ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 124, 2016-05-24 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ז באייר התשע"ו, 24 במאי 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת דוח ביקורת שנתי של מבקר המדינה 66ג והערות ראש הממשלה לדוח זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו כן, הונח הסכם בין ממשלת מדינת ישראל לבין ממשלת הרפובליקה העממית של סין בדבר הסדרת אשרות לכניסות מרובות.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי ב-6 בינואר 2016 הונחו מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת זהבה גלאון, מיקי רוזנטל, יעקב מרגי ושולי מועלם-רפאלי בנושא: המלצת ועדת שטרום לאפשר הלוואות צרכניות על חשבון כספי הפנסיה; כמו כן, ב-27 בינואר 2016 הונחו מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעה של חבר הכנסת יוסף ג'בארין בנושא: תוכנית לתיקון מנגנוני הקצאת כספים לאורחים הערבים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע לצורך ההרשמה בלבד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין להשתתף ולנאום יוכל כרגע להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איל בן ראובן, אנא ממך, תפתח את הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריך – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, מג'די סאלם, בן 25, זכרו לברכה; חוסיין אבו זהרה, בן 25, זכרו לברכה; סלימאן עלי פאייד, בן 46, זכרו לברכה.

איל בן ראובן: העובדים שציינתי כרגע נהרגו בתאונות בניין שאירעו בשבוע וחצי האחרונים.

איל בן ראובן: שלושה פועלים שאיבדו את חייהם לשווא; שלוש משפחות שכולות שחייהן נהרסו בגלל אטימות והפקרות.

איל בן ראובן: 51 פועלים נהרגו בשנה וחצי האחרונות – 35 ב-2015 ו-16 ב-2016.

איל בן ראובן: תאונות הבניין הפכו למכת מדינה.

איל בן ראובן: אנשים נהרגים או נפצעים ברמה יומיומית, ועולם כמנהגו נוהג.

איל בן ראובן: ביקרתי באופן אישי באתרים, סגרתי אתרים, אבל זה אקמול לסרטן.

איל בן ראובן: ההפקרות חוגגת.

איל בן ראובן: האסון הבא בפתח, וראש הממשלה – מה לעשות, שר הכלכלה, שאחראי לתחום – מפגין אדישות מוחלטת ודבר לא נעשה.

איל בן ראובן: כמה עובדים תמימים צריכים עוד לשלם בחייהם?

איל בן ראובן: כמה משפחות צריכות להתפרק לרסיסים על מנת שמשרד הכלכלה וראשו יתחילו לטפל ברצינות בתופעה הבלתי-נסבלת הזאת?

איל בן ראובן: הטבח היומיומי שמתחולל באתרי הבנייה חייב להיעצר, ועכשיו.

איל בן ראובן: בימים הקרובים אני וחברי למשכן חבר הכנסת אלי אלאלוף וחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא נגיש הצעת חוק הקובעת כי אתרי בנייה שבהם התרחשו תאונות ייסגרו במהירות, במיידי, עד לתיקון הליקויים.

איל בן ראובן: כולי תקווה שההצעה תאושר, ומהר – להרתעה, להגברת הפיקוח ולצמצום מהיר ודרסטי של היקף התאונות והנפגעים בתחום הזה.

איל בן ראובן: אני ושותפי למאבק לא נרפה עד לרגע שנתחיל לראות תוצאות אמיתיות.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איל בן ראובן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אנחנו מתקרבים לחג ל"ג בעומר, שבו חוגגים רבבות אלפי ישראל את יום ההילולה לרבי שמעון בר יוחאי.

מנחם אליעזר מוזס: רציתי לומר, אדוני היושב-ראש, שעד שלשום בבוקר נמכרו כ-200,000 כרטיסים ברכישה מוקדמת לתחבורה הציבורית, ואני כאן רוצה להיות לפה לכל רבבות אלפי ישראל שאין להם מספיק – שבגלל שאין מספיק אוטובוסים ודברים כאלה לא יכולים להגיע.

מנחם אליעזר מוזס: כל היתר – בכל שעה מתקשרים מכל קצוות הארץ: תנו לנו אוטובוסים – כי הרי סגרו את התחבורה הפרטית, ויש רק תחבורה הציבורית.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש להתמודד עם הדבר הזה מבעוד מועד ולהעמיד מספיק אוטובוסים של תחבורה ציבורית.

מנחם אליעזר מוזס: ואת חטאי אני מזכיר: אני לפני שלוש שנים הייתי ראש וראשון לתמוך בתוכנית המשטרתית לתת רק לתחבורה הציבורית, ולא הפרטית, ועכשיו כולם זורקים עלי בליסטראות: מה עשית, תראה מה קורה.

מנחם אליעזר מוזס: לפחות תעמידו מספיק אוטובוסים.

מנחם אליעזר מוזס: בשלושה ימים 200,000 כרטיסים נמכרו, ויש עוד ציבור שרוצה להגיע.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שזו הכתובת, ואני לפה כאן לכל אלה הפונים אלי ולשאר ידידי – לרב אייכלר ולרב מקלב, לכולם.

מנחם אליעזר מוזס: יושב כאן שר הדתות: לא ייתכן שבאים כל כך הרבה אורחים מחוץ-לארץ – יש 40,000–50,000 איש מחוץ-לארץ – ושלא יהיו אמצעי תחבורה יעילים למירון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אורן חזן.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול תרשו לי לברך את הקהל, ובמיוחד את הקבוצה המיוחדת שהגיעה מכפר-כמא, מאחינו הצ'רקסים, עם ראש המועצה ועם קבוצת הרקדנים והחברים הנאמנים, שבאו להזכיר לנו שהיה רצח עם לצ'רקסים ואסור לנו לשכוח.

אכרם חסון: אני אקדיש מחצית הדקה לעובדי הכנסת.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אני רק שלושה חודשים בכנסת, והחלטתי בפתיחת המושב הזה קודם כול להודות לכל עובדי הכנסת – עובדים מסורים, מקצועיים; עוזרים לי, תומכים בי, תומכים בכל חברי הכנסת.

אכרם חסון: הם אנשים שראויים לכל הערכה וכבוד, ואני באמצעותך שולח להם תודה מיוחדת.

אכרם חסון: את המחצית השנייה אני מקדיש לכל האזרחים שסובלים מתאגידי המים והביוב.

אכרם חסון: אני הייתי בחורפיש, בבית-ג'ן, הייתי בכסרא, והייתי גם בג'וליס וגם באבו סנאן, גם בפקיעין, וראיתי כמה סובלים האזרחים עם החוק הדרקוני, הלא-מכובד, הלא-אחראי.

אכרם חסון: לא יעלה על הדעת שאנשים ישלמו אגרות בגובה רב כל כך, כמו שמשלמים אנשים בסוציו-אקונומי 9 בצפון תל-אביב.

אכרם חסון: רוב הכפרים שלנו הם במצב סוציו-אקונומי 2–3, והם משלמים את אותה אגרה ואת אותם כספים.

אכרם חסון: המים עלו ב-300%, האגרות גבוהות מאוד.

אכרם חסון: שכחו ש-60% מהאוכלוסייה שלנו חיה ממשכורת אחת.

אכרם חסון: ולכן, בקרוב אני אביא הצעת חוק לבטל את תאגידי המים והביוב במגזר שלנו.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, ואחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אורן אסף חזן: יושב-ראש, כנסת נכבדה, אני המום.

אורן אסף חזן: אנחנו מתבשרים בימים האחרונים שהרכב "ענבלים" שהגיע לנגן במלון "המלך דוד" בירושלים – כן, "המלך דוד" ולא "King David"; אחרי הכול השפה שלנו יפה מכול – נתבקש דקות ספורות לפני שהוא עולה להופיע להסיר את הכיפות מעל הראש, שכן בקהל חלק מהעובדים אינם יהודים וזה פוגע ברגשותיהם.

אורן אסף חזן: במדינת ישראל של 2016 מסתבר שזה אסור וזו בושה גדולה להיות יהודי.

אורן אסף חזן: לאן הגענו?

אורן אסף חזן: לא הספיק להם להסיר את הכיפות מעל ראשם ולדרוש איזשהו סוג של פשרה להניח כובעים עם סמיילי קטן וחמוד מעל הראש – כאילו מדובר באיזושהי בדיחה – אלא שלפתע גילו שלחלק מההרכב גם יש ציציות על גופם, אז צריך להסיר את הציציות, כי אנחנו חיים באיזה משטר חשוך מימים רחוקים במדינת ישראל של 2016.

אורן אסף חזן: ואז, אתה בטוח ששמעת וראית הכול והיום אתה מתבשר שאפילו עיריית ירושלים, לא רק מלון בעיר הבירה של מדינת ישראל – מדינה יהודית, כפי שדאג לציין זאת בן-גוריון בהכרזת המדינה כאשר דיבר אל היהודים בכל העולם ואמר מדינה יהודית; לא דמוקרטית, לא "כלל אזרחיה", אפילו לא ישראלית – קובעים שציבור דתי שלם לא יכול לחגוג את יום ירושלים, את יום הסטודנט, צעירים רבים, בהפרדה, לא מתוך הדרה – מתוך קדושה של ממש.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כלו כל הקצים.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן להפסיק עם החרפה הזאת.

אורן אסף חזן: אנחנו צריכים להיות גאים במי שאנחנו, להפסיק להתבייש ולעשות שינוי אמיתי, שאם לא כן – האסון הבא יבוא מתוכנו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ואחריה – חברת הכנסת ענת ברקו.

יעל כהן-פארן: תודה, אדוני.

יעל כהן-פארן: כבוד היושב-ראש, חברי, חברות וחברי הכנסת וקהל נכבד, גם אני רוצה להתייחס לל"ג בעומר שנחגוג מחר, ואני רוצה להתייחס אליו מכיוון אחר.

יעל כהן-פארן: כולנו מכירים את המנהג הישראלי – הוא בוודאי לא צו מהתורה – של מדורות ל"ג בעומר.

יעל כהן-פארן: זה אכן כיף מאוד גדול, וכולם מתגבשים, כל הגן, כל הכיתה, כל בית-הספר, אבל אנחנו שוכחים דבר אחד: מה אנחנו שורפים שם, וכמויות העשן שעולות באותו היום.

יעל כהן-פארן: תשמעו, יום למחרת ל"ג בעומר אני בטוחה שאף אחד לא שמח לקום בבוקר, לפתוח חלון ולהריח את הריח הנורא בכל מקום ומקום בארץ.

יעל כהן-פארן: נכון, זה יום אחד, תגידו; זו חגיגה מיוחדת, זה רק יום אחד.

יעל כהן-פארן: אבל הביטו, פי-20 זיהום אוויר נמדד ביום שלאחר ל"ג בעומר.

יעל כהן-פארן: זה לא שישראל חפה מכל זיהום אוויר.

יעל כהן-פארן: רק לאחרונה נתבשרנו שאנחנו במקום הראשון במדינות המערב בזיהום האוויר שלנו.

יעל כהן-פארן: מקום ראשון.

יעל כהן-פארן: בישראל מתים מדי שנה 2,500 אנשים רק מתוצאות של זיהום האוויר, מוות מוקדם, מזה שהם חולים בגלל זיהום האוויר: מחלות לב, מחלות סרטן.

יעל כהן-פארן: עכשיו, תגידו: מה זה יום אחד?

יעל כהן-פארן: אבל זה יום אחד שבו למחרת אנשים מרגישים ממש רע: אסטמה, התקפים, לפעמים מגיעים לאשפוזים – בגלל יום אחד שבסך הכול אנחנו חוגגים בו.

יעל כהן-פארן: אפשר לשנות את מנהג החגיגות; אפשר גם להביא לכך שלא כל כיתה תעשה מדורה בגובה ארבעה מטר של קרשים – שכמובן נסחבו מאתרי בנייה, והם גם מפסידים הרבה מאוד בגלל היום הזה, אבל לא חשוב כרגע.

יעל כהן-פארן: אנחנו יכולים לחגוג אחרת – קודם כול אש קצת יותר קטנה, לחבור כולם יחד, כל בית-הספר, אולי אפילו כל היישוב, למדורה אחת צנועה, ואולי בהמשך נמצא דרכים אחרות לחגוג את זה.

יעל כהן-פארן: אני לא מצפה שהכנסת תחוקק פה חוקים – זה לא משהו שאפשר להעביר בחוק – אבל אני כן חושבת שמהכנסת צריכה לצאת קריאה לשנות את המנהג הזה ולמצוא מנהגים חלופיים לחגוג את זה בצורה שתהיה באמת יותר טובה לכל מי שחי פה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

ענת ברקו: תודה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני ממשיכה בסדרת הרצאותי על השקרים הפלסטיניים, אבל עם תחילת הכנסת ארצה לעשות פאוזה ולהרהר מה היה לנו עכשיו, במהלך הסערה הפוליטית.

ענת ברקו: לפני כמה שבועות הגעתי לקבר יתרו, לאירוע מאוד מרשים של העדה הדרוזית, חג נבי שועייב.

ענת ברקו: פגשתי שם, בין השאר, את חבר הכנסת איימן עודה.

ענת ברקו: זו הייתה תקופה של פגרה, ושאלתי: מה עושים?

ענת ברקו: הוא סיפר שחזר מפגישה עם מזכ"ל האו"ם.

ענת ברקו: שאלתי: אני מבינה שאפילו בפגרה אתה לא נח מלהשמיץ אותנו ולקדם חרמות על ישראל.

ענת ברקו: הוא לא ענה, אבל החיוך שלו הסגיר את הכול.

דב חנין: אסור לחייך.

ענת ברקו: עם כל הרצף האינטנסיבי הזה של האירועים הפוליטיים יכולנו למצוא גם את חבר הכנסת עודה כראש האופוזיציה, אבל אם אפשר היה עוד לרגע לבנות על בל"ד שתטרפד את העניין, הרי באה מרצ וקבעה חד-משמעית שהיא תמליץ על חבר הכנסת עודה כיושב-ראש האופוזיציה – כן, יו"ר האופוזיציה, לא פחות מזה, עם כל מה שמתחייב מהמעמד הרם, כולל סקירות ביטחוניות תקופתיות על-ידי ראש הממשלה.

ענת ברקו: אני מנסה לדמיין למשל סקירה על "חיזבאללה" – שאתה תמכת בהם והתנגדת להכליל אותם ברשימה של ארגוני הטרור, למרות השחיטה שהם מבצעים במרחב הסוני; נעזוב את היהודים, נעבור לסונים במרחב.

ענת ברקו: אבל מסתבר שיושב-ראש האופוזיציה הוא בדיוק התפקיד שאליו הוא ייעד את עצמו.

ענת ברקו: עוד לפני הבחירות, בריאיון נדיר שנתן לטל שניידר, אמר שהוא מאוד מעוניין בתפקיד הזה, יושב-ראש האופוזיציה.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: כי יהיה ניתן להעלות טוב יותר לסדר-היום את עומק האי-שוויון האזרחי.

ענת ברקו: אבל האמת היא שעל מנת להעלות על סדר-היום את עומק האי-שוויון האזרחי לא צריך לכנות חבר כנסת שכיהן כראש שב"כ "רוצח".

ענת ברקו: כי בחברה בעלת שוויון אזרחי, ראש השב"כ פועל למיגור הטרור נגד כל אזרחי ישראל, כולל אותך ובני משפחתך, ולכן אסור היה לקרוא לכך רצח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ענת ברקו: אדוני היקר, דקה אחת ואני מסיימת.

ענת ברקו: פחות מדקה.

יולי יואל אדלשטיין: דקה זה כל הנאום.

ענת ברקו: זה ברור, אז שנייה.

ענת ברקו: באמת שנייה.

קריאה: – – –

ענת ברקו: כמובן, המטרה היא לא שוויון אזרחי אלא מאבק פלסטיני נגד עצם קיומה של מדינת ישראל, וכיושב-ראש האופוזיציה יהיה לו קל יותר לעשות זאת.

ענת ברקו: היום מציינים בכנסת את יום השפה הערבית, לכן אסיים במשפט בערבית: אלכזב חבלו קציר – לשקר חבל קצר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: ערב טוב.

דב חנין: היום הוא יום לשפה הערבית בכנסת.

דב חנין: כאדם שלומד ערבית, לדעתי, אם כל אדם מאזרחי המדינה ילמד לדבר ולהבין ערבית, זה ישבור מחסומים רבים וישפר את היחסים בין ערבים ליהודים בארץ ובכל המזרח התיכון.

דב חנין: יישר כוח.

דב חנין: )

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, אין פה מחיאות כפיים.

דב חנין: תודה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, למען הצופים שלנו בבית, שאין להם עדיין את התרגום הסימולטני – שאנחנו נציין אותו היום במליאה – –

יולי יואל אדלשטיין: בעוד רבע שעה יתחיל התרגום הסימולטני.

דב חנין: יפה.

דב חנין: – – אני רוצה להביע הערכה לחברי ד"ר יוסף ג'בארין, יוזם היום החשוב הזה, ותודה לך, אדוני היושב-ראש, על הנכונות לקדם יום של השפה הערבית כאן בכנסת.

דב חנין: אנחנו קיימנו שורה ארוכה של דיונים, מאוד מאוד ענייניים, מאוד מעשיים, מהבוקר, אני בוועדת התחבורה הציבורית, בוועדת החינוך, העבודה – כל ועדות הכנסת: החוקה, מעמד האישה, השקיפות, המדע.

דב חנין: ונשמע פה הצליל היפה של השפה הערבית, ואנחנו כולנו ראינו כמה השפה הזאת יכולה לתרום לחיים המשותפים של כולנו כאן.

דב חנין: זו שפה של ציבור מאוד גדול במדינת ישראל, זו שפה של האזור שבו אנחנו חיים, אבל גם עבורנו, שהשפה הערבית איננה שפת האם, ההכרה שלה, הלמידה שלה, פותחת עוד עולמות, פותחת עושר תרבותי, פותחת את היכולת לדיאלוג יותר מעמיק, להיכרות יותר טובה.

דב חנין: אני מאחל לכולנו שהיום הזה יהיה יום של ציון לא רק ברמה הסמלית אלא באמת, בהתקדמות במעמד השפה הזאת, שהוא כל כך חשוב בארץ.

דב חנין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה להזדהות עם הדברים של חברי הרב מוזס בעניין התחבורה הציבורית במירון.

ישראל אייכלר: אני מקווה שאנחנו לא עומדים בפני שערורייה נוראה של השארת אלפי אנשים שרוצים להגיע למירון בגלל תכנון והגבלות שעושים כדי למנוע מהרבה אנשים לבוא – כי ההר לא יכול לקבל פתאום, ההר קטן מדי.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה להקדיש את דברי בדקה הזאת לסערה הגדולה שהייתה השבוע על צעיר בדואי שהותקף באכזריות בידי שוטרים – והסערה הייתה בצדק, כי אם אנחנו נחיה פה במדינה שאזרח יותקף על-ידי שוטרים סמויים, אז אף אחד לא יוכל להיות פה.

ישראל אייכלר: אף אחד לא צריך לחשוב שאם זה קורה אצל מישהו אחר אז זה לא יקרה אצלו.

ישראל אייכלר: מאיפה אני יודע?

ישראל אייכלר: לפני כשבוע שלף שוטר חמום מוח נשק חם וטעון מול אזרחים לא חמושים בהפגנה בירושלים, ואיש לא צייץ.

ישראל אייכלר: נוסף לכך פורסם סרטון על טיפול אכזרי שבו היכה שוטר בבית-שמש אברך חרדי רק בגלל שהוא העז למחות על דוח תנועה בסך 1,000 שקל.

ישראל אייכלר: הנהג טען כי התחנן בפני השוטר על מצבו הכלכלי הירוד והשוטר נהנה מזה.

ישראל אייכלר: ואז אמר לו הנהג: ה' ישלם לך על זה.

ישראל אייכלר: על האלימות המילולית הזאת גזר השוטר את גזר-הדין על המקום והוא הכניס בו מכות רצח, כולל אקדח טייזר, באלימות שמזעזעת כל מי שרואה את הסרטון.

ישראל אייכלר: התמונות פורסמו רק בציבור החרדי.

ישראל אייכלר: זה היה אמור לזעזע כל אזרח דמוקרטי, כמו הערבי בתל-אביב שהוכה, אבל התקשורת החילונית ידעה והסתירה את האירוע, כמנהג התקשורת בסין ובצפון-קוריאה – ללמדך שאין פה תקשורת חופשית.

ישראל אייכלר: רבותי חברי הכנסת, צריך לדעת: אקדח טעון שנשלף מול אזרחים בהפגנה עלול לירות במפגינים או בעוברי אורח בהפגנות הבאות, ולא משנה מיהם.

ישראל אייכלר: שוטר אלים נגד אזרח כלשהו יהיה יותר אלים נגד בן מגזר אחר או מיעוט אחר.

ישראל אייכלר: לא ייתכן שאנחנו נעביר את שיטות המלחמה בטרור לשיטות שמירת הסדר הציבורי במדינה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: ותקשורת שמסתירה או מצניעה ידיעות כאלה, על ציבור מסוים, גם תצדיק כל דבר פשע שייעשה נגד הציבור הזה.

ישראל אייכלר: לכן, אני רוצה להתריע מפני הדבר הזה.

ישראל אייכלר: צריך לרסן את אלימות המשטרה – לרסן את האלימות בכלל, אבל אלימות שלטונית חמורה הרבה יותר מאלימות אזרחית.

ישראל אייכלר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדבר על האיום בשביתה של מעונות-היום של ילדינו, של הארגונים – "אל-אטפאל", לכבוד יום השפה הערבית.

איילת נחמיאס ורבין: ברור לכל בר-דעת שילדים מגיל לידה עד גיל שלוש, אין להם רשת ביטחון במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: רק 116,000 ילדים מתוך 400,000 ילדים במדינת ישראל, אדוני היושב-ראש, יש להם מקום במעונות-היום.

איילת נחמיאס ורבין: זה דבר שצריך – כשאנחנו מחפשים את יוקר המחיה, שם הוא נמצא.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נפסיק לחפש אותו.

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

איילת נחמיאס ורבין: זה ממש לחפש את האגורה מתחת לפנס.

איילת נחמיאס ורבין: בשביל מה?

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה זה להחזיק ילדים בגנים פרטיים?

איילת נחמיאס ורבין: לי יש ילדים צעירים, ואני יודעת מה זה, כמה זה עולה; זה יכול לעלות 2,000 ו-3,000 שקל לילד.

איילת נחמיאס ורבין: בתל-אביב זה עולה 3,500.

איילת נחמיאס ורבין: ומילא תל-אביב – אבל גם במקומות בפריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: כי אין מקום לילדים, ואין פתרונות, והארגונים נאנקים תחת הגירעונות.

איילת נחמיאס ורבין: באים משרד הכלכלה ומשרד האוצר ואומרים: המעונות אינם בטיחותיים, צריך לתקן אותם, צריך להתאים אותם, צריך להפחית את מספר הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה?

איילת נחמיאס ורבין: זה אומר שבשנה הבאה, במקום 77 ילדים יהיו 64 ילדים בכל מעון, זאת אומרת, אנחנו מפחיתים את מספר הילדים שתהיה להם רשת ביטחון.

איילת נחמיאס ורבין: האם המטפלות במעונות-היום מקבלות שכר ראוי כדי שהן יוכלו להמשיך ולטפל בילדינו?

איילת נחמיאס ורבין: התשובה היא: כמובן שלא.

איילת נחמיאס ורבין: וזורקים את תפוח האדמה החם הזה מיד ליד, מיד ליד, זה שנים.

איילת נחמיאס ורבין: הממשלה חייבת לבנות תוכנית תלת-שנתית לטפל במעונות היום, בדיוק כפי שבנו 2,500 כיתות כשהחליטו שיהיה חוק חינוך חובה מגיל שלוש.

איילת נחמיאס ורבין: מגיל לידה עד גיל שלוש – זאת רשת הביטחון האמיתית, גם של ילדי ישראל וגם של המשפחות שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: נציין רק שמחר, בעזרת השם, מליאת הכנסת תקיים דיון בנושא של מעונות-היום וגם דיון בנושא הקודם, שהעלה חבר הכנסת אייכלר – שהוא, לצערי, אלימות, או לכאורה אלימות, כלפי אותו עובד ערבי, שכרגע העלה חבר כנסת אייכלר.

יולי יואל אדלשטיין: הנשיאות אישרה את שני הנושאים האלה לדיון מחר במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר, ואחריך נשמע את חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: מובן שביום הזה, יום השפה הערבית, אנחנו מודים ליושב-ראש הכנסת ולעמיתנו יוסף ג'בארין על היוזמה הטובה לציין את שפתנו הערבית, היפה.

טלב אבו עראר: שפה רשמית, באמת; לא רק מוכרת אלא גם מיושמת בכל המוסדות והמשרדים, בכל התחומים.

טלב אבו עראר: אך כמובן, אעבור עכשיו לשפה העברית.

טלב אבו עראר: ) אני מודה ביום הזה ליושב-ראש הכנסת על אישורו והסכמתו ותרומתו – –

יולי יואל אדלשטיין: מקבלים כבר תרגום.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא חייב לתרגם את עצמך.

עיסאווי פריג': – – – אתה יודע מה זה ראיס.

יולי יואל אדלשטיין: ראיס אל-כנסת, אני הבנתי.

טלב אבו עראר: – – ולחברי יוסף ג'בארין, על היוזמה לציון היום המיוחד לשפה הערבית.

טלב אבו עראר: לא זה הנושא, האמת, למרות שאנחנו שמחים ביום הזה.

טלב אבו עראר: באה הבשורה לפני שעה-שעתיים – מה שקלקל לנו את כל השמחה – על זה שמשטרת ישראל – איך?

אחמד טיבי: – – –

טלב אבו עראר: כנראה, כנראה.

טלב אבו עראר: בסדר.

טלב אבו עראר: אבל זו ההחלטה, היא תהיה בעוד שעה-שעתיים.

טלב אבו עראר: כנראה.

טלב אבו עראר: בינתיים, בוא נגיד, פרסום ראשון על סגירת תיק נגד שוטרי מג"ב שתקפו – דיבר עליהם אייכלר, איפה הוא, חברי אייכלר?

טלב אבו עראר: – תקפו לפני יומיים את מייסם אבו-אלקיעאן בתל-אביב רק בגלל שהוא ערבי, למרות שהם לא היו לבושים מדים, אלא בתור אזרחים רגילים, בלי שיזדהו.

טלב אבו עראר: הם סירבו להזדהות כשביקשו מהם תעודת זהות; התנפלו עליו, תקפו אותו נמרצות, ממש תקיפת מוות.

טלב אבו עראר: האדם – הוא עצור במעצר בית לחמישה-שישה ימים, נדמה לי, עשרה ימים, והם ישוחררו עוד מעט.

טלב אבו עראר: זה נותן לגיטימציה, זה נותן אור ירוק לכל השוטרים, לכל האזרחים אפילו: כל אזרח יהודי מהיום יכול לבקש, אפילו מחבר כנסת ערבי, אפילו מאחמד טיבי: תביא לי תעודת זהות.

טלב אבו עראר: תזדהה – למרות שהוא לא לבוש, לא מזדהה כשוטר אלא כאזרח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

טלב אבו עראר: איפה הצדק בעולם הזה?

טלב אבו עראר: איפה השוויון, מכובדי היושב-ראש?

טלב אבו עראר: הגיע הזמן שתכירו גם בזכויות של האזרח הערבי, לא רק של השפה הערבית.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר – – –

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שגם אתם תכירו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלב אבו עראר: – – – אוסקוט.

אורן אסף חזן: – – – גם אתם תכירו – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: – – – אתה צייתן.

אורן אסף חזן: יפה.

טלב אבו עראר: אוסקוט.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברים, אנחנו רוצים להתחיל בזמן.

אורן אסף חזן: צייתן.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נשמור על לוחות הזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: אבקש מחסה באלוהים מפני השטן הארור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אצטט מהקוראן את הפתיח – –)

קריאה: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: (– – על איך הקוראן ירד אל הנביא בשפה הערבית, כדי ללמדנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תמיד היו ניסיונות לשים בצד את השפה הערבית, הן בתקופת הטורקים והן בתקופת המנדט הבריטי, וגם בישראל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אף שהחוק מכיר בשפה הזאת כשפה רשמית, היישום הוא יישום גזעני – לא רק כלפי האזרחים הערבים אלא גם כלפי השפה הערבית של אותם אזרחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, רוב משרדי הממשלה והמוסדות הציבוריים אינם מאפשרים דיבור בערבית לאזרחים, למרות שלל החלטות ממשלתיות שמחייבות תרגום של המסמכים הרשמיים המתפרסמים לערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אלא שהנושא הזה אינו מיושם דיו, ואם יש תרגום, הרי תמיד התרגום עילג ועם טעויות דפוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למשל, נתקלתי פעם בבית-חולים בכרזה שאומרת בשפה העברית: אפשר להכניס עם החולה רק שני מלווים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התרגום היה: אפשר להכניס שני מַלווים, כלומר, קראו את זה לא מְלווים אלא מַלווים לחולה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה כמובן תרגום אבסורדי, אבל זאת המציאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, צריך לתרגם את כל החומרים היוצאים ממוסדות הממשלה והמדינה, ויש צורך בעריכה לשונית של מומחים לשפה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

יולי יואל אדלשטיין: שוכראן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד מעט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (יש ללמד את השפה הערבית ברמה של ארבע יחידות ועם פקטור בבחינות הבגרות כדי שתהיה מוטיבציה ללימוד השפה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השפה הערבית היא שפה מן העשירות בעולם, והיא משומרת מפאת היותה שפת הקוראן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל עוד הקוראן קיים השפה הערבית תהיה קיימת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואלוהים, ישתבח שמו, מציין בקוראן את שמירת השפה הערבית גם בקוראן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים.

אחמד טיבי: )

אלעזר שטרן: – – – ראיס.

אחמד טיבי: יום השפה הערבית, מה.

אחמד טיבי: אני אפילו הבנתי מחברי טלב אבו עראר, היום בבוקר, רבותי חברי הכנסת, שבגן-עדן מדברים ערבית.

אחמד טיבי: לכן, יהודים שרוצים להביא, ללכת לגן-עדן – שייקחו את זה בחשבון.

אחמד טיבי: תתחילו ללמוד ערבית, רבותי – –

קריאה: – – –

אחמד טיבי: – – או שתגיעו למקום אחר.

יולי יואל אדלשטיין: זה באמת גן-עדן.

יולי יואל אדלשטיין: שאף אחד לא יבלבל לי את המוח, כי אני לא מבין ערבית.

אחמד טיבי: כן, כן.

יולי יואל אדלשטיין: חברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: עכשיו אתייחס ליום השפה הערבית, שיזם חברי חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין, בתמיכת יושב-ראש הכנסת.

אחמד טיבי: מגיעה מילה טובה גם לך, יוסף.

אחמד טיבי: זה היה יום עשיר, מועיל וחסר תקדים בכנסת.

אחמד טיבי: לך, אדוני היושב-ראש, מגיעה תודה על התמיכה ועל הכנת היום הזה בכל ועדות הכנסת.

אחמד טיבי: היות שאנחנו מדברים על השפה הערבית ועל האירועים המתרחשים, למשל תקיפת השוטרים את מייסם אבו אלקיעאן, והידיעה המסתמנת – שגם עמיתי טלב אבו עראר קרא אותה, כפי שאני קראתי אותה: נראה שהתיק ייסגר, ועל המשך העליהום, (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: בזמן גלגל מסתובב והחיים – לעתים פניהם מופנים אליך, לפעמים פניהם מופנים ממך והלאה.

אחמד טיבי: בשמים יש אין-ספור כוכבים, ומסתתרים רק השמש והירח.

אחמד טיבי: לפעמים אנחנו חושבים שהגזענות והאי-צדק והכיבוש והתוקפנות יכולים להימשך עד אין-קץ ושאין סוף ללילה, אבל אחרי כל לילה מפציע השחר ובא היום, ולכן, תמיד עלינו ועליכם להבין שלא לעולם חוסן.

אחמד טיבי: מי שהאמת בידו – הוא חזק יותר.

אחמד טיבי: האימאם א-שאפעי אומר: אל תצטערו על הזמן, שכן תמיד היו הכלבים רוקדים על גופות האריות, אבל אין זה עושה את הכלבים לאריות, שכן האריות נשארים אריות, אף שהם לעתים מתים ברעב.

אחמד טיבי: )

אורן אסף חזן: מה הנמשל?

אורן אסף חזן: מה הנמשל?

אחמד טיבי: (אבל הכלבים אוכלים את הגוויות, וכל בור יכול לישון על משי, ויודע דבר לעתים ישן על העפר.

אחמד טיבי: והמסר ברור, ושלום עליכם ורחמי האל עליכם.

אחמד טיבי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה, ואחרון הדוברים יהיה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: מכובדי יושב-ראש הישיבה, חברי הכנסת וחברות הכנסת, השפה הערבית מתחדשת, ועכשיו אפשר להגיד חברת הכנסת – נאיב ונאיבה; קודם לא השתמשו בלשון נקבה.

איימן עודה: אני רוצה לברך את כל אוהבי ושוחרי השפה הערבית, ובייחוד את חבר הכנסת חברי יוסף ג'בארין, על היוזמה היפה, המכובדת הזאת.

איימן עודה: אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת על שקיבל את היוזמה והחליט שהיום הזה יהיה יום השפה הערבית, ושחברי הכנסת שאינם יודעים ערבית יקבלו את התרגום סימולטנית.

איימן עודה: אני רוצה להגיד לאנשים פה שאנחנו פה מרגישים כמו שהרגיש אבו טייב אל-מותנבי כשהיה בין בני עמו.

איימן עודה: הוא אמר בשירו היפה: היופי של העשירים יפה כמו הפרחים בעולם, אבל הבחור הערבי זר בשפתו או באופיו ובפניו.

איימן עודה: ואנחנו מרגישים זרות במקום הזה ואומרים "מוקם" ולא "מקמן", שזה המקום של האדם.

איימן עודה: אבל שפתנו איננה זרה; היא שפה טבעית בכרמל, בעמק-יזרעאל, ובנגב היפה, הרחב.

איימן עודה: אנחנו בני המולדת הזאת; השפה שלנו היא שפת בני המולדת המקוריים.

איימן עודה: אנחנו דורשים ונאבקים כדי שהשפה הערבית תהיה שפה רשמית אמיתית במדינה הזאת, ולא שפה של מסיתים, שמכירים אותה דרך השב"כ ודרך מערות המוחבראת.

איימן עודה: הם מסיתים נגדנו בשפה לא יפה.

איימן עודה: זאת שפה שנוצרה כדי להיות גשר בין העמים, לקרב בין האנשים, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים לחיות בשיתוף, בשוויון, בהדדיות ובכבוד הדדי בין כל האנשים.

איימן עודה: תודה.

איימן עודה: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים, כאמור – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

אחמד טיבי: הציבור שומע את התרגום, לא את הדברים.

מסעוד גנאים: דוקטור, תן לנו להתחיל.

מסעוד גנאים: תן להתחיל.

אחמד טיבי: הציבור בטלוויזיה שומע את התרגום ולא את הנאום שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: אה.

יולי יואל אדלשטיין: עושים קול שגובר על הקול של הדובר?

אחמד טיבי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז בערוץ הכנסת שומעים אותנו.

יולי יואל אדלשטיין: אם הם יכולים לטפל בבעיה, הם יטפלו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: כבוד יושב-ראש הישיבה – – –)

קריאות: – – –

מסעוד גנאים: (בואו נמשיך.

מסעוד גנאים: הרי כולכם דיברתם.

מסעוד גנאים: עכשיו, כשהגיע תורי?

מסעוד גנאים: כבוד יושב-ראש הכנסת, חברי הכנסת, אומר אלוהים בספרו הקדוש הקוראן, בשם אלוהים הרחמן והרחום – אלה פסוקי הקוראן; הורדנו לכם את הקוראן, כערבים אולי תבינו.

מסעוד גנאים: אני כמובן מודה לחברי יוסף ג'בארין על היום המיוחד הזה, ואני מודה ליושב-ראש הכנסת שהסכים לקיים את היום הזה.

מסעוד גנאים: בהזדמנות זו, המסר שלנו הוא כזה: השפה הערבית היא שפה של תרבות ומדע.

מסעוד גנאים: ימי-הביניים, שהיו ימים חשוכים בעולם המערבי, היו ימי אור והתפתחות והתקדמות במזרח האסלאמי.

מסעוד גנאים: השפה הערבית הייתה שפת הלימוד בבגדד, בדמשק, בקהיר, בקורדובה, בטוליטולה, בגרנדה.

מסעוד גנאים: השפה הזאת הייתה המדד של המשכילים בעולם.

מסעוד גנאים: המשכיל לא נחשב משכיל אם לא ידע ערבית, ואני אומר זאת כי יש אנשים בין חברי הכנסת – אומנם מיעוט – שדימו את הערבים לעם שאין לו תרבות, עם ברברי שאין לו תרבות ואין לו מורשת.

מסעוד גנאים: אנחנו היינו אור לתרבות.

מסעוד גנאים: והשפה שלנו איננה שפת מלחמה, איננה שפה מאיימת ולא מפחידה; היא שפת שלום, אהבה, אחווה ושלום עולמי.

מסעוד גנאים: אנחנו מבקשים מהאחרים ורוצים שידעו שהערבים ושפתם – אחת; מי שמדיר את השפה הערבית, מדיר את הערבים בו-בזמן.

מסעוד גנאים: המשורר דיבר על אהבתו לשפה הערבית ואמר: אני לא מאוהב – – –.

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: הוא אומר: שפה שאם אנחנו שומעים אותה – הגיעה ללבבותינו ותישאר כמקשרת בינינו, והיא התקווה של אנשי הדת הערבים.

מסעוד גנאים: אני מאוהב בה.

מסעוד גנאים: לא רק אני מוכן להקריב את עצמי בשבילה – כולנו יחד מוכנים.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: יישר כוח.

מסעוד גנאים: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום מיוחד לשפה הערבית

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו פותחים בדיון במליאת הכנסת – הצעות לסדר-היום בנושא השפה הערבית שמספרן 3491, 3492, 3533, 3552, 3560 ו-3563.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון במליאה בנושא השפה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: הערבית היא כידוע שפה רשמית במדינת ישראל, ולא בכדי.

יולי יואל אדלשטיין: כחמישית מאוכלוסיית ישראל דוברת ערבית, ומספר גדול של דוברי השפה נמצאים כמובן בכל השטח שסביבנו ובכל המדינות השכנות.

יולי יואל אדלשטיין: המרחב שלנו הוא ללא עוררין מרחב שהערבית שלטת בו.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אף ששפת האם של רוב אזרחינו היא עברית, לא ניתן ואף אין מקום להתעלם או לדחוק את השפה הערבית מן המרחב הציבורי, ובכלל מנוף חיינו.

יולי יואל אדלשטיין: לטעמי, יש מקום שתלמידי ישראל היהודים ילמדו ויכירו את השפה הערבית, כשם שהכרחי שתלמידי המגזר הערבי יכירו את השפה העברית.

יולי יואל אדלשטיין: השפה הִנה גשר ראשון במעלה בין תרבויות ולאומים, כפי שאמרו כמה מן הדוברים בנאומים בני דקה, ואני משוכנע שהיכרות הדדית טובה של שפת השכן – בוודאי כשמדובר באוכלוסיות המעורבות אלו באלו – תוכל להפחית במידה ניכרת את חומות הניכור והריחוק הנפשי והמנטלי.

יולי יואל אדלשטיין: ככל שהדברים נוגעים לכנסת, אנחנו פועלים רבות להנגיש את עבודת הכנסת באמצעי המדיה שלנו גם לדוברי השפה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: אתר האינטרנט של הכנסת נגיש כמובן גם בערבית, לצד שפות נוספות.

יולי יואל אדלשטיין: בהמשך לדברים שנאמרו כאן, בבדיקה של אחד מן הארגונים הציבוריים זכינו במקום הראשון מכל הגורמים הממשלתיים מבחינת הנגישות של לדוברי ערבית של המוסד, קרי של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נוסף על כך, אני שמח על המהלך שהשלמנו לאחרונה בהצלחה, שהשורה התחתונה שלו היא הרחבה משמעותית של הפצת שידורי ערוץ הכנסת גם לאוכלוסייה הערבית, באמצעות שידור לווייני פתוח, ולא רק באמצעות "עידן פלוס" כפי שהיה זמן רב – דרך אגב, בעקבות פנייה של חברי כנסת דוברי ערבית.

יולי יואל אדלשטיין: בכך נעניתי לפנייה הזאת, שבצדק ביקשו חברי הכנסת להנגיש את הערוץ עבור רבים מאוד בציבור שקולטים שידורי טלוויזיה בצלחות לוויין פתוחות.

יולי יואל אדלשטיין: כהשלמה של המהלך ביקשתי כי יתווספו בערוץ הכנסת ככל האפשר תוכניות בשפה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: כל זאת – כחלק מן המהלך הנרחב שלנו להרחבת השקיפות וההנגשה של עבודת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה בכך תרומה חשובה להגברת המעורבות של כלל האוכלוסייה לגווניה בחיים הציבוריים וחיזוק נוסף של היסודות הדמוקרטיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה, כמו שהודו רבים לפני, לחבר הכנסת יוסף ג'בארין על היוזמה הברוכה.

יולי יואל אדלשטיין: אתם רואים שלפעמים לא כל הדברים מובאים בחשבון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין שבערוץ הכנסת מקבלים את התרגום, אבל זאת גם הזדמנות שלי, כמי שקיבל את התרגום, להודות על התרגום המקצועי והקולע שאנחנו מקבלים כאן באוזניות.

יולי יואל אדלשטיין: יוזם הדיון, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, יהיה ראשון הדוברים בהצעות לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה ליוזמי דיון מיוחד וחשוב זה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – אכרם חסון, אבי דיכטר, יוסי יונה, עיסאווי פריג' ויעקב מרגי, ואת התייחסות הממשלה נשמע מפי סגן שר החינוך, חבר הכנסת מאיר פרוש.

יוסף ג'בארין: אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: ערב טוב.

יוסף ג'בארין: אני פותח את הדיון במליאת הכנסת ביום המיוחד הזה, שיוחד לשפה הערבית, וזה מאורע שלא היה כמותו.

יוסף ג'בארין: אני פותח במילות תודה: תודה ליושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שתמך ברעיון הזה והוציא אותו לפועל.

יוסף ג'בארין: תודתי גם למזכירת הכנסת ירדנה מלר.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות ליושבי-ראש הוועדות הפרלמנטריות, שהתחילו במחקרים.

יוסף ג'בארין: אני רואה פה את חברת הכנסת עאידה תומא, עמיתתי.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות לארגונים שהשתתפו בהוצאת היום הזה לפועל: מרכז "דיראסאת", קרן אברהם והאגודה לזכויות האזרח, שנציגיהם משתתפים אתנו היום.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות גם לבית-ה ספר אל-ג'ליל מנצרת ולמחנך עלי סלאח.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להודות לאקדמאים שהשתתפו אתנו ומשתתפים אתנו ביום הזה.

יוסף ג'בארין: תודתי לאמן סעיד אלנהרי, שעשה את התערוכה על כתב-היד הערבי היום בכנסת.

יוסף ג'בארין: תודתי המיוחדת לעוזרים הפרלמנטריים וסים חוסרי, מוחמד חלאילה ועימאד ג'ראסי.

יוסף ג'בארין: תודה לכולם, תודה למחנכים על השתתפותם ושלום.

יוסף ג'בארין: ) כבוד יושב-ראש הכנסת, יש לי תחושה שזה אולי רגע היסטורי, שאני מסתכל ואני רואה תרגום סימולטני גם שלך.

יוסף ג'בארין: הבנתי שהפעם האחרונה שהיה תרגום סימולטני במליאה הייתה כנראה לפני הרבה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: בתקופתי, שזה בדיוק 20 שנה, לא היה.

יוסף ג'בארין: לא היה, אז כנראה – מישהו אמר לי שהפעם האחרונה שהיה תרגום סימולטני במליאה זה בביקור של אנואר סאדאת ב-1977.

יוסף ג'בארין: כפי ששוחחנו, אני מקווה שנוכל לעשות את זה למנהג בכנסת – שיהיה תמיד תרגום סימולטני ויהיה אפשר לדבר בשפה הערבית.

יולי יואל אדלשטיין: אני מציע לעשות עסקה: אם חברי הכנסת של הרשימה המשותפת יבואו לכל האירועים הממלכתיים במליאה, אני מבטיח – זורק פנימה תרגום לשפה הערבית.

נורית קורן: שאפו.

נורית קורן: כל הכבוד, אדוני היושב-ראש.

יוסף ג'בארין: התנאים לא קשורים.

יוסף ג'בארין: לא, חשבתי על עסקה שחברי הכנסת היהודים ילמדו ערבית, ואז לא יהיה צורך בתרגום סימולטני.

נורית קורן: – – –

יוסף ג'בארין: יש כאלה שיודעים.

יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אדוני יודע שמתקיים קורס לשפה הערבית באמצעות, אם אני לא טועה, בית-ספר "ברליץ".

יולי יואל אדלשטיין: לא נעשה פרסום, אבל הייתה יוזמה של כמה חברי כנסת.

יולי יואל אדלשטיין: לא בדקתי לאחרונה, אבל אני חושב שיש קבוצה של מתמידים, שבאים לשיעורים.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: – – – אנחנו מאמינים שלהדליק נר עדיף מלקלל את החושך.

יוסף ג'בארין: היום הדלקנו נר וקראנו לשמר את השפה הערבית ואת מעמדה.

יוסף ג'בארין: השפה היא לא רק כלי לתקשר בין האנשים, אלא היא גם נושאת בחובה משמעויות רבות ומציינת את מעמדם של דובריה.

יוסף ג'בארין: השפה שלנו, השפה הערבית, היא אחד היסודות של הזהות הקולקטיבית שלנו.

יוסף ג'בארין: השפה הערבית היא הכלי שמחבק את כולנו, את החשיבה הלאומית המתקדמת; השפה של ההיסטוריה ושל המודרנה.

יוסף ג'בארין: יש חשיבות לשפה כשמדובר במיעוטים לאומיים ילידיים, כי במקרה כזה משמרים את השפה, ויש לשימור השפה חשיבות רבה מאוד.

יוסף ג'בארין: פה, אם לא משמרים את השפה, השפה של הרוב מקבלת את המעמד ההגמוני ומורידה את השפה האחרת.

יוסף ג'בארין: אנחנו, כמיעוט במולדת שלנו – הרוב מנסה לבנות את המרחב הציבורי בצבע אחד, שמזדהה עם הרוב, וכך עושים מחזה חד-שפתי של הרוב, של שפת הרוב, וכך מעצבים את המרחב הכללי על-פי האינטרסים של הקבוצה השלטת.

יוסף ג'בארין: אלה דברים שליליים – להחסיר ולגרוע ממעמד הקבוצה בעלת השפה, ועיוות הקבוצה עצמה והתדמית שלה.

יוסף ג'בארין: אנחנו לא סתם מיעוט שחי במדינה הזאת; אנחנו לא סתם קבוצה לאומית במדינה הזאת.

יוסף ג'בארין: אנחנו כמובן לא סתם קבוצה אחת מהקבוצות המוחלשות בארץ הזאת.

יוסף ג'בארין: לפני הכול, אנחנו קבוצה של מולדת.

יוסף ג'בארין: אנחנו ילידים במדינה הזאת, קבוצה שהתפתחה כחלק מהרוב, יחד עם הפלסטינים במדינה הזאת, לפני קום המדינה.

יוסף ג'בארין: הנכבה של 48' השאירה בתוכנו – מה שזכינו, מה שזכה עמנו – השאירה שרידים והשאירה את האותות של הזהות, ונגזר עלינו להיאבק בהדרה במבנה הכללי.

יוסף ג'בארין: השפה הערבית היא רשמית על-פי חוק, אבל ההתייחסות לשפה נשארה במקום צר.

יוסף ג'בארין: היא נעדרת לגמרי מהמחזה השפתי הכללי, והיא כמעט איננה קיימת בפרסומים הרשמיים, גם באינטרנט.

יוסף ג'בארין: השפה הערבית כמעט לא נמצאת באקדמיה; הלימוד, המחקר, מסתמך על העברית והאנגלית, ומשאירים את הערבית מחוץ לקמפוס האקדמי.

יוסף ג'בארין: היחס אלינו הוא כאל מהגרים או קבוצה של עדוֹת שאין להן שום זכויות ששומרות על הזהות הקולקטיבית.

יוסף ג'בארין: היו הרבה החלטות של בתי-משפט, ובייחוד בית-המשפט העליון, שהדגישו את הרשמיוּת של השפה הערבית.

יוסף ג'בארין: מי שלא מתמודד עם הערבית כשפה רשמית עובר על החוק – לרבות על החלטת בית-המשפט העליון, שחייב את היישובים להוסיף את הערבית על שלטי הכניסה שלהם, על השלטים ביישובים שלהם.

יוסף ג'בארין: נאמר שהערבית מייצגת את הייחוד התרבותי והדתי של המיעוט הערבי.

יוסף ג'בארין: מוסדות המדינה אינם מכבדים את המעמד המיוחד והייחודי של השפה הערבית ואינם מתייחסים אל הערבים כקבוצה לאומית, כמיעוט של מולדת, באמצעות בניית האזרחות המשותפת ביצירת מרחב ציבורי שוויוני לכולם.

יוסף ג'בארין: זה גורם לתחושת זרות אצל הערבים ולמתחים בין שתי הקבוצות – בין המיעוט הערבי למוסדות הרשמיים – על חשבון תפקיד השפה, שיכולה להיות ציר חשוב בפיתוח ההבנה של חיים משותפים ושלום.

יוסף ג'בארין: הערבית היא שפת האם ושפת חמישית מאזרחי המדינה, עם שורשים עמוקים, ושפת השכנים ושפת כל הסביבה שלנו.

יוסף ג'בארין: מעל במה זו אני רוצה לבקש מכולם לשמר את השפה הערבית ולשמור עליה כשפה רשמית בצורה מוחשית, ולא רק בספר החוקים.

יוסף ג'בארין: הפלורליזם מחייב אותנו לחזק את השפה הערבית, ובייחוד במערכת החינוך, בשירותים הציבוריים, בשירותים הממשלתיים ובמרחב הציבורי.

יוסף ג'בארין: אי-מתן כבוד לערבית ולמעמדה שווה לאי-כבוד האזרחים הערבים ומחיקה של תרבותם.

יוסף ג'בארין: כולי תקווה שהדיונים שהיו היום בוועדות הכנסת ביום המיוחד הזה יהיו התחלה של חיזוק השפה הערבית בארץ, ובעיקר כשאנחנו אומרים שהשפה היא גשר לשלום ולחיים משותפים, לכבוד ולשוויון.

יוסף ג'בארין: עלינו לעמוד לצד שפתנו, וזכותנו להתפתח במולדתנו ועל אדמתנו מדור לדור.

יוסף ג'בארין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אבי דיכטר.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, קהל נכבד, תרשו לי קודם כול, בשם יושב-ראש מפלגת כולנו, לברך את יושב-ראש הכנסת ואת ידידנו חבר הכנסת ג'בארין על החדרת דמוקרטיה ותרבות חדשה, אשר מוסיפה הרבה כבוד לכנסת ישראל ולעם כולו.

אכרם חסון: זה מגשר על הפערים, נותן הרגשה טובה, מקרב לבבות, וזה הדו-קיום האמיתי.

אכרם חסון: תחילה אגיד כמה דברים שהכנתי בערבית, ולאחר מכן אגיד כמה דברים שכתבה הסיעה.

אכרם חסון: אני מתנצל בשמו של אלי אלאלוף, שהיה צריך לייצג את הסיעה, אבל הוא פשוט לא הרגיש טוב וביקש ממני, ואני אעשה זאת בכבוד ובהערכה.

אכרם חסון: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: השפה הערבית היא היותר-חדישה והיותר-מדוברת מן השפות השמיות.

אכרם חסון: היא אחת השפות הכי נפוצות בעולם: 422 מיליון נפשות דוברות את השפה הזאת.

אכרם חסון: הודות להפצת האסלאם, השפה הזאת הפכה לשפת המדע והפוליטיקה למשך דורות רבים בארצות האסלאם, ויש לה השפעה ישירה וגם לא ישירה על שפות אחרות שבאו במגע עם העולם האסלאמי, כמו הטורקית, המלזית, האינדונזית, האלבנית ושפות אפריקניות רבות.

אכרם חסון: השפה הערבית היא שפה רשמית בכל מדינות ערב, וגם בצ'אד, באריתריאה ובישראל.

אכרם חסון: היא אחת השפות הרשמיות בארגון האומות המאוחדות, וב-18 בדצמבר מציינים את יום השפה הערבית הבין-לאומי – זה היום שבו נכנסה השפה הזאת למוסדות האו"ם.

אכרם חסון: כפי שאמר המשורר אילייה אבו מדהה הלבנוני: הֱיֵה יפה והחיים ייראו לך יפים.

אכרם חסון: אני אוהב ומעריך את אחי, חברי הכנסת הערבים והיהודים כאחד, אני מכבד אותם ואני מכבד את פועלם למען המגזר הערבי והמגזר היהודי.

אכרם חסון: ) היום בחרנו, ביוזמתנו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין ובעזרתו של יושב-ראש הכנסת, לציין את השפה הערבית.

אכרם חסון: מקומה של השפה הערבית בציבור הישראלי חשוב מאין כמוהו.

אכרם חסון: כ-65% מהיהודים בישראל טענו כי לדעתם חשוב לדעת ערבית כדי לדעת את האויב.

אכרם חסון: זאת עדות לחוסר הבנה של השפה הערבית ומשמעותה לקיום יחסים שלווים ופוריים עם סביבתנו.

אכרם חסון: היום בישראל אנו צריכים להשתמש בשפה הערבית כגשר לפיוס וחיים משותפים, ולא ככלי מלחמה.

אכרם חסון: אי-אפשר לדמיין עתיד של השתלבות אזורית ושיתוף פעולה עם שכנינו אם ילדינו לא ידעו את השפה הערבית ויוקירו אותה.

אכרם חסון: אך עדיין, לצערנו, רק 2.5% מהציבור היהודי בישראל יכולים לקרוא ידיעה עיתונאית בערבית, ואחוז אחד בודד יכול לקרוא ספר בשפה.

אכרם חסון: אם נתונים אלה לא ישתנו, לא נוכל להבין כחברה את העמדה והסיפור של הצד השני, ולא ננהל שיח מעמיק אתו.

אכרם חסון: במהלך היום התנהלו דיונים בוועדות השונות בסימן השפה הערבית.

אכרם חסון: בין היתר, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשותו של חבר הכנסת אלי אלאלוף התנהל דיון מיוחד בנוגע לנגישות שירותי הבריאות בשפה הערבית.

אכרם חסון: בעיה זו מתעצמת בשירותי בריאות הנפש, שבהם השפה היא לא רק אמצעי לקבל את הטיפול אלא היא מהות הטיפול בעצמו.

אכרם חסון: בישראל יש 27 פסיכיאטרים בלבד אשר דוברים את השפה הערבית.

אכרם חסון: זהו מצב בלתי נתפס, שמוביל לכך שציבור שלם לא מקבל בצורה מספקת את השירותים שלהם הוא זקוק.

אכרם חסון: סוגיה זו ממחישה את מחויבותה של מדינת ישראל על כלל מוסדותיה להכיר ולהשתמש בשפה הערבית כדי לתת לאזרחים הערבים הישראלים את הזכויות המגיעות להם ואת היחס שהם ראויים לו.

אכרם חסון: רק כך תוכל המדינה לעמוד ביעדיה ולהעניק סיוע ומזור באופן שוויוני לכל אזרחיה.

אכרם חסון: מעמדה של השפה הערבית לא נוגע רק למגזר הערבי או ליחסים של האוכלוסייה היהודית אתו; יש לו גם השפעה של ממש על עיצוב התרבות היהודית בישראל.

אכרם חסון: פחות מעשירית מבני הדור השלישי של עדות המזרח בארץ מעידים כי הם מבינים את השפה הערבית, לעומת כמעט מחצית מבני הדור הראשון.

אכרם חסון: עובדה זו משקפת באופן ברור התרחקות ממורשת עדות המזרח, על אף עושרה ותרומתה למדינת ישראל.

אכרם חסון: עלינו לוודא כי מורשת זו ממשיכה ללוות אותנו, והשפה הערבית היא כלי חשוב במאמץ הזה.

אכרם חסון: לצערי, היקף ידיעת השפה הערבית יורד.

אכרם חסון: במערכת החינוך ילדינו לא לומדים את השפה הערבית בבית-הספר היסודי כלל, ואחריו – רק בצורה חלקית ביותר.

אכרם חסון: התיקון הנדרש בנוגע לידיעת השפה הערבית והיחס אליה יכול להתחיל רק מלימוד מעמיק ומכבד שלה כחלק מתוכנית הלימוד.

נורית קורן: נא לסיים.

אכרם חסון: רק כך נוכל ללמדה בהיקף הנדרש, למנוע תהליכים ולהוביל לשינוי ביחסינו עם שכנינו.

אכרם חסון: נראה כי הציבור מפנים את העמדה הזאת.

אכרם חסון: לא פחות מ-40% מהנשאלים השיבו כי לדעתם צריך להיות חינוך דו-לשוני החל מכיתה א', הן לציבור הערבי והן לציבור היהודי בישראל.

אכרם חסון: השפה הערבית דומה לעברית לא רק במצלולה אלא גם במהותה.

אכרם חסון: מה שאיחד את העם היהודי לדורותיו בגלות הוא המילה הכתובה, וכך מאחדת השפה הערבית על כלל ניביה, הערבית הספרותית הכתובה.

נורית קורן: אני מבקשת רק לסיים.

אכרם חסון: לימוד השפה הערבית הוא חינוך לערכים – ערכים של פיוס ושיתוף פעולה, של שוויון אזרחי, של שימור מורשתנו הציונית ושל אחדות.

אכרם חסון: על ערכים אלו ראוי וצריך לחנך את ילדינו.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אבי דיכטר, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

נורית קורן: בבקשה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, קהל נכבד, קודם כול, לסגור את הסיפור של גן-עדן, שעלה כאן בנאומים הקודמים – למי יש בעלות על הנכס – אז אני רוצה לומר לך, ידידי אחמד טיבי, לפני שנים היה אירוע שבו מחבל רץ לעבר קבוצה של חיילים ואזרחים עם פצצה על הגב, הפעיל את הפצצה – לפני זה כמובן צעק: אללה אכבר – הפעיל את הפצצה ולמזלנו חומר הנפץ לא התפוצץ, רק הנפץ התפוצץ.

אבי דיכטר: והוא נפצע, איבד את ההכרה, והוא היה הפצוע היחיד.

אבי דיכטר: לקחו אותו לבית-חולים והגיע איש לחקור אותו.

אבי דיכטר: כשהוא פקח את העיניים (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: כשפקח את העיניים ראה מישהו בוהה בו, ואומר לו: מחמוד – כך היה שמו – אתה יודע איפה אתה נמצא?

אבי דיכטר: אמר לו: כן, אני בגן-עדן.

אבי דיכטר: אמר לו: לא גן-עדן ולא בטיח, אתה בבית-חולים, אמר: לא נכון.

אבי דיכטר: התווכחו: גן-עדן, בית-חולים.

אבי דיכטר: אחרי עשר דקות שאל אותו: תגיד לי, מי אני?

אבי דיכטר: אמר לו: אתה יהודי.

אבי דיכטר: אמר לו: נכון.

אבי דיכטר: האם יש יהודים בגן-עדן?

אבי דיכטר: הוא אמר: ואללה, נכון, אין בגן-עדן יהודים, אם כך, צדקת, אני בבית-חולים.

אבי דיכטר: ) חבר'ה, לאף אחד מאתנו אין בעלות על מה שקורה למעלה.

אבי דיכטר: אנחנו יודעים רק מה קורה כאן למטה.

אחמד טיבי: אין לכם בדיחות יותר מצחיקות?

עיסאווי פריג': תביא בדיחה מהחדרים.

נורית קורן: תעמוד בזמן, אבי.

נורית קורן: אל תענה, אל תענה.

קריאה: חדרי החדרים של השב"כ.

קריאות: – – –

אבי דיכטר: יא אחמד טיבי.

נורית קורן: חברים, בואו ניתן לו לדבר, יש לו את הזמן שלו.

נורית קורן: אחר כך תגיבו.

נורית קורן: חברים.

אבי דיכטר: אני יודע (אומר בערבית: האמת מרה.

אבי דיכטר: קשה לשמוע את האמת).

אבי דיכטר: אבל האמת היא לפעמים אופציה, כדאי להסתכל עליה.

אבי דיכטר: אני באמת שואל ביום הזה – שהוא יום חשוב מאוד, וסחתיין, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, על היוזמה – תמיד אנחנו שואלים: מי מפחד מהשפה הערבית?

אבי דיכטר: מי מפחד לדבר ערבית?

אבי דיכטר: למה, למה אנחנו פוחדים?

אבי דיכטר: יש איזו רתיעה מלדבר ערבית, אולי בושה, אולי מבוכה.

אבי דיכטר: זה מדהים כמה שהערבית דומה לעברית, לא רק בגלל שזה מבנה של אותיות שורש – שפה שמית לכל דבר.

אבי דיכטר: יש דוגמה, אומרים, ראיתי באיזשהו מקום שכתוב (אומר דברים בערבית: שהשפה הערבית כמו העוּד: כשאתה מנגן על אחד המיתרים, כל המיתרים האחרים מתחילים לנגן.

אבי דיכטר: ) עכשיו אני אומר את זה בעברית, תראו כמה שזה דומה: אל-ערבייה – הערבית; מית אל-עוד – משל, דומה לעוד; נקר – אם נקרת, אם פרטת; על ואחד וותר – על אחד המיתרים; אפילו המילה דומה: רונאת – ירונו כל המיתרים האחרים.

אבי דיכטר: אז איך זה שרובנו לא יודעים ערבית, למרות שאנחנו חיים בסביבה של 350 מיליון איש שמדברים ערבית, שלא לומר כאן, בישראל, שכל אדם רביעי מדבר ערבית כשפת אם?

אבי דיכטר: ויש ישראלים רבים ששמות המשפחה שלהם בכלל לקוחים מהשפה הערבית והם לא יודעים את זה, ואני פוגש אותם מדי פעם.

אבי דיכטר: אתם יודעים, זה שיש לו רגל גדולה או רגל ארוכה או רגל קצרה: אבו-רג'ל.

אבי דיכטר: יהודים שגרו במדינות ערב לקחו את המילה הזאת והפכו את זה למשפחת אברג'יל.

עיסאווי פריג': זה נחמד.

אבי דיכטר: היו כאלה שהייתה להם הכבשה הקטנה בחצר: אבו-סח'לה.

אבי דיכטר: עשו מזה בוסקילה; בעל המאפייה שהתעסק בחובזה, אבו-חובזה, הפך להיות בוקובזה – ולא יודעים את זה בכלל, ולא יודעים מילה בערבית.

אבי דיכטר: אני לא מדבר על חלבּי, ולא רק בדאליה, יש גם חלבי יהודים.

אבי דיכטר: או שרעבי משרעב, או החדאד, שזה מקצוע, והנג'אר, שזה מקצוע, ומועלם.

אבי דיכטר: אגב, אצל היהודים יש קבוצה אחת של שמות משפחה שלא אומצה, וזה מעניין למה – לא אומצו שמות משפחה של נכויות.

אבי דיכטר: יש פריד אל-אטרש – אין לזה משהו.

אבי דיכטר: לפחות אני בבדיקות שלי לא מצאתי שבשמות משפחה של יהודים יש נכויות.

אחמד טיבי: חצי מהממשלה.

קריאה: רק חצי?

נורית קורן: חבר הכנסת דיכטר, הזמן נגמר, אז תסיים.

אבי דיכטר: אבל תראי, אחמד טיבי דיבר קודם בנאומים של דקה איזה שש דקות.

נורית קורן: תסיים, תסיים.

אחמד טיבי: ענת, ענת.

אחמד טיבי: למדתי מענת ברקו.

ענת ברקו: – – –

אבי דיכטר: תראו, באמת, אחד הדברים – תראו, זה די מביך.

אבי דיכטר: אני חושב שאלה דברים מאוד חשובים.

אבי דיכטר: תראו, אנחנו משקיעים הרבה מאוד כדי לומר באנגלית את שמות המקומות בצורה מדויקת, אפילו אם זה מסובך: מסצ'וסטס.

אבי דיכטר: (אומר בערבית: ירחם השם.

אבי דיכטר: ) איזה שם, עד שאתה אומר את השם הזה אתה צריך להתאמן, ואנחנו משקיעים, לא נטעה בשם הזה; דנייפופטרובסק – אתה הולך לרופא שיניים אחרי דבר כזה, אבל אתה משתדל להגיד את זה בצורה מדויקת.

אבי דיכטר: אבל כשמדובר בשמות ערביים (אומר בערבית: שורר אי-סדר:) עארבה במקום עראבה – איך הם ניגבו חומוס בבוקר; ג'בלייה במקום ג'באליה, מרר במקום מע'אר.

אבי דיכטר: וכשאתה מגיע לשמות של אנשים זה פשוט נורא.

עיסאווי פריג': כמו באדיר, וליד באדיר במקום בדיר.

אבי דיכטר: ואליד בדיר, כן.

אבי דיכטר: אבל זה יחסית נורמלי.

אבי דיכטר: תראה, שלושה אחים במשפחה אחת: נסר, נאסר ונסאר, אצל רוב הישראלים זה שם אחד: נאסר.

אבי דיכטר: שיסתדרו האחים בינם לבין עצמם.

אחמד טיבי: אחמד, מוחמד – – –

אבי דיכטר: ג'בר, ג'אבר, ג'באר – שיסתדרו; ג'אבר, ככה קוראים לזה.

אבי דיכטר: בכלל, רסאן, ואפילו אצל הדרוזים דרעש, כבר הם קוראים לעצמם דגאש במקום דרעש.

נורית קורן: אני רק מבקשת לסיים.

אבי דיכטר: והרי בסופו של דבר אתה אומר (אומר בערבית, להלן תרגום סימולטני לעברית: השמות הכי יפים מתחילים בחמד או עבד,) ואתה אומר שהשמות האלה – אתה מצפה שבאמת יגידו את השמות האלה וידייקו: מוחמד זה מוחמד, ומחמוד זה מחמוד, ומחמֵד זה מחמֵד, ואחמד זה אחמד.

אבי דיכטר: זה מדהים לראות – – –

קריאה: אין מחמֵד.

אבי דיכטר: אצל הבדואים יש, תשאל את טלב.

נורית קורן: חבר הכנסת דיכטר, אני מבקשת, תסיים.

אבי דיכטר: אני מסיים כאן.

אבי דיכטר: כשאתה בסופו של דבר – – –

עיסאווי פריג': – – – מה את ממהרת לסיים?

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: חברים, יש זמנים.

נורית קורן: נתתי מעבר לזה.

נורית קורן: אני עומדת בזמנים.

נורית קורן: חברים, זאת העבודה, כנראה, של סגן יושב-ראש הכנסת.

אבי דיכטר: תראו, אפילו, כשאתה רואה ישראלים – עבד אל-סלאם, עבדאללה עבד אל-חלים, עבד אל-ראני, זה עבד.

אבי דיכטר: אצל הישראלים זה עבד, זה שם קיבוצי ל-99 שמות של אללה.

אבי דיכטר: אתה שואל ישראלי: מה זה המסבחה?

אבי דיכטר: 33 אבנים – סופרים 99 שמות של אללה.

אבי דיכטר: כמה ישראלים בכלל יודעים שלאללה יש 33 שמות ושמתרגלים את זה על המסבחה?

אבי דיכטר: ואני אומר את זה כי פילוסוף מאוד ידוע, ויטגנשטיין, אמר פעם משפט: The limits of your languages – the limits of your world – – –

נורית קורן: אי-אפשר לדבר באנגלית, חבר הכנסת דיכטר.

עיסאווי פריג': מה זה?

אחמד טיבי: מה זה הדברים האלה?

אחמד טיבי: תני לו לדבר.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת.

נורית קורן: חבר הכנסת דיכטר, אני מבקשת משפט אחרון ואתה מסיים.

נורית קורן: מצטערת.

אבי דיכטר: אני אתרגם – ולא עשיתי את זה הרבה זמן – אני אתרגם מאנגלית לערבית: (אומר בערבית: מגבלות השפה שלך – מגבלות העולם שלך.

אבי דיכטר: ) אני חושב שבאמת, אם אנחנו רוצים להיות חברה שיש בה מיעוט כל כך גדול של דוברי ערבית, ויש בה 350 מיליון איש סביבנו שמדברים ערבית, חשוב מאוד שאצלנו ידעו ערבית מכיתה א' ועד גיל 120, בשלב זה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

נורית קורן: נכון, חשוב מאוד.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה – ואני מבקשת לעמוד בזמנים.

נורית קורן: אין מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: – – – ערבית עיראקית אני רוצה לשמוע.

נורית קורן: יש תרגום.

נורית קורן: יש לך תרגום סימולטני.

נורית קורן: חבר הכנסת יוסי יונה, חמש דקות לרשותך, בבקשה.

אחמד טיבי: מקובל, אם אין שר, לתת לדובר לדבר עד ששר נכנס, ואין שר.

קריאות: נכון, נכון.

נורית קורן: יש פה סגן שר.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: אני רוצה לשאת את דברי בשפה הערבית לרגל יום השפה הערבית בכנסת.

יוסי יונה: נולדתי בחיפה להורים שנולדו בעיראק.

יוסי יונה: גדלתי בבית שבו המוזיקה הערבית הייתה חלק בלתי נפרד מהנוף התרבותי של הבית.

יוסי יונה: גם כשניסיתי בילדותי לאטום את אוזני, המוסיקה הזאת הדהדה בתוכי.

יוסי יונה: באופן סמלי, זמרים כמו סלימה מוראד, נאזם אל רזלי והאחים אל-כווייתי דאוד וסאלח היו אורחים קבועים אצלי.

יוסי יונה: אפילו מזמורי הדת ששר אבי שאבו את השראתם ממאפייני הלחן הערבי.

יוסי יונה: וכל עוד סבתי הייתה בחיים קיימנו את טקסי הפסח גם בשפה הערבית.

יוסי יונה: מילדותי הבנתי באופן טבעי את השפה העברית, שהפכה לשפת האם שלי.

יוסי יונה: זו השפה שבה אני משתמש כדי לבטא באופן מלא את מחשבותי, את רגשותי האינטימיים ביותר.

יוסי יונה: הדבר ברור – השפה הערבית נדחקה לשולי הזהות האישית שלי.

יוסי יונה: אבל גם אם בילדותי ובנעורי התכחשתי לשפת האם של הורי בגלל שראיתי בה שפת האויב, בשנים האחרונות שבתי הרבה לשפה הזאת כדי לכונן שלום בין שתי השפות האחיות.

יוסי יונה: אף אחד אינו יכול לבטל את השורשים המשותפים לשתי השפות הקדומות, הערבית והעברית, אך למרבה הצער, אנחנו, היהודים, התרחקנו מאוד מהשפה הערבית, והיחס שלנו אליה משל הייתה שפה זרה.

יוסי יונה: הסיבות למצב המצער הזה ברורות, ידועות, ואין צורך לדון בהן עכשיו, אך אני עדיין מאמין שהשפה יכולה להיות גשר לעידוד ההבנה, הקרבה והאמפתיה בין העמים.

יוסי יונה: אם נחזור ונזכיר ששתי השפות נובעות מאותו מעיין, אולי יהיה ביכולתנו להתגבר על הדעות הקדומות והסטריאוטיפים ולהתבונן זה בזה באופן חיובי ואופטימי.

יוסי יונה: אנו יודעים היטב שהקשר של היהודים לשפה הערבית החל עוד לפני האסלאם.

יוסי יונה: ראשית, יש לציין את שמואל בן עדיה, משורר יהודי מתקופת הג'אהליה, שהיה אחד המשוררים המפורסמים בתקופתו.

יוסי יונה: ברשותכם, אצטט מהפואמה הידועה שלו: "אם לא יטמא בנבלה כבוד אדם, כל לבוש שילבש את יופיו בו יכליל.

יוסי יונה: / אם לא יעמוס על נפשו מתלאות, לא ימצא לתהילה ולשבח כל שביל.

יוסי יונה: / ביזתנו אישה: מה זעום מספרכם – –")

קריאות: – – –

יוסי יונה: (נכון.

יוסי יונה: "– – ואשיב לה: אך קומץ נחשב אציל.

יוסי יונה: " חשוב גם לזכור את שמו של סעיד יוסף אלפיומי, סעדיה גאון, שחי במאה התשיעית בבגדד, והוא אחד מחלוצי הספרות הערבית-יהודית.

יוסי יונה: אבל הזיקה של היהודים לשפה הערבית קיבלה אולי את ביטויה החשוב ביותר בתור הזהב האנדלוסי.

יוסי יונה: הוגים ומשוררים יהודים כמו אבן-גבירול, אבן-פקודה, יהודה הלוי, יוסף בן יהודה ואחרים באותה תקופה השתמשו בשפה הערבית כדי להביע על מחשבותיהם ולפנות אל אלוהיהם.

יוסי יונה: ודאי שאין לשכוח את אבו עמראן מוסא בן מימון, הלוא הוא הרמב"ם, שכתב את כתביו הרבים בערבית, ובהם הספר החשוב "מורה נבוכים".

יוסי יונה: בכל מקום עדין מתקיים פולמוס ממושך על אודות טבעה של ההיסטוריה המשותפת.

יוסי יונה: יש המדגישים את ההיבטים החיוביים ויש המדגישים את ההיבטים השליליים של אותה היסטוריה.

יוסי יונה: יהודים וערבים כאחד רוצים להתכחש לקיומה של ההיסטוריה הזאת, כאילו לא הייתה קיימת מעולם.

יוסי יונה: לאלה ולאלה סיבותיהם הייחודיות; אלה גם אלה מונחים על-ידי סיבות בלתי ראויות.

יוסי יונה: נתעלם מפולמוס זה.

יוסי יונה: אין צורך שנחוש נוסטלגיה כלפי העבר או נשחזרו, אבל אפשר לדלות ממנו מחשבות ורעיונות כדי לעצב יחד עתיד משותף המתאפיין באמון הדדי ובשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי, למען שני העמים.

יוסי יונה: לאחרונה חוקקה הכנסת חוק המחייב את כל התלמידים בישראל, החל מכיתה א' – –)

נורית קורן: נא לסיים.

יוסי יונה: (– – ללמוד את השפה הערבית.

יוסי יונה: זה צעד מבורך, אך עלינו לפעול שהחוק הזה יצא לפועל בצורה מועילה וחיובית.

יוסי יונה: יש לפעול כדי שהיישום של החוק לא יחזק את האקלים הפוליטי הקיים אלא יתרום ליצירתו של אקלים חדש.

יוסי יונה: העיקרון שצריך להתקיים בעניין זה הוא כדלקמן:

יוסי יונה: למד את השפה הערבית לא כדי להכיר את האויב שלך, אלא כדי שתעזור לך לחיות בשלום ובאחווה עם שכניך.

יוסי יונה: תודה רבה על ההקשבה.

יוסי יונה: )

נורית קורן: שוכראן.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

עיסאווי פריג': היית אמיתי.

עיסאווי פריג': הלכת עם האמת שלך בפעם הראשונה.

קריאה: יוסי – – –

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', חמש דקות.

נורית קורן: תשתדל לעמוד בזמנים.

נורית קורן: בבקשה.

עיסאווי פריג': אני אעשה את כל המאמצים.

עיסאווי פריג': (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: גברתי יושבת-ראש הישיבה, חברי הכנסת ערבים ויהודים.

עיסאווי פריג': ) אני פונה אל ערוץ הכנסת שלא לתרגם את הנאום.

עיסאווי פריג': תנו לנו להיות ספונטניים, חופשיים, שהאותנטיות של השפה – – –

מאיר פרוש: אני רוצה להבין.

עיסאווי פריג': אתה תבין דרך העוזרים שלך או שתלמד את השפה.

נורית קורן: למדנו קצת, אבל זה לא מספיק.

עיסאווי פריג': תנו לנו להגיע לאנשים בלי עריכה, באותנטיות, בחופשיות – וזה הטוב שבדברים.

עיסאווי פריג': אתה צריך לשמוע אותם, כי שמעתי בחוץ את ערוץ הכנסת, וזה נראה "לפלף" כזה.

מאיר פרוש: דבר בארמית.

מאיר פרוש: דבר בארמית.

עיסאווי פריג': אני, ברשותכם, אדבר עברית וערבית.

עיסאווי פריג': מח'לוטה.

עיסאווי פריג': מח'לוטה.

עיסאווי פריג': אנא בדי אחכי מח'לוטה.

עיסאווי פריג': אתה יודע מה זה מח'לוטה?

עיסאווי פריג': מח'לוטה, יעני מעורב ירושלמי.

עיסאווי פריג': אני מאוד מצטער שבאירוע כזה – ואני פונה אל חברי היהודים – באירוע כזה, כשמציינים את יום השפה, שזה אירוע מאוד חשוב, אני לא רואה לא את שרת התרבות ולא את שר החינוך.

אורן אסף חזן: אני גם לא רואה את כל חברי הכנסת מהשמאל, שכל כך אוהבים – – –

עיסאווי פריג': אני לא רואה לא את שרת התרבות ולא את שר החינוך.

עיסאווי פריג': נכון, שר החינוך – –

אורן אסף חזן: איפה כל חברי מרצ?

עיסאווי פריג': – – מסתכל על השפה, כולל הערבים, כאויבים, ולא רוצה לשמוע אויבים.

עיסאווי פריג': רסיסים בישבן.

יגאל גואטה: שר הדתות זה לא מספיק?

עיסאווי פריג': ושרת התרבות לא מפתיעה אותנו – עומדת כאן ומדברת על כך שהיא רוצה לדאוג שלכל אזרחי ישראל תהיה ספרות קלה ונגישה, אבל – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, תפרגן לאנשי הימין – – –

עיסאווי פריג': – – אבל דיבורים לחוד ומעשים לחוד.

עיסאווי פריג': שרת התרבות ושר החינוך – זה רק מראה לאן הפנים שלנו מועדות.

עיסאווי פריג': אני רוצה להודות (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם הסימולטני לעברית: אני רוצה להודות לעמית, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, על הצעד האמיץ הזה.

עיסאווי פריג': כל הכבוד.

עיסאווי פריג': עשה היסטוריה.

עיסאווי פריג': כפי שכבר אמרתי בישיבה באולם "נגב", מלפני 40 שנה ועד היום אף פעם לא היה תרגום סימולטני.

עיסאווי פריג': רק אחרי 40 שנה – 40 שנה אחרי הביקור של סאדאת, 40 שנה, עשית היסטוריה.

עיסאווי פריג': זה מאורע מאוד חשוב, כל הכבוד ויישר כוח.

עיסאווי פריג': ) יוסף אמר שרק לפני 40 שנה היה תרגום סימולטני בכנסת, כשסאדאת עמד כאן ונשא את הנאום שלו, ואחרי 40 שנה זה הגיע.

עיסאווי פריג': אבל מגיעה גם מילה חמה ומיוחדת ליושב-ראש הכנסת.

עיסאווי פריג': זה לא דבר של מה בכך.

עיסאווי פריג': אתה צריך תעוזה, בימים כאלה, כשבני-הנוער היהודים, ברובם, פוחדים כשהם הולכים ברחוב ושומעים ערבים – פוחדים.

עיסאווי פריג': אלו הסקרים.

עיסאווי פריג': ככה כתוב בסקרים.

עיסאווי פריג': בני-הנוער פוחדים לשמוע את השפה – –

אורן אסף חזן: זה לא כי יש – – –

עיסאווי פריג': – – ולראות – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן.

עיסאווי פריג': אורן, אורן, ידידי, רעי, תן לי להגיד את הדברים, אני מבקש.

אורן אסף חזן: או, בכיף.

עיסאווי פריג': יושב-ראש הכנסת, לגלות את התעוזה – את התעוזה, ואני מתכוון למה שאני אומר – ולהקדיש יום שלם בוועדות, במליאה, בכל פינה בכנסת, עבור היום הזה, זו תעודת כבוד ליושב-ראש הכנסת – –

נורית קורן: ולכנסת.

עיסאווי פריג': – – ולכנסת.

עיסאווי פריג': אבל היושב-ראש – – –

ענת ברקו: לכנסת ישראל.

עיסאווי פריג': בסדר, זו לא כנסת פלסטין, זו לא כנסת גרמניה – זו כנסת ישראל.

עיסאווי פריג': מה, צריך להגיד בכל פעם?

אורן אסף חזן: עכשיו רק נשאר שתתאמו ביניכם.

עיסאווי פריג': נו, באמת, אל תהיו קטנוניים.

ענת ברקו: עיסאווי, ככה זה אצל – – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, מה שנשאר זה שתתאמו ביניכם.

נורית קורן: חבר הכנסת פריג', נגמר הזמן, אני מבקשת.

ענת ברקו: עיסאווי, ככה זה אצל – – –

נורית קורן: בסדר, אני מבקשת.

עיסאווי פריג': את תהיו קטנוניים.

עיסאווי פריג': אל תהיו.

עיסאווי פריג': ענת, לא להיות קטנוני.

אורן אסף חזן: הללויה.

עיסאווי פריג': עכשיו אומרים תודה ליושב-ראש הכנסת.

עיסאווי פריג': שתי נקודות שאני רוצה לציין: החברים כאן עלו והתייחסו לשפה, כל אחד מהכיוון שלו.

עיסאווי פריג': שמענו שירה בשפה הערבית – גם מיוסי יונה, גם מחבר הכנסת דיכטר, וכל החבר'ה הערבים.

עיסאווי פריג': זה כיף.

עיסאווי פריג': זה כיף.

עיסאווי פריג': איך אמרה חברת הכנסת – מה שמה?

עיסאווי פריג': קסניה.

עיסאווי פריג': אמרה שהערבית היא מלכת השפות, היום בוועדה.

עיסאווי פריג': (אומר בערבית: אמרה שהערבית היא מלכת השפות.

עיסאווי פריג': )

נורית קורן: טוב.

קריאה: (בערבית: מלכת היופי של השפות.

קריאה: )

עיסאווי פריג': (בערבית: מלכת היופי של השפות.

עיסאווי פריג': )

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי, נגמר הזמן, אבל אני מוסיפה לך שתי דקות.

נורית קורן: אני יודעת שעוד לא התחלת, זה רק היה – אז אני מוסיפה לך עוד שתי דקות, בבקשה.

נורית קורן: בבקשה.

עיסאווי פריג': כן, זה פתיח.

אורן אסף חזן: נורית, בואי תני לו שעתיים.

נורית קורן: בבקשה.

עיסאווי פריג': חברים, ברשותכם, אילו משפטים הכי מוכרים לציבור היהודי?

עיסאווי פריג': אני יחד אתכם.

עיסאווי פריג': המשפט הכי שגור והכי ידוע הוא: גִ'ב אל-הווייה; ואקפ ואלא בטוח'כ; רֻח מן הון; סכר אל-באב; אפתח אל-בגאז'; אצ'ווי א-צ'ווא.

עיסאווי פריג': אלו המשפטים.

אורן אסף חזן: ואקפ ואקפ.

עיסאווי פריג': ואקפ ואקפ.

אורן אסף חזן: אטפי אל-מותור.

עיסאווי פריג': אטפי אל-מותור.

יחיאל חיליק בר: אעטיני הוויתכ.

עיסאווי פריג': לא, זה לא "אעטיני".

עיסאווי פריג': אעטיני זה ספרותי.

עיסאווי פריג': זה גִ'ב אל-הווייה.

עיסאווי פריג': ואקפ ואלא בטוח'כ.

עיסאווי פריג': ואלא אטפי א-צ'ווא.

עיסאווי פריג': דברים מהסוג הזה.

עיסאווי פריג': שו אסמכ.

עיסאווי פריג': אלו הדברים.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם – אלו הדברים הכי שגורים – – –

אחמד טיבי: ערבי מסריח.

עיסאווי פריג': לא, ערבי מסריח זה עברית.

ענת ברקו: מה הכי שגור?

ענת ברקו: – – –

אורן אסף חזן: – – –

ענת ברקו: אל-אסתקלאל א-צהיוני.

ענת ברקו: אד'בח גם מהצד השני.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם – – –

נורית קורן: חבר הכנסת חזן וענת ברקו, תנו לו לסיים.

עיסאווי פריג': תראו מה אתם מלמדים את החייל שמסיים תיכון.

עיסאווי פריג': מה הוא צריך לדעת – ואקפ ואלא בטוח'כ.

עיסאווי פריג': גִ'ב אל-הווייה.

עיסאווי פריג': זה מה שהוא יודע.

עיסאווי פריג': זה אחד.

עיסאווי פריג': הדבר השני – – –

אורן אסף חזן: עיסאווי, ענדכ תס'ריח'?

עיסאווי פריג': ענדכ תס'ריח'?

עיסאווי פריג': ענדכ תס'ריח.

אורן אסף חזן: אז תראה לי.

עיסאווי פריג': לא תס'ריח'.

אורן אסף חזן: אז תראה לי.

עיסאווי פריג': ענדכ תס'ריח.

עיסאווי פריג': תס'ריח.

ענת ברקו: אני דווקא שואלת את אימא שלי: ענדכ – – –

עיסאווי פריג': הדבר השני – ענת, אני רוצה לסיים.

עיסאווי פריג': לפני 30 שנה – – –

ענת ברקו: עיסאווי, פספסת.

ענת ברקו: אני שואלת את אימא שלי: ענדכ תבית?

ענת ברקו: היא אומרת לי כן, ואני אוכלת בכיף.

עיסאווי פריג': לפני 30 שנה, חברים, כשהוצאתי רישיון נהיגה, הייתי בן 19.

עיסאווי פריג': עשיתי תיאוריה בשפה הערבית – נכשלתי; שוב בערבית – נכשלתי; עשיתי בפעם השלישית בעברית – עברתי.

נורית קורן: נו, אתה רואה?

נורית קורן: הבנת יותר טוב.

עיסאווי פריג': תקשיבו טוב, עברתי.

עיסאווי פריג': היום הבנות שלי עשו תיאוריה.

עיסאווי פריג': בפעם הראשונה עשו את זה בעברית, כדי שתעבור בלי עריכה, התיאוריה; שלושתן עברו בעברית.

עיסאווי פריג': אחרי 30 שנה ממשיכים עם הערבית העילגת, ממשיכים בעקשנות לתרגם אותה.

עיסאווי פריג': זה המצב.

עיסאווי פריג': האירוע של היום, גברתי היושבת-ראש – –

נורית קורן: תסיים.

עיסאווי פריג': – – וצדיקי יוסף – –

נורית קורן: רק תסיים.

עיסאווי פריג': – – חייב להיות עם הישגים.

עיסאווי פריג': יפה לציין, וזה טוב לציין, אבל בלי הישגים לא יכולים להגיד.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', משפט אחרון.

נורית קורן: די, עברנו כבר את הזמן.

עיסאווי פריג': משפט אחרון.

עיסאווי פריג': עברנו.

נורית קורן: היה נעים לשמוע אותך, אבל צריך לסיים.

עיסאווי פריג': אז אני אסיים: אומנם אנחנו, הערבים, בינינו, לא רוצים שתלמדו ערבית.

נורית קורן: למה?

נורית קורן: אנחנו רוצים.

עיסאווי פריג': תקשיבי, בינינו, אני אומר לעצמי, ואנחנו מדברים בינינו: שישאירו לנו את היידיש שלנו.

נורית קורן: אתה לא יכול.

נורית קורן: אתה לא יכול.

עיסאווי פריג': תשאירו לנו את היידיש שלנו.

נורית קורן: כי יש תימנייה, כמוני, שגם מדברת ערבית ומבינה.

עיסאווי פריג': חברים, נגמר הזמן.

עיסאווי פריג': השפה היא מאחדת – –

אורן אסף חזן: – – – אתה רוצה – – –

עיסאווי פריג': – – ולימוד השפה יהיה הראי, הראי, לכל המרחב, שאפשר לחיות ביחד.

אורן אסף חזן: עיסאווי, תפרגן למי שמקדם – – –

נורית קורן: גם ערבית וגם עברית.

נורית קורן: גם ערבית וגם עברית.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת עיסאווי.

נורית קורן: חבר הכנסת יעקב מרגי – איננו.

נורית קורן: אני אבקש מסגן שר החינוך, חבר הכנסת מאיר פרוש, לסכם את הדיון.

נורית קורן: בבקשה.

קריאה: הוא כבר לא חבר כנסת.

נורית קורן: נכון, אתה צודק.

אורן אסף חזן: אחרי הסיכום – – – אחרי הסיכום עמדה נוספת.

נורית קורן: הבעת עמדה – רק אחרי השר.

קריאות: – – –

נורית קורן: סגן השר, אולי תפתיע אותנו וגם אתה תדבר כמה מילים בערבית?

מאיר פרוש: סבאח אל-ח'יר.

מאיר פרוש: מרחבא.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: תגיד להם את המילה – – –

מאיר פרוש: – – –

נורית קורן: לא, אנחנו מדברים רק במילים יפות.

מאיר פרוש: – – –

קריאות: – – –

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, הייתי חבר מועצה בעיריית ירושלים 13 שנים.

מאיר פרוש: למדתי קצת ערבית.

מאיר פרוש: ככה זה נראה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטער על שלא הגעתי ברגעים הראשונים של הדיון, וגם לא שמעתי את חבר הכנסת ג'ובראן.

מאיר פרוש: זה לא אומר – – –

נורית קורן: ג'בארין, ג'בארין.

נורית קורן: חבר הכנסת ג'בארין.

קריאות: – – –

מאיר פרוש: זה לא אומר שאם הייתי פה הייתי מבין, כי רובכם דיברתם בערבית, ואני לא הבנתי מה אמרתם.

עיסאווי פריג': ג'ובראן זה סופר.

מאיר פרוש: היום מציינים לראשונה את יום השפה הערבית בכנסת.

מאיר פרוש: יש חשיבות רבה לשימוש בשפה המשמרת את תרבותו של עם, וכך זה בכל עם.

מאיר פרוש: זה מהווה תעודת זהות תרבותית של כל עם.

מאיר פרוש: הקשר בין הערבית לבין העברית, כשתי שפות עשירות, קרובות, מאותה משפחה, הוא רב.

מאיר פרוש: עד היום גם שימרה הערבית הספרותית מבנים וצורות שקיימים להם מקבילים בעברית מקראית וקדומה.

מאיר פרוש: לעם היהודי יש היסטוריה עם השפה הערבית.

מאיר פרוש: הרבה מספרות ההגות היהודית של חכמי יהדות ספרד בימי-הביניים נכתבה בלשון ערבית ובערבית-יהודית – כלומר, נכתבה באותיות עבריות, דהיינו בלשון הקודש, ובשפה הערבית – וכך גם חלק מספרי פרשנות המקרא וההלכה.

מאיר פרוש: בערבית-יהודית נכתבו כתביו של רבי סעדיה גאון, אם אני לא טועה – הזכיר את זה חבר הכנסת יוסי יונה – ובהם התרגום הערבי למקרא המשמש את עדת תימן וחיבורים בתחומים המגוונים של ההגות היהודית.

מאיר פרוש: כתבי הרמב"ם נכתבו בערבית-יהודית, ובהם "מורה נבוכים", פירוש המשניות וספר המצוות.

מאיר פרוש: את "משנה תורה" הוא כתב בלשון קודש.

מאיר פרוש: גם "ספר הכוזרי" של רבי יהודה הלוי נכתב בערבית-יהודית, ועוד חיבורים רבים בהלכה, בפרשנות, בדקדוק ובתחומים נוספים.

מאיר פרוש: רוב הממצאים בגניזת קהיר כתובים גם הם בערבית-יהודית.

מאיר פרוש: אנחנו למדים מכך שגם כאשר היהודים השתמשו בשפת המקום, הם עדיין שמרו על לשונם, והחיבורים נכתבו באותיות עבריות – מה שמלמד בין היתר על חשיבות שמירת הזהות והתרבות, כלומר, אף שהם חיו בארצות ניכר והשתמשו בשפה המקומית המדוברת, הם ידעו לשמור על לשונם, על הזהות שלהם.

מאיר פרוש: לפני כ-80 שנה הורי התגוררו בעיר העתיקה, סמוך לשכניהם הערבים.

מאיר פרוש: הם דיברו ביניהם, גם עם השכנים, בערבית.

מאיר פרוש: אני זוכר גם ערבים שידעו את שפת היידיש.

מאיר פרוש: שנים לאחר מכן, אני זוכר, כילד בן 12, לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר המתיחות בין הערבים ליהודים ירדה, הלכתי עם אמי, עליה השלום, בשוק בעיר העתיקה, בירושלים, ואמי דיברה עם המוכרים והשכנים בשפה הערבית, שאותה הכירה על בורייה.

מאיר פרוש: השימוש בשפה הערבית הוא כלי להמחיש את הרצון להפיג מתיחויות בין הערבים ליהודים.

מאיר פרוש: ככל שהמתיחות תרד, כך השימוש בערבית יהיה רב יותר, ואף יעזור לרגיעה בין שני העמים.

מאיר פרוש: עם זאת, עם הרצון ששני העמים יחיו בשלום ובאחדות, אנו עושים הכול כדי שלא תהיה חס ושלום התבוללות בעם היהודי, ואנו עומדים על המשמר שחוליות, חלילה, לא ינותקו מן השרשרת שמחברת אותנו למעמד הר-סיני.

מאיר פרוש: אני מאמין שהעם הערבי גם הוא לא רוצה שתהיה התבוללות בתוך עמו.

מאיר פרוש: כל אחד גאה באומה שלו.

מאיר פרוש: עד כאן דברי מאיר פרוש היהודי מאגודת ישראל – יהדות התורה.

מאיר פרוש: ולתשובת משרד החינוך: משרד החינוך רואה חשיבות רבה בהנחלת השפה הערבית לילדי ישראל.

מאיר פרוש: חשיבותה הרבה של השפה למדינת ישראל ולאזרחיה נובעת ממרקם האוכלוסייה במדינת ישראל, ממקומה הגיאו-פוליטי של המדינה, ובעיקר – מהצורך בהידברות וקיום דיאלוג בין דוברי השפות השונות בארץ.

מאיר פרוש: אנו מאמינים כי לימוד השפה יסייע להעמקת התקשורת בין העמים, להכרת התרבות ולטיפוח סובלנות ורגישות.

מאיר פרוש: השפה הערבית היא שפה רשמית במדינת ישראל, והיא אחת ממטרות החינוך, כפי שהוגדר בסעיף 11 לחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג–1953: להכיר את השפה, התרבות, ההיסטוריה והמורשת של האוכלוסייה הערבית.

מאיר פרוש: אני מצטט מחוזר מנכ"ל.

מאיר פרוש: לימודי השפה הערבית הם חובה בכיתות ז'–ט' בהיקף של שלוש שעות שבועיות לכל כיתה בבתי-הספר העבריים.

מאיר פרוש: גם זה מצוין בחוזר מנכ"ל: בכיתות י', י"א, וי"ב המקצוע הוא מקצוע בחירה, ובמסגרתו מוצעים שני מקצועות: ערבית ועולם הערבים והאסלאם; לימודי המזרח התיכון.

מאיר פרוש: המשרד מעודד את בתי-הספר בארץ ללמד את השפה ומעניק תמיכה תקציבית לחטיבות-ביניים ולחטיבות עליונות.

מאיר פרוש: בחטיבות-הבינים מוענקת שעה צבועה בכל כיתת לימוד שבה נלמדת הערבית בהיקף של שלוש שעות שבועיות.

מאיר פרוש: בחטיבות העליונות מוענקות לבתי-הספר שעות על-פי תבחינים במטרה לתמוך בתחומי הדעת ערבית ועולם הערבים והאסלאם ולהגדיל את מספר הלומדים בתחומים האלה.

מאיר פרוש: בבתי-הספר היסודיים נלמדת הערבית כתוכנית רשות, זולת במחוז צפון ובעיר חיפה, שבהם ישנה חובת למידה בכיתות ה'–ו', וההחלטה התקבלה בשל מרקם האוכלוסייה ובמטרה לגשר ולחבר.

מאיר פרוש: בימים אלה אושרה במשרד החינוך תוכנית לימודים לבתי-הספר היסודיים לכיתות ה'–ו' המבוססת על הוראת השפה המדוברת בשילוב מיומנויות של ראשית הקריאה והכתיבה.

מאיר פרוש: התוכנית מתמקדת בשיח בערבית מדוברת בנושאים יומיומיים ובהכרת התרבות הערבית, וחושפת את הלומדים לאותיות ולמילים בערבית.

מאיר פרוש: התוכנית שמה דגש גם על השיח הדבור, במטרה להגביר את המוטיבציה של הלומדים הצעירים ללמוד את השפה הערבית, לטפח בהם את אהבת השפה ואת הסובלנות כלפי דוברי שפות אחרות, ולא פחות מכך – להכין אותם לקראת המשך לימוד הערבית בחטיבת-הביניים.

מאיר פרוש: הלימוד במסגרת התוכנית חווייתי.

מאיר פרוש: הוא יתבצע בעיקרו בשפה הערבית המדוברת, יתמקד במיומנויות ההבעה בעל-פה, וישולבו בו עד כמה שניתן שירים, משחקים, סיפורים ועוד, במטרה להגביר את ההנאה בלימוד השפה.

מאיר פרוש: משרד החינוך רואה חשיבות גם ביצירת גשר לקשר באמצעות השפה.

מאיר פרוש: כפי שחשוב שילד יהודי ילמד את השפה הערבית, כך חשוב שילד ערבי ילמד את השפה העברית.

מאיר פרוש: בתוך כך התחיל משרד החינוך ביישומה של תוכנית ללימודי עברית במגזר הערבי, "עברית על הרצף".

מאיר פרוש: במסגרת תוכנית זו החל מהשנה החלו תלמידי המגזר הערבי ללמוד עברית כמקצוע חובה כבר מגן-הילדים, ועד כיתה י"ב.

מאיר פרוש: מטרת התוכנית היא שיפור שליטת התלמידים הערבים בשפה העברית, בדגש על חיזוק מיומנויות דיבור והאזנה.

מאיר פרוש: אין לנו כל ספק כי ידיעת העברית תאפשר צמצום פערים חברתיים ותהווה מנוף לקידום חברתי וכלכלי ומפתח להשתלבות בחברה הישראלית מבחינה כלכלית ותרבותית.

מאיר פרוש: חשוב להוסיף על האמור ולציין כי המשרד מייחס חשיבות רבה גם לקידום וחיזוק של שליטת התלמידים הערבים בשפה הערבית התקנית, מתוך הבנה ששליטה בשפת האם הערבית מהווה תשתית ללמידה בכל תחומי הדעת, ושיפור ההישגים בשפת האם הערבית היא תנאי הכרחי לשיפור ההישגים בכל המקצועות.

מאיר פרוש: השפה הערבית היא שפת האם והשפה הלאומית העיקרית של האזרחים הערבים בישראל, והיא נלמדת בישראל כשפה ראשונה בכל בתי-הספר הערביים, מכיתה א' ועד סיום י"ב, וכן במוסדות להכשרת מורים ערבים.

מאיר פרוש: השליטה בעיקרי השפה התקנית על בורייה היא אחד ממקורות הגאווה של התרבות הערבית.

מאיר פרוש: לשם חיזוק שליטת התלמידים הערבים בשפת האם התקנית יזם המשרד כמה מהלכים, ובהם פיתוח והטמעה של תוכנית לימודים חדשה לגני-הילדים במגזר הערבי, ששמה "תשתית לקראת קריאה וכתיבה בערבית כשפת אם בגני-ילדים", והמטרה שלה היא חשיפה לשפה תקנית והקניית אוריינות לשונית ומיומנויות פיתוח חשיבה החל מגיל הגן; פיתוח והטמעה של תוכנית לימודים חדשה בשפה הערבית בשלב החינוך היסודי תחת הכותרת "חינוך לשוני ערבי – שפה, ספרות, תרבות", אשר נחשבת לאחת התוכניות המובילות בתחום רכישת השפה בעולם הערבי; פותח ומוטמע גם כלי תחת הכותרת "מבדק קריאה וכתיבה בשפה הערבית לילדי כיתה א'", אשר מיועד לאיתור תלמידים מתקשים.

מאיר פרוש: מבדק זה בשפה הערבית הנו ראשון מסוגו בכל העולם; פיתוח והטמעה של תוכנית לימודים חדשה בשפה הערבית בשלב החינוך העל-יסודי בתחום הלשון וההבעה; החלת המתכונת החדשה לבחינת הבגרות בשפה וספרות ערבית, על-ידי הכרה במקצוע השפה הערבית, לשון והבעה, וספרות ערבית כמקצוע מוגבר ברמה של 5 יחידות לימוד לזכאות לבגרות.

מאיר פרוש: מהלך זה ישווה את מעמד הערבית למעמד העברית, ויקנה למקצוע יוקרה וכבוד; הטמעת תוכנית תרבות הדיבור "רטוריקה" וכתיבה יצירתית בשפה הערבית במגזר הערבי בכל בתי-הספר על בסיס תחרותי; פיצול כיתות א'–ב' בשפה הערבית בהיקף של 5 שעות שבועיות לשם מתן מענה לחיזוק שליטת התלמידים בשפה הערבית בכיתות היסוד.

מאיר פרוש: לסיכום דברי אני רוצה לחזור ולומר: השפה הערבית היא שפה רשמית במדינת ישראל לצד השפה העברית.

מאיר פרוש: יש חשיבות, לפי עמדת משרד החינוך, ללימוד שתי השפות, בראש ובראשונה לשם יצירת היכרות בין העמים.

מאיר פרוש: הדבר מוצא ביטוי בלימוד השפה הערבית במגזר היהודי ובלימוד השפה העברית במגזר הערבי.

מאיר פרוש: לצד זאת, כדי להביא לשיפור בהישגי תלמידי המגזר הערבי בכל המקצועות, מושם דגש על לימודי השפה הערבית התקנית בכל שלבי החינוך במגזר הערבי.

מאיר פרוש: כאמור, לימודי השפה הם הבסיס ליצירת הקשר בין העמים ולהכרת התרבויות השונות.

מאיר פרוש: לשפה יש יכולת לטפח סבלנות ורגישות כלפי אנשים בעלי אורח חיים שונה ובעלי רקע תרבותי שונה.

מאיר פרוש: אני מבקש להודות לחברי הכנסת שלקחו על עצמם את היוזמה המכובדת הזאת והביאו לכך שהכנסת תתייחס לזה לראשונה.

מאיר פרוש: יש לי הזכות והכבוד לעשות זאת לראשונה מטעם משרד החינוך, לשמוע את חברי הכנסת, גם במליאה וגם במהלך היום בעבודת הכנסת בוועדות, ואני מקווה שהסיג והשיח בנושא הזה – כמו בעוד נושאים שאנחנו זקוקים סבם לסיג ושיח – יביא להתפייסות ורגיעה בין העמים.

מאיר פרוש: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: רגע, סגן השר, בבקשה, מה אתה מציע – שיסתפקו בתשובה שלך?

נורית קורן: חברים, איפה חבר הכנסת יוסף ג'בארין?

מאיר פרוש: לפני שאת פונה אל חברי הכנסת, אסביר לך מה הוא הכלל.

עיסאווי פריג': להעמיד את זה כל שנה – יום לשפה.

מאיר פרוש: הכלל הוא כזה: התקנון אומר שאם חבר כנסת מבקש להביא למליאה דיון, הבקשה שלו היא שידונו במליאה.

מאיר פרוש: אני לא חושב שאחד המציעים רוצה שידונו על זה במליאה.

מאיר פרוש: לכן, אם הם מסתפקים בתשובה – טוב; אם הם רוצים שזה יעבור לאיזושהי ועדה – גם אשמח לשמוע.

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: עיסאווי, תרגום.

עיסאווי פריג': אני אומר: לקבע את היום הזה בכנסת.

נורית קורן: טוב, זה כבר שלב אחר.

נורית קורן: אתה צריך לבקש שזה יהיה יום קבוע בכנסת.

נורית קורן: זו הצעת חוק.

נורית קורן: אז אנחנו מסתפקים בתשובה, והתקנון אומר שאם מסתפקים בתשובה אני לא נותנת הבעת דעה נוספת, אבל אני רוצה לחרוג מהתקנון ולאפשר לחברי הכנסת שביקשו ממני דעה נוספת.

נורית קורן: אבל אני מבקשת: דקה, כדי שאני אוכל לתת לכולם, כי היו נאומים בני דקה והיה אפשר לדבר.

נורית קורן: אז בבקשה, חבר הכנסת אורן אסף חזן.

נורית קורן: בבקשה, דקה בדיוק.

אורן אסף חזן: לא הבנתי מה הקשר לנאומים בני דקה.

ענת ברקו: – – –

נורית קורן: אין קשר.

נורית קורן: אני רק אומרת שמי שרצה לדבר יכול היה לדבר בנאומים בני דקה.

נורית קורן: עכשיו אני מבקשת: דקה בדיוק.

נורית קורן: אורן, בבקשה.

אורן אסף חזן: (אומר בערבית: גברתי יושבת-ראש הישיבה, כנסת נכבדה.

אורן אסף חזן: )

קריאה: עד עכשיו – מצוין.

אורן אסף חזן: אני חייב להגיד לכם דבר אחד: זו פעם ראשונה, או אחת הפעמים הבודדות באמת, שאני מוצא את עצמי מסכים עם חלק מחברי הכנסת, אלה שמכנים את עצמם "פלסטינים".

אורן אסף חזן: רק חבל לי על דבר אחד, וזו הפנייה האישית שלי אליכם: שיש חלק מאותם חברי כנסת פלסטינים בכנסת ישראל שפשוט מלכלכים את השפה הזאת עם ההתעסקות שלהם והשנאה שהם מפיצים פה בכנסת.

אורן אסף חזן: אבל עכשיו נשים את זה רגע בצד ונתעסק בעיקר.

אורן אסף חזן: תראו, אני חייב להגיד לכם דבר אחד: לפני כשנה הנחתי את הצעת החוק ללימוד השפה הערבית המדוברת החל מכיתה א' אצלנו, ויש לזה סיבה מאוד פשוטה – רגע לפני שאני אומר מילה על השר בנט.

אורן אסף חזן: הסיבה שלי הייתה אחת: בסופו של יום גם אני, כחבר כנסת יהודי אבל עם שורשים מרוקאיים, טריפוליטאיים, טוניסאיים, הסבים והסבתות שלי, השורש שלהם – כפי שראינו גם את חבר הכנסת יונה היום מדבר – הוא בשפה הערבית.

אורן אסף חזן: הניבים, הפתגמים – –

נורית קורן: הזמן נגמר, חבר הכנסת אורן חזן.

נורית קורן: תסיים.

אורן אסף חזן: – – הביטויים, השירים, המורשת.

אורן אסף חזן: והדבר השני הוא – ובזה אני מסיים – הדבר השני הוא מאוד פשוט, ואם אתם תשכילו להבין את זה יהיה לשנינו יותר קל לקיים פה חיים טובים יותר: מדינת ישראל היא מדינה יהודית – ואין על כך ויכוח – בעלת רוב יהודי מובהק.

אורן אסף חזן: לא נוותר על כך אף פעם; מהירדן ולים מדינה אחת, מדינה יהודית בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: אבל נכון, יש פה מיעוט ערבי, והשפה היא גשר ושער לתרבות, ואם נשכיל להבין אחד את השני יהיה לנו יותר קל.

אורן אסף חזן: הבקשה שלי אליכם ביום הזה: תכבדו את השפה שלכם בנועם, בדרכי נועם, בהפצת קירוב לבבות ולא בשנאה, כפי שאתם נוטים לעשות.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יגאל גואטה, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אורן אסף חזן: לא שומע.

אורן אסף חזן: מה את ממלמלת?

נורית קורן: אנחנו ביום חגיגי.

נורית קורן: בואו נסיים אותו בצורה היפה ביותר.

נורית קורן: בבקשה.

קריאה: זה לא יפה.

יגאל גואטה: חברי חברי הכנסת הערבים, מהרשימה הערבית, אני חושב שבסך הכול היה פה יום נפלא היום, גם בוועדות, גם במליאה, ואולי באמת כדאי שבסוף תעשו אתם יוזמה, יום אחד בכנסת ישראל להודות למדינת ישראל ולכנסת ישראל על הכבוד ועל הדמוקרטיה שאתם מקבלים פה.

יגאל גואטה: הרי אתם יודעים שאין בשום מקום בעולם דמוקרטיה כזאת – אתה עכשיו מפריע לי, אורן.

יגאל גואטה: באמת אין דמוקרטיה כזאת.

יגאל גואטה: אתם יודעים מה?

יגאל גואטה: אני מוכן לתת לכם עשר שנים שתדאגו שאנחנו נדבר יום אחד – לא בשנה, בעשר שנים – בסוריה בפרלמנט.

יגאל גואטה: אנחנו נבוא לדבר שם יום אחד בעברית פעם בעשר שנים.

יגאל גואטה: זה לא קיים, ואתם גם לא רוצים להיות חברים בפרלמנט שם.

אחמד טיבי: אתה אזרח סוריה?

יגאל גואטה: אני טוניסאי.

יגאל גואטה: אז תדאג בטוניס, בסדר?

יגאל גואטה: תדאג שנדבר שם יום אחד בעברית.

יגאל גואטה: כל היום – יום בעברית.

אחמד טיבי: – – –

יגאל גואטה: לכן, לכן – – –

קריאות: – – –

יגאל גואטה: אני מקווה מאוד שבאמת, בעזרת – בסוף תבינו באמת כמה המדינה הזאת מקסימה עבור כולם, עבורכם, ויהיה כמו שאומרת אום כולתום בשיר: (אומר בערבית ומתרגם:) תמיד בסוף החושך בא האור.

יגאל גואטה: בעזרת השם שיבוא האור, ונחיה כולם בשלום.

יגאל גואטה: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: סוף-סוף מישהו הזכיר את אום כולתום.

אחמד טיבי: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה – – –

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: סליחה, ענת.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני אשמח מאוד אם גם אתה תאמר תודה לחבר הכנסת ג'בארין, בדקה, אם תמתין.

אחמד טיבי: אמרתי.

ענת ברקו: חבר הכנסת טיבי, אתה לא הולך.

נורית קורן: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

אורן אסף חזן: טיבי, אתה לא רוצה לשמוע את חברת הכנסת ברקו?

ענת ברקו: (אומרת בערבית: אל תלך, בבקשה.

ענת ברקו: ) בערבית עיראקית, ראית?

נורית קורן: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אוקיי.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני באמת רוצה לציין את חבר הכנסת ג'בארין על היום הזה.

ענת ברקו: זאת הייתה ממש חוויה.

ענת ברקו: אנחנו עברנו מוועדה לוועדה.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שהערבית והעברית הן שפות אחיות, ויש הרבה מאוד מילים חופפות.

ענת ברקו: הערבית היא מאוד חשובה, היא גם שפת הקוראן, כך שמיליוני מוסלמים, גם אם הם לא דוברי ערבית, באמת יש להם זיקה עמוקה לשפה.

ענת ברקו: אני רק מבקשת, בגלל ההשפעה המאגית של השפה, שלא להשתמש בה באופן שלילי, כי יש לה את הכוח, את העושר הלשוני שלה.

ענת ברקו: אני מקווה שבאמת השפה תהיה גשר לשלום, שילמדו אותה מגיל מאוד מאוד צעיר, ואנחנו, אינשאללה, כולנו נחיה כאן בהרמוניה מלאה, דוברי עברית וערבית, והכול בשלום.

ענת ברקו: אני רוצה לאחל לחברינו כאן רמדאן כרים.

אורן אסף חזן: חכי, אני אגיד להם בשפה הערבית.

אורן אסף חזן: טיבי – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: הודיתי בנאום בן דקה.

אחמד טיבי: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני רוצה לחתום את היום הזה.

נורית קורן: היה יום באמת מיוחד בכל הוועדות, שהתנהלו בצורה מאוד יפה, וכך אנחנו מסכמים את היום.

נורית קורן: תם סדר-היום.

נורית קורן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, י"ז באייר התשע"ו, 25 במאי 2016, בשעה 11:00 בבוקר.

נורית קורן: ישיבה זו נעולה.