבד.

זאב אלקין: נוסף על כך, שיעור הגבייה מהחקלאים מרשים, ומגיע ליותר מ-80%, אולם לצד זאת, זה כמה שנים קבוצת מגדלי פירות אינה משלמת את ההיטלים.

זאב אלקין: לאחר שכל המאמצים כלפיהם, כולל נכונות המועצה לפרוס את החובות לכמה שנים, לא נענו, הוגשו תביעות משפטיות כלפי 120 מגדלים, ונפתחו הליכי הוצאה לפועל כלפי 150 מגדלים נוספים, נוכח העובדה שחקלאים אלה נהנים מכל תוצרי המחקר והפיתוח, פיתוח השווקים וכו', חינם אין כסף, כאשר אלפים רבים של מגדלים אחראיים משלמים את ההיטלים ונושאים בנטל.

זאב אלקין: ‏מכל האמור לעיל – לא נכון לבקש להימנע ולהקפיא פעילות גבייה מאותם מגדלים שאינם נושאים בנטל ועוברים על החוק.

זאב אלקין: אשר לקשיי החקלאים – משרד החקלאות ער למצוקה של רבים מהם ופועל ככל האפשר לסייע, בכלים שונים, דוגמת הסיוע והשינוי הדרמטי שעשינו בערבה, ביטול מס מעסיקים וכדומה.

זאב אלקין: עד כאן.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, מה אתה מציע?

יחיאל חיליק בר: להעביר לוועדה?

זאב אלקין: לפי מה שרוצים המציעים.

זאב אלקין: כעיקרון, השר הציע להסתפק בתשובתו, אבל נראה לי, דווקא נוכח זה שהוא לא היה פה, שכדאי שכן יימשך הדיון, אז ארשה לעצמי לחרוג ממה שהוא ביקש, ואני בשם הממשלה אסכים לוועדה, אם זה מה שהמציעים רוצים.

יחיאל חיליק בר: מה אתם אומרים?

שרן השכל: נדמה לי שכספים.

אורן אסף חזן: אם כבר, זה כלכלה.

יחיאל חיליק בר: זה יותר כלכלה, גם אני חושב.

שרן השכל: זה לעצור הליכים משפטיים.

שרן השכל: כספים.

אורן אסף חזן: כלכלה.

יחיאל חיליק בר: אתה מסכים לכספים?

זאב אלקין: כן.

יחיאל חיליק בר: לפני ההצבעה נשמע הבעות דעה מהצד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן, חבר הכנסת ברושי וחבר הכנסת חאג' יחיא – דקה כל אחד.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, כנסת נכבדה, מדהים אותי לראות פעם אחר פעם איך אנחנו רואים חברי כנסת, שמקסימום הקרבה שלהם לחקלאות זה העגבנייה שהם הרימו בסופר, והם עומדים פה ומנסים לשנות סדרי עולם.

אורן אסף חזן: מדהים.

אורן אסף חזן: חקלאי ישראל, אנחנו גדלנו על הביצים שלכם, אנחנו גדלנו על החלב שלכם, בראש שלי עד היום מתנגנת המנגינה של האוטו הירוק שמגיע בבוקר, בערב, ומביא ביצים וחלב.

אורן אסף חזן: בכנסת הזאת בשנה האחרונה ראיתי פעם אחר פעם אנשים שאומרים שהחקלאות פסה מהעולם.

אורן אסף חזן: ראיתי אנשים שבשביל פופוליזם זול, תוך שהם עובדים על הציבור בעיניים, מפילים את כל משקל יוקר המחיה על החקלאות, בלי להבין שהמאבק האמיתי הוא ברשתות, הוא בפערי התיווך, הוא בחזירות הבלתי-נגמרת של בעלי ההון והממון.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שאנחנו נוריד קצת את החליפות, נצא לשטח, נצא לשדות, נלך בין העדרים, ונבין איפה הכול מתחיל, כי מדינת ישראל בלי חקלאות פורה, בועטת, פעילה, מכל זן שהוא – מנותקת מפוליטיקה, מנותקת ממחשבות פרסונליות – אין לה זכות קיום.

אורן אסף חזן: חקלאים יקרים, אני כאן לרשותכם, ואני בטוח שיש פה עוד כאלה, שיש להם קרבה – קצת יותר קרובה מעגבנייה בסופר – לחקלאות.

אורן אסף חזן: אנחנו נשרת אתכם, ולא נמהר לפרק שום מועצה, אלא נתעסק בליבה, בחקלאות עצמה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חזן.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מחכים לסלפי שלך מאתר המלפפונים הבא שתבקר בו.

יחיאל חיליק בר: אני רק אומר.

יחיאל חיליק בר: שמתי על השולחן.

אורן אסף חזן: אתה מוזמן לבוא אתי מחר לקטיף דובדבנים – או מחר או ביום שישי, ביער יתיר.

אורן אסף חזן: אני מזמין אותך לבוא אתי, גם ליהנות מפריה של ארץ-ישראל השלמה והיפה, וגם ליהנות מהחקלאות.

יחיאל חיליק בר: תודה לחקלאי המומחה אורן חזן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, שרי הממשלה, שני הדוברים לפני הם חברי הקואליציה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חזן.

איתן ברושי: התכוונתי למגישי ההצעות, לא לאורן – הם התלוננו על מצב החקלאות.

איתן ברושי: הם רק שכחו להפנות את האצבע המאשימה כלפי הממשלה שהם חלק ממנה, והממשלה היא לא חדשה כמוך בכנסת, אפילו לא כמו השכל.

איתן ברושי: הממשלה קיימת שנים רבות, והיא נושאת באחריות למצב החקלאים והחקלאות.

איתן ברושי: לפי כמה שבועות קיבלתי עשר דקות להביע אי-אמון בממשלה על מצב החקלאות והחקלאים, ואתם הצבעתם אמון, אף שלפי דעתי מה שאמרתי משרת את המטרות שלכם.

שרן השכל: – – –

איתן ברושי: אתם חלק מהממשלה.

איתן ברושי: עכשיו תירגעי, עם כל הכבוד לניסיון שלך.

איתן ברושי: אתם חלק מהממשלה שהביאה את החקלאות למצב שלא היה כמוהו.

איתן ברושי: מעולם, אדוני אלקין, לא הייתה הסכמה כמו שיש היום בין שר החקלאות ובין שר האוצר על מדיניות הרסנית כלפי החקלאות, וזה עוד הבית היהודי, שמדבר על התיישבות מהים עד הנהר.

שרן השכל: – – –

איתן ברושי: לכן אני רוצה עוד לומר – לא ראיתי בשום הסכם קואליציוני, ולא ראיתי בשום משבר בקואליציה, שמישהו עשה משבר בגלל החקלאות.

איתן ברושי: התיאור שלך ושלך לא קשורים רק לנושא הנקודתי – אני חושב שצריך לזרז את עבודת הוועדה ולתחום אותה בזמן – אבל המשבר בחקלאות הוא משבר כולל, הוא תוצאה של מדיניות שגויה, שנמשכת יותר משנה, ושהביאה את החקלאות למשבר שלא היה כמותו; מצד אחד ראש הממשלה ושר החקלאות מציינים את ההישגים בכל רחבי העולם, וכאן מחסלים את החקלאות ומשביתים אותה, דבר שיהיה בכייה לדורות.

איתן ברושי: והנה, עשו משבר קואליציוני.

איתן ברושי: עכשיו גם משלמים מיליארדים כדי שליברמן יהיה שר ביטחון, ועוד לא ברור מה יהיה הנזק הכספי של המהלך הזה, אבל כבר חתמו על הסכם.

איתן ברושי: את החקלאות תוקעים על גרושים, ואף אחד מכם לא קם, ואף אחד לא אמר שנעשה משבר על החקלאות ועל ההתיישבות.

איתן ברושי: הרי בלי חקלאות והתיישבות גם פה לא היה מה לעשות, אבל אתם מתעסקים בזוטות, אתם לא פותרים את העיקר, והעיקר – יש סימן שאלה גדול – זאת מדינה שהציונות היא בראש דאגותיה, וההתיישבות, בלעדיה לא הייתה המדינה, וגם לא הייתה הקואליציה הזאת.

איתן ברושי: גם ליברמן ניסה לייצג את ההתיישבות בקדנציה הקודמת.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

איתן ברושי: והנה, למה הגעתם?

איתן ברושי: למשבר שאין לכם פתרון.

איתן ברושי: אם לא תתעשתו, אם לא יהיה ביטוי לחקלאות ולהתיישבות בתקציב 17'–18', אם לא תעצרו את השיגעון הזה – אתם נתתם לרמי לוי להדליק משואה; אתם ממשלה ששחטה את כל הפרות הקדושות, ונשארה רק עם עגל הזהב.

איתן ברושי: החזרתם את הסוחרים לקדמת הבמה – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

איתן ברושי: – – ולא את החקלאים והתעשיינים.

איתן ברושי: הממשלה חייבת לשנות את ההתנהלות שלה – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איתן ברושי: – – אחרת תהיו חתומים על משבר שאין לו מוצא וממשלה שאין לה תקנה.

יחיאל חיליק בר: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת חאג' יחיא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצבעה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, הממשלה מתנהגת בכיוון של לחסל את החקלאות כליל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא הכריזה על זה, אבל כפי שהיא מתנהגת בחקלאות, היא הולכת הלכה למעשה בכיוון לחסל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפני כמה חודשים היה דיון בוועדת הכלכלה, שבה אני חבר, על הייבוא של שמן זית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שאלתי, האם חסר לנו שמן זית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי בנובמבר-דצמבר סיימו את מסיק הזיתים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרו: לא חסר, אבל אנחנו רוצים להוריד את המחירים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה מרוויחים החקלאים משמן זית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עכשיו, נוסף על כך, אני אדבר על מגזר האוכלוסייה הערבית – רוב היישובים הערביים במדינה מוכרזים כיישובים חקלאיים, אבל איפה החקלאות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא יכולים לגדל כלום, כי הם לא מקבלים ממועצת הלול, הם לא מקבלים ממועצת הרפתות – אין לנו כמעט אנשים שמתעסקים עם דבורים ועם דבש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, המחירים של המים לא מאפשרים לעשות חקלאות ביישובים הערביים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם הממשלה רוצה לחסל באמת את החקלאות, היא צריכה לבוא, להחליט ולהכריז ולחסוך מהחקלאים פשיטות רגל, עוגמת נפש, מחלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להחליט אם מחסלים או ממשיכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם ממשיכים, צריך לסבסד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על ההסכמה שהייתה פה להעביר את זה לוועדת הכספים.

יחיאל חיליק בר: מי שבעד – יצביע בעד, ומי שנגד העברה – – –

איתן ברושי: לוועדת הכלכלה.

איתן ברושי: ואם לא – לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת השכל, אין פה הסכמה על כספים, אז תחליטו אם אתם רוצים להגיע להסכמה או לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אם אין הסכמה – – –

שרן השכל: ועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אז אין הסכמה.

יחיאל חיליק בר: אני מעביר את זה להצבעה – לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: עשרה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה: מצבם הקשה של חקלאי ישראל – תעבור לוועדת הכנסת, שתכריע לאיזו ועדה להעביר את זה להמשך טיפול, כספים או כלכלה.

יחיאל חיליק בר: תרומתה של יהדות ארצות-הברית ליישוב ולמדינת ישראל

יחיאל חיליק בר: עכשיו אנחנו חוזרים להצעות לסדר-היום בנושא: תרומתה של יהדות ארצות-הברית ליישוב ולמדינת ישראל, מס' 3498, 3525, 3530 ו-3569.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים – חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: עד שנחמן יבוא, נודה לו על העבודה שעשה במהלך כל היום למען הנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: יישר כוח, נחמן.

נחמן שי: תודה רבה לך, חברי יושב-ראש הישיבה, סגן יושב-ראש הכנסת חיליק בר, תודה לכם כולכם.

נחמן שי: אני רוצה לומר כמה מילים לסיכום היום הזה שהחל, כפי שאמר ידידי חבר הכנסת בר, בארבע ישיבות של ועדות הכנסת.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר את כולן, כי כל אחת מהן השקיעה עבודה עצומה: ועדת החוץ והביטחון – צחי הנגבי; ועדת העלייה והקליטה – אברהם נגוסה; ועדת העבודה והרווחה – אלי אלאלוף; ועדת החינוך, התרבות והספורט – חבר הכנסת יעקב מרגי.

נחמן שי: כל הארבעה התגייסו להקדיש זמן היום לדיון, כל אחד בפלח שנוגע לו.

נחמן שי: היום הזה כולו צמח מתוך חודש שמתנהל בארצות-הברית כבר עשר שנים, שעוסק בתרומה של הקהילה היהודית בארצות-הברית למורשת האמריקנית.

נחמן שי: ואנחנו החלטנו פעם אחת לקחת את החודש הזה ולאמץ אותו באמצעות יום מיוחד בכנסת.

נחמן שי: לעזרתנו באה קרן רודרמן, ובעיקר התערוכה המיוחדת, שאני מזמין את כל חברי הכנסת, ואם אפשר גם את הציבור שירצה להגיע לכאן ולראות אותה, שמוצגת בטרקלין שאגאל, והיא מסכמת 100 שנים של תמיכה של יהדות ארצות-הברית בישראל, במאבק, בדרך, ביישוב היהודי ואחר כך בישראל.

נחמן שי: אני חושב שראוי שהתערוכה הזאת גם תעבור לעוד כמה מקומות בארץ, ואפילו הייתי מוציא אותה לארצות-הברית כדי שיראו אותה.

נחמן שי: לאחרונה חזרנו, שלוש משלחות של חברי כנסת.

נחמן שי: שתיים עסקו בנושא של הקהילה היהודית – אחת מטעם הסוכנות היהודית והפדרציות, והשנייה מטעם קרן רודרמן.

נחמן שי: אני רוצה להתמקד בשלושה לקחים שהבאנו אתנו משם, בלאו הכי אין הרבה זמן.

נחמן שי: הדבר הראשון הוא שינויים דמוגרפיים מפליגים המתרחשים – וחברתי רויטל סויד הייתה אתנו – שינויים דמוגרפיים מפליגים המתרחשים בקהילות.

נחמן שי: 61%, ממוצע ארצי, של נישואים בין בני דתות, כלומר בין יהודים ללא-יהודים.

נחמן שי: אלה הם נתונים שמאיימים, פשוטו כמשמעו, על עתידה של הקהילה היהודית בארצות-הברית.

נחמן שי: 61%.

נחמן שי: הקהילות עוסקות בכך באופן אינטנסיבי – מעלות וממציאות כל מיני פתרונות, כי הן מבינות שעתידן ממש לוט בערפל אם הן לא ימצאו דרך להתמודד עם הסוגיה המרכזית הזאת.

נחמן שי: אחת הדרכים היא חינוך, אבל חינוך הוא יקר מאוד, ורק מעטים יחסית, בערך 15%, יכולים להרשות לעצמם.

נחמן שי: דבר שני ששמענו הוא דאגה גדולה לגבי הדור היהודי הצעיר, דור שחסר את השורשים הרגשיים וההיסטוריים שהיו להורים שלו או להורים של ההורים שלו.

נחמן שי: הוא יוצא לקמפוסים, בקמפוסים הוא נחשף לתעמולה אנטי-ישראלית, לקמפיין ה-BDS, לעוד התקפות על ישראל.

נחמן שי: יש לו שאלות, יש לו תהיות, הוא מבקש להבין איך קרה שכבר 50 שנה מדינת ישראל שולטת בחייו של עם אחר, מה ההצדקה לכך, מה הסיבות, מה המניעים.

נחמן שי: חייבים להתייחס לזה, חייבים להשיב, אי-אפשר לפטור את זה כעוד איזו התבטאות אנטי-ישראלית, כי זה לא.

נחמן שי: כי זה בא מתוך השייכות שלהם והרצון שלהם להבין ולסייע.

נחמן שי: ונקודה שלישית, שמענו – והיה קשה לשמוע – שישראל במקומות מסוימים, בזמנים מסוימים, איננה נושא שמאחד את הקהילות אלא דווקא מפריד ביניהן.

נחמן שי: זאת אומרת, דברים שקרו בעת האחרונה – צריך להגיד אותם בגלוי – המעורבות של ישראל במאבק הפנימי באמריקה, בעד ההסכם האיראני, נגד ההסכם האיראני, והנושא של הכותל, שני הדברים האלה הפכו אותנו לנושא שנוי במחלוקת.

נחמן שי: ישראל, ממשלת ישראל, אפילו אנחנו בכנסת, חייבים להיזהר שלא להיכנס למחלוקות האמריקניות הפנימיות האלה ולא לסחוף אחרינו את הקהילה היהודית שם.

נחמן שי: אני רוצה לומר לסיכום, זמני עומד להסתיים – הגשר החשוב ביותר שמחבר את ישראל לארצות-הברית הוא הגשר של הקהילה היהודית.

נחמן שי: המחויבות שלנו היא לחזק אותו מפה, להבטיח שהוא יעמוד יציב ואיתן לדורות הבאים.

נחמן שי: זה אומר השקעות משמעותיות ביותר.

נחמן שי: זאת המחויבות שלנו מפה, כדי להמשיך ולבנות את היחסים המיוחדים כל כך, גם בין ארצות-הברית לישראל וגם בין הקהילה היהודית בארצות-הברית לבין ישראל.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני מבין גם שהבאת אורחים מהכנס, מארצות-הברית – – –

נחמן שי: יש אורחים ביציע, האחרים כבר פרשו – – –

יחיאל חיליק בר: So, we welcome you from the US, our people, and brothers and sisters.

יחיאל חיליק בר: Thank you for coming here and welcome to the Knesset.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מייקל אורן – אינו נמצא.

יחיאל חיליק בר: אם כן, השר נפתלי בנט, שר התפוצות, יעלה להשיב בשם הממשלה.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן – הבעת עמדה של שרן השכל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, Hello ,our brothers and sisters, great to have you over.

נפתלי בנט: מדינת ישראל הוקמה כמדינתו של העם היהודי.

נפתלי בנט: הממשלות הראשונות – תפסו את ישראל בארצות-הברית כמדינה שבה יוכל העם היהודי לממש את הזהות הלאומית שלו, ומכאן שעליה לייצג את העם היהודי כולו, לאפשר לכל יהודי לעלות אליה ולהתאזרח בה.

נפתלי בנט: אני אישית מאוד מחובר ליהדות ארצות-הברית; הורי שלי עלו מארצות-הברית ב-1967.

נפתלי בנט: אני חושב שאנחנו נכנסים לעידן חדש מול יהדות ארצות-הברית, אם אני מסתכל על 100 השנים הבאות.

נפתלי בנט: אם עד עכשיו, מקום המדינה, ואפילו מלפני קום המדינה ועד עכשיו, למעשה מדינת ישראל הסתכלה על יהדות ארצות-הברית כאחד משני דברים: או ארנק לגייס שם כסף, או מקור עלייה – כלומר: או שתעלו או שתתרמו, אחרת אין לנו כל כך מה לעשות אתכם, הסיפור הזה התהפך.

נפתלי בנט: מדינת ישראל חזקה, מדינת ישראל איתנה כלכלית, חזקה ביטחונית, והיום הסיפור החדש הוא איך אנחנו, כמדינת ישראל, משמרים גם את היהדות של יהודי התפוצות בשותפות אתם וגם את הזיקה אלינו, ואיך ביחד מייצרים איזה חזון משותף.

נפתלי בנט: אתם יודעים, היהדות הביאה לעולם כל כך הרבה דברים יפים: את יום המנוחה, שבת לכולם; הביאה לעולם את המוסר; את המונותיאיזם; את האמונה שכל אדם נברא בצלם, ואז בגולה אנחנו עצרנו, אבל חזרנו.

נפתלי בנט: ועכשיו, כשליבת העם היהודי נמצאת בארץ-ישראל, אנחנו צריכים לסמן מה הדבר הבא; מה הדבר הבא, מה השותפות הבאה ומה החזון הבא.

נפתלי בנט: אנחנו, כממשלת ישראל, גם מקצים לא מעט כסף, וזה חדש, בשותפות עם העם היהודי, גם בוודאי דרך "תגלית", אבל עכשיו דרך היוזמה האסטרטגית, שאנחנו קוראים לה במשרד התפוצות – – –

נחמן שי: איפה זה עומד?

נפתלי בנט: זה קם.

נפתלי בנט: החברה קמה, כסף גויס ופעולות התחילו.

נפתלי בנט: אני מזמין כל חבר כנסת להתעניין.

נפתלי בנט: זאת אמירה, כי בעצם משלמי המסים בישראל שמים את כספם למען ילד וילדה באלבמה, בניו-יורק, בניו-ג'רזי, בקליפורניה.

נפתלי בנט: זה לא מובן מאליו.

נפתלי בנט: אני זוכר שניסינו להעביר את זה בממשלה הקודמת, והיה שר שאמר: מה פתאום שנוציא שקל על יהודים בחו"ל?

נפתלי בנט: מה, טיפלנו כבר בילדי אופקים?

נפתלי בנט: שאלה לגיטימית, אבל התשובה היא: כן.

נפתלי בנט: אנחנו נוציא כי מדינת ישראל היא שני דברים: היא מדינת כל האזרחים שבה, יהודים וערבים כאחד, אבל יש לה עוד כובע – היא מדינת העם היהודי כולו.

נפתלי בנט: אני חושב שאנחנו צריכים להתחיל לחשוב על מודלים מיוחדים לזיקה – שהיא יותר מאורח – של יהודים, שיהיה להם איזשהו say פה, אבל מוגבל, אבל איזשהו מעמד, שהוא אולי לא אזרח, אבל בכל זאת מעמד בעניין הזה.

נפתלי בנט: אני מברך את חבר הכנסת נחמן שי, ששנים-שנים מקדם את החיבור הזה בשלל דרכים.

נפתלי בנט: אני מזמין אותו ואותך כמה שיותר ליזום, ואני תמיד אתן רוח גבית.

נפתלי בנט: בעניין הזה אנחנו יחד.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע?

נפתלי בנט: מה שחבר הכנסת מציע.

יחיאל חיליק בר: נחמן, מה אתה מציע?

נפתלי בנט: אתה מסתפק?

יחיאל חיליק בר: מסתפק?

נחמן שי: אני לא חושב.

נחמן שי: דנו בזה היום כל כך בהרחבה שזה רק יקלקל.

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

נחמן שי: מסתפק.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו לא מצביעים על הסתפקות.

נפתלי בנט: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לשר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נאפשר לחבר הכנסת מייקל אורן, שהיה אחד מהיוזמים המובילים, להביע דעה מהצד – וכי פספס את ההזדמנות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני – למרות העובדה שמסתפקים.

מיכאל אורן: סליחה על האיחור.

מיכאל אורן: יש לעמוד בזמנים.

מיכאל אורן: אני גם מצטרף לברכות לנחמן שי.

מיכאל אורן: נחמן, עבודה מאוד ראויה היום.

מיכאל אורן: תודה רבה, תודה רבה.

מיכאל אורן: שמענו הרבה מאוד היסטוריה של תרומותיהם של יהודים אמריקנים למפעל הציוני, למדינת ישראל.

מיכאל אורן: שמענו על ברנדייס ועל הנרייטה סאלד.

מיכאל אורן: נחמן, האם ידעת שהעיר נתניה היא על שם נתן שטראוס, מייסד "מייסיס" בניו-יורק?

מיכאל אורן: כן, ואחיו, שלא היה ציוני, חזר מאירופה – הוא חזר לארץ-ישראל, ואחיו חזר לארצות-הברית בהפלגה בספינה בשם "טיטניק", ולא הגיע.

מיכאל אורן: קצת – רגע היסטורי.

נחמן שי: אבל זה לא שטראוס מ"לוי'ס שטראוס", נכון?

מיכאל אורן: נתן שטראוס.

נחמן שי: אבל, זה לא מהג'ינס "לוי'ס".

מיכאל אורן: לא לא לא, נתן שטראוס מ"מייסיס".

מיכאל אורן: בפעם הבאה שתיכנס ל"מייסיס", תדע לך שאתה תורם למפעל הציוני.

מיכאל אורן: בשיא הרצינות – מדינת ישראל מגדירה את עצמה כמדינת לאום של העם היהודי.

מיכאל אורן: אם אין לנו עם, אין לנו מדינה.

מיכאל אורן: אנחנו מאבדים את ה-raison d`etre שלנו.

מיכאל אורן: לכן, שמירה וחיזוק העם היהודי באשר הוא, במיוחד בארצות-הברית, הם אינטרס ביטחוני אסטרטגי עליון של מדינת ישראל.

מיכאל אורן: נכון שאנחנו יכולים לצפות מיהודי ארצות-הברית להכיר בעובדה שאנחנו נמצאים לא בשכונה הכי קלה בעולם, להעריך, ולהעניק לדמוקרטיה הישראלית לפחות את הכבוד שהם מעניקים לדמוקרטיות אחרות, ומדובר בדמוקרטיה שנמצאת תחת אש בלתי פוסקת מיום היווסדה, ואנחנו צריכים להכיר ולהוקיר את הפלורליזם היהודי האמריקני ולהכיר בעובדה שהאחדות הזאת, הזהות הזאת, של העם היהודי, זה לא מובן מאליו.

מיכאל אורן: אנחנו צריכים לפעול ולהיכנס לדיון אמיתי.

מיכאל אורן: אני הקדשתי שנתיים מזמני בוושינגטון, בעודי מכהן כשגריר ישראל בוושינגטון, להשגת הסכם סביב הנושא של הכותל, שהיה מאוד מאוד מורכב.

מיכאל אורן: אלה שתומכים בהסכם היום הם אלה שהתנגדו להסכם אז, ואלה שמתנגדים היום הם אלה שלא התנגדו בעבר.

מיכאל אורן: אני מאוד חושש מאפשרות של איזה קרע בעם, פיצוץ בעם, סביב הנושא של הכותל, ולא רק על הכותל, ואני כבר מכריז, מהצד אומנם, ולא מהבמה, שאני לא אתן לזה לקרות.

מיכאל אורן: אני לא אתן לזה לקרות.

מיכאל אורן: ההסכם הזה הוא בלב-לבנו, והוא מסמל, בעיני, את אותו צורך עליון לשמור, לשמר ולחזק את הקשר בינינו לבין הקהילה היהודית הגדולה בתפוצות, הקהילה היהודית האמריקנית.

מיכאל אורן: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חבר הכנסת מייקל אורן, ואנחנו סיימנו את הנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שרן השכל תהיה אחרונה – עמדה נוספת מהצד – ונעבור לנושא האחרון בסדר-היום.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: קודם כול, נחמן, תודה רבה על האירוע הנהדר שארגנת קודם למעלה, וגם הוועדות וכל הפעילות שלך בין ישראל לארצות-הברית, שתורמת למערכת היחסים בינינו.

שרן השכל: גם היום, עם כל השיחה והדיון שערכנו, גם, לפעמים, כאשר מנהיגים לא מסכימים ביניהם, אפשר עדיין לחוש את העוצמה ואת החוזק של היחסים בין ארצות-הברית לישראל, למרות הרבה קשיים והרבה דברים שקורים בדרך, וגם אי-הסכמות.

שרן השכל: זה קורה.

שרן השכל: אבל אני חושבת שהיום הזה שארגנת היום בכנסת הוא חשוב במיוחד, בעיקר בגלל התקופה האחרונה, והמצב כרגע בארצות-הברית.

שרן השכל: אנחנו נלחמים היום, מדינת ישראל, גם על שמנו, גם באו"ם וגם מבחינת ההיסטוריה שלנו, נגד כל מיני ארגונים שמנסים להכפיש את השם שלנו, כמו תנועת ה-BDS ותנועות אנטי-ישראליות אחרות.

שרן השכל: מה שמדהים הוא שלפעמים אנחנו לא מרגישים את זה פה, אבל מי שמרגיש את זה במיוחד זה היהדות בתפוצות, ובעיקר היהדות בארצות-הברית עכשיו, אם הסטודנטים בקמפוסים, שהם אלה שבקו הראשון, ואליהם מגיעים כל האלימות, כינויי הגנאי, הגזענות וכל מיני חקיקות במועצות הסטודנטים שמנסים להדיר אותם, את היהודים, מכל מיני מערכות, תוכניות ודברים נוספים; עסקים של יהודים בארצות-הברית ובקנדה שמנסים להחרים, כמו מסעדות יהודיות, או כל מיני עסקים אחרים – הם נמצאים היום בקו החזית הראשון במאבק הזה.

שרן השכל: כל פעם שיש גם יותר אלימות, או איזה מצב ביטחוני במדינת ישראל, אתה רואה גם התגברות של אנטישמיות ואלימות כלפי היהודים שם.

שרן השכל: חשוב במיוחד לציין, כמו שאתה עושה היום, את התרומה שלהם ואת היחסים בינינו, ולחזק אותם, ולהדק אותם, וכמובן לבוא ולעמוד לצדם גם במצבים שהסטודנטים והקהילה היהודית עומדים בפניהם היום.

שרן השכל: חשוב שאנחנו נבוא ונחזק גם אותם, כאשר הם צריכים את זה.

שרן השכל: היום הזה הוא דוגמה לכך.

שרן השכל: אז אני רוצה באמת להודות לך על היום הזה, ושנמשיך, כל חברי הכנסת, לעשות פעילות מרובה למען יהדות ארצות-הברית.

שרן השכל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, חברת הכנסת השכל.

יחיאל חיליק בר: דמי הקמה של תשתיות מים וביוב בתאגידים

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: דמי הקמה של תשתיות מים וביוב בתאגידים – הצעה לסדר-היום מס' 3573 של חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר בנט במקום השר שטייניץ.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, בתחילת דברי אני רוצה להודות לשר הפנים אריה דרעי, שהיום בישר לי שהוא הסכים להרחבת שטח השיפוט של סח'נין בכ-2,000 דונם, והוא חתם על ההחלטה הזאת.

מסעוד גנאים: להזכיר לכולם: שטח השיפוט של סח'נין לא הורחב יותר מ-35 שנים, ולהזכיר לכולם: השר דרעי הוא שר הפנים החמישי שאני עובד מולו כדי להרחיב את שטח שיפוט סח'נין, והכוונה: משנת 2009.

מסעוד גנאים: אבל על זה מגיעה לו הערכה, ואני מודה לו.

מסעוד גנאים: בהזדמנות זו, גם לשרה איילת שקד אני מודה, משום שהיא גם הכריזה על הסכמתה להקמת בית-דין שרעי באזור סח'נין, והיא תכריז על זה בחודש הבא בביקור שלה בעיר סח'נין, ועל זה אני באמת מודה לה.

מסעוד גנאים: בקשר לעניין דמי הקמת תשתיות מים וביוב, אני העליתי את הנושא כמה פעמים מול השר שטייניץ, בשאילתות ובמכתבים, ואני העליתי אותו בגלל הסבל והמעמסה שחשים אנשים, במיוחד ביישובים הערביים, שהם ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, משום שרשות המים העלתה את דמי תשתיות המים והביוב ביולי 2015, למשל באזורים כמו אזור סח'נין, מ-70 שקל למ"ר ל-162 שקל למ"ר.

מסעוד גנאים: אנשים חלשים מבחינה כלכלית, מי שבקושי יש לו כסף כדי לקנות קרקע ולבנות עליה בית לבן שלו, מוסיפים עליו עוד מעמסה, וזה גורם סבל לאנשים.

מסעוד גנאים: נזכיר גם שביישובים הערביים הבנייה נעשית על אדמה פרטית, וכל אזרח הוא שמשקיע מעצמו והוא גם זה שמשלם על זה, ולא כמו במגזר היהודי, שרובו בנייה רוויה והתשתיות האלה מוכנות.

מסעוד גנאים: אני מעלה את הנושא הזה כדי שנביא אותו לוועדת הפנים לדון בו בצורה מעמיקה.

מסעוד גנאים: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: השר בנט קיבל אישור להשיב בשם השר שטייניץ.

יחיאל חיליק בר: נשמע את התשובה.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני כמובן לא בקי בנושא, אבל אני אסכים להעביר את זה לוועדה לבקשתו של חבר הכנסת.

יחיאל חיליק בר: לאיזו ועדה?

מסעוד גנאים: לוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: לוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: מסכים, אדוני?

נפתלי בנט: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נאפשר לשר לחזור, ואנחנו נצביע על העברת הנושא דמי הקמה של תשתיות מים וביוב בתאגידים, של חבר הכנסת מסעוד גנאים, לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע: מי בעד ומי נגד העברת הנושא לדיון בוועדת הפנים?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שישה בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה, דמי הקמה של תשתיות מים וביוב בתאגידים, של חבר הכנסת גנאים תעבור לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, כ"ב באייר התשע"ו, 30 במאי 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.