ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 123, 2016-05-23 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ט"ו באייר התשע"ו, 23 במאי 2016, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת, ואכן גם את כנס הקיץ של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: שיהיה בהצלחה לכולנו, ונתחיל מהודעה של מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת –     לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – מעצרים) (שיפוט משמעתי של עצורים) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016; הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (ביטול), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2959/20 וכלה בהצעת חוק 3023/20 – הצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון – הגדרת תשלום דמי הפיקדון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, איתן כבל, דב חנין ועליזה לביא; הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (קביעת שירותי תחבורה ציבורית בתחומי הרשות המקומית), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – תשלום חודשי בעד שירותי מים וחשמל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, איתן כבל, דב חנין ויוסי יונה; הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – העברת סמכויות מועצה דתית לרשות מקומית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אביגדור ליברמן, סופה לנדבר, חמד עמאר, עליזה לביא וחיים ילין; הצעת חוק ביטוח פנסיוני לעובד (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעקב פרי, איתן כבל, דוד ביטן, אורי מקלב, עפר שלח, מרב מיכאלי, מאיר כהן, מנחם אליעזר מוזס, יואב בן צור, אלי אלאלוף, חיים ילין, דב חנין, קארין אלהרר, עבדאללה אבו מערוף, יוסי יונה, יחיאל חיליק בר ויעל כהן-פארן; הצעת חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים) (תיקון – אי-תחולת הפטור ממס על מי שהשכיר דירת מגורים לשוהים שלא כדין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אביגדור ליברמן, סופה לנדבר, חמד עמאר ורוברט אילטוב; הצעת חוק נכסי המדינה (תיקון – תוקף הרשאה לחציבה באבן), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת יצחק וקנין; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – קיצור שבוע העבודה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק ארגון הפיקוח על העבודה (תיקון – ממונה בטיחות בענף הבניין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, אלי אלאלוף ואיל בן ראובן; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק כפר הנוער החקלאי כדורי, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי, מאיר כהן, נאוה בוקר, איתן ברושי, חיים ילין, עמר בר-לב, איציק שמולי, יצחק וקנין, יואל חסון, אילן גילאון, קסניה סבטלובה, ענת ברקו, מרדכי יוגב, איתן כבל, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, תמר זנדברג, יחיאל חיליק בר, מרב מיכאלי, איילת נחמיאס ורבין ועפר שלח; הצעת חוק שירות הציבור (הגבלות לאחר פרישה) (תיקון – תקופת צינון וגמול), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך תקופת הרכבת הממשלה), מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, סופה לנדבר, עודד פורר, אביגדור ליברמן ואורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק בית-המשפט לענייני משפחה (תיקון – בן-זוג מאותו המין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק בית-המשפט לענייני משפחה (תיקון – בני-זוג מאותו המין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לאיחוד קווי החירום הטלפוניים וייצוג הולם למוקדנים דוברי ערבית, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זוהיר בהלול ואכרם חסון; הצעת חוק עידוד מאבק בדה-לגיטימציה (הכשרת לוחמים ב-BDS), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכאל אורן, איילת נחמיאס ורבין ואלי כהן; הצעת חוק עובדים זרים (תיקון – היתר להעסקת עובד זר חלופי בענף הסיעוד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר ומאיר כהן; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – אמות מידה בחישוב מקדם ההמרה לקצבה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, משה גפני, מנואל טרכטנברג, מיכל בירן, עמר בר-לב, מכלוף מיקי זוהר, יצחק וקנין, מיכל רוזין, תמר זנדברג ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הצגת מחירים על המדף באמצעות שלט או באמצעות צג אלקטרוני), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אמיר אוחנה, יואב קיש, שרן השכל ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מאגר מידע של ניקוד מסוכנות לעניין נהגים מקצועיים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איתן כבל, חמד עמאר, אורי מקלב, דוד ביטן, איילת נחמיאס ורבין, אחמד טיבי, עיסאווי פריג', עליזה לביא, יואל חסון, עבד אל חכים חאג' יחיא, נחמן שי, יואב בן צור, רועי פולקמן, איציק שמולי, יואב קיש, יעקב פרי, קארין אלהרר, חיים ילין ורויטל סויד; הצעת חוק מרשם האוכלוסין (תיקון – אי-חובת ציון שם הורה בתעודת זהות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, קארין אלהרר, דב חנין, שרן השכל ויוסי יונה; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – הגבלת דמי ניהול לעמית שסיים את עבודתו), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, צחי הנגבי, דוד ביטן, זאב בנימין בגין, יואב קיש, מכלוף מיקי זוהר, ענת ברקו, נאוה בוקר, אבי דיכטר, אברהם נגוסה, נורית קורן, אורן אסף חזן, שרן השכל, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, עאידה תומא סלימאן, דב חנין, יוסף ג'בארין, אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, עליזה לביא, מיקי לוי, אלעזר שטרן, אלי אלאלוף, מיכאל אורן, רחל עזריה, טלי פלוסקוב, יפעת שאשא ביטון, אלי כהן, רועי פולקמן, מירב בן ארי, אכרם חסון, ניסן סלומינסקי, מרדכי יוגב, שולי מועלם-רפאלי, יעקב מרגי, יגאל גואטה, אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, רוברט אילטוב, עודד פורר, משה גפני, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – חובת לימוד מאבק באלימות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי; הצעת חוק הרישום למוסדות להשכלה גבוהה, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוסי יונה, איציק שמולי, זוהיר בהלול, מיכל רוזין, מיקי רוזנטל, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, רויטל סויד, יעל כהן-פארן, זהבה גלאון, עליזה לביא, יואל חסון ותמר זנדברג; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) (תיקון – הפקעת זכויות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, קסניה סבטלובה, מיכל בירן, מיכל רוזין, עליזה לביא, תמר זנדברג, זהבה גלאון, יעל גרמן, עאידה תומא סלימאן, סופה לנדבר, מיקי רוזנטל, איל בן ראובן, יואל חסון, ציפי לבני, מרב מיכאלי, יוסי יונה, שלי יחימוביץ, רויטל סויד וסתיו שפיר; הצעת חוק החברות (תיקון – פטור ממינוי ועדת תגמול), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איילת נחמיאס ורבין ואלי כהן; הצעת חוק הקמת קרן לחלוקת הכנסות המדינה ממס הבלו, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיקי רוזנטל ואילן גילאון; הצעת חוק המועצות האזוריות (בחירת ראש המועצה) (תיקון – ספירת קולות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, איציק שמולי, איתן כבל, עמר בר-לב ועמיר פרץ; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – ביטול תוכנית תקציב תלת-שנתית), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי רוזנטל; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיבור לחשמל) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, אביגדור ליברמן, רוברט אילטוב, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר ועודד פורר; הצעת חוק המכר (דירות) (תיקון – חובת מסירת תוכניות הדירה לקונה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – העדפה בקבלה למוסדות להשכלה גבוהה לשכבות מצוקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יוסי יונה, מיכל רוזין, איילת נחמיאס ורבין, נחמן שי, רויטל סויד, יעל כהן-פארן, יעקב מרגי, עליזה לביא, יואל חסון, תמר זנדברג, אלי כהן ודב חנין; הצעת חוק פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (תיקון – קביעת ההפרש בין מחיר מצרך לצרכן ומחיר מצרך לקמעונאי כרווח מרבי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, דוד ביטן, שולי מועלם-רפאלי, יפעת שאשא ביטון, יואב בן צור ואיתן כבל; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (חובת בדיקת תקינות כריות האוויר ברכב בעת מתן רישיון רכב, חידושו או העברתו), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, עודד פורר, אורי מקלב, אורן אסף חזן, איציק שמולי, סופה לנדבר, נאוה בוקר ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – זכאות לשני מועדי בחינה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מירב בן ארי, רועי פולקמן, אורן אסף חזן, שרן השכל, מכלוף מיקי זוהר, איציק שמולי, אחמד טיבי ועודד פורר; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מניעת מופע אור ירוק לכלי רכב ברמזור פנייה ימינה בעת הופעת אור ירוק ברמזור להולכי הרגל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת חמד עמאר, אביגדור ליברמן, רוברט אילטוב, עודד פורר, סופה לנדבר, אורלי לוי אבקסיס, אמיר אוחנה, יעקב מרגי, יואב בן צור, אורי מקלב, יגאל גואטה, יצחק וקנין ונאוה בוקר; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – פטור מתשלום דמי ביטוח לאומי לסטודנטים הלומדים בחו"ל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, ג'מאל זחאלקה, יואב בן צור, אוסאמה סעדי ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק איסור הפליה מחמת משקל (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת תמר זנדברג; הצעת חוק איסור שימוש פוליטי בשלילת מעמד האזרחות והתושבות (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (משך זמן חניה בחניון שגבה דמי חניה כוללים בעד יום), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, אלי אלאלוף, איל בן ראובן, זוהיר בהלול, חמד עמאר, אורי מקלב, יואב בן צור, אורן אסף חזן, ישראל אייכלר, עיסאווי פריג', קארין אלהרר, עפר שלח, אילן גילאון, יואל חסון, חיים ילין, יעל גרמן, יעקב פרי, מאיר כהן, איתן ברושי, רויטל סויד, אראל מרגלית, מנואל טרכטנברג, איתן כבל, איציק שמולי, עמר בר-לב, מרב מיכאלי, עמיר פרץ, איילת נחמיאס ורבין, יעל כהן-פארן, מיקי לוי, יעקב מרגי, עבדאללה אבו מערוף, עאידה תומא סלימאן, מסעוד גנאים, אחמד טיבי, טלב אבו עראר, אוסאמה סעדי, ענת ברקו, עודד פורר, טלי פלוסקוב, מירב בן ארי, דב חנין, נאוה בוקר, איימן עודה, יגאל גואטה ואכרם חסון; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – הגבלת פיטורים של אישה השוהה במקלט לנשים מוכות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל רוזין, איתן כבל, עליזה לביא, דב חנין ויוסי יונה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – פרסום נאות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, עליזה לביא, יוסי יונה ואיתן כבל; הצעת חוק החלת דיני התכנון והבנייה הישראליים בתחום אריאל, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר, אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, רוברט אילטוב, עודד פורר, רועי פולקמן, נאוה בוקר, מרדכי יוגב, טלי פלוסקוב, יואל רזבוזוב, שולי מועלם-רפאלי, יעקב מרגי ואורן אסף חזן; הצעת חוק היערכות אזרחית למצבי חירום, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמיר פרץ ונחמן שי; הצעת חוק העסקת עובדים על-ידי קבלני כוח-אדם (תיקון – הטלת חובת דיווח על מעסיק בפועל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נחמן שי, דב חנין, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, מיכל בירן, יואל חסון ויעל כהן-פארן; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – הסדרת סוף שבוע ארוך), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון – אי-תחולת פטור ממס שבח על מי שהשכיר דירת מגורים לשוהה שלא כדין), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אביגדור ליברמן, סופה לנדבר, חמד עמאר ורוברט אילטוב; הצעת חוק שירות ביטחון (תיקון – שירות מוכר בתפקידי חינוך, הוראה והדרכה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, בצלאל סמוטריץ, שולי מועלם-רפאלי, איילת נחמיאס ורבין, מיקי לוי, יפעת שאשא ביטון, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס, מיכל רוזין, איציק שמולי, תמר זנדברג, מרב מיכאלי, חיים ילין, רחל עזריה ויעל גרמן; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הגבלת גביית עמלה בעסקת מכר מרחוק שעניינה רכישת כרטיס למופע), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, מכלוף מיקי זוהר, איילת נחמיאס ורבין, מיקי לוי, שולי מועלם-רפאלי, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס, איציק שמולי, תמר זנדברג, מרב מיכאלי, חיים ילין, יוסי יונה ואלעזר שטרן; הצעת חוק הטבות לניצולי שואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (החלת חובת הדלקת פנסים בכבישים בין-עירוניים בתקופה שבה חל שעון חורף), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זוהיר בהלול ויעקב פרי; הצעת חוק פטור מדמי נסיעה בתחבורה ציבורית לחיילי צה"ל בשירות סדיר ובמילואים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רויטל סויד, דוד ביטן, יצחק הרצוג, איציק שמולי, שולי מועלם-רפאלי, ציפי לבני, יעל גרמן, איתן כבל, עמיר פרץ, זהבה גלאון, מנואל טרכטנברג, איתן ברושי, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, מיכל בירן, איל בן ראובן, תמר זנדברג, קארין אלהרר, אילן גילאון, טלי פלוסקוב, אורן אסף חזן, מכלוף מיקי זוהר, נאוה בוקר, עפר שלח, אלי אלאלוף, מרדכי יוגב, מרב מיכאלי, סתיו שפיר, מאיר כהן, זאב בנימין בגין, יפעת שאשא ביטון, ענת ברקו, אראל מרגלית, אכרם חסון, אברהם נגוסה, מיקי רוזנטל, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, רועי פולקמן, מירב בן ארי, יואב בן צור, נחמן שי, חיים ילין, יואל רזבוזוב, מיקי לוי, אמיר אוחנה, נורית קורן, שרן השכל, בצלאל סמוטריץ, קסניה סבטלובה, מיכאל אורן, יעל כהן-פארן, יגאל גואטה, יואל חסון, שלי יחימוביץ, יעקב פרי, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, מיכל רוזין, ניסן סלומינסקי, עליזה לביא ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת העדה הדתית (המרה) (גיור על-ידי רב מקומי), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת עליזה לביא; הצעת חוק פטור ממכס לרכב המוביל עיוור, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת נורית קורן; הצעת חוק זכויות נפגעי עבירה (תיקון – חובת יידוע זכויות בנפגעי עבירה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עליזה לביא, שולי מועלם-רפאלי, נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס, איציק שמולי, מרב מיכאלי, חיים ילין, יוסי יונה ואלעזר שטרן; הצעת חוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים) (תיקון – הגנה על ילדים נפגעי עבירות מין או אלימות בעת מתן עדות בבתי-המשפט), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, דוד ביטן, יעקב מרגי, אחמד טיבי, קארין אלהרר, מיכל רוזין וטלי פלוסקוב; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – פטור מארנונה לסטודנט), התשע''ו–2016, מאת חברי הכנסת באסל גטאס, חנין זועבי, ג'מאל זחאלקה, עבדאללה אבו מערוף, מסעוד גנאים, אחמד טיבי, אוסאמה סעדי, דב חנין, יוסף ג'בארין, עבד אל חכים חאג' יחיא ויואב בן צור; הצעת חוק העונשין (תיקון – איסור השכרת יחידות אירוח לקטינים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יפעת שאשא ביטון, מיכל רוזין, טלי פלוסקוב, שולי מועלם-רפאלי ואורי מקלב; הצעת חוק הטבות ברכישת דירה יד שנייה לזכאים לרכישת דירה בתוכנית מחיר למשתכן שלא זכו בהגרלה, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מאיר כהן, יעקב פרי, איציק שמולי, עבד אל חכים חאג' יחיא, עליזה לביא, קארין אלהרר, אורי מקלב, יוסי יונה, עפר שלח ובצלאל סמוטריץ; הצעת חוק שירות המילואים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרב מיכאלי, עמיר פרץ, עמר בר-לב ואיתן כבל; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (החזקה או שימוש לצריכה עצמית של סם מסוג קנבוס או שרף של קנבוס), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שרן השכל ודב חנין; הצעת חוק להסדרת הפיקוח על כלבים (תיקון – דיווח על המתת כלבים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, אמיר אוחנה, איתן כבל, יעל גרמן, עליזה לביא, דב חנין, תמר זנדברג, יעל כהן-פארן, יואל חסון, סופה לנדבר, נורית קורן, נחמן שי ושרן השכל; הצעת חוק הפיקדון על מכלי משקה (תיקון – החלת החוק על מכלי משקה גדולים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איתן כבל, נורית קורן, יעקב פרי, דב חנין, יעל כהן-פארן, אורן אסף חזן, יחיאל חיליק בר, אלעזר שטרן, אורלי לוי אבקסיס, שרן השכל, מסעוד גנאים, איל בן ראובן, עבדאללה אבו מערוף, איימן עודה, יואל חסון, זוהיר בהלול, קסניה סבטלובה, תמר זנדברג ואיציק שמולי; הצעת חוק מבקר המדינה (תיקון – תלונה של עובד משרד המבקר), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד ביטן.

ירדנה מלר-הורוביץ: דוח מבקר המדינה 2016 בנושא: מנגנון גביית חובות בהוצאה לפועל.

ירדנה מלר-הורוביץ: המלצה של הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: תקציב הקשר עם הציבור לשרים וסגני שרים.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת המדע והטכנולוגיה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יואל חסון ואורי מקלב בנושא: פינוי מכון וולקני לחקר החקלאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: חדלונה המוחלט בזירת הביטחון האישי ובזירה הבין-לאומית – ממשלה שמפקירה את המאבק המדיני, הורסת כל חלקה טובה וגורמת לפגיעה אנושה בכלל אזרחי המדינה;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: הקיפאון המדיני, המצב הכלכלי, הפערים בחברה, יוקר המחיה, המשבר בדיור וגילויי הגזענות;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מתחילים בסדרת הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכולנו שעכשיו זה לא משהו שנראה כל שבוע, אבל ודאי, עם פתיחת כנס הקיץ יש ארבע הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן: חדלונה המוחלט של ממשלת ישראל בזירת הביטחון האישי ובזירה הבין-לאומית – ממשלה שמפקירה את המאבק המדיני, הורסת כל חלקה טובה וגורמת לפגיעה אנושה בכלל אזרחי המדינה, מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ציפי לבני מוזמנת לדוכן על מנת לנמק את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות גברתי.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אנחנו מתחילים את הכנס הזה כשבחוץ ציבור מאוד מאוד גדול עם תחושה של מועקה מאוד קשה, מאוד גדולה.

ציפי לבני: ראש הממשלה התבקש לעניין אמש, והוא ענה על זה בסוג של מתקפה מצדו כשהוא אומר:

ציפי לבני: אני שומע את הקולות בתקשורת, שומע את הקולות של ההלקאה העצמית, ניסיונות ההפחדה והדכדוך, ודי – המשיך ואמר – לבכי ולנהי.

ציפי לבני: ככה, הכניס את הכול ביחד, את ההלקאה העצמית, ניסיונות ההפחדה והדכדוך.

ציפי לבני: אמרו חברי, וזה דיון שאנחנו עוסקים בו מאז הבחירות, האם באמת ואיך אנחנו צריכים להבין את הציבור, את אותו ציבור שלא הצביע לנו, להבין איך הוא מרגיש, כדי לגעת בו, כדי להסביר לו את העמדות שלנו.

ציפי לבני: אבל אני היום רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לומר לראש ממשלת ישראל איך מרגיש ציבור מאוד גדול במדינת ישראל.

ציפי לבני: ולא, זאת לא הלקאה עצמית, ממש לא.

ציפי לבני: לא את עצמנו אנחנו מאשימים, אלא את הממשלה הזאת, את התנהלותה, את חוסר המנהיגות שבה, את חוסר העמידה על הערכים ואת השחיקה בערכים הבסיסיים ביותר של מדינת ישראל.

ציפי לבני: ולא, זה ממש לא עוסק בפלסטינים, וזה לא עוסק בשאלה אם יהיה מחר שלום או לא יהיה מחר שלום.

ציפי לבני: זה עוסק בנו, בערכים שלנו, בזהות שלנו, במי אנחנו הופכים להיות תחת הממשלה הזאת.

ציפי לבני: רבותי, התפטרות שר הביטחון איננה עוד תוצאה של הסכם קואליציוני, וזה אפילו לא עניין שהייתי מכניסה אותו תחת המסגרת של "רק ביטחון".

ציפי לבני: היום שבו נקבע מי נמצא באיזה צד היה היום שבו חייל צה"ל ירה במחבל ירוי וגוסס על הרצפה, והיה מי שעמד בצד צה"ל וערכיו, והרמטכ"ל ובית-הדין הצבאי, והיה מי שתקף את צה"ל ואת הרמטכ"ל ואת בית-הדין הצבאי.

ציפי לבני: והיה מי ששתק, או, סליחה, היה מי?

ציפי לבני: ראש הממשלה, שיום אחד אמר ככה ויום שני אמר אחרת.

ציפי לבני: והבחירה הזאת, על כן, היא לא בחירה פוליטית של הסכם כזה או אחר, של תפקיד כזה או אחר, אלא היא עוסקת בשאלה המהותית ביותר: איזה צבא יהיה לנו?

ציפי לבני: לא רק מבחינת כלי הנשק שבו, אלא למי אנחנו, כל אחד מאתנו, מוסר את הילדים שלו עם אותם ערכים שאנחנו מחנכים עליהם, עם אותם ערכים שאנחנו מאמינים, ואני אומרת בכל מקום בעולם – –

אורן אסף חזן: – – –

ציפי לבני: – – שהם לא פושטים מעליהם כשהם לובשים מדים, וזה מה שצה"ל צריך לשמור, זה מה שצה"ל צריך לדאוג, זה מה שצה"ל צריך לחנך, וזה מה שראש ממשלה בישראל צריך לעמוד עליו גם מול גורמים קיצוניים במפלגתו שלו.

ציפי לבני: וכפי שמדובר על אותם ערכים, גם זכויות למיעוטים ושוויון וכבוד זה לא עניין לרכי-לב שמאלנים, איזה מין סוג של מילה שאסור כבר לדבר עליה כאן, אלה שקשה להם לראות את המכות שחטף ברחוב אבן-גבירול אתמול אותו עובד ערבי ישראלי; זאת חובה של רוב חזק במדינה ריבונית ויהודית.

ציפי לבני: וכל מי ששכח בליכוד, כדאי שיחזור לקרוא את ז'בוטינסקי.

ציפי לבני: מה נהיה מהליכוד?

ציפי לבני: מה נהיה מאותם ערכים שבאמת גדלנו עליהם?

אורן אסף חזן: ראית מה קרה להם מאז שעזבת – – –

יואל חסון: אתה קיבלת את שלך.

יואל חסון: יעלון לא שר ביטחון.

אורן אסף חזן: מה קרה לו מאז – – –

יואל חסון: שב בשקט, שב בשקט.

ציפי לבני: ממפלגה – – –

אורן אסף חזן: – – –

ציפי לבני: ממפלגה שהיא לאומית וליברלית – אני רואה איך המילים האלה, לאומית וליברלית, משתנות מול עינינו, וה"לאומית" הופכת ל"לאומנית", וה"ליברלית" בכלל נעלמת ונמחקת.

ציפי לבני: מציינים 20 שנה מיום שעלה נתניהו לשלטון בפעם הראשונה, ואני זוכרת כי הייתי שם בצד שקיווה שזה יקרה, שקיווה שהמדינה תתנהל על-פי אותם ערכים שחונכנו עליהם.

אורן אסף חזן: עד שהציבור לא רצה אותך, אז החלפת מפלגה – – –

ציפי לבני: ואני שואלת את עצמי, איך זה קורה שמי שכל כך הרבה שנים – –

נחמן שי: אורן, מספיק כבר.

נחמן שי: אין לנו כוח.

נחמן שי: אנחנו עייפים.

אורן אסף חזן: רק התחיל, נחמן.

ציפי לבני: – – כל כך הרבה שנים לא קיבלו את עמדותיהם, טענו שהן לא לגיטימיות, איך אותה קבוצה שכחה גם את ההתנהלות הממלכתית של בגין, והופכת לעשות – ועושה לאחרים בדיוק את מה שעשו לאלה שהאמינו בדרכה כל כך הרבה שנים, ואני יכולה להבין את הסיבה.

ציפי לבני: תראו, אנחנו הולכים לראות ממשלת ימין וימין קיצוני וימין מתנחלי – לא, כל המדיניות הזאת, מה שהם מטיפים בבחירות, זה לא יקרה.

ציפי לבני: זה לא יקרה.

ציפי לבני: לא יספחו, לא שטח C ולא שום שטח אחר, לא ימגרו את ה"חמאס", לא ירוצצו את ראשו, לא ימוטטו.

ציפי לבני: יסתבר שכל האידיאולוגיה הזאת, כל המדיניות הזאת, היא לא בת-ביצוע.

ציפי לבני: זה מתסכל.

ציפי לבני: אז מה עושה מי שזה מתסכל אותו?

ציפי לבני: פונה לחלקים החלשים בחברה, מעודד שנאה נגד אויבים מבית, אומר: הנה, אני פטריוט יותר, אני לא יכול ל"חמאס" ואני לא יכול לספח, ואני לא יכול באמת לתת ביטחון, אז אני אעודד את הציבור לחשוב שלהיות חזק זה להיות או לבטא או לפגוע באותם ערכים שהם לא ערכים של חולשה, הם הערכים של הכוח של המדינה הזאת שאנחנו כל כך גאים בהם.

ציפי לבני: וזה קורה גם, בין היתר, כי הסכסוך זולג פנימה וכבר אי-אפשר להמשיך ולהחזיק את הקיפאון הזה באוויר, וכי יכריחו אותנו לעשות דברים שאנחנו לא רוצים.

ציפי לבני: ואני שומעת גם היום שנתניהו דיבר הרבה על שלום בישיבת הסיעה, שזה יפה, באמת, רק אי-אפשר כל הזמן לאותת שמאלה, וכשאתה מגיע לצומת לפנות ימינה.

ציפי לבני: אמור לי מי ממשלתך ואומר לך מי אתה.

אורן אסף חזן: ציפי, רק בשמאל עושים שלום?

ציפי לבני: וזאת הבחירה האמיתית שהייתה בכל נקודת זמן בפני ראש הממשלה, והרכב הממשלה זה לא כורח, זאת בחירה.

ציפי לבני: וגם את הדברים האלה לא רק העולם יודע, גם הציבור בישראל צריך לדעת.

ציפי לבני: אבל הימים האלה הם הימים שבהם אנחנו לא עוסקים בהלקאה עצמית, אלא הימים שבהם אנחנו צריכים לעבור למתקפה, וכפי שיש ממשלה של שותפים טבעיים, אנחנו חייבים לצאת למאבק עם השותפים הטבעיים שלנו.

ציפי לבני: אני לא מדברת על פוליטיקאים – –

אורן אסף חזן: נכון, את מדברת על הפלסטינים.

ציפי לבני: – – ואני גם לא מדברת על הסיכוי שיבוא מישהו מימין שמאוד לא אוהב את נתניהו ולכן הוא יפיל אותו.

ציפי לבני: לא, אני מדברת על דרך, ואני מדברת על אותם אזרחי ישראל שרואים את המתרחש; חלקם מאוד מיואשים, חלקם מרגישים שאין להם כתובת, חלקם מתחילים להרים ידיים.

ציפי לבני: ואנחנו רוצים לצרף אלינו כל אזרח ישראלי שגאה להיות ישראלי מפני שישראל היא באמת – בגלל הערכים שלה, מפני שהיא באמת מדינה שקמה יש מאין – מדינה שתורמת לעולם, מדינת היהודים, שהערכים היהודיים שלה הם ערכים של שוויון, של כבוד; הם לא ערכים דורסניים ולא ערכים קיצוניים ולא ערכים שמבטאים רק ערכים דתיים.

ציפי לבני: ואני רוצה גם לומר, לא, לא, זה לא איזה בכי של אליטה.

ציפי לבני: לא.

ציפי לבני: אני הסברתי בדיוק מאיפה הגעתי – דווקא מהמקום שבו אותה אידיאולוגיה בזמנו לא התקבלה דווקא על-ידי הרוב, ומאותו מקום שבו לא מכתיבים, אלא מקום שמבין שהמדינה הזאת היא של כולנו, ובמדינה הזאת כל אחד רשאי להביע את עמדתו, ובמדינה הזאת כל אחד יכול ורשאי לשאוף לשלום וזאת לא מילה גסה.

ציפי לבני: ובמדינה הזאת יש מספיק אנשים ומספיק אזרחים שמוכנים, יכולים וצריכים לחבור לגוש אחד גדול, לא רק במובן הפוליטי של מי שיושב על איזה כיסא כאן, בחלק הזה של האולם, אלא צריכים לחבור לגוש אחד גדול, להילחם על מילים שהפכו להיות גסות – עדיין להילחם על שלום, להילחם על דמוקרטיה, להילחם על ערכים, להילחם על שוויון – כל המילים האלה שלאט-לאט נעלמות והופכות במשך כל תקופת כהונת הממשלה הזאת ודומותיה למילים גסות במדינת ישראל.

ציפי לבני: ואנחנו, חברים, לא פחות פטריוטים מכל אחד שיושב בצד הזה של האולם, ולקרב הזה אנחנו יוצאים עכשיו, עם פתיחת המושב, ואנחנו קוראים לעוד ועוד חלקים מהציבור הישראלי לחבור ולהצטרף אלינו, כי מה שקרה בפעמים הקודמות זה שהפיצול בתוכנו, הבחירה הזאת היותר-מדויקת, לא אפשרה להתאחד סביב הדבר הגדול באמת.

ציפי לבני: ולכן, ככל שחריף יותר המצב, ככל שרואים את החיבור הזה, את השותפות הזאת, את השותפות הטבעית הזאת, ככה אנחנו צריכים לייצר את השותפות מנגד ולנהל את המאבק הזה על פניה, על זהותה ועל עתידה של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני – הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

ג'מאל זחאלקה: כבוד היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני לא יודע אם אנחנו עומדים בפני סערה אמיתית.

ג'מאל זחאלקה: מי שראה את "אלאדין" של וולט דיסני, יש הקטע שבו הציפור העייפה מנסה להפעיל מכונה שמייצרת סערה מלאכותית שתשליך את האוויר על היהלום הלא-מלוטש, שדרך כך אפשר לראות איפה הקומקום.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, את הציפור מפעיל הווזיר, השר המרושע ג'אפר, ואז, בשביל לראות איפה הקומקום, צריך סערה, ואין סערה, אז הוא מייצר סערה מלאכותית, ואז הציפור העייפה אומרת לווזיר המרושע: אולי נחכה לסערה אמיתית, הוד רשעותך?

ג'מאל זחאלקה: ואני רואה שיש כאן סערה מלאכותית.

ג'מאל זחאלקה: כמובן, סערה מלאכותית – לא שאני מזלזל בשינויים; יעלון יוצא, ליברמן נכנס, מדברים על הקמת גוש פוליטי חדש, הרצוג נראה במלוא עליבותו – איך אומרים – קשה, אני חושב שהוא הגיע לתחתית הבור, אי-אפשר לדחוף אותו עוד יותר.

ג'מאל זחאלקה: זו שעת האנטי-שיא, ה-anti-climax של כל פוליטיקאי.

ג'מאל זחאלקה: אבל מבחינה פוליטית-מדינית אין שינוי: ליברמן ייכנס, אין שיחות פוליטית – מה, יהיו עוד יותר "אין שיחות"?

ג'מאל זחאלקה: עוד יותר מן האין?

ג'מאל זחאלקה: אין תקווה – הוא יכול להוסיף עוד אפסים לאפס תקווה?

ג'מאל זחאלקה: אפס סיכוי להגיע להסדר – הוא יכול להוסיף עוד אפסים לאפס שישנו?

ג'מאל זחאלקה: אז מבחינה מדינית אין שינוי.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לא יהיה שינוי.

ג'מאל זחאלקה: הממשלה כל כך קיצונית – היא מאפסת כל סיכוי לתקווה ולשינוי, כך שאי-אפשר לאפס יותר.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר לעשות ממשלה יותר קיצונית – היא כל כך קיצונית שאין על מה לדבר.

ג'מאל זחאלקה: הוא יכול להיות יותר קיצוני מבנט, מנתניהו?

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל זאת יש סכנות, ואני אגיד לכם איפה הסכנה דווקא בממשלה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: אומרים שליברמן הוא תופעה רטורית.

ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, אני יכול להעיד את זה באופן אישי, אני הייתי באוניברסיטה כשהוא היה – הוא, צחי הנגבי וישראל כץ – הוא היה הראשון לצעוק והראשון לברוח כשיש ריב.

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל זאת – – –

נחמן שי: אתה היית באולם?

ג'מאל זחאלקה: כן, לא רק אני, גם אחרים.

ג'מאל זחאלקה: גם כבל היה בתקופה מסוימת.

עבדאללה אבו מערוף: אבל הוא לא – – –

ג'מאל זחאלקה: לא, לא, לא.

ג'מאל זחאלקה: תימנים זה סיפור אחר.

ג'מאל זחאלקה: הוא תופעה רטורית.

ג'מאל זחאלקה: הוא, יש לו הצעות מטורפות כל יום.

ג'מאל זחאלקה: למה הוא אומר את זה?

ג'מאל זחאלקה: הוא לא טיפש, הוא יודע שזה לא יתגשם, אבל זה נותן לו נקודות, שהוא הכי שונא ערבים.

ג'מאל זחאלקה: במירוץ לגזענות, לקיצוניות, לפאשיזם הוא רוצה להיות במקום הראשון.

ג'מאל זחאלקה: הבעיה בממשלה הזאת, שחלק מהצעותיו, חבר הכנסת מרגלית, המטורפות, יתקבלו.

ג'מאל זחאלקה: נתניהו יגיד לו: איזה יופי.

ג'מאל זחאלקה: הוא יחשוב להגיד את זה באופן רטורי, וזה יכול להפוך למציאות כי בממשלה הזאת יכולות להתקבל ההחלטות הכי מטורפות שאפשר להעלות על הדעת, ולכן זה מסוכן.

ג'מאל זחאלקה: אבל בכל זאת, מה ההבדל בין ליברמן ליעלון?

ג'מאל זחאלקה: יעלון היה שתקן, הוא לא דיבר.

ג'מאל זחאלקה: הוא עשה הרבה, הוא דיבר מעט, אבל עשה דברים נוראיים, נוראיים.

ג'מאל זחאלקה: הלוואי שהוא היה רק מדבר, הלוואי שיעלון היה מדבר בעברית הצחה והמלוטשת שלו.

ג'מאל זחאלקה: הלוואי שהנאומים שלו היו נאמרים בכנסת, ולא הוראות לחיל האוויר להפציץ בעזה.

ג'מאל זחאלקה: ומבחינתו של הילד בעזה, מה ההבדל אם עושה את זה אדם שהוא פאשיסט במוצהר, באידיאולוגיה, בתפיסת עולם, כמו ליברמן, אומר למטוסים: תלכו להפציץ, או מה שנקרא בארץ מלח הארץ, קיבוצניק וכו', והישראלי המוסרי-כביכול?

ג'מאל זחאלקה: מה אכפת לילד – מוסרי, לא מוסרי, כאשר נופלות עליו הפצצות?

ג'מאל זחאלקה: מה ההבדל?

אראל מרגלית: ההבדל זה הכוונה.

ג'מאל זחאלקה: איזה כוונה?

ג'מאל זחאלקה: אתה מפציץ עלי פצצות, איזה כוונה?

אראל מרגלית: הכוונה – – –

ג'מאל זחאלקה: איזה כוונה?

ג'מאל זחאלקה: איזה כוונה יכולה – יהרוג ילד קטן.

ג'מאל זחאלקה: 400 ילדים הרג יעלון בעזה.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דבר פשוט.

ג'מאל זחאלקה: והחגיגה התקשורתית, שהוא איש אציל, איש מוסרי, מעידה על תת-מוסריות של הפוליטיקה הישראלית.

ג'מאל זחאלקה: כל מי שנתן מילה טובה על יעלון הוא אדם לא מוסרי, אפילו אם הוא קיבל הכשר מאסא כשר הלא-מוסרי.

ג'מאל זחאלקה: איך אתה יכול להגיד שזה אדם מוסרי, כשבמו-פיו הוא נתן הוראה להרוג 2,200 פלסטינים בעזה?

ג'מאל זחאלקה: איזה מוסר זה?

ג'מאל זחאלקה: איפה כתוב?

ג'מאל זחאלקה: לפי איזה תפיסת עולם?

ג'מאל זחאלקה: ולכן, ההבדל – הסערה היא מלאכותית – – –

אראל מרגלית: יש עכשיו תוכנית אמיתית לשקם את עזה, ואי-אפשר לעשות שם כלום בגלל ה"חמאס" הדפוק הזה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה – – –

אראל מרגלית: תוכנית אחרי תוכנית, אחד לאחד – – –

ג'מאל זחאלקה: אל תהרוס.

ג'מאל זחאלקה: אל תהרוס.

ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.

אראל מרגלית: מים נקיים כדי שהאנשים שם בצפון יהיו להם מים בלי מלח.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אראל מרגלית: 2.

אראל מרגלית: כדי לעשות שם איזה אזור של תעסוקה; 3.

אראל מרגלית: וכל דבר, כל שק מלט, כל דבר שמעבירים לשם – לאן הולך המלט?

ג'מאל זחאלקה: אני אגיד לך.

אראל מרגלית: אני שואל אותך – –

ג'מאל זחאלקה: אני אענה לך.

אראל מרגלית: – – לאן הולך המלט?

ג'מאל זחאלקה: אני אענה לך.

אראל מרגלית: איך אפשר לשקם את זה?

ג'מאל זחאלקה: תן לי לענות לך.

אראל מרגלית: אני שואל אותך.

אראל מרגלית: עזוב את יעלון, תעזוב את ליברמן.

אראל מרגלית: אני שואל אותך.

ג'מאל זחאלקה: אני אענה לך במילים של משורר ישראלי.

אראל מרגלית: איך אפשר לשקם כדי שאנשים שם יחיו כמו בני-אדם?

ג'מאל זחאלקה: טוב.

אראל מרגלית: מה הם עושים עם המלט שמעבירים להם?

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: השאלה ברורה אפילו לי, חבר הכנסת מרגלית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה – – –

אראל מרגלית: אני שואל אותך, תסתכל על עצמך כרגע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מרגלית.

ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה את המוסר הישראלי הזה.

אראל מרגלית: מה זה מוסר?

ג'מאל זחאלקה: תן לי להגיד את המשפט שלי, בסדר?

ג'מאל זחאלקה: מחלקים סוכריות לילדים כשמתקיפים אותם.

אראל מרגלית: איזה סוכריות?

אראל מרגלית: באמת.

ג'מאל זחאלקה: המשורר כתב ככה: כשמחלקים סוכריות לילדים, כך נאמר בתדרוך, צריך לבדוק אם נשארו להם שפתיים כדי שיודו בחיוך.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו אתה הורס בעזה, ואתה בא ואומר: אני רוצה לשקם.

אראל מרגלית: אגיד לך משהו על יעלון?

אראל מרגלית: – –

ג'מאל זחאלקה: אל תהרוס.

ג'מאל זחאלקה: אל תהרוס.

אראל מרגלית: – – 80 עמודים – – –

ג'מאל זחאלקה: אל תהרוס.

ג'מאל זחאלקה: יש קריטריונים ברורים לפשעי מלחמה.

ג'מאל זחאלקה: ומי שמבצע פשעי מלחמה הוא אדם שצריך לתת את הדין על כך.

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר להגיד עליו "אדם מוסרי".

ג'מאל זחאלקה: אי-אפשר.

ג'מאל זחאלקה: דם אחינו מעזה זועק מהאדמה.

ג'מאל זחאלקה: איך אתם אומרים?

ג'מאל זחאלקה: יעלון הוא פושע מלחמה.

ג'מאל זחאלקה: מי שהורג 2,200 אנשים, מי שנותן הוראות להפציץ ולהרוג כל כך הרבה אנשים, אין מילה אחרת להגיד עליו.

מיקי לוי: גם עזמי בשארה – – –

ג'מאל זחאלקה: ואל תגידו שהוא מוסרי.

מיקי לוי: אדוני, גם עזמי בשארה – – –

ג'מאל זחאלקה: אל תגידו.

יואל חסון: ומי שתומך בטרור – – –

מיקי לוי: – – –

יואל חסון: מי שתומך בטרור כמו החברה שלך, איך הוא, פושע מלחמה או לא?

מיקי לוי: עזמי בשארה – – –

קריאות: – – –

יואל חסון: מי שתומך בטרור.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו – – –

מיקי לוי: תביא את עזמי בשארה – – –

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים להיות עם מצפן, עם מינימום של תפיסה מוסרית.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול – אני לא יודע איך אתם מסתכלים במראה; איך אתם מסתכלים במראה, להגיד על אדם שנתן הוראה להרוג כל כך הרבה אנשים "אדם מוסרי", "מלח הארץ".

ג'מאל זחאלקה: מה ההבדל אם ההוראות האלה ניתנות בעברית עילגת, עלובה, כמו זו של ליברמן, או בשפה תקנית ומלוטשת כמו זו של יעלון?

ג'מאל זחאלקה: מה ההבדל אם נותן ההוראה הוא פטפטן, או פחדן, או חייל אמיץ וגיבור?

ג'מאל זחאלקה: מה ההבדל?

ג'מאל זחאלקה: התוצאה היא אותה תוצאה, ומוסר נבחן לא רק על-פי כוונות, אלא בעיקר על-פי התוצאה.

ג'מאל זחאלקה: ואתה לא יכול להעלים עין מהתוצאה.

ג'מאל זחאלקה: אני זורק פצצה מהאוויר, ואני, לא אכפת לי מה קורה, אני רק זרקתי את הפצצה.

ג'מאל זחאלקה: אנשים מתו.

ג'מאל זחאלקה: לא התכוונתי להרוג אזרחים.

ג'מאל זחאלקה: אני רק זרקתי את הפצצה, אני אחראי לכוונות שלי, רציתי שהפצצה הזאת תפגע בזה ובזה ובזה.

ג'מאל זחאלקה: הפצצה הטיפשה הזאת הרגה גם ילדים – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: – – אז צריך להאשים את הפצצה, לא אותי.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר, אין שינוי פוליטי, יש מצב שיותר קל לנו היום להסביר שממשלת ישראל עושה דברים נוראים – עם ליברמן יותר קל – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ג'מאל זחאלקה: – – יותר קל לנו לחשוף את המדיניות העוינת לשני העמים של ממשלת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת תמר זנדברג, שתנמק הצעת אי-אמון מטעם סיעת מרצ: ממשלת ישראל אינה ראויה לאמון בשל הקיפאון המדיני, המצב הכלכלי, הפערים בחברה, יוקר המחיה, המשבר בדיור וגילויי הגזענות.

תמר זנדברג: זהו?

תמר זנדברג: אפשר להצביע על זה?

תמר זנדברג: אפשר להצביע על מה שאמרת?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני באמת כל פעם מתאמן על קריאת שמות הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שנשמע את ההנמקה של חברת הכנסת תמר זנדברג, השר המקשר, חבר הכנסת יריב לוין, ישיב על שלוש ההצעות גם יחד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: חברות וחברים, האמת, הפוליטיקה הישראלית כבר ידעה עליות ומורדות בימי חייה.

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

תמר זנדברג: אנחנו די מורגלים בזה.

תמר זנדברג: אומרים על הפוליטיקה שלנו שהיא מכוערת, שהיא צינית, שהיא מושחתת, שהיא מלוכלכת, ועלינו הפוליטיקאים אומרים שאף אחד לא מאמין לנו.

תמר זנדברג: ואתם יודעים מה, השבוע הוכחתם כולכם – מהצד הזה ועד הצד הזה – הוכחתם שמי שאומר את זה הוא פשוט צודק.

תמר זנדברג: זה היה שבוע ששבר שיאים; מצד אחד שיאים של ימניות קיצונית, מצד שני שיאים של ציניות, שיאים של חוסר אמון.

תמר זנדברג: זה היה שבוע הקומבינות.

תמר זנדברג: איזה קו אדום לא נחצה פה?

תמר זנדברג: זה היה שבוע שבו ניסו לשכנע אותנו שאין הבדל בין הזדמנות מדינית נדירה לבין הפצצת סכר אסואן.

תמר זנדברג: או זה, או זה, מה שיבוא, הכול הולך.

תמר זנדברג: אין בעיה.

תמר זנדברג: רגע אחד ועידת שלום היסטורית בפתח, ורגע שני תופי מלחמה.

תמר זנדברג: לנו זה לא חשוב, הכול בסדר, מה שיבוא.

תמר זנדברג: והציבור?

תמר זנדברג: כולנו רק בובות על חוט בתיאטרון ההישרדות הפוליטית האישית.

תמר זנדברג: בסוף השבוע הזה, כנראה בימים הקרובים – נראה מה יקרה – עומד להיות מופקד תיק הביטחון, באופן חסר תקדים – וכבר היו כאן שרי ביטחון ימניים – אבל תיק הביטחון עומד להיות מופקד בידי גזען אלים, שטחי ומושחת.

תמר זנדברג: אדם שמבטיח לנו להכות ב"חמאס", וכל מה שהוא הכה בחייו זה ילדים בני 12 שהציקו לבן שלו; אדם שהפגין מול בית-המשפט הצבאי, שעכשיו הוא עומד להיות מופקד עליו, כדי לשחרר חייל שחשוד בהוצאה להורג ללא משפט מול המצלמות, ובניגוד לכל הוראות הפתיחה ובניגוד לרוח צה"ל.

תמר זנדברג: והנה, מוקדם מהצפוי, אני חייבת לציין, זה עובד; אתמול שוטרים בלבוש אזרחי ביצעו לינץ' – אין מילה אחרת לתאר את זה – לינץ' באזרח ישראלי במרכז תל-אביב לאור יום.

תמר זנדברג: הפשע: ערבי.

תמר זנדברג: באותו מקום בדיוק שבו רק לפני שנה הפגנה של יוצאי העדה האתיופית הפכה לאלימות משטרתית, גם היא עם סוסים, עם זרנוקים.

תמר זנדברג: חברות וחברים, תחת השלטון שלכם, הליכוד, הרחובות שלנו הפכו להיות לא בטוחים.

תמר זנדברג: טרור אלים כבר חצי שנה, ואין להם פתרון.

תמר זנדברג: מה אתם מצפים, שאנחנו נתרגל?

תמר זנדברג: שאנחנו נגיד: אה, אוקיי, הכול בסדר?

תמר זנדברג: שלא נשים לב שכשיש ואקום של קיפאון ושל חוסר עשייה אז לוואקום הזה נכנסת אלימות?

תמר זנדברג: אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה.

תמר זנדברג: שוטרים אלימים שמרשים לעצמם, שאין להם פחד לא מהחוק ולא מהמשפט – הם מסמלים את התרסקות הערכים שלנו.

תמר זנדברג: אבל זה לא קורה לבד.

תמר זנדברג: השוטרים האלה, שהרביצו, הם פחדנים – פחדנים במדים, או בלי מדים, במקרה הזה, אבל הם מובלים על-ידי פחדנים בחליפות, שזה אתם.

תמר זנדברג: הלינץ' הזה הוא תוצאה של הסתה, הוא תוצאה של גזענות, של פילוג ושל שנאה שממשלות נתניהו לדורותיהן זורעות פה כבר די הרבה שנים.

תמר זנדברג: התפקיד ההיסטורי של בנימין נתניהו אישית ייכנס לדפי ההיסטוריה של מדינת ישראל, ולא לטובה כמו שהוא חושב או כמו שהוא מצפה.

תמר זנדברג: נתניהו ייזכר לדורות כאיש שסירב לכל הזדמנות, חרחר ריב ומדון, עשק את משאבי הטבע של מדינת ישראל ומכר אותם בנזיד עדשים, לקח ממי שאין לו בשביל לתת למי שיש לו.

תמר זנדברג: מדובר על ראש ממשלה שרדף עיתונאים, שמסית נגד פעילי זכויות אדם, נגד שופטים ונגד קציני צה"ל, ושבשיא כהונתו אנשים מוכים מכות רצח ברחוב לאור יום.

תמר זנדברג: ראש ממשלה שלא מחמיץ שום הזדמנות לשחרר פוסטים בפייסבוק שקושרים בין פיגועי הטרור העולמי באיסטנבול ובין פעילות של ארגוני זכויות אדם, אבל עד לרגע זה, 24 שעות אחרי, עדיין לא מצא רגע להתקשר למשפחה של מייסם אבו אלקיעאן.

תמר זנדברג: זה ראש ממשלה שבכיריו ומקורביו איבדו בו אמון, והם לא מתביישים להגיד את זה.

תמר זנדברג: רמטכ"לים לשעבר כמו דן חלוץ ואמנון ליפקין-שחק אמרו שהוא מונע משיקולים פוליטיים זולים, שהוא מסוכן לישראל, שהוא חייב ללכת הביתה.

תמר זנדברג: מאיר דגן, זיכרונו לברכה, אמר שהוא מדרדר אותנו לסופו של החלום הציוני.

תמר זנדברג: לא פחות.

תמר זנדברג: עמי אילון כינה אותו שקרן פתולוגי, וגבי אשכנזי הכריז שהוא חוטף את המדינה.

תמר זנדברג: אבל, אני חייבת להגיד, עד כאן אנחנו דיברנו את כל הדברים האלה בכל השנה האחרונה.

תמר זנדברג: השאלה היא לא רק מה התפקיד של נתניהו והממשלה שלו, אלא גם מי עומד מולו.

תמר זנדברג: ומי שעומד מולו זה יאיר "לא נשב עם הזועבי'ז" לפיד, והרצוג "רק שלא יגידו שאנחנו אוהבי ערבים".

תמר זנדברג: אז פלא שמרביצים לערבי ברחוב?

תמר זנדברג: מי ייתן קונטרה לזה?

תמר זנדברג: מי יאייש את ספסלי האופוזיציה?

תמר זנדברג: אפילו היום, היום, הבוקר הזה, אחרי הפיאסקו שעוד שנייה אני אגיע אליו, עדיין ביבי משתמש בהרצוג בצורה הצינית ביותר שאפשר להעלות על הדעת: הוא אומר שהוא שומר לו תיקים בממשלה.

תמר זנדברג: כל זה כדי לא להכריע בריבים בליכוד ושלא יהיו לו עוד נעלבים, שהוא לא יכול לספוג את זה, והרצוג בולע את הפיתיון ומצייץ בטוויטר: הדלת נסגרה.

תמר זנדברג: באמת, בוז'י?

תמר זנדברג: הדלת נסגרה?

תמר זנדברג: וואו, מה אתה אומר?

תמר זנדברג: אחרי שבעטו אותך החוצה מהדלת, גלגלו אותך מכל המדרגות, ניערו אחריך את האבק וטרקו את הדלת, אתה אומר לנו שהדלת נסגרה?

תמר זנדברג: באמת לא ידענו.

תמר זנדברג: ובישיבת הסיעה, אחרי שחטפת מהחברים שלך מילים קשות כמו שאנחנו, אף אחד ממרצ, לא נוכל לעולם להגיד, אתה מסביר לנו שעשית טעות ואתה לוקח אחריות?

תמר זנדברג: אופס, טעינו, טעות.

תמר זנדברג: טעות לעולם חוזרת.

תמר זנדברג: עכשיו, אחרי הדברים האלה בוז'י כבר אמר ובטח עוד יגיד, וגם פה תכף יעלו חברים ממפלגת העבודה ויגידו שמרצ זה שמאל קיצוני, אנרכיסטי, כל מה שאתם אוהבים להגיד על השמאל; בעצם לצטט את הימין, כי זה משהו מקורי, אבל בסדר, אני חייבת להגיד משהו לחברים במפלגת העבודה: תקשיבו לנו טוב, אנחנו מכירים את המצביעים שלכם, אתם יודעים למה?

תמר זנדברג: כי הם שמאלנים.

תמר זנדברג: הם פונים אלינו בימים האחרונים, הם מספרים לנו שהם התלבטו בין העבודה לבין מרצ – – –

יואל חסון: אין לך נגד נתניהו להגיד שום דבר יותר?

יואל חסון: לאופוזיציה לחתוך – – –

תמר זנדברג: יואל חסון, מדובר על מצביעים שלך.

תמר זנדברג: יש להם כל כך הרבה יותר שכל וכל כך הרבה יותר אומץ ממה – – –

יואל חסון: תקשיבי טוב.

יואל חסון: ובגלל זה את חמישה מנדטים – – – בדיוק בגלל זה.

תמר זנדברג: – – – מכם – ממה שאתם שלחתם לכנסת.

יואל חסון: ואתם התחננתם שנציל אתכם.

יואל חסון: אתם התחננתם שנציל את מרצ.

תמר זנדברג: יואל חסון – – –

יואל חסון: אתם התחננתם שנציל את מרצ, שמרצ לא תתרסק – – –

עיסאווי פריג': – – – על מה אתה מדבר – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חסון – –

יואל חסון: – – – תגידי תודה לספסלי המחנה הציוני – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – גם השתלטת על כיסא ששייך לסיעת הליכוד וגם צועק קריאות ביניים.

יואל חסון: סליחה, אדוני היושב-ראש?

יולי יואל אדלשטיין: גם השתלטת על כיסא ששייך לסיעת הליכוד וגם אתה צועק קריאות ביניים.

יחיאל חיליק בר: היו"ר, נראה לי שהוא מרגיש שם יותר מדי נוח.

יחיאל חיליק בר: נראה לי שאתה מרגיש שם יותר מדי נוח, יואל.

מיכל רוזין: זו בדיוק הבעיה שלהם – – –

יואל חסון: פשוט יותר נוח לצעוק מפה.

יולי יואל אדלשטיין: טוב.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: הזמן הוא של תמר זנדברג.

מיכל רוזין: – – – רק סמלי שהוא יושב שם עכשיו – – –

תמר זנדברג: אני יודעת שהאמת כואבת – –

יואל חסון: – – –

תמר זנדברג: – – אבל המצביעים שלכם, המחנה הציוני, פונים אלינו בימים האחרונים, והם אומרים לנו שהם התלבטו – –

יחיאל חיליק בר: כל ה-800,000?

תמר זנדברג: – – והם אומרים לנו, חיליק בר, שהם התלבטו והם הצביעו לכם כי הם רצו אלטרנטיבה, הם רצו שינוי, והם קיבלו אותו דבר: עוד זחילה מבישה לעוד ממשלת ימין.

תמר זנדברג: אתם לא מתביישים?

תמר זנדברג: את הדין-וחשבון אתם חייבים לא לי ולא למרצ, אתם חייבים לציבור ענק – –

יחיאל חיליק בר: זה מה שאנחנו צריכים ללמוד מהצד הזה של הבית:

יחיאל חיליק בר: קצת פרגון לצד השני – – –

תמר זנדברג: – – למחנה גדול מאוד שמסתכל עליכם ומתבייש – –

יחיאל חיליק בר: – – – תלמדי מהצד – – –

תמר זנדברג: – – ומתבייש בחברי הכנסת שיושבים כאן כרגע והצהירו במיקרופון של הפייסבוק שהם מתנגדים לכניסה לממשלה – –

יחיאל חיליק בר: – – – תתביישי לך – – – נמאס – – – כבר.

יחיאל חיליק בר: נמאס – – – כבר.

יחיאל חיליק בר: תפסיקו לירות בתוך הנגמ"ש – – –

תמר זנדברג: – – אבל הם חיכו לתפור את החליפה בדרך לשר בלי כלום או לוועדת שום דבר.

יחיאל חיליק בר: – – – מחוץ לנגמ"ש, מחוץ לנגמ"ש, יקירתי.

יחיאל חיליק בר: יש שם צד שלם לירות בו פוליטית – – – זה – – – שלכם.

תמר זנדברג: הם מתביישים.

יחיאל חיליק בר: תראי איך היושב-ראש נהנה.

יחיאל חיליק בר: הוא אפילו – – – תראי איך הוא נהנה.

מיכל רוזין: אולי זה – – –

תמר זנדברג: הם מתביישים בחברי כנסת שמכירים כל כך טוב את נתניהו ואת הנזק המצטבר שהוא גורם לישראל, עד שהם שכנעו את עצמם – – –

עיסאווי פריג': – – –

חיים ילין: – – – אני מבקש: תמשיכו, תמשיכו.

חיים ילין: כמה שיותר תמשיכו – – –

מיקי לוי: – – – אש על כוחותינו – – –

מיכל רוזין: – – –

עיסאווי פריג': – – – אתם יצרתם אותם – – –

תמר זנדברג: חבר הכנסת חיליק בר, ברוך הבא לאופוזיציה.

תמר זנדברג: אנחנו מברכים אותך על הצטרפותך המאוחרת.

תמר זנדברג: שלום רב.

יחיאל חיליק בר: הייתי באופוזיציה לפנייך.

יחיאל חיליק בר: הייתי באופוזיציה לפנייך.

תמר זנדברג: שנה שלמה חיכית להיות שר – –

יחיאל חיליק בר: מה את אומרת?

תמר זנדברג: – – זה לא יצא לפועל.

תמר זנדברג: חבל מאוד – – –

יחיאל חיליק בר: מותר לשקר?

יחיאל חיליק בר: חשבתי שלפחות אמת יש בכם.

יחיאל חיליק בר: אבל גם שקרנים אתם.

יחיאל חיליק בר: הנה.

יחיאל חיליק בר: הרי את יודעת את האמת.

יחיאל חיליק בר: את יודעת שמה שאת אומרת זה שקר – –

עיסאווי פריג': תגלה לנו מה הבטיחו לך – – –

יולי יואל אדלשטיין: טוב, אני מבקש לאפשר לחברת הכנסת תמר זנדברג לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: היא כרגע לא יכולה לסיים כי עצרתי את השעון.

יחיאל חיליק בר: – – את יודעת שאני הייתי מהמתנגדים של הדבר הזה, אז אל – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, סגן יושב-ראש הכנסת – – –

עיסאווי פריג': – – – מה הציעו לך?

יחיאל חיליק בר: מותר לשקר במליאה, אדוני יושב-ראש הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: אוהו, זאת שאלה פילוסופית עמוקה.

יחיאל חיליק בר: תקנון.

תמר זנדברג: כל חברי הכנסת של המחנה הציוני והעבודה – –

יחיאל חיליק בר: עמר בודק.

תמר זנדברג: – – הייתה לכם בחירה בין חרפה לאופוזיציה, בחרתם חרפה וקיבלתם אופוזיציה.

תמר זנדברג: עכשיו נשאלת השאלה האם אתם מסוגלים לקום מהאפר הזה ומהעפר הזה שאתם הובלתם אותנו אליו, את כל המחנה הגדול הזה, בשבועות האחרונים ובשבוע האחרון ובימים האחרונים.

יחיאל חיליק בר: לא יהיה גדול אם תמשיכי לדבר ככה, הוא לא יהיה גדול אם תמשיכי לדבר ככה.

יחיאל חיליק בר: תראי כמה הימין מבסוט מהדיבורים שלך – – –

תמר זנדברג: האם אתם מסוגלים לקום מזה ולהתחיל ללכת, להתחיל לעבוד?

תמר זנדברג: האם יש בכם הכוח?

תמר זנדברג: האם יש בכם האמונה בצדקת הדרך?

תמר זנדברג: כי לנו נדמה – –

יחיאל חיליק בר: יש לנו פי-חמישה כוח מאשר לכם – – –

תמר זנדברג: – – שזה הדבר הראשון שאיבדתם.

תמר זנדברג: השבוע הזה זה קריאת השכמה.

תמר זנדברג: הוא היה קריאת השכמה מצלצלת – –

יחיאל חיליק בר: אז תעזרו לנו להשכים ואל – – –

תמר זנדברג: – – קריאת השכמה לכל מי שאוהב את ישראל – –

יחיאל חיליק בר: – – – את לא מבינה שאת משרתת את הימין – – –

תמר זנדברג: – – מי שיודע – – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת בר.

תמר זנדברג: – – – מי שיודע שיכול להיות כאן אחרת.

תמר זנדברג: יכול להיות כאן או אנחנו או הוא, ולא אנחנו והוא ביחד.

יחיאל חיליק בר: אז תילחמי החוצה, לא בפנים.

יחיאל חיליק בר: תפסיקו עם ההלקאה העצמית הזאת כבר.

תמר זנדברג: יש לנו בחירה בין כיבוש, אלימות, התנחלות ועוני לבין עתיד, אחריות, צדק, שוויון ודמוקרטיה.

יחיאל חיליק בר: על זה תדברי.

תמר זנדברג: עכשיו, אנחנו כאן, נכון שאנחנו מרצ מפלגה קטנה, אבל נדמה לי שהשבוע הזה הוכיח משהו אחד:

תמר זנדברג: שאנחנו אולי המפלגה הכי חשובה באופוזיציה, אולי המפלגה היחידה באופוזיציה; היחידה שהיא ממש אופוזיציה.

תמר זנדברג: אתה יודע מה, חיליק, אנחנו באמת מזמינים אתכם – –

יחיאל חיליק בר: – – – האמיתי באופוזיציה?

תמר זנדברג: – – להצטרף אלינו לאופוזיציה חדה, חזקה, זועמת אבל עם זאת מלאה תקווה; אופוזיציה שמשלבת ידיים, שלא מתנצלת ולא מתבלבלת ולא מחפשת לעצמה כיסא ריק מתוכן ולא מחפשת לעצמה כל שנייה אקזיט מהאופוזיציה, אלא יודעת שאופוזיציה היא הדרך להציע עתיד אחר למדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת, שר התיירות חבר הכנסת יריב לוין, להשיב על שלוש הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע גם את ההצעה של יש עתיד, שהיא קצת שונה מבחינת הנושא, והשר לוין ישיב גם על ההצעה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': מה יש לכבוד השר להגיד?

עיסאווי פריג': אני לא מבין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, יש לי להגיד שהתגעגעתי כמובן.

יריב לוין: האמת שאני תמיד מתגעגע לאולם המליאה – –

מיכל רוזין: בעיקר לחברות וחברי מרצ, נכון?

יריב לוין: – – שאני תמיד חושב שזאת זכות גדולה לשבת בו.

יריב לוין: אני פחות מתגעגע להשיב על הצעות האי-אמון האלה, לא משום שאני חושב שמוסד האי-אמון הוא לא חשוב, אלא משום שהאופן שבו העניין הזה מתנהל הוא בעיני לא רציני.

יולי יואל אדלשטיין: כבר שינינו את זה, אדוני, אתה יודע.

יולי יואל אדלשטיין: אתה התחלת את השינוי הזה בזמנו.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, שוב חוזר הניגון, הכול, הקיפאון והמצב והכול.

יריב לוין: אין אפילו דבר אחד ספציפי – –

עיסאווי פריג': זה לא נכון?

עיסאווי פריג': זה לא נכון?

יריב לוין: – – שאפשר להצביע עליו.

יריב לוין: אבל בכל זאת היה הפעם, אני חושב, אדוני היושב-ראש, משהו שונה ממה שאנחנו מורגלים בו, כי לעתים הרגשתי בדיון הזה כאילו אני בכלל לא צד.

יריב לוין: היו פה דיונים בין סיעות האופוזיציה – זו אומרת על זו כך, והשנייה אומרת על רעותה אחרת.

זוהיר בהלול: הגעת אל נחלתך.

מיכל רוזין: – – –

יריב לוין: ואני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שלפחות בעניין הזה אני חושב שהיה דיון הרבה יותר רציני וענייני מאשר בשאלה של מה עושה הממשלה ומה עושה הקואליציה.

יריב לוין: רבותי, אני אענה באמת בכותרות קצרות, כי אני יכול הלוא לדבר כאן גם זמן רב על הדברים האלה.

יריב לוין: אני חושב שלהגיע לכאן מייד אחרי הדברים שאמר נשיא מצרים, שמבטאים באמת איזו רוח אחרת שנושבת כאן באזור, כתוצאה מהרבה מאוד מהלכים שממשלת ישראל עושה ומעמידה עיקשת של ממשלת ישראל על עקרונות מאוד ברורים של רצון בשלום מצד אחד, נכונות ללכת למהלכים מדיניים, אבל לצד העניין הזה – עמידה על הביטחון ומלחמה עיקשת בטרור והבחנה חדה כתער בין אלה שאפשר להידבר אתם לבין אלה שצריך להילחם בהם כדי למגר אותם – אני חושב שדבר מן הסוג הזה היה ראוי באמת לדיון מעמיק: הנה, אמר נשיא מצרים את מה שאמר, בוא נראה לאיזה כיוונים נכון ללכת, מה נכון לעשות.

יריב לוין: שום דבר מכל זה לא קרה כאן, וחבל.

יריב לוין: אני יכול לומר שהיום מגיע לכאן ראש ממשלת צרפת, נועד עם ראש הממשלה, במסגרת הבידוד שישראל נמצאת בו וחוסר הרצון של מנהיגים להיפגש עם ראש הממשלה.

יריב לוין: אז שוב פגישה רמת-דרג בתפקיד החשוב באמת של ראש ממשלה של מדינה מרכזית, שמגיע לכאן, ואני חושב שזו רק דוגמה אחת מני רבות.

יריב לוין: אני גם חושב שיש היום הבנה ברורה שממשלת ישראל רוצה ונכונה לקיים תהליך.

יריב לוין: אגב, ראש הממשלה – הוא קרא, אני חושב, בשבוע או בשבועיים האחרונים כמה פעמים לאבו מאזן: תבוא לכאן, אני מוכן ללכת לשם.

יריב לוין: אני אומר לכם את האמת, אני באופן אישי אמרתי לא פעם, ואני אומר גם היום, אני חושב שאבו מאזן הוא – בעיני – –

עיסאווי פריג': משא-ומתן בין סוס לרוכבו.

יריב לוין: – – לא רק שלא הפתרון, הוא בעיני לב הבעיה, זו דעתי.

יריב לוין: בא ראש הממשלה ובכל זאת החליט שהוא קורא לו לכאן.

יריב לוין: במקום שתעמדו על הדוכן כאן ותקראו לאבו מאזן להיענות לקריאה של ראש הממשלה – הרי מה פשוט מזה?

יריב לוין: אני לא ביקשתי – – –

מיכל רוזין: מי שממנה את ליברמן לשר ביטחון – – –

יריב לוין: לא ביקשתי שתבקרו חס וחלילה את האיש הזה, את רב-המרצחים הזה, שאתם לא פעם הולכים וכמעט משתחווים בפניו; להפך, אמרתי: תלכו – הנה, בא ראש הממשלה, אומר: אני שם את הכול בצד, אני קורא לאבו מאזן באופן אמיתי: בוא ננהל משא-ומתן.

יריב לוין: מה התשובה שלכם?

יריב לוין: איזה התקפות אמורפיות כאלה על הממשלה, אף מילה שקוראת להתקדם בתהליך הזה וכן הלאה.

יריב לוין: לכן אני חושב שלפחות כל מה שנאמר בנושא המדיני הוא באמת לגמרי לגמרי לא רציני.

יריב לוין: אני חושב שבתחום הכלכלי – גם שם אלה באמת באמת טענות כל כך לא רציניות; אני אתייחס אליהן יותר בפירוט, אני חושב, כאשר נשמע את הצעת האי-אמון של סיעת יש עתיד, שאגב, אני מוכרח לומר לזכותה, באמת מיקדה את העניין בנושא מסוים, לפחות על-פי דברים שנכתבו, גם בנוגע לנושא הצמיחה, שהוא באמת נושא כבד ומשמעותי וראוי להתייחסות.

יריב לוין: ואני לעניין הזה בהחלט אתייחס יותר בהרחבה כאשר אני אשיב על הצעת האי-אמון מטעם סיעת יש עתיד.

יריב לוין: אני רק אגיד עוד משפט אחד.

יריב לוין: אני חושב שלדבר על הבעיות הכלכליות, ושוב לא להזכיר אפילו במילה את העובדה שממש בימים אלה הושלם ההסכם בנושא הגז, הסכם שהוא חיוני – חיוני – לעתיד הכלכלי של מדינת ישראל, אחרי שאתם עשיתם הכול כדי להכשיל אותו – ונכנס כאן חברי השר שטייניץ, שעמל על העניין הזה וראוי באמת לברכה ולהערכה, אני חושב, מכל הבית הזה, על העבודה שהוא עשה – –

מיכל רוזין: – – – כי הזהירו אותו – – –

מיקי לוי: אם האופוזיציה לא הייתה לוחצת – – –

יריב לוין: – – על עבודה מצוינת שהוא עשה בנושא הזה; אגב, לא רק כדי להוציא את הגז שקיים באדמה עם החברות שאתן חתמנו הסכמים בשעתן, אלא גם כדי להבטיח את זה שתגענה לכאן השקעות נוספות.

יריב לוין: כי מה לעשות, כל משקיע מסתכל על מה שמתרחש כאן – –

מיכל רוזין: זה לא הוא, זה ראש הממשלה.

יריב לוין: – – וכשהוא רואה את חוסר האחריות וההתלהמות שיוצאים מהבית הזה, הוא חושב פעמיים אם להשקיע כאן כסף.

יריב לוין: ואני חושב שהמהלך הזה של השלמת מתווה הגז הוא מהלך היסטורי, בעל חשיבות עצומה, שיש לו תרומה מיידית לכלכלת ישראל, לא רק ביום שהגז יצא, אלא להשקעות ולמשקיעים שעכשיו שוקלים אם להיכנס לכאן ולהשקיע.

יריב לוין: הייתם צריכים גם על הדבר הזה לדבר; אולי לומר גם איזו מילה טובה על ההישג הזה.

יריב לוין: אני חושב שאז גם אפשר היה לשמוע את דברי הביקורת בצורה הרבה יותר רצינית.

יריב לוין: נדמה לי שבדרך הזאת מדובר רק בהתנגחות ולא בשום דיון ענייני, וצר לי על כך.

יריב לוין: אני, כמובן, חושב שלא נמצא ולו בדל סיבה בנאומים שנשמעו כאן כדי להביע אי-אמון בממשלה.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת מיקי לוי – הצעת אי-אמון מטעם סיעת יש עתיד: ממשלת נתניהו ממשיכה לסחור ביציבות המשק והכלכלה הישראלית עבור הישרדות פוליטית.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

מיקי לוי: תודה, אדוני.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הפעם, לצערי הרב, דברי מכוונים לגורמים משני צדי הבית הזה, קואליציה ואופוזיציה כאחת.

מיקי לוי: בשבועות האחרונים אני מסתכל מהצד כלא מאמין ומרגיש כאב גדול, כמו רבים בציבור הישראלי, על מה שמתרחש כאן.

מיקי לוי: אתם, חברי הממשלה, שקיבלתם מהציבור את האחריות הכבדה והנעלה מכול לנהל את חייהם של אזרחי המדינה, אתם מועלים באמון שניתן בכם פעם אחר פעם.

מיקי לוי: בשבוע האחרון הצלחתם להוריד את כולנו לתהומות של שפל חדש.

מיקי לוי: במקום לשים את טובת האזרחים במרכז, לדאוג לחייהם ולשפר את רווחתם, אתם מתעסקים בדאגה רק לעצמכם; עסוקים בחלוקת ג'ובים ובשרידות הפוליטית שלכם.

מיקי לוי: אתם מעבירים מהאחד לשני את תיקי הממשלה כאילו היו קלפים באיזה משחק, ולא עוצרים לרגע לחשוב שמדובר בניהול חיי האזרחים, בבריאות הציבור, בחינוך ילדינו, במצב הכלכלי, בביטחון האישי וביחסי החוץ של מדינת ישראל.

מיקי לוי: ממש מתעסקים בצבירת כוח לשם כוח ובקידום הרזומה האישי שלכם, בלי שום חזון, תקווה או דרך ברורה לאן אתם משיטים את הספינה ששמה מדינת ישראל.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, מה שקורה פה בשבועות האחרונים זה הידרדרות של המערכת הפוליטית; אין לכך שום ביטוי מכובד אחר.

מיקי לוי: זו שחיתות פוליטית והשחתת המערכת הפוליטית.

מיקי לוי: אתם מטילים כתם גדול על כולנו וגורמים לציבור לאבד כל טיפה של אמון שעוד נשארה לו בפוליטיקאים ובבית הזה.

מיקי לוי: שר האוצר, שוואללה, תליתי בו אפילו תקוות רבות, בגלל שיקולים פוליטיים, בניגוד לעמדתו שלו, משחק רולטה רוסית עם הכלכלה הישראלית ומביא תקציב דו-שנתי שעלול להביא את המשק למשבר גירעוני חמור, לעלייה באבטלה ולפגיעה בתקציבי החינוך, הרווחה והבריאות.

מיקי לוי: כל זאת תוך חלוקה של מיליארדי שקלים בצורה סקטוריאלית, בניגוד לטובת הציבור.

מיקי לוי: בימים אלה איננו יודעים מה היקפם של ההסכמים הקואליציוניים – שאף יגדילו את הגירעון העצום הזה ויביאו אותנו לפאתי 20 מיליארד השקלים, במקרה הטוב.

מיקי לוי: ואני שואל את עצמי, איך זה ייתכן?

מיקי לוי: איך שר האוצר כחלון יכול לישון בלילה בשקט, ללא נדודי שינה?

מיקי לוי: הוא אינו מבין את גודל הקטסטרופה הכלכלית שתקרה פה?

מיקי לוי: הרי גם הוא מתנגד לתקציב הדו-שנתי, כי גם הוא מבין, כמו שכל המומחים מסבירים לו, כולל ראש אגף התקציבים, שאי-אפשר לנבא ביולי 2016, דהיינו היום, מה יהיו שיעור הצמיחה, הגירעון או ממדי האבטלה בעוד שנתיים וחצי, בדצמבר 2018.

מיקי לוי: הרי הניסוי, אדוני השר, כשל ב-2012.

מיקי לוי: כשל – הנתונים מוכיחים את זה – והביא אותנו לגירעון של 39 מיליארד שקל.

מיקי לוי: 3.9% גירעון.

מיקי לוי: אבל את מי זה מעניין?

מיקי לוי: לא מעניין את אף אחד מה קורה עם המשק ועם הכלכלה הישראלית.

מיקי לוי: העיקר ששר האוצר וראש הממשלה יצליחו לשרוד פוליטית, ולעזאזל המשק והכלכלה.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, אני פונה אל הכיסא הריק שלך ואל שר האוצר, שאיננו פה.

מיקי לוי: הרי ההישרדות הפוליטית, עם כניסתה של ישראל ביתנו אל תוך הקואליציה, הושלמה, ולכן המהלך הזה כבר לא ראוי ולא רצוי.

מיקי לוי: ממה אתה מפחד?

מיקי לוי: אולי עכשיו תחזור – אחרי שעתידה של ממשלתך כרגע הובטח עם כניסתה של ישראל ביתנו – אולי תחזור לדגם הנהוג בעולם, ותלך לתקציב שפוי, תקציב חד-שנתי, שאותו אפשר לקיים ולתכנן?

מיקי לוי: כל הכלכלנים בעולם טועים?

מיקי לוי: כולם טועים?

מיקי לוי: אם כולם היו טועים, למה בשום מדינה אין את זה?

מיקי לוי: בשום מדינה בעולם, אדוני השר – ואתה יודע את זה, כי היית שם – אין תקציב דו-שנתי, אלא רק בבחריין, ולמיטב ידיעתי והבנתי, גם שם בימים אלה הגיעו למסקנה שתקציב דו-שנתי הוא מיותר.

מיקי לוי: גם לא נותרה דוגמה אחת לפליטה למהלך הכלכלי ההזוי הזה.

מיקי לוי: לפחות הייתם אומרים: המצב הכלכלי יציב.

מיקי לוי: אבל גם זה לא, כי כשמתעסקים כל היום בחלוקת ג'ובים ובמאבקי כוח על כלום ושום דבר, קשה לטפל במקביל גם במשק.

מיקי לוי: אחוז הצמיחה ברבעון האחרון הוא 0.8% בלבד – נתון מדאיג, שמלמד על האטה וכניסה למיתון.

מיקי לוי: ומה עם נתוני היצוא?

מיקי לוי: בנפילה חופשית.

מיקי לוי: ייצוא הסחורות והשירותים רשם ירידה תלולה של כ-13%, והענפים שהובילו את המשק הישראלי במשך שנים נמצאים בנסיגה מדהימה.

מיקי לוי: ומה עושה הממשלה?

מיקי לוי: מחלקת ג'ובים, אם שאלתם; לא מנסה לפתור את הבעיות ולעזור לתעשייה או לעודד את הצמיחה.

מיקי לוי: אבל זה לא רק שר האוצר.

מיקי לוי: יושב-ראש האופוזיציה מתעלם מכל הבטחותיו לאנשים שבחרו בו ורץ אץ אחוז אמוק לזרועותיו של ראש הממשלה, שרק שלשום תקף אותו במילים קשות; ראש ממשלה שיום אחד מנסה להקים ממשלת שלום ויום למחרת שובר את ההגה ימינה – בלי כיוון, בלי מצפן, או אולי עם שבשבת, על-פי דבריו של שר הביטחון הקודם, ובלי מצפון.

מיקי לוי: שר ביטחון וראש ממשלה המתעבים אחד את השני, אשר אמרו דברים נוראים איש על רעהו, ופתאום, הפלא ופלא, משתפים פעולה בתפקידים הרגישים ביותר לחייהם של אזרחי המדינה.

מיקי לוי: ואיפה שר החינוך בנט, שהבטיח והתחייב שבתקופתו לא יבטלו את לימודי הליבה לחרדים, כדי לאפשר לציבור היקר הזה להשתלב בשוק העבודה ולא ליפול לחיי עוני; אותו שר חינוך מתעלם מהבטחותיו כאילו לא היו, ולימודי הליבה יבוטלו.

מיקי לוי: דנים את הציבור הזה לחושך בעצם ביטול החובה בלימודי הליבה.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, אלה בדיוק הסיבות לכך שהציבור בישראל – צר לי על המילה הקשה שאגיד – נגעל מהפוליטיקאים ומהפוליטיקה; אלו הסיבות לחוסר אמון בבית הזה ובנבחריו.

מיקי לוי: לא יכול להיות שבנושאים עקרוניים אומרים משהו ועושים משהו אחר לגמרי.

מיקי לוי: לא יכול להיות שמדברים על ראש הממשלה במילים קשות ותוקפים אותו השכם והערב, ולמחרת, ממש, מנהלים אתו משא-ומתן על כניסה לממשלתו.

מיקי לוי: זוהי בריחה מערכים.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חשוב שהציבור ידע שיש שליחי ציבור אחרים, ויש התנהלות פוליטית אחרת, ויש פוליטיקאים שיש להם מילה.

מיקי לוי: חשוב שלא יתייאש מהתהליך הפוליטי, כי רק באמצעותו הוא יוכל לשפר את חייו ואת חייהם של בני משפחתו.

מיקי לוי: אנחנו ביש עתיד נעשה הכול כדי להחזיר את האמון הזה ולהסיר את הכתם שאתם מטילים על הבית הזה.

מיקי לוי: אני מבקש מהכנסת להביע אי-אמון בממשלה הרעה הזאת.

מיקי לוי: לצערי – ואני אומר באמת, לצערי – אין לי יכולת לבקש מחברי הבית הזה להביע אי-אמון באופוזיציה.

מיקי לוי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שישיב על הצעת האי-אמון מטעם סיעת יש עתיד הוא שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים חבר הכנסת יובל שטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת מיקי לוי, האם מוכר לך השם פרופסור ישראל אומן?

יובל שטייניץ: היית סגן שר האוצר, האם אתה יודע מי זה פרופסור ישראל אומן?

מיקי לוי: יודע גם יודע.

מיקי לוי: כשהוא בא ואומר, יש משהו בזה; עוד לא גמר – אומר שום דבר.

יובל שטייניץ: אז פרופסור ישראל אומן – בניגוד אליך וגם בניגוד אלי – הוא לא רק פרופסור, הוא חתן פרס נובל לכלכלה, והוא הביע תמיכה חד-משמעית בתקציב הדו-שנתי כמה פעמים, גם בארץ וגם בהרצאות שלו בחו"ל.

יובל שטייניץ: אולי ידוע לך מי זה פרופסור ניל פרגוסון?

יובל שטייניץ: אתה יודע מי זה ניל פרגוסון?

מיקי לוי: כן.

יובל שטייניץ: מי זה?

יובל שטייניץ: מי זה?

יובל שטייניץ: אמרת שאתה יודע.

מיקי לוי: פרופסור.

יובל שטייניץ: לא סתם פרופסור.

יובל שטייניץ: מי זה?

יובל שטייניץ: אז אתה לא יודע מי זה ניל פרגוסון כנראה.

יובל שטייניץ: אני אעדכן אותך: פרופסור ניל פרגוסון מאוניברסיטת הרווארד בארצות-הברית נחשב לאחד מגדולי הכלכלנים, עוסק בהיסטוריה של הכלכלה בארצות-הברית ובעולם כולו.

מיקי לוי: ראיתי את הכתבה שגם אתה ראית.

חיים ילין: – – –

יובל שטייניץ: הוא פרסם מאמר ב"ניו-יורק טיימס" וצירף את שמי לכתבה.

מיקי לוי: בינתיים – – –

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, לא הפרעתי לנציג האופוזיציה כאן, למרות הדברים הכוזבים והמעוותים שלו.

מאיר כהן: אתה מכיר את בן-חמו מירוחם?

יובל שטייניץ: כן.

מאיר כהן: הוא מתנגד לזה.

יובל שטייניץ: יפה.

מאיר כהן: כי הוא יודע שזה יפגע בו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מאוד מעוניין לשמוע את עמדת הממשלה בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאוד אבקש – כדי שאוכל לגבש את עמדתי בהצבעה אני רוצה לדעת מה הממשלה תשיב לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

זוהיר בהלול: – – –

יובל שטייניץ: אז אני אומר כך: אמר פה מיקי לוי שאין שום כלכלן – אני מצטט – שום כלכלן שתומך בדו-שנתי.

יובל שטייניץ: פרופסור ניל פרגוסון מהרווארד, מגדולי הכלכלנים בעולם, תומך חד-משמעית בתקציב דו-שנתי; פרופסור ישראל אומן מהאוניברסיטה העברית, חתן פרס נובל לכלכלה, הביע תמיכה חד-משמעית בתקציב הדו-שנתי; פרופסור יוג'ין קנדל, ראש המועצה הכלכלית לשעבר – תמיכה חד משמעית בתקציב הדו-שנתי; פרופסור אבי שמחון, גם כלכלן ידוע, יושב-ראש המועצה הלאומית לכלכלה של ישראל היום, הביע תמיכה חד-משמעית בתקציב הדו-שנתי.

יובל שטייניץ: הנה לך ארבעה כלכלנים בעלי שם בארץ ובעולם – – –

מיקי לוי: שתיים–אפס, אפס, אפס, אפס, אפס – אין לי מספיק אפסים – – – לאלה שתומכים.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת מיקי לוי, מי שאמר שאין שום כלכלן שתומך בדו-שנתי זה אתה, אז קודם כול תודה ששיקרת, הטעית – –

מיקי לוי: אפס, אפס – – – לא, לא, לא – –

יובל שטייניץ: – – אולי מתוך בורות.

מיקי לוי: – – תחזור בך מהמילים הקשות.

יובל שטייניץ: אולי מתוך בורות.

מיקי לוי: אתה מגזים.

מיקי לוי: תחזור בך.

יובל שטייניץ: אני – – – כאן – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי, הנה, לפני עשר דקות שמעתי פה מילים קשות מאוד והתאפקתי.

מיקי לוי: אדוני, שמעת מה אומר שר בממשלת ישראל?

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

מיקי לוי: – – –

יובל שטייניץ: אני שמעתי חבר כנסת שאומר שאף כלכלן לא תומך בתקציב הדו-שנתי, וחמש דקות אחר כך מודה שהוא קרא ב"ניו-יורק טיימס" מאמר של פרופסור לכלכלה מהרווארד בעד התקציב הדו-שנתי.

יובל שטייניץ: דרך אגב, הרשימה ארוכה – גם שר האוצר האמריקני ג'ייקוב לו, בעדות פומבית בקונגרס – –

מיקי לוי: למה זה לא דו-שנתי בארצות-הברית?

יובל שטייניץ: – – הביע תמיכה בתקציב דו-שנתי, ודרך אגב – – –

חיים ילין: – – –

יובל שטייניץ: מר ילין, התקציב הנוכחי בארצות-הברית הוא דו-שנתי, אם אתה לא יודע.

יובל שטייניץ: אז אני מספר לך שהתקציב עכשיו הוא דו-שנתי.

חיים ילין: – – –

יובל שטייניץ: עכשיו, עכשיו, ארצות-הברית בתקציב דו-שנתי, פעם ראשונה בתולדותיה.

יובל שטייניץ: ויותר מזה, אני אומר לך שמתוך 50 המדינות – – –

דב חנין: זה היה כתוב ב"יונייטד פרס".

דב חנין: זו לא בחירה, אלא זו איזו תוצאה של – – – במהלך הפרלמנטרי.

יובל שטייניץ: בסדר, אבל מתוך 50 מדינות בארצות-הברית – 20 מדינות מתוך 50 מנהיגות תקציב דו-שנתי.

יובל שטייניץ: גם ה-OECD, הארגון הכלכלי הכי חשוב בעולם, לא רק שהיושב-ראש שלו הביע תמיכה בתקציב הדו-שנתי, ה-OECD בעצמו מקיים תקציבים דו-שנתיים.

יובל שטייניץ: אז אנחנו לא עושים – – –

חיים ילין: תעביר גם את השלטון המקומי לתקציב דו-שנתי.

יובל שטייניץ: אני לא עוסק בהצבעות, אבל מקומם שעולה חבר כנסת שהוא גם סגן שר אוצר לשעבר ואומר שאף כלכלן לא תומך בדו-שנתי, בשעה שכלכלנים, כולל חתן פרס נובל לכלכלה, מביעים תמיכה ברורה וחד-משמעית בתקציבים דו-שנתיים.

יובל שטייניץ: עכשיו אני אגיד לך למה הדברים שלך עוד יותר מקוממים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, עד שנת 2009 היו בישראל רק תקציבים חד-שנתיים, ומה קרה כשהיו בחירות באמצע שנה ולא היה תקציב?

מיקי לוי: זה שונה לחלוטין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: זה אפשרי, אדוני, אתה רואה שזה קורה, אבל זה מאוד לא רצוי.

יולי יואל אדלשטיין: תנו בבקשה לשר להשיב, יש לנו עוד יום ארוך, יש יום הרצל, צריכים להשלים את כל הדיונים עד 18:00.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חיים ילין: השאלה המהותית היא: אם לא היה פחד שהממשלה תיפול בגלל חוק התקציב – – –

טלי פלוסקוב: שאלה מעניינת, אולי השר ישיב, אבל הוא לא יכול להשיב כי מפריעים לו כל שנייה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני השר.

חיים ילין: זו השאלה עכשיו: כשליברמן נכנס, בשביל מה אתה צריך דו-שנתי?

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הדבר הכי צבוע – בעבר, כשהיו בחירות מוקדמות, אז אם לא היה תקציב היו עושים תקציב לשמונת החודשים, לחמשת החודשים, לארבעת החודשים שנותרו, כי גם לזה לא היה פתרון.

יובל שטייניץ: במדינת ישראל היו כבר תקציבים לחצי שנה, לשמונה חודשים וגם לחמישה או ארבעה חודשים.

יובל שטייניץ: מאז שנת 2009 גם תנועת יש עתיד, שמיקי לוי היה סגן שר האוצר מטעמה, דיברה נגד הדו-שנתי.

יובל שטייניץ: אבל מה שהם עשו ב-2013 – נכון שהם אמרו שהתירוץ הוא שכבר עברו כמה חודשים, אבל הם ישר, הדבר הראשון שעשיתם – – –

מיקי לוי: אל תהפוך את הדברים.

יובל שטייניץ: – – – התקציב היחידי שעשיתם היה לשנים 2013–2014, דו-שנתי.

מיקי לוי: אבל הוא היה לשנה וחצי.

יובל שטייניץ: אבל בעבר גם לא – כשלא היה מנגנון של דו-שנתי, גם לא היה אפשר לעשות לשנה וחצי.

יובל שטייניץ: היו עושים לחצי שנה.

מיקי לוי: זה היה בהוראת שעה – – – בחייך.

יובל שטייניץ: בקיצור, אתם עשיתם תקציב דו-שנתי בעצמכם, ולכן אתם דו-פרצופיים בעניין הזה, לא רק דו-שנתיים.

חיים ילין: עכשיו אתה משקר.

מיקי לוי: אדוני, אתה מעוות את הדברים, לא דובר אמת – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת – – –

יובל שטייניץ: אתם עשיתם תקציב דו-שנתי – – –

חיים ילין: – – –

מיקי לוי: – – – לא דובר אמת, משנה הכול.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, לא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

יובל שטייניץ: אני שמח שאתה כל כך מרוגז ומרוגש.

טלי פלוסקוב: ביום הראשון של המליאה, של המושב, כבר – קצת כבוד לשר שמשיב.

מיקי לוי: גברתי, הוא אומר דברים לא נכונים, מה זאת אומרת.

טלי פלוסקוב: אז אתה היית פה – יכולת להגיב, ואתה יכול לבקש להשיב.

טלי פלוסקוב: לא מהמקום.

מיקי לוי: – – – אז תוציאי אותי.

טלי פלוסקוב: אם יהיה צורך, אני אוציא אותך.

מיקי לוי: אז, בבקשה.

יובל שטייניץ: אני שמח שאתה כל כך מרוגש ומרוגז.

יובל שטייניץ: אמרת פה לא-אמת – –

מיקי לוי: – – –

יובל שטייניץ: – – אמרת שאין אף כלכלן שתומך בדו-שנתי, ויש המון, כולל גם רבים מראשי האוצר לשעבר.

מיקי לוי: – – – אפילו ראש אגף תקציבים טועה.

יובל שטייניץ: אפילו.

יובל שטייניץ: אז הוא חושב כך, ורבים חושבים אחרת.

יובל שטייניץ: על כל פנים, התקציב היחידי שאתם עשיתם לא היה ל-2013 כמו שהיו עושים בעבר גם כשהיו בחירות באמצע השנה, אלא השתמשתם במתודה שאני יצרתי ועשיתם ל-2013 ו-2014 ביחד.

מיקי לוי: אז למה נשארת בתקציב הזה?

יובל שטייניץ: במקום להגיד תודה, צבוע שכמותך – – –

מיקי לוי: – – – אתה נשארת, אתה נשארת – – –

יובל שטייניץ: במקום להגיד תודה – – –

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר בפעם השנייה.

מיקי לוי: – – –

יובל שטייניץ: במקום להגיד תודה שהשתמשתם ועשיתם דו-שנתי ל-13' ו-14', אתה משמיץ את התקציב הדו-שנתי אף שהשתמשת בו.

מיקי לוי: – – – אתה נכשלת בזה, 39 מיליארד, אתה נכשלת בתקציב הזה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר בפעם השלישית ומבקשת לצאת מהאולם.

מיקי לוי: השארת לנו תקציב גירעוני.

טלי פלוסקוב: אתה דיברת עשר דקות, תן בבקשה לממשלה להשיב.

מיקי לוי: על מה אתה מדבר בכלל?

יובל שטייניץ: אתם הורדתם את הצמיחה בישראל – – –

מיקי לוי: – – –

יובל שטייניץ: – – – הורדתם את הצמיחה בישראל – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

יובל שטייניץ: הוא לא רוצה לצאת, הבריון.

טלי פלוסקוב: המצלמה כבר במקום אחר.

יובל שטייניץ: אולי צריך להזמין משטרה לסגן-ניצב.

מיקי לוי: אני לא עובד אצלך.

יובל שטייניץ: אולי צריך להזמין משטרה.

יובל שטייניץ: הוא אלים, הוא לא רוצה לצאת מהאולם.

מיקי לוי: אני לא עובד אצלך.

מיקי לוי: 39 מיליארד שקל.

מיקי לוי: (חבר הכנסת מיקי לוי יוצא מאולם המליאה.

מיקי לוי: )

יובל שטייניץ: עכשיו, גברתי היושבת-ראש, לאחר שסיימנו התנהגות שהיא כבר לא קריאת ביניים אלא בריונות – – –

חיים ילין: כבוד השר, אני רוצה לתקן אותך שניל פרגוסון הוא היסטוריון ולא כלכלן, ואם אתה מתבסס על היסטוריון בשביל לקבוע דו-שנתי אתה בבעיה קשה מאוד.

חיים ילין: כולנו בבעיה קשה.

יובל שטייניץ: אני רוצה לתקן אותך שניל פרגוסון, כפי שאמרתי, הוא היסטוריון של הכלכלה, ונחשב אחד מגדולי הכלכלנים.

חיים ילין: הוא היסטוריון.

חיים ילין: הוא לא כלכלן.

יובל שטייניץ: אני מבקש להפסיק את קריאות הביניים, זה מוגזם.

טלי פלוסקוב: – – –

יובל שטייניץ: אני רק אומר, גם פרופסור ישראל אומן הוא מתמטיקאי.

יובל שטייניץ: פרופסור ישראל אומן הוא פרופסור למתמטיקה ולא לכלכלה, אבל הוא זכה בפרס נובל לכלכלה.

יובל שטייניץ: לעומת זאת, פרופסור יוג'ין קנדל הוא כלכלן, וגם הוא תומך בדו-שנתי.

יובל שטייניץ: על כל פנים, הדבר הכי צבוע שאפשר לעשות – הדבר הכי צבוע שאפשר לעשות – זה לקחת מנגנון שפותח והומצא ב-2009, של הדו-שנתי, להשתמש בו ב-2013 וב-2014 – בצדק, כדי שלא לעשות תקציב לשישה חודשים – אבל להשמיץ את המתודה הדו-שנתית אף שיש עתיד השתמשו בה ברגע שהייתה להם הזדמנות.

יובל שטייניץ: גברתי היושבת-ראש, צעק מיקי לוי על נתונים.

יובל שטייניץ: שנת 2012 הייתה שנה עם גירעון יחסית גבוה מהציפיות, זה נכון, אבל גם עם צמיחה של 3.3%, ובניכוי השפעת היעדר הגז הפתאומי – אלה נתוני הכלכלן הראשי באוצר – בניכוי השפעת הגז, הצמיחה הייתה באזור ה-4.5%.

יובל שטייניץ: חבל שמאז שיש עתיד נכנסה למשרד האוצר, הצמיחה ממוצעת ירדה מאזור ה-4.5% לאזור ה-3% ולמטה מזה.

יובל שטייניץ: חבל.

יובל שטייניץ: צמיחה היא הנתון הכי חשוב בכלכלה, ומאז שיש עתיד קיבלה אחריות על הכלכלה, ירדה הצמיחה בישראל באופן משמעותי.

יובל שטייניץ: טוב שראש הממשלה ושר האוצר הנוכחי נאבקים בזה ומנסים לתקן את ירידת הצמיחה הדרמטית שאירעה בתקופה שמיקי לוי היה סגן שר האוצר.

מאיר כהן: אבל תודה שסגרנו את הגירעון שלך.

מאיר כהן: תודה.

יובל שטייניץ: את הגירעון אני סגרתי.

יובל שטייניץ: הוא נסגר כבר ב-2013.

יובל שטייניץ: לא אתם.

יובל שטייניץ: אני הודעתי מראש שהגירעון ירד ל-3%, וכך היה, כך שגם בזה אין לכם חלק.

מאיר כהן: אין לנו.

מאיר כהן: כבוד השר, בן-גוריון – – –

יובל שטייניץ: לא בסגירת הגירעון.

יובל שטייניץ: תקשיב טוב, מאיר, יש לכם חלק בזה שהצמיחה הגבוהה בישראל ירדה באופן משמעותי בשנה וחצי שאתם הייתם באוצר: שההשקעות התחילו לרדת אז, שהייצוא הפסיק לעלות אז – בזה יש לכם חלק.

יובל שטייניץ: אז אני מציע, במקום להשמיץ את מי שלפניכם ואחריכם – כמו שעשה מיקי לוי, הוא השמיץ – אני מציע, טלו קורה מבין עיניכם.

יובל שטייניץ: עכשיו, אחרי שאמרתי דברים מעצמי, אני אקריא מה שהעביר לי שר האוצר כחלון שהיה אמור להגיב על ההצעה הזאת.

חיים ילין: אבל תפרגן לו.

יובל שטייניץ: אני אקריא, אני בטוח – – –

חיים ילין: לא, תפרגן לשר האוצר, כי אם אתה שוכח הוא יכעס עליך.

יובל שטייניץ: מאז אתמול אני בעניין קרדיטים לכולם בשפע.

חיים ילין: למיקי לוי אפילו תן קרדיט.

יובל שטייניץ: לא, לא, אל תגזים.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: הוא אוהב אותך.

יובל שטייניץ: אל תגזים.

יובל שטייניץ: עכשיו אני מקריא את התשובה של שר האוצר משה כחלון: הצעת האי-אמון של סיעת יש עתיד מייחסת לממשלה חוסר אחריות פיסקלית.

יובל שטייניץ: אז ראשית, הרשו לי בבקשה – זו התשובה של משה כחלון – לפתוח בנתון המשמעותי ביותר לגבי אחריות: בשנת 2015 נרשם גירעון של 2.2% תוצר בלבד, הגירעון הכי נמוך מאז שנת 2008.

יובל שטייניץ: לשם השוואה, הממשלה הקודמת, שאתם, יש עתיד, הייתם חלק ממנה – אני מקריא מהתשובה של שר האוצר משה כחלון – הגישה לכנסת תקציב שהתבסס על יעד של 3.4%.

יובל שטייניץ: שר האוצר שהביא לממשלה יעד של 3.4% היה יאיר לפיד.

יובל שטייניץ: חוץ מזה, כותב שר האוצר כחלון, עשינו הרבה יותר מכם, יש עתיד, בתחומים הבאים, שאתם לא עשיתם: הוספנו 50% לשכר החיילים – אתם ביש עתיד לא עשיתם את זה; הגדלנו את קצבאות השלמת ההכנסה לקשישים ביותר מ-6,000 שקלים בשנה – אתם, יש עתיד, כשהייתם באוצר, לא עשיתם את זה; הגדלנו את מענקי העבודה לאימהות חד-הוריות במאות-מיליוני שקלים – אתם, יש עתיד, כשהייתם באוצר, לא עשיתם את זה; הכרנו בניצולי שואה יוצאי צפון-אפריקה ועובדי כפייה מרומניה, אחרי שנים של עוול – אתם ביש עתיד לא עשיתם את זה; הגדלנו במיליארדים את תקציבי המשרדים החברתיים – אתם לא עשיתם את זה; החזרנו את קצבאות הילדים, שאתם לא רק לא עשיתם אלא גם קיצצתם.

חיים ילין: ידידי, אישרת גירעון של 40 מיליארד שקל, אתה במו-ידיך, מה אתה מדבר.

יובל שטייניץ: אני מקריא עכשיו תשובה של משה כחלון.

חיים ילין: לא, אבל אתה יודע יפה שהשארת קופה ריקה.

יובל שטייניץ: קודם כול, השארתי כלכלה צומחת בקצב של בין 4% ל-5%.

יובל שטייניץ: אתם, בחובבנות

יובל שטייניץ: כם, בפופוליזם שלכם, הורדתם את הצמיחה בישראל.

קריאה: אנחנו?

יובל שטייניץ: כן, אתם.

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: אתם ורק אתם.

קריאה: דוקטור לפילוסופיה.

קריאה: – – –

יובל שטייניץ: נכון – – –

דב חנין: – – –

יובל שטייניץ: מה?

יובל שטייניץ: לא שמעתי.

דב חנין: טוב שהייתם אז באופוזיציה ונלחמתם נגד כל הנזקים האלה.

יובל שטייניץ: שמע, אתה יודע, אין ברירה, צריך לעשות קואליציה.

יובל שטייניץ: יאיר לפיד היה שר האוצר ומיקי לוי היה סגן שר האוצר.

יובל שטייניץ: אני ממשיך להקריא את התשובה של שר האוצר הנוכחי משה כחלון: הגדלנו במיליארדים את תקציבי המשרדים החברתיים; החזרנו את קצבאות הילדים.

יובל שטייניץ: הירידה בגירעון בשנת 2015 הביאה להמשך הפחתת היחס חוב–תוצר לשפל היסטורי של 64.6%.

יובל שטייניץ: זה דבר מאוד חשוב, ואני אומר את זה כשר האוצר לשעבר.

יובל שטייניץ: זה התחיל ב-2010, הירידה ביחס חוב–תוצר, ונמשך עד היום.

יובל שטייניץ: חברת הדירוג "פיץ'" הביעה אמון מלא בכלכלת ישראל.

יובל שטייניץ: לצד זאת, כותב שר האוצר, עם כניסתה לתפקידה נאלצה הממשלה הנוכחית להתמודד עם ירידה מתמשכת בקצבי הצמיחה – הצמיחה הכלכלית של המשק, שהחלה בשנים האחרונות בתקופת יש עתיד באוצר ונסתיימה בצמיחה של 2.5%.

יובל שטייניץ: הנה, לא רק אני אומר לכם שהורדתם את הצמיחה, גם שר האוצר הנוכחי מציין את זה שבתקופת יש עתיד באוצר הצמיחה ירדה ועכשיו צריך לתקן את זה.

יובל שטייניץ: כך הלאה והלאה.

יובל שטייניץ: אני לא אכנס לכל הדברים, אני רק אומר שיש פתגם במקורותינו: הפוסל, במומו פוסל.

יובל שטייניץ: תקופת יש עתיד באוצר הייתה תקופה של נסיגה קשה, מצמיחה גבוהה לצמיחה נמוכה; מגידול ביצוא לקיפאון ביצוא; מגידול בהשקעות לעצירת השקעות.

יובל שטייניץ: בכל הפרמטרים תקופת יש עתיד באוצר הייתה תקופה קשה, מלאה נזקים לכלכלת ישראל, והממשלה הנוכחית עושה מאמץ לתקן את הנזקים הקשים שנגרמו לצמיחה ולכלכלה בתקופת יש עתיד.

יובל שטייניץ: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני, כמובן, ממליץ לכנסת לדחות את הצעת האי-אמון המוזרה הזאת, על פניה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר שטייניץ.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים לדיון סיעתי.

טלי פלוסקוב: ראשונת הדוברים – הנציגה של המחנה הציוני, חברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: יש לך עד שלוש דקות, גברתי.

מיכל בירן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, צריך להגיד את האמת, השבועות האחרונים במערכת הפוליטית היו סוערים במיוחד, ואני לא עוצמת את עיני – גם לא מחמיאים במיוחד.

מיכל בירן: למי שצופה בבית, אני יכולה להבין את התסכול העז שחש בעצם כל אדם סביר שראה את ההתנהלות של כל המערכת הפוליטית בחודש האחרון.

מיכל בירן: אין ספק שגם המחנה הפוליטי שאני משתייכת אליו צריך לעשות קצת – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

מיכל בירן: אני לא שומעת את עצמי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, חבר הכנסת מאיר כהן, זה מאוד מפריע לנו.

טלי פלוסקוב: שומעים כאן וקשה לנואם לדבר כאשר מדברים באולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לכם.

דב חנין: אנחנו באמת לא שומעים את הדובר, אולי משהו ברמקול לא בסדר?

טלי פלוסקוב: אנחנו נבדוק.

טלי פלוסקוב: אם יהיה שקט באולם, אני אבקש גם לבדוק, אולי אפשר להגביר את עוצמת המיקרופון.

מיכל בירן: כמו שאמרתי, היה חודש די מביך ושבוע מביך במיוחד במערכת הפוליטית, ואני מודה שהמחנה הפוליטי שאני משתייכת אליו, יש לו כמה לקחים להפיק וחשבון נפש לעשות.

מיכל בירן: חוץ מהאי-הסכמות הענייניות, אני חושבת שהייתה התנהלות כן אגרסיבית ולא נעימה במיוחד, שמבחינתי לא מתיישבת עם עמדותינו, כפי שאנחנו מיישמים אותן בכלכלה, בתחום המדיני.

מיכל בירן: תמיד אנחנו בעד דיאלוג ופתרון בדרכי שלום, ונאה דורש נאה מקיים גם בבית-ספרנו.

מיכל בירן: אבל בכל זאת, העניין המרכזי הוא נתניהו.

מיכל בירן: אני חייבת להגיד שראיתי חברים שלי מחכים ומקווים שאולי הפעם זה לא יהיה אותו נתניהו.

מיכל בירן: ראיתי ניצוץ בעיניים, שאולי השלום יפרוץ, ואולי מתווה הגז השערורייתי ייעצר, וראיתי את התקווה הזאת.

מיכל בירן: הסיבה שהתנגדתי לכניסה לקואליציה לא הייתה כי אין גם בי תקווה, אלא כי יש גם נתניהו, ואת הנתניהו הזה אנחנו מכירים.

מיכל בירן: זה שוב ושוב אותו סרט.

מיכל בירן: מה שראינו בשבוע האחרון הוא המחשה ברורה אפילו יותר.

מיכל בירן: בזמן שכל העולם עומד ומצפה לראות האם סוף-סוף נתניהו יושיט יד לשלום, ייקח את הצעתו של א-סיסי והיוזמה האזורית – אבל לא, נתניהו בחר בליברמן כשר ביטחון.

מיכל בירן: עכשיו, אני חייבת להודות שכשאני מדברת, המערכונים של "ארץ נהדרת" רצים לי בראש, וכל אחד יותר מדויק וכואב מקודמו.

מיכל בירן: האמת, שחוץ מזה שאני לא מאמינה לנתניהו בזה שהוא עומד בהבטחותיו, אני מודה שאני גם לא מאמינה יותר למניעים שלו; אני לא מאמינה שחשוב לו ביטחון אזרחי מדינת ישראל, אני לא מאמינה שחשוב לו שאזרחי ישראל יוכלו להזדקן בכבוד ולחיות באיזה מינימום ראוי אחרי שנים של עבודה, אני לא מאמינה שחשובה לו מערכת החינוך, ואני לא מאמינה שחשוב לו דבר חוץ מהשרידות הפוליטית שלו.

מיכל בירן: אני מקווה שבכל זאת הגענו לאיזה צומת.

מיכל בירן: אני חושבת, נתניהו, שהפעם הלכת רחוק מדי, ואני מקווה, למרות התחושות הקשות מהשבוע הזה, שהוא כן יהיה איזה סימן דרך בדרך לסוף דרכו הפוליטית של נתניהו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל בירן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, רוח רעה נושבת על פני הארץ, ואתמול היא הכתה שוב בתל-אביב, בעוצמה רבה; מייסם אבו אלקיעאן, צעיר ערבי אזרח ישראל, עובד בסופרמרקט במשלוחים, מותקף בצורה איומה בידי שוטרים, לאור היום, באמצע הרחוב, ליד מקום העבודה שלו.

דב חנין: עדויות איומות, סרטונים חד-משמעיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני דרשתי לחקור את הסיפור הזה.

דב חנין: אבל צריך לשים לב, זה איננו מקרה בודד, יש רוח רעה, ומקורה של הרוח הרעה הזאת נמצא למעלה, כאן בספסלים מולנו, בממשלה.

דב חנין: יש לנו ראש ממשלה שהפך גזענות לקרב פוליטי, ראש ממשלה שהקלף הפוליטי שלו הוא הסתה, חיפוש שעיר לעזאזל, כי אין לו פתרון לשום דבר.

דב חנין: לפני חמש שנים הייתה מחאה חברתית עצומה בארץ הזאת סביב מחירי הדיור ועוד עניינים.

דב חנין: ומה קרה מאז?

דב חנין: – מחירי הדירות עלו בצורה קיצונית.

דב חנין: היום אנחנו קוראים בעיתונים: מאז הבחירות, קצב עליית מחירי הדירות בישראל הוכפל.

דב חנין: ישראל הגיעה למקום הראשון בשיעורי העוני, ורוב העניים בישראל – כמה מביש, כמה מחריד – רוב העניים בישראל הם אנשים עובדים.

דב חנין: תראו את מה שקורה בימים האחרונים: מצילים שובתים בגלל התנאים המחפירים של דור ב'.

דב חנין: חסרים נהגים בתחבורה הציבורית בגלל התנאים המחפירים של העסקה בתחבורה הציבורית.

דב חנין: הממשלה מחסלת את האפשרות להתמחות בפסיכולוגיה קלינית, ועוד מעט גם פסיכולוגים קליניים לא יהיו כאן.

דב חנין: אנחנו חברה במשבר, והמשבר הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא גם משבר ערכי.

דב חנין: וכשאנחנו שומעים אזהרות, האזהרות האלה מגיעות עכשיו מכל הכיוונים, זה לא רק אנשי הרוח, זה גם מפקדי הצבא, וגם אנשי הממסד.

דב חנין: אנחנו בבעיה.

דב חנין: והכנסת הזאת – אני אומר בצער – היא חלק מהבעיה, והיא לא הולכת לתת שום פתרון.

דב חנין: הפתרון נמצא במקום אחר, לא בזירה הפרלמנטרית, אלא בזירה הציבורית.

דב חנין: מה שצריך לעשות עכשיו זה לבנות התנגדות ציבורית, לבנות אופוזיציה ציבורית, לבנות אלטרנטיבה בציבור, אלטרנטיבה של מאבק ציבורי.

דב חנין: זה הזמן להשמיע קול, לצאת מהבית, ולא להפקיר את הרחובות לבריונות, זו המשימה הגדולה של כולנו.

דב חנין: אני אישית מתכוון להקדיש לה את החודשים הקרובים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דב חנין: במוצאי שבת אנחנו נפגין בתל-אביב, שם צריך להתייצב, לבנות התנגדות, לבנות אופוזיציה, להציע לארץ הזאת דרך אחרת.

דב חנין: זה מה שצריך לעשות עכשיו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, אם יגיע לאולם.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, למרבה הצער, אנו שבים למושב הקיץ לא בקול תרועה ולא בחגיגיות, כי אם בקול ענות חלושה ובבושת פנים.

מאיר כהן: אנו שבים אחרי עוד מסע של פוליטיקה מכוערת שהורידה את אמון הציבור בנבחריו לשפל נמוך עוד יותר.

מאיר כהן: מהימנות וחברות – אאוט, אינטרסים ובגידה – אין.

מאיר כהן: שקיפות וכנות – אאוט, שקרים ותככים – אין.

מאיר כהן: שר הביטחון עד אתמול, רב-אלוף משה בוגי יעלון, הוקרב על מזבח הפוליטיקה.

מאיר כהן: שר הביטחון הוקרב בעת שחבריו החרישו.

מאיר כהן: אנשי הליכוד, השרים – החרשתם.

מאיר כהן: הם החרישו כי הם למדו את כללי המשחק של ראש הממשלה: מי שמדבר נמצא על הכוונת, ותמיד יהיה על הכוונת, ובשל זה אתם החרשתם כשהקריבו את החבר שלכם.

מאיר כהן: כל אלה הם בדיוק הסיבה לכך שאנחנו, בסיעת יש עתיד, בחרנו שלא לקחת חלק בפארסה המכוערת הזאת.

מאיר כהן: גם כאשר הציעו לנו הצעות פוליטיות נדיבות במיוחד, הן היו על חשבונם של חברים בקואליציה, שותפים בקואליציה הנוכחית.

מאיר כהן: ואנחנו אמרנו בנימוס ובהחלטיות מייד: לא, אין שום שיחות על כניסה לקואליציה הזאת.

מאיר כהן: ומי שנגע ברפש הזה נכווה, ואנחנו רואים את בוז'י הרצוג.

מאיר כהן: לגבי הדברים שנאמרו כאן על-ידי שר האוצר.

מאיר כהן: אכן, שר האוצר כחלון, אתה יכול היום לחלק, אבל ברוב הגינותך אני מצפה שאתה תגיד שזה בזכות זה שבאת אחרי יאיר לפיד; אנחנו קיבלנו גירעון של 40 מיליארד, ובאומץ בלתי רגיל עשינו צעדים – יאיר עשה – צעדים כואבים, אבל מחשבתו הייתה מחשבה אחראית, ממלכתית.

מאיר כהן: לא חילקנו כספים קואליציוניים.

מאיר כהן: אתה שר האוצר שעומד כאן ומתהדר במה שעשית – יכולת לעשות את זה רק משום שקיבלת קופה מאוזנת שיש בה עוד 10 מיליארד שקלים.

מאיר כהן: אנחנו חשבנו שאתה תיתן את הכסף הזה לרווחה, לחינוך, לבריאות, ובמקום זה – שר האוצר, שום דבר לא יכסה על הדבר שעשית: חילקת כספים קואליציוניים.

מאיר כהן: את הכסף שאנחנו בעמל גדול מאוד חסכנו, ובאומץ – יאיר חסך כשר האוצר, ותיקן את השבר הגדול הזה בכלכלה.

מאיר כהן: במקום לתת את זה לחולים, לקשישים, לעניים, לנכים, העדפת לקחת חלק בחלוקת האתנן למפלגות, ונתת כספים קואליציוניים.

מאיר כהן: אז עם כל הכבוד לך, שר האוצר, היה צנוע, ותגיד תודה לזה שהיה לפניך, כי בלעדיו לא היית יכול לעשות את מה שאתה עושה היום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: אחריו – חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מוכרח להודות – התרגשות – בכל זאת, כנס חדש, חוזרים לעבודה.

בצלאל סמוטריץ': האמת – אני רוצה לייחד את שתיים-וכמה הדקות שיש לי קצת לדבר על התקופה שאנחנו נמצאים בה, ימי ספירת העומר, ימים מאוד מיוחדים בעם ישראל, היסטורית, מאז ראשית היווסדנו כעם ועד לתקופה שאנחנו זוכים, ברוך השם, לחיות בתוכה בתהליך שיבת ציון, ימים של בניין, ימים שבהם עם ישראל נבנה וטיפס במעלה שמהחירות הפיזית, שקיבלנו ביציאת מצרים בפסח, ועד החירות הרוחנית, שיצאנו אליה במתן תורה, בשבועות, ובתווך, הימים האלה, ימי ספירת העומר.

בצלאל סמוטריץ': ובימי הבניין האלה זימנה לנו ההשגחה העליונה גם את ימי הבניין שלנו, מיום השואה והגבורה אל יום העצמאות – הכול נמצא בתוך התווך הזה, ואנחנו מטפסים, עולים ומתקדמים אל מעלת ירושלים, כ"ח באייר – מטפסים – ולא פחות מזה זימנה לנו ההשגחה העליונה בימים האלה גם את אחד האסונות הגדולים שעברו על העם היהודי – אגב, הרבה מאוד פרעות גם כן היו בתקופות האלה, אבל האירוע הגדול שעם ישראל מכיר הוא מותם של 24,000 תלמידיו של רבי עקיבא, שמתו משום שלא נהגו כבוד זה בזה.

בצלאל סמוטריץ': היו תלמידי חכמים, ללא כל ספק אנשי מעלה, כולם עבדו לשם שמים, כולם רצו לעשות טוב לעם ישראל – ולא נהגו כבוד זה בזה.

בצלאל סמוטריץ': ולדורות, הימים האלה בעם ישראל הם ימים של אבל: אנחנו לא מתחתנים, לא מסתפרים, לא מתגלחים.

בצלאל סמוטריץ': ואני חושב שהחיבור הזה, בין תקופת הבניין שלנו ובין האסון הזה, של תלמידי רבי עקיבא, מחדד אצלנו את החשיבות ואת המרכזיות של מערכת היחסים בתוכנו, של האחדות בינינו, את הקשר שבין זה לבין – נכון, חיים, מותר מדי פעם גם לומר דברים כאלה?

בצלאל סמוטריץ': – את הקשר שבין זה לבין תהליכי הבניין שלנו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא ניבנה אם לא תהיה בינינו אהבת חינם.

חיים ילין: איפה הרוחניות?

חיים ילין: על מה אתה מדבר?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא ניבנה אם לא תהיה בינינו אהבה – אחווה, שלום ורעות.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, אנחנו חלוקים בהמון סוגיות, יש קואליציה, יש אופוזיציה, ויש חילוקי דעות בתוך הקואליציה ובתוך האופוזיציה, ויש חילוקי דעות בתוך הסיעות.

בצלאל סמוטריץ': נקודת המוצא שלנו חייבת להיות שכולם פועלים לשם שמים, זאת אומרת, כולם רוצים את טובתו של עם ישראל, את טובתה של מדינת ישראל, ולכל אחד יש השקפת העולם שלו ביחס למה טוב לעם ישראל ולמה טוב למדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אבל אם אנחנו באמת מאמינים שכולנו באים מתוך אינטרס אמיתי של מה טוב לעם ישראל, אנחנו חייבים להיות מסוגלים לנהל את הוויכוחים ואת המחלוקות האלה בכבוד.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא אומר שאנחנו מטשטשים את הוויכוחים, זה לא אומר שאנחנו מוותרים איש על עמדתו.

בצלאל סמוטריץ': להפך, אנחנו יכולים לחדד עמדות ולהתווכח, אבל אנחנו אוהבים האחד את השני, ואנחנו עושים את זה בצורה מכובדת, ואנחנו מבינים שזה הבסיס ליכולת שלנו להמשיך ולקדם את התהליך הנפלא הזה, שאנחנו, ברוך השם, זוכים לו, ובעזרת השם ימשיך להתקדם עד הגאולה השלמה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת מתכנסת לכנס קיץ תוך כדי טלטלה פוליטית, טלטלה שבאה אחר ניסיון להרחיב את הקואליציה, ואין ספק שכל מי שחשובות לו המשילות והיציבות השלטונית במדינת ישראל ייחל להרחבת הממשלה והקואליציה.

יעקב מרגי: והנה, הקואליציה מתרחבת, ואיך שמרחיבים את הממשלה, מתחיל מחול הדאגות, מחול ההפחדה.

יעקב מרגי: עיתונאי חשוב, וככל שיהיה חשוב, מרשה לעצמו להודיע ברבים שספק אם הוא רוצה שילדיו יגדלו במדינת ישראל.

יעקב מרגי: הייתי מבקש ממנו לעשות סיור בעולם ולתהות מקרוב על ההתנהלות, ומקרוב כפי שכאן אפשרי לתהות מקרוב, בטרם יגיע למסקנה חריפה כזאת.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר בכנות, ולא נעלם מעיני – נכון, יש תחושת חמיצות על הדרך.

יעקב מרגי: נכון, יש תחושת חמיצות שנלווית למה שהתרחש גם בתוך המחנה הציוני, מפלגת העבודה.

יעקב מרגי: נכון, ואני אומר זאת בכנות ובצער – צר לי וצר לנו על התפטרותו של השר יעלון, היינו רוצים שימשיך אתנו כאן בעשייה הפוליטית, המדינית והביטחונית.

יעקב מרגי: אך מכאן ועד נבואות הזעם של ירידה מהארץ, שאין טעם לקיומנו כאן ושהשמים נופלים עלינו – לצערי הרב – ואמרתי זאת הרבה פעמים מעל הדוכן – פעמים רבות שמעתי שהשמים נופלים והנה מגיע סוף העולם, אך מה לעשות, השמים עומדים במקומם מאז ששת ימי בראשית, מקסימום קצת רוחות – ואנחנו, בנגב, יש לנו סופות, רוחות, קצת ברקים ורעמים, ולעתים אף עבים ייזלו מים, גם עננים נותנים לונו קצת רטיבות, אבל השמים במקומם נשארים.

יעקב מרגי: אני מבקש – קצת צניעות, קצת אחריות.

יעקב מרגי: להקריב על מזבח העמדות הפוליטיות, הדעות האישיות, עד כדי פגיעה כמעט בחוסן הלאומי?

יעקב מרגי: רבותי, האזרחים לא יורדים לשורות הקטנות; האזרחים מקבלים דברים כהווייתם מהבית הזה, ובמיוחד מנבחרי הציבור, וגם מהתקשורת, ולא יורדים לשורות הקטנות, והנה חושך בעדה, ואנחנו מסתובבים ביניהם, ואנחנו מרגישים את התחושות.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים – קצת אחריות.

יעקב מרגי: באמת, מאתנו, נבחרי העם, גם נדרשת אחריות, ולא נעלמת ממני – ואמרתי בכנות – תחושת החמיצות.

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול לסיים, ידידי מר מאיר כהן, בלי לברך את תושבי באר-שבע ומדינת ישראל על האליפות של "הפועל באר-שבע", עירי, קבוצה שקיבלה על עצמה שלא לשחק בשבת, קבוצה שלא הפסידה עד ש"מכבי חיפה" קצת עשתה לנו – כמעט 30 משחקים.

מאיר כהן: שקיבלה בנשיקות – – –

יעקב מרגי: נכון, ותוך כדי סובלנות ופלורליזם, וקבלת האחר, בלב אחד כאיש אחד – אני חושב שיש לה הרבה מה ללמוד מהקבוצה הזאת, וילכו כמותה קבוצות אחרות, כדי לאפשר גם לציבורים אחרים, ששומרים שבת, ליהנות.

יעקב מרגי: לא ראיתי שתושבי באר-שבע סבלו מזה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

יעקב מרגי: – – שהמשחקים היו במוצאי-שבת, ראשון או שני.

יעקב מרגי: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: לא רציתי להפריע לך ברגע שהתחלת לדבר על כדורגל, אבל כשהתחלת לדבר על שבת, אמרתי – צריך לסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מאיר פרוש, ואחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, מליאת הכנסת דנה כעת בהצעות אי-אמון שמגישות סיעות האופוזיציה נגד הממשלה.

מאיר פרוש: הראשונה שבהן היא הצעת האי-אמון של המחנה הציוני.

מאיר פרוש: אני לא רוצה להתעכב על מה שקרה עד לפני ימים מספר, כאשר המחנה הציוני ניהל משא-ומתן כדי להיכנס לקואליציה.

מאיר פרוש: חשבתי את מה שאני חשבתי, אבל יותר התבטאתי מייד אחרי הבחירות, כאשר בעצם הבחירות היו כתוצאה מכך שמפלגת העבודה הובילה אופוזיציה, וטענה שהכול תקוע, נתניהו מכהן כראש ממשלה ולא מזיז שום דבר לא בכלכלה, לא במדיניות, הכול תקוע.

מאיר פרוש: והנה, לאחר שהתברר שלליכוד יש 31 מנדטים ולמחנה הציוני יש 24 או 26, מייד החלו הדיבורים על ניסיון של כניסת המחנה הציוני לממשלה.

מאיר פרוש: ואני שאלתי אז, אני אמרתי, איך ראשי המחנה הציוני לא מתביישים בעצם העובדה הזאת, לנסות, לבקש, להיכנס לקואליציה, כאשר את כל המדינה, אחרי 20 חודש, אחרי 24 חודש, הובילו לבחירות בטענה שהכול תקוע, וכאשר אין להם השלטון, המחנה הציוני מייד ביקש להיכנס לקואליציה – אולי לא באופן רשמי, אבל היו על כך דיונים.

מאיר פרוש: למה אני מזכיר את זה ולמה אני מתעכב על זה?

מאיר פרוש: אני הגשתי אתמול את ההתפטרות שלי מהכנסת לטובת הבא בתור ברשימה, הרב יעקב אשר, שייכנס לכהן כחבר כנסת מיהדות התורה מחר אחר-הצהריים.

מאיר פרוש: הוא מדגל התורה ואני מאגודת ישראל, אבל השם יהדות התורה, שמלווה אותנו, זה לא מהיום; זה מהקדנציה הראשונה, כשהייתה רק אגודת ישראל, ועדיין לא הייתה דגל התורה.

מאיר פרוש: מהקדנציה הראשונה יושבים נציגים של אגודת ישראל דאז, היום יחד יהדות התורה – אגודת ישראל ודגל התורה יושבים בכנסת.

מאיר פרוש: אנחנו לא שינינו שום דבר מאז ועד היום, אותם עקרונות, על מה שדיברנו אז אנחנו מדברים היום.

מאיר פרוש: זה בעצם מסמל את יהדות התורה, שהיא לא שינתה מהדרך ולא רוצה גם לשנות שום דבר מהדרך המקורית.

מאיר פרוש: המחנה הציוני, אני זוכר שהוא היה פעם מפא"י, הוא היה מערך, הוא היה עבודה, עכשיו הוא מחנה ציוני.

מאיר פרוש: זה כמו אופנה – בלי עקרונות; היום הולכים עם צבע כזה, מחר הכובע נראה אחרת.

מאיר פרוש: פעם עם חליפה כזו ופעם עם משהו אחר.

מאיר פרוש: פעם עיקרון כזה ופעם עיקרון אחר נהפך להיות מקודש.

מאיר פרוש: כמו שאמרתי, אצלנו ביהדות התורה יש מסורת, והמסורת הזאת נמשכת מאז ניתנה התורה בהר-סיני.

מאיר פרוש: אנחנו לא משנים, אנחנו הולכים באותה דרך, באותם עקרונות.

מאיר פרוש: גם אם אני לא אהיה מחר פה מאגודת ישראל, ויהיו נציגים אחרים של אגודת ישראל ודגל התורה – אולי הטון לפעמים משתנה, אבל אותה דרך, אותם עקרונות, עד שתצא האמת לאור.

מאיר פרוש: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר פרוש.

טלי פלוסקוב: כאמור, בהצלחה בתפקיד – אני מבינה שמחר אתה מסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מאיר פרוש: כסגן שר.

טלי פלוסקוב: כן, כמובן, כסגן שר.

טלי פלוסקוב: בגלל זה אני איחלתי לך בהצלחה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, ואחריה – חברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות, גברתי.

מיכל רוזין: חבר הכנסת פרוש, אני עוד יכולה לקרוא לך חבר כנסת, אצלכם בכלל אין עניינים ואין מהפכים ואין שינויים.

מיכל רוזין: ואני רוצה להגיד לך שהסיעה היציבה ביותר, נראה לי, בכנסת בימים אלה היא סיעת מרצ.

איימן עודה: והרשימה המשותפת.

מיכל רוזין: מרצ ממשיכה להיות אופוזיציה לוחמת, אמיצה, אופוזיציה אמיתית שמנסה לייצר פה אלטרנטיבה.

מיכל רוזין: ואני רוצה לספר לכם על ממשלת נתניהו, חבר הכנסת בר, לספר לך על ההישגים הגדולים של ממשלת נתניהו – רק בשנה האחרונה – שאליה כל כך חפצתם להצטרף.

מיכל רוזין: אז מובן שכולנו יודעים איך בשבעת החודשים האחרונים אנחנו חווים אינתיפאדה שלישית, לצערי הרב, מערב ראש השנה, גל הטרור הזה, מתחילת 2015 – מספטמבר 2015 – אנחנו עומדים כבר על 414 נפגעים; 34 הרוגים, לצערי הרב, ו-380 פצועים.

מיכל רוזין: אנחנו מתבשרים על גילוי מנהרות חדשות באזור עוטף-עזה, "צבע אדום" כבר נשמע שם, החרדה מפני הסבב הבא בקרב תושבי עוטף-עזה היא בשיאה; ביקרתי שם רק לפני שבוע.

מיכל רוזין: החרדה מפני הסבב הבא – ועכשיו, עם מינוי שר הביטחון ליברמן, אין ספק שהחרדה הזאת רק מתעצמת, ולא נרגעת.

מיכל רוזין: טיוטת דוח המבקר, שהצביע על כל כך הרבה כשלים וליקויים ב"צוק איתן", רדיפת בכירי מערכת הביטחון שמעזים להשמיע ביקורת ועמדה מוסרית, חשובה, הגונה והוגנת, ומצד שני, ראש הממשלה, שמתקשר לחזק את משפחתו של אלאור אזריה לאחר המעשה שלו.

מיכל רוזין: ואל מול כל אלה, כמובן, קיפאון מדיני מהדהד, כשגם כל ההצהרות של נתניהו בדבר חזרה למשא-ומתן הן סוג של משחק פוליטי – הוא ממשיך להתל בכולנו.

מיכל רוזין: הבעיה היא שבנו הוא לא מהתל, כי אנחנו יודעים מיהו ויודעים מהן כוונותיו, לצערי הרב הוא ממשיך להתל בכם, המחנה הציוני.

מיכל רוזין: טרור יהודי חסר תקדים, שנהנה מתמיכה שבשתיקה, אם שרפת משפחת דוואבשה, וכמובן הילד אבו ח'דיר, חתונת הדמים ו"תג מחיר", רדיפת ארגוני החברה האזרחית ותיוגם כבוגדים, קמפיין שנאה, ורוב יושבי הבית הזה הצטרפו לקמפיין הנורא הזה וממשיכים לעשות דה-הומניזציה ודה-לגיטימציה לשמאל ולארגוני השמאל.

מיכל רוזין: אבל לא רק בנושא המדיני: עלייה של 25% באירועי הלהט"בופוביה, שנאה נגד גאים וגאות, חלק במרחב הציבורי, חלק במקומות העבודה, והמשטרה לא עושה דבר בעניין.

מיכל רוזין: עלייה של 60% ברצח נשים על רקע מגדרי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מיכל רוזין: שיא במספר ההרוגים בתאונות דרכים.

מיכל רוזין: החרפה ביחסים בינינו לבין הקהילה בארצות-הברית על רקע המאבק היהודי הדתי, המונופול האורתודוקסי; עלייה ביוקר המחיה; מחסור בדיור ציבורי, וכמובן – –

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים, חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: אני מסיימת.

מיכל רוזין: – – אלפי ניצולי שואה קשישים שממתינים – ממתינים – שאנחנו נתייחס אליהם.

מיכל רוזין: כל הדברים האלה הם הכישלונות רק מהשנה האחרונה של ממשלת נתניהו.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל רוזין: תפסיקו לנסות לזחול לממשלה.

מיכל רוזין: בואו נייצר אלטרנטיבה שלטונית.

מיכל רוזין: בואו נייצר אופוזיציה לוחמת.

מיכל רוזין: תצטרפו למרצ – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מיכל רוזין: – – בואו נילחם בהם.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רחל עזריה, ואחריה – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת נורית קורן.

טלי פלוסקוב: אני רק אבקש מהאורחים המכובדים שלנו, נא לשמור על השקט באולם, וגם, כמובן, מחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן ברושי, אני לא חושבת שזה מכובד לעמוד עם הגב לדוכן.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, שלוש דקות.

רחל עזריה: כבוד היושבת-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני רוצה לחזור רגע לנאום הבכורה שלי, שסיפרתי בו על זה שפרופסור מאוד מכובד באוניברסיטה העברית לפני 15 שנה הגדיר את החברה הישראלית ככה:

רחל עזריה: החברה הישראלית היא חברה שבטית, שבה כל שבט – חילונים, דתיים, חרדים, ערבים, יהודים, שמאל, ימין, מזרחים, אשכנזים – כל שבט הולך לישון בלילה בתקווה שכשהוא יקום בבוקר, שבט אחר ייעלם.

רחל עזריה: אני מאוד התנגדתי להגדרה הזאת של החברה הישראלית.

רחל עזריה: אבל מה שקורה בזמן האחרון זה בדיוק זה.

רחל עזריה: עולה כל אחד מחברי הכנסת לפה, לדוכן, ומסביר למה הצד השני אשם, למה יש לנו בעיות.

רחל עזריה: אז מסבירים לנו – או בגלל השמאל, או בגלל הימין, או בגלל החרדים, או בגלל הערבים – כל אחד יודע להסביר למה זה בגלל מישהו אחר.

רחל עזריה: יש לנו פה קריאות "געוואלד" בלי סוף.

רחל עזריה: כל אחד יודע להסביר למה המצב איום ונורא.

רחל עזריה: אבל מה שאנחנו לא רואים זה איפה אנחנו לוקחים אחריות ואומרים: תקשיבו, אי-אפשר עם השבטיות הזאת, אי-אפשר עם הסקטוריאליות הזאת.

רחל עזריה: זה לא יעבוד, שכל אחד ידאג לעצמו.

רחל עזריה: אני מגיעה מירושלים.

רחל עזריה: בירושלים זו הייתה השיטה – כל אחד דאג לעצמו, ושיישרף המועדון.

רחל עזריה: עד שהבנו שהמועדון באמת נשרף, שאנחנו מאבדים את העיר שלנו.

רחל עזריה: ובאותו רגע הבנו שאין לנו ברירה אלא להתחיל לשתף פעולה, ולמצוא את הדרך, גם אם אנחנו לא מסכימים עם אנשים אחרים ועם קבוצות אחרות, להבין שיש להם case, ולקחת את העקרונות של מה שהם אומרים ולראות איך הופכים אותם למשהו לכלל החברה.

רחל עזריה: זה בדיוק מה שקורה במשא-ומתן הקואליציוני עם ישראל ביתנו; מגיעים ישראל ביתנו – ועמיתתי, כבוד היושבת-ראש וחברתי חברת הסיעה, טלי פלוסקוב, יודעת את זה טוב מאוד: מגיעים ישראל ביתנו ואומרים: אנחנו רוצים לדאוג רק למגזר שלנו.

רחל עזריה: אנחנו רוצים שהפתק שמטילים בקלפי ישפיע על הפנסיה שתקבלו, ואם תטילו את הפתק הזה והזה, אתם תקבלו את הפנסיה הזאת, ואם לא, אז תקבלו פחות.

רחל עזריה: רק העולים מרוסיה יקבלו את ההטבה.

רחל עזריה: ואני חושבת שמה שצריך לעשות זה לגזור מתוך ההבנה שצריך לדאוג לזקנים העניים בישראל, ולקחת את זה ולהביא את זה לכולם, לא רק למגזר אחד.

רחל עזריה: וזה בדיוק מה שסיעת כולנו עושה, זה מה שאנחנו עושים.

רחל עזריה: אנחנו מרחיבים, ואנחנו מבינים שצריך לדאוג לכל הזקנים העניים בישראל.

רחל עזריה: אנחנו מפלגה ממלכתית.

רחל עזריה: אתם לעולם לא תשמעו אותנו יוצאים נגד מגזר.

רחל עזריה: אתם לעולם לא תשמעו אותנו אומרים שבגלל מגזר אחר יש לנו בעיה.

רחל עזריה: אנחנו מבינים שצריך לדאוג לכולם.

רחל עזריה: ככה אנחנו עושים גם במחיר למשתכן – זה לא רק לחרדים, או לא רק לערבים, או לא רק לשמאל, או לא רק למזרחים, או לא רק לאשכנזים.

רחל עזריה: כולם יכולים להגיש מועמדות אם הם זוג מעל גיל מסוים וכו'.

רחל עזריה: זו השיטה.

רחל עזריה: ורק כשנלמד להתנהג ככה, החברה שלנו תהיה טובה יותר, ורק כשהפוליטיקה תתחיל להיות כזאת.

רחל עזריה: אבל לא, זה ממש לא מה שקורה; כל אחד עולה לדוכן ומסביר למה השני אשם.

רחל עזריה: לא יכול להיות שפתק ההצבעה יהיה מה שישפיע על חשבון הבנק ועל הפנסיה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

רחל עזריה: אנחנו נדאג לכולם; אנחנו כבר דאגנו לזה – הגדלנו את קצבת הזיקנה למקבלי הבטחת הכנסה.

רחל עזריה: הפוליטיקה הזאת, שכל אחד דואג למגזר שלו, זו פוליטיקה שקורעת אותנו מבפנים.

רחל עזריה: הציבור מחכה לראות, מחכה לרגע שבו נדע לדאוג לכולם.

רחל עזריה: על זה אנחנו מתבססים בסיפור של ישראל ביתנו, ואנחנו מצפים מהם גם לדעת להתייחס לזה בחזרה.

רחל עזריה: אנחנו מצפים מהם לקבל את ההצעה הזאת, שהיא הצעה טובה, לא שבטית, שדואגת לכלל החברה הישראלית.

רחל עזריה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן, אחרונת הדוברים.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון שר המדע חבר הכנסת אופיר אקוניס.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי.

נורית קורן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, שר המדע, חבר הכנסת אופיר אקוניס, חברי חברי הכנסת ואורחים נכבדים שיושבים פה ביציע, אני מבקשת לברך את ראש הממשלה, שפועל ללא לאות להרחיב את הממשלה כדי לייצר יציבות ממשלתית.

נורית קורן: לפנינו תקופה לא פשוטה, ועל כן חשוב להרחיב את הממשלה.

נורית קורן: אני מצטערת על פרישתו של השר יעלון, איש ערכי ומקצועי אשר תרם עשרות שנים לביטחון המדינה.

יואל חסון: עשיתם לו את המוות, מה אתם מצטערים פתאום?

נורית קורן: אני מברכת את חברי יהודה גליק – –

יואל חסון: עשיתם לו את המוות, אתם מצטערים פתאום?

נורית קורן: – – על הצטרפותו לסיעת הליכוד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חסון, שלום לך, עד עכשיו לא שמענו אותך, אז בבקשה אל תפריע.

יואל חסון: שלום, סגנית היושב-ראש.

נורית קורן: רבותי, חברי יואל חסון, אני אשמח אם תקשיב לי קשב רב.

יואל חסון: הקשבתי אז עניתי.

נורית קורן: תוקפים אותי בטענה שאני מעלה, שלא בצדק, את הנושא העדתי.

נורית קורן: אומרים לי שזה לא קיים, שאין דבר כזה, שהכול בראש.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שאני אומרת את מה שכולם חושבים ויודעים.

נורית קורן: ובכן, חברי חברי הכנסת, זו כבר לא תחושת בטן, זו לא הרגשה חולפת.

נורית קורן: היום אפשר להגיד באופן ברור, מדויק ומדיד – גברתי, אני יכולה לקבל שקט עוד קצת?

נורית קורן: אני צועקת.

נורית קורן: המצב האמיתי במדינה מבחינת תפקידים בכירים הוא: מקום המדינה ועד היום לא מונה שופט אתיופי אחד.

נורית קורן: ראש שב"כ – מ-12 ראשי שב"כ – רק ראש שב"כ ספרדי אחד; ראש מוסד – מעשרה ראשי מוסד – שני ראשי מוסד ספרדים בלבד.

קריאה: – – –

נורית קורן: אחד?

נורית קורן: רמטכ"ל – מ-16 רמטכ"לים – רק חמישה רמטכ"לים ספרדים.

נורית קורן: סליחה, גברתי היושבת-ראש, אני לא יכולה להמשיך.

טלי פלוסקוב: כן, יש לנו קבוצה שנכנסת לאולם.

טלי פלוסקוב: כל האורחים הנכבדים שנכנסים לאולם, אנחנו מבקשים לשמור על השקט, כי מאוד קשה, הדיון פה נמשך.

נורית קורן: זה גם חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: גם חברי הכנסת, גם העוזרים, בבקשה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת שקט באולם.

נורית קורן: גמרו לי את האוויר.

טלי פלוסקוב: עדיין אין שקט באולם, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים שקט.

טלי פלוסקוב: תודה.

נורית קורן: רמטכ"ל – מתוך 16 רמטכ"לים, רק חמישה רמטכ"לים ספרדים; מפכ"ל משטרה – מתוך 13 מפקחים כלליים של המשטרה, רק ארבעה ספרדים; מבקר מדינה – מתוך שבעה מבקרי מדינה לא היה מבקר מדינה ספרדי אחד מקום המדינה; יועצים משפטיים לממשלה – מתוך 13 יועצים משפטיים לממשלה, רק יועץ ספרדי אחד; פרקליט מדינה – מתוך 11 פרקליטי המדינה מאז ומעולם לא היה פרקליט ולו אחד.

נורית קורן: ועכשיו – – –

יואל חסון: מי שלט במדינה 30 שנה?

נורית קורן: מי שלט?

נורית קורן: המערך.

נורית קורן: המערך.

יואל חסון: המערך?

נורית קורן: ועכשיו נעבור לאקדמיה.

עמר בר-לב: ב-40 השנה האחרונות המערך שולט?

עמר בר-לב: טוב לדעת.

נורית קורן: באוניברסיטה העברית – מתוך 12 נשיאים לא היה נשיא ספרדי אחד בעברית שבירושלים; אוניברסיטת חיפה – מתוך עשרה נשיאים לא היה אפילו נשיא אחד; אוניברסיטת בן-גוריון – מתוך שישה נשיאים, שוב, לא היה נשיא אחד.

נורית קורן: כולם פועלים באופן ברור ועקבי.

נורית קורן: אוניברסיטת בר-אילן, רבותי חברי הכנסת – מתוך עשרה אף לא נשיא ספרדי אחד בבר-אילן.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

נורית קורן: אוניברסיטת תל-אביב – נשיא ספרדי אחד בלבד.

נורית קורן: מזל שמדינת תל-אביב החליטה שיש צדק ומינתה אחד.

נורית קורן: מנכ"ל רשות השידור – עשרה מנכ"לי רשות, רק אחד; תחנת הרדיו "גלי צה"ל" – מתוך חמישה מנהלי תחנת הרדיו, בתחנת הרדיו לא היה אפילו אחד.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

נורית קורן: דקה.

נורית קורן: ועכשיו אנחנו עוברים לספורט.

נורית קורן: בספורט, יושב-ראש הוועד האולימפי – מתוך שמונה יושבי-ראש הוועד האולימפי לא היה אפילו אחד.

יואל חסון: 40 שנה אתם בשלטון.

יואל חסון: 40 שנה.

נורית קורן: המוסד החשוב – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נורית קורן, אני מבקשת – – –

נורית קורן: המוסד החשוב לציונות – אני כבר מסיימת – – –

טלי פלוסקוב: נורית קורן, אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: פשוט הם מרעישים.

טלי פלוסקוב: כבר הוספתי לך בגלל הרעש.

נורית קורן: יושב-ראש קק"ל – מתוך שישה יושבי-ראש הקרן הקיימת לישראל, רק יושב-ראש אחד, והוא חבר הכנסת לשעבר דני עטר.

נורית קורן: ונעבור לכסף.

נורית קורן: כמה הוטבעו על שטרות?

נורית קורן: גם היו רק שתי דמויות.

נורית קורן: ובכן, זאת לא תחושת בטן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת, אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: חברי, השיקול צריך להיות מקצועי – –

טלי פלוסקוב: לסיים.

טלי פלוסקוב: משפט אחרון.

נורית קורן: – – מקצועי ולא על-פי מוצא.

נורית קורן: אני לא מבקשת אפליה מתקנת, אני מבקשת שיקול ענייני, מקצועי ואמיתי, ואני רוצה להחזיר את הכבוד האבוד – –

טלי פלוסקוב: תודה.

נורית קורן: – – של חלוצי המעברות שכבודם נעדר מספרי ההיסטוריה.

נורית קורן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון שר המדע חבר הכנסת אופיר אקוניס.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני שוב חוזרת על בקשתי לשמור על השקט באולם.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכל הסדרנים לעזור להביא לשקט באולם.

טלי פלוסקוב: בבקשה, רבותי.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את ההתלהבות של הגעגועים, בטח בתקופת הפגרה, אבל אנחנו כבר בדיון.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, ידידי האורחים המכובדים, האורחות המכובדות, שהצטרפו אלינו לציון יום הרצל כמדי שנה.

אופיר אקוניס: גברתי, אני מקשיב כאן לדיון קשב רב, לדיון הציבורי ולדיון בחלק מכלי התקשורת, והייתי מציע לחברות הכנסת ולחברי הכנסת הסוערות והסוערים לשמור על קור רוח.

אופיר אקוניס: קור רוח, חבר הכנסת יואל חסון, תכונה נדרשת, יסודית, בסיסית, בחיים הפוליטיים.

יואל חסון: היא קיימת לנתניהו?

יואל חסון: היא קיימת לנתניהו?

יואל חסון: אני לא בטוח.

אופיר אקוניס: בלי קללות, בלי נאצות ובלי פרובוקציות.

אחמד טיבי: החבר אקוניס, האם אתה יכול לאשר שמיקי זוהר פורש?

אחמד טיבי: האם זה נכון?

טלי פלוסקוב: זו שאילתה ישירה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש – – –

אחמד טיבי: מיקי זוהר פורש – האם זה נכון?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא יכולים לעמוד בזה.

אחמד טיבי: – – – חבר שלכם לסיעה פורש.

אחמד טיבי: כמה מכות אפשר לקבל בשבוע?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אחמד טיבי, כעת השר משיב על הצעות אי-אמון.

טלי פלוסקוב: תן לו להשיב.

אופיר אקוניס: השיח פה מזכיר את השיח הציבורי.

אופיר אקוניס: השיח באולם הזה מזכיר את השיח הציבורי.

טלי פלוסקוב: יושב-ראש הקואליציה הנבחר חבר הכנסת דוד ביטן, אני מבקשת שתעזור לי לעשות סדר באולם.

טלי פלוסקוב: אתה צריך להיות אחד מאלה.

טלי פלוסקוב: רבותי.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, באולם הזה יש אנשים שהפכו את המראה השחורה לאג'נדה, את הרצון הבסיסי והאמיתי לצדק לססמאות צדקניות.

אופיר אקוניס: יש כאן חברות וחברי כנסת שמתארים קטסטרופות לאומיות במקום שבמקרה הטוב יש אולי משברים חולפים.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, יש כאן אנשים שמדברים נגד ממשלה רחבה, אבל בעצם תומכים בה.

אופיר אקוניס: יש כאן באולם הזה, ובעיקר בסיעת העבודה – –

יואל חסון: אתה רוצה לעשות ממשלה.

יואל חסון: איזו ממשלה אתה רוצה לעשות?

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת חסון, אנשים שדיברו בגסות רוח ובאלימות כלפי יושב-ראש מפלגתם אפילו יותר מאשר הם מדברים באלימות ובגסות רוח כלפי ראש הממשלה.

אופיר אקוניס: אבל הדבר המטריד ביותר והמסוכן ביותר, גברתי, הוא התופעה שלפיה סיעות פרלמנטריות שמייצגות מפלגות וזרמים פוליטיים אינן מסוגלות להשלים עם הדבר היסודי ביותר והבסיסי ביותר בדמוקרטיה; אדוני היושב-ראש, הדבר הזה נקרא תוצאות הבחירות.

אופיר אקוניס: עם הדבר הזה יש, לדאבון הלב, בבית הזה סיעות שאינן מסוגלות להתמודד; סיעות שרוממות הדמוקרטיה בגרונן, אבל אינן מסוגלות לקבל את תוצאות הבחירות בשום פנים ואופן.

אופיר אקוניס: פשוט לא מסוגלות.

אופיר אקוניס: ואז במקום להתווכח בענייניות וביסודיות, פונים לקללות, לשימוש בשפת ביבים נמוכה ביותר ועלובה ביותר, ובמעשה של צביעות מהדהדת מטיפים נגד אלימים או בריונים.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, כן, הכוונה, לצערי – בצער אני אומר את הדברים – לגורמים בסיעתך ובתנועתך.

אופיר אקוניס: מפסידים בבחירות, לא מקבלים את אמון הציבור, אדוני היושב-ראש, במשך שנות דור.

אופיר אקוניס: מילא לא מתרגלים, לזה כבר התרגלנו – מסרבים לקבל את הכרעת הציבור.

אופיר אקוניס: ובכן, במערך, מסתבר, חברת הכנסת גלאון – במערך אין כל חדש.

אופיר אקוניס: הרי הבסיס לאי-קבלת הדמוקרטיה, וזה גם נוגע אלייך, גברתי בשמאל, מוכר וידוע.

אופיר אקוניס: אחד מן האבות המייסדים של תנועת העבודה, חבר הכנסת טיבי – – –

אחמד טיבי: איך אתה יכול להתעלם ממיקי זוהר?

אופיר אקוניס: אני לא יודע לגבי חבר הכנסת זוהר, אבל אני יודע מה אמר – ולזה התייחס בעבר גם חבר הכנסת זחאלקה – אחד מן האבות המייסדים של מפלגת העבודה; לא של הליכוד, לא של הימין, של מפלגת העבודה, אדם שנפטר, יצחק בן אהרון.

אופיר אקוניס: כך אמר אחרי שהתקבלו תוצאות בחירות 1977:

אופיר אקוניס: עם כל הכבוד שאנחנו מייחסים להכרעתו של העם, אם אומנם זו ההכרעה, אינני מוכן לקבל אותה.

אופיר אקוניס: סגור ציטוט.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פרץ, אדם שהיה בתפקיד שלך, כמה שנים לפניך, מזכ"ל ההסתדרות, אומר את המשפט הנוראי הזה השבוע, אדוני היושב-ראש, או בשבוע שעבר, לפני 39 שנים, בצאת יום הבחירות, 17 במאי 1977.

אופיר אקוניס: ואז, כאשר לא מקבלים את תוצאות הבחירות, חבר הכנסת זחאלקה, מתחילים ההסתות, ההכפשות והשקרים.

אופיר אקוניס: לא מסוגלים לקבל את רצון הבוחר, ומציירים את ישראל כמדינה שהכול שחור בה, שהכול רע בה, שהכול קורס בה, חברת הכנסת קסניה, הכול.

אופיר אקוניס: הייתי אומר, אדוני היושב-ראש, שהאופוזיציה פסקה מלהיות עניינית.

אופיר אקוניס: שמעתי גם את – אני רואה שעכשיו הם משוחחים, זה מעניין – חבר הכנסת בר וחברת הכנסת זנדברג, שאליהם אני עומד להתייחס.

אופיר אקוניס: אם יפסיקו רגע את השיחה אני אתייחס אליהם, ברשותך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, קצת שקט באולם, במיוחד העומדים שבינינו.

יולי יואל אדלשטיין: השרה שקד, חבר הכנסת רזבוזוב, חבר הכנסת בר, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת – מי זה שם – חבר הכנסת אלי כהן, חברת הכנסת יעל גרמן, נא לשבת, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבין את ההתרגשות של היום הראשון, אבל עדיין אנחנו רוצים לשמוע את הדובר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, חברים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, מדוע האופוזיציה הזאת איננה עניינית?

אופיר אקוניס: אני שמעתי – חבר הכנסת בר, אני עומד להתייחס אליך ואל חברתך חברת הכנסת זנדברג.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זנדברג וחבר הכנסת בר, אדוני היושב-ראש, ניהלו קודם שיח מעניין מאוד, שמשקף במידה רבה את המתרחש בשמאל הישראלי ב-20 או 30 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: אגב, זה הרבה יותר, חברת הכנסת זנדברג, אבל עשיתי לכם הנחה, רק בין 20 ל-30 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: והם, אדוני היושב-ראש, התכתשו – כן, בין מפלגת העבודה לבין מרצ – ואני רוצה להגיד להם ולכל תומכיהם, ויש במדינת ישראל עדיין – הם מתמעטים, אבל יש – תומכים של מפלגת העבודה ושל מרצ.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת זנדברג, חבר הכנסת בר, הבעיה היא לא הבעיה הטקטית של הצטרפות מפלגת העבודה לממשלת הליכוד, או הרחבת הממשלה.

אופיר אקוניס: הבעיה שבגינה אתם לא מקבלים את אמון הציבור, חבר הכנסת בר, כבר הרבה מאוד שנים, כולל במערכת הבחירות האחרונה, שהרגשתם שאתם קרובים, שחשבתם שאתם כבר מקבלים את אמון הציבור, שתפרתם את חליפות המיניסטרים שלכם – מדוע זה קורה?

אופיר אקוניס: לא שאלת ההצטרפות.

אופיר אקוניס: כבר היו, אדוני היושב-ראש, בישראל ממשלות אחדות לאומית רחבות מאוד, גדולות מאוד וגם יעילות מאוד.

אופיר אקוניס: הבעיה של השמאל, חברת הכנסת זנדברג, היא העמדות השגויות.

אופיר אקוניס: העובדה שהשמאל, אדוני היושב-ראש, כבר כמעט 30 שנה איננו קורא את המציאות במזרח התיכון – זוהי הבעיה.

אופיר אקוניס: גם חברת הכנסת לבני העידה על כך בעצמה, כאשר הייתה חברת הליכוד, העדיפה לעזוב אותנו, והיא קוראת להקמת – זה תמיד המצאה כזאת, אתה יודע, אדוני היושב-ראש – היא חוזרת על עצמה בכל מערכת בחירות, הייתי אומר ב-40 השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: כאשר השמאל מאבד את זהותו, ומבינים שלא יכולים להכות בקלפיות את הימין – שמעתי את הגברת לבני חוזרת על זה שוב – מקימים מה שמכונה – כן, אין דבר כזה בעולם אבל בישראל יש – מפלגת מרכז.

אופיר אקוניס: מפלגת המרכז הזאת, חברת הכנסת לבני – חברת הכנסת לבני, חברת הכנסת לבני, אני לא מתכוון להגיד שום דבר רע בגנותך, את יכולה להקשיב לי דקה, בעקבות קריאתך להקמת גוש המרכז השמאלי הזה.

אופיר אקוניס: ההמצאה הזאת – ההמצאה הזאת, אדוני היושב-ראש – של מפלגות מרכז – שקיימת רק בישראל – שנעלמות אחרי קדנציה אחת, אינן מחזיקות מים, הדבר הזה מתפרק על-פי רוב – לעתים אחרי שתי קדנציות, ולעתים כבר לאחר קדנציה אחת.

אופיר אקוניס: זה קורה ברציפות פעם אחר פעם ב-40 השנים האחרונות, ובכל פעם, אדוני, שם אחר ניתן למפלגת המרכז הזאת.

אופיר אקוניס: לא יודע איך מפלגת העבודה מגדירה את עצמה היום, המחנה הציוני, מר לפיד מגדיר את עצמו לאחרונה כיש עתיד, אבל קדמו לו כמובן קדימה, ושינוי, וד"ש, וגם מפלגת הגמלאים הייתה מין מפלגת אווירה שכזאת.

אופיר אקוניס: במציאות הקיימת במזרח התיכון, אדוני היושב-ראש, אין מקום למפלגות אווירה, פשוט אין מקום למפלגות אווירה.

יואל חסון: אתם באמת הורסים את האווירה.

יואל חסון: אתם כל כך כושלים – – –

אופיר אקוניס: אני מוכרח להגיד לך, חבר הכנסת חסון, שאני שומע לעתים את התיאורים שלכם על ה"אווירה במזרח התיכון", ואני שואל את עצמי באיזה עולם אתם חיים ואיזו אווירה וירטואלית אתם מקיימים לעצמכם, ומקיימים אותה כאג'נדה פוליטית.

אופיר אקוניס: עכשיו, חבר הכנסת חסון, שמוצאך מתנועת החרות – אני, באמת, צר לי עליך, באמת – – –

יואל חסון: הליכוד, ליברלים.

אופיר אקוניס: מתנועת החרות, תנועת הליכוד הלאומית הליברלית – – –

יואל חסון: מעולם לא הייתי בחרות.

אופיר אקוניס: מה לעשות ששורשיה של הליכוד הם בתנועת החרות – אז אולי באת מן הזרם הליברלי.

יואל חסון: גם אתה לא היית בחרות.

אופיר אקוניס: אולי באת מן הזרם הליברלי.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מתבלבל אתי.

אופיר אקוניס: גם את היית בחרות?

איילת נחמיאס ורבין: לא, סבא שלי.

אופיר אקוניס: הסבא שלך.

אופיר אקוניס: סבא שלך היה איש נבון.

אופיר אקוניס: סבא שלך היה איש נבון – –

איילת נחמיאס ורבין: פחות ממני אבל.

אופיר אקוניס: – – מצער שזה לא הצליח – זאת אומרת, את גם אישה נבונה, אבל בעמדות הפוליטיות – – –

איילת נחמיאס ורבין: אל תסתבך.

איילת נחמיאס ורבין: אל תסתבך.

יואל חסון: – – –

אופיר אקוניס: – – – בעמדות הפוליטיות את לא הקשבת לסבא שלך.

איילת נחמיאס ורבין: כדי לדייק, הוא היה באצ"ל.

אופיר אקוניס: זה הסבא הסלוניקאי שלך?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

אופיר אקוניס: אה, זה הסבא האשכנזי שלך.

אופיר אקוניס: טוב.

איילת נחמיאס ורבין: כדי לדייק, הוא היה באצ"ל.

יואל חסון: השר אקוניס, אצלך זה הצליח יותר מדי.

אופיר אקוניס: יותר מדי – –

יואל חסון: יותר מדי – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – יכול להיות.

אופיר אקוניס: מה לעשות, אני כמו – לא רוצה להגיד מה – לא משנה את עמדותי.

יואל חסון: כמו קאטו הזקן – – –

אופיר אקוניס: קאטו הזקן זה בסדר, היו שהשוו כבר השוואות אחרות.

אופיר אקוניס: ובכל מקרה, חבר הכנסת חסון וחברת הכנסת נחמיאס ורבין, הבעיה איננה בטקטיקה הפוליטית.

אופיר אקוניס: לא שם הבעיה.

אופיר אקוניס: עכשיו, אני אגיד לכם, עם כל המחלוקת שהייתה, והייתה קשה, יסודית – אדוני היושב-ראש, אנחנו בעצמנו השתתפנו במחאות נגד הסכמי אוסלו, אבל אז היה מנהיג למפלגת העבודה, מנהיג רציני.

אופיר אקוניס: חלקנו עליו ביסודיות רבה, משום שחשבנו שהסכמי אוסלו היו אסון גדול, אני עדיין חושב כך, גם בכך לא שיניתי את דעתי, אבל ידעת מה הם רוצים.

אופיר אקוניס: הייתה קבוצה בשמאל הציוני, חבר הכנסת בר, שגם היה רגיש לדבר לא פחות חשוב, אני אגיד לך מהו – באמת, ואני באמת אומר לך את זה, ככה, בתחילת הכנס – עוד נועדו לנו כנראה כמה וכמה מפגשים כאלה.

אופיר אקוניס: גם בעניינים כלכליים מפלגת העבודה, אדוני היושב-ראש, בעבר ידעה להתאים את עצמה למציאות, ולא הלכה לשמאל הקומוניסטי, חבר הכנסת שמולי.

אופיר אקוניס: לא הלכה לשמאל הקומוניסטי.

אופיר אקוניס: זה דבר שהשאיר את מפלגת העבודה, אדוני היושב-ראש, במרכז המפה הפוליטית ולשמאלה, אבל בוודאי לא דרדר אותה אל השמאל הקיצוני, שבו היא נמצאת כיום.

אופיר אקוניס: ולכן, לצערי, או יותר נכון לשמחתי, מפלגת העבודה איננה מקבלת את אמון הציבור, וזוהי הבעיה היסודית, חבר הכנסת כבל, ואתה גם היית – אתה אדם שורשי במפלגת העבודה, אתה לא בא והולך, ואני בטוח שגם בקונסטלציה אחרת – בוא'נה, אבל אל תעשה לי, אחר כך יוציאו לי את הקטע הזה מהארכיון – בכל קונסטלציה אתה לא תעזוב; כמו שאני לא אעזוב את הליכוד, אתה לא תעזוב את מפלגת העבודה.

אופיר אקוניס: ואני אומר לך באמת בצער, גם בעניין הכלכלי – זוהי איננה מפלגת העבודה המוכרת לנו מהשנים הקודמות – – –

נחמן שי: תתרכז בקואליציה, מה אתה רוצה מהאופוזיציה?

אופיר אקוניס: חבר הכנסת שי, אני חייב, הרי אני שומע את דבריך בכל מקום, גם בארץ וגם בעולם – בעולם אתה יותר אחראי, אני מוכרח להודות, מפרגן לך; אני מקווה שאני לא מזיק לך במפלגת העבודה, כן, בפריימריז הבאים.

אופיר אקוניס: בעולם אתה יותר אחראי, בהופעות בארצנו אתה פחות אחראי.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, אנחנו עומדים לציין את יום הרצל, ודאי ראש הממשלה וראש האופוזיציה יישאו דברים.

אופיר אקוניס: בניגוד למראות השחורות שהאופוזיציה מנסה לצייר בכל מקום – גם אתה, חבר הכנסת מרגלית, שלום לך, התייחסתי אליך בלי לנקוב בשמך בתחילת הנאום, קח את זה בווידיאו, תראה את זה ותתייחס בנאום הבא.

אראל מרגלית: אני אלמד את ההרצאה שלך בעל-פה.

אופיר אקוניס: לא הרצאה.

אופיר אקוניס: אמרתי משהו – לא הצעתי.

אופיר אקוניס: אמרתי – לא הצעתי.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חזונו של הרצל, ברוך השם, התגשם; הוקמה מדינה יהודית ודמוקרטית שהיא לתפארת המזרח התיכון.

אופיר אקוניס: אנחנו גאים בה, אנחנו גאים בה כאן, אנחנו גאים בה כאשר אנחנו נוסעים למסעותינו לחו"ל.

אופיר אקוניס: ולגבי האג'נדות של המראות השחורות שמובילה מפלגת העבודה ומובילה האופוזיציה, תנסו משהו אחר לבחירות הבאות.

אופיר אקוניס: אולי, חבר הכנסת מרגלית, אולי, ואינני משוכנע, תצליחו קצת יותר, וכמובן אינני מאחל לכם את זה.

אופיר אקוניס: אני מבקש לדחות את כל הצעות האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לשר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להצביע שישב.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: חדלונה המוחלט של ממשלת ישראל בזירת הביטחון האישי ובזירה הבין-לאומית – ממשלה שמפקירה את המאבק המדיני, הורסת כל חלקה טובה וגורמת לפגיעה אנושה בכלל אזרחי המדינה, מטעם המחנה הציוני – מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 48 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 48 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון מטעם המחנה הציוני לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: כישלונה של הממשלה בתחום המדיני, החברתי והכלכלי – של הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 46 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת, 46 בעד, 55 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלת ישראל אינה ראויה לאמון בשל הקיפאון המדיני, המצב הכלכלי, הפערים בחברה, יוקר המחיה, המשבר בדיור וגילויי הגזענות – מטעם מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון מטעם מרצ?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 55 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלת נתניהו ממשיכה לסחור ביציבות המשק והכלכלה הישראלית עבור הישרדות פוליטית – מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת יש עתיד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 47 נגד – 55 נמנעים – אין הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 47 בעד, 55 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת יש עתיד לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מליאת הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אם יהיה שקט נוכל לעבור לציון יום הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: נכון, השר חיים כץ?

יולי יואל אדלשטיין: השר חיים כץ, אתה מעוניין לעבור לציון יום הרצל, נכון?

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ישב.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, שרים וחברי הכנסת בהווה ובעבר, מזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ, יושב-ראש ההסתדרות העולמית אברהם דובדבני, חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, חברי המועצה להנצחת זכרו של הרצל, מוזמני מרכז הרצל, נציגי מועצת תנועות הנוער הציוניות העולמיות, חיילים ועולים חדשים, בני משפחת הרצל היקרים – תודה שאתם אתנו כאן – כל הקהל הנכבד, מכובדי, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לכבודו ולזכרו של בנימין זאב הרצל, חוזה המדינה.

יולי יואל אדלשטיין: דיון זה מתקיים כחלק מיום הרצל לציון זכרו ופועלו, כפי שנקבע בחוק שהתקבל כאן לפני 12 שנים, בסמיכות ליום הולדתו העברי, י' באייר.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל, שהלך לעולמו בגיל 44, הספיק בחייו הקצרים יחסית להיות דמות מפתח בדברי ימי העם היהודי.

יולי יואל אדלשטיין: המפעל הציוני והעם היהודי לדורותיו התברכו בהוגים רבים ובאנשי מעשה רבים לא פחות, אך הישגו הגדול של הרצל היה כנראה היכולת הנדירה לשלב את עיסוקיו כעיתונאי, כפובליציסט, עם היותו גם דיפלומט, עסקן ומנהיג פרקטי.

יולי יואל אדלשטיין: הרצל השכיל, לאחר דורות רבים, לצמצם את הפער שבין אוטופיה ומציאות.

יולי יואל אדלשטיין: הוא צפה למרחוק, וגם כשלא נראה מציאותי בעיניים ספקניות וארציות הוא לא חשש להעלות על סדר-היום תוכניות מרחיקות ראות והעניק משמעות קונקרטית למושג חזון.

יולי יואל אדלשטיין: הוא סחף רבים בדרכו, והפך את החזון הציוני מחלום רחוק ומשאלת לב של אחרית הימים לתוכנית פעולה קונקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: מסיבה זו נתקל גם בהתנגדות מצד חוגים שמרניים יותר, שלא ראו בעין יפה את היוזמה האנושית הכרוכה בהגשמה זו, אך לא נרתע.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, הרצל הלך לעולמו 44 שנים לפני קום המדינה ו-39 שנים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.

יולי יואל אדלשטיין: כבר אז הוא ניתח בספרו "מדינת היהודים" את תופעת האנטישמיות, שימיה כימי עולם: "דומני כי מבין אני את האנטישמיות" – כך כתב – "אני מתבונן בתנועה זו בתור יהודי, אך ללא שנאה ופחד – – – אינני חושב את שאלת היהודים לא לסוציאלית ולא לדתית, אף אם יש בה גוונים כאלה או אחרים.

יולי יואל אדלשטיין: זוהי שאלה לאומית, וכדי לפתור אותה עלינו לעשותה תחילה לשאלת עולם מדינית, הטעונה הסדר במועצת עמי התרבות".

יולי יואל אדלשטיין: אומנם תקוותו כי האנטישמיות תכלה מן העולם לאחר שתהיה ליהודים מדינה משלהם לא עמדה במבחן המציאות, אבל אין בכך כדי לגרוע מחשיבותו המכרעת של המהלך שהוא הוביל.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שהושפע עמוקות ממשפט דרייפוס, בחר לסובב את הגה ספינת ההיסטוריה היהודית בזמננו ושינה אותה לבלי הכר.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי הכנסת, מכובדי, הרצל חיפש את המפנה ואת הפתרון עבור בני העם היהודי באשר הם.

יולי יואל אדלשטיין: הוא חיפש מסילות גם ללבם של אדמו"רים ורבנים, למרות הפער התרבותי והדתי שחצץ ביניהם.

יולי יואל אדלשטיין: הוא נהג בתבונה של מנהיג וגם כפוליטיקאי מיומן כאשר העדיף שלא להעלות לדיון פומבי בקונגרס הציוני שאלות השנויות במחלוקת בנושאי דת ותרבות, השאלות שהיו עלולות להיות מכשול בדרך להשגת הסכמה ופעולה מגובשת למען המטרה הציונית המרכזית.

יולי יואל אדלשטיין: כך סלל דרך של מכנה משותף בין הפלגים לשם הגשמת מטרות ציוניות, שהראשונה שבהן – היציאה מן הגלות.

יולי יואל אדלשטיין: בחלוף 112 שנים מאז הסתלקותו, חייבת דרכו של הרצל לעמוד לנגד עינינו.

יולי יואל אדלשטיין: אין מקום לטשטש את קיומן של מחלוקות בינינו, אבל יש להשקיע מאמצים בצמצום האיבה והניכור בין חלקי העם.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם בכל דיון וויכוח יש כדי לברר את דרכנו כציבור – האמת איננה נחלתו הבלעדית של מחנה זה או אחר – אבל יש לנו בעיה של ממש עם תרבות הוויכוח כאן, עם יכולת ההקשבה שהידרדרה לתהומות, עם חוסר הכבוד, עם הזלזול המופגן ועם ניבולי הפה.

יולי יואל אדלשטיין: העושר הרעיוני והתרבותי שיש לנו הוא מקור של ייחודיות ושל עוצמה, אך לכולנו יש הרבה עבודה כדי לצמצם את הפערים המלאכותיים שיש מי שדואג לטפח בינינו, כי לאמיתו של דבר, רב המשותף על המפריד.

יולי יואל אדלשטיין: הנהגה נבחנת גם ביכולת לגשר על הפערים בין עמדות ולהתכנס יחד כדי לשרת את הציבור טוב יותר.

יולי יואל אדלשטיין: לכן טוב בעיני, ובעצם לא היה מנוס מן המאמץ שנעשה עד כה להרחבת הקואליציה.

יולי יואל אדלשטיין: יש לברך על הצעדים הראשונים בכיוון, ואני מקווה שמפלגות ציוניות נוספות יצטרפו למאמץ הזה.

יולי יואל אדלשטיין: זה ראוי ונכון כדי לעמוד יחד, טוב יותר ומלוכדים יותר, אל מול האתגרים הגדולים הניצבים בפנינו.

יולי יואל אדלשטיין: זהו מסר חשוב גם כלפי פנים, לציבור בישראל, וגם כלפי חוץ, לכל אלו המחכים בכיליון עיניים לראות חלילה את ההתפוררות הפנימית שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי חברי וחברות הכנסת, הבה נשווה לנגד עינינו את דמותו הסוחפת של הרצל, שלמרות שהיו לו בני-פלוגתא ליכד סביבו אהדה רבה בזכות היכולת לאחד את הפלגים.

יולי יואל אדלשטיין: אל הבית הזה נשואות עיני הציבור כולו, והדרך שבה אנו כנבחרי הציבור מתנהלים אלה מול אלה, יש בה מסר והשפעה על האווירה הציבורית.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נהווה דוגמה אישית לתרבות של דיון ענייני, שגם כשהוא נוקב ועמוק הוא מכובד, הוא מכבד; הוא אינו מבקש לזרות פירוד ושנאה, אלא לברר וללבן.

יולי יואל אדלשטיין: אין תוחלת בלצעוק או לרדת נמוך באופן ההתבטאות.

יולי יואל אדלשטיין: לא מספיק שישמעו אותנו – כדאי מאוד גם שיקשיבו לנו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו של בנימין זאב הרצל ברוך, ותהיה מורשתו המפוארת נר לרגלינו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו לשאת דברים.

בנימין נתניהו: מכובדי יושב-ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שרי הממשלה, יושב-ראש האופוזיציה, חברי הכנסת, בני משפחתו של הרצל, חברות וחברי תנועות נוער, אזרחים נכבדים, הציונות ניצחה – מדינת ישראל שהרצל ייחל להקמתה, שסרטט את קווי המתאר של דמותה, מדינת ישראל היא סיפור הצלחה עולמי.

בנימין נתניהו: תקומת עמנו נחשבת לפלא, בדיוק כפי שבני דורו של הרצל ראו בו פלא, נביא חסר ממלכה, מדינאי בלי מדינה, שהאיר כברק את השמים החשוכים של הקיום היהודי בגולה.

בנימין נתניהו: הרצל פעל בסביבה עוינת; הוא הפנים את סכנת האנטישמיות כפי ששום אדם לפניו לא הפנים אותה.

בנימין נתניהו: הוא הצביע פעמים רבות על האסון – כך הוא קרא לזה, האסון – שיתרגש על היהודים אם לא יקימו מחדש את מדינתם.

בנימין נתניהו: הוא כתב על האסון הזה: "אין אני יכול לשער את המראה והצורות שהעניין יקבל.

בנימין נתניהו: האם תהיה זו הפקעה מכוח מהפכה מלמטה" – כלומר, האם תבוא אנטישמיות של ההמונים – "או", הוא אמר, "האם תהיה זו החרמה מכוח ריאקציה מלמעלה", מהשליטים.

בנימין נתניהו: "האם יגרשונו?

בנימין נתניהו: האם ירצחונו?

בנימין נתניהו: " הרצל חזה את השמדת יהודי אירופה בדיוק קליני – אין מילה אחרת לומר זאת – בדיוק קליני, עשרות שנים לפני שהיא התרחשה.

בנימין נתניהו: ואני חייב לומר כאן בשם כולנו, אני בטוח, שלצערנו הרצל מת מוקדם מדי והמדינה הוקמה מאוחר מדי.

בנימין נתניהו: תארו לכם איזו תוספת כוח היינו מקבלים, הציונות הייתה מקבלת, אילו ששת המיליונים היו נמצאים אתנו בזמן הקמת המדינה ומיליוני הצאצאים שלהם היו אתנו היום.

בנימין נתניהו: הרצל הבין את החשיבות הדחופה של מדינה ליהודים, מדינה – כך הוא אמר – מדינה שחוסה בצלו של צבא חזק.

בנימין נתניהו: זוהי חובתה של מנהיגות אחראית לזהות את הסכנות בזמן, להתריע עליהן ולהיערך לקראתן.

בנימין נתניהו: בחייו הקצרים הרצל לא הספיק לחזות בהקמת המדינה, אבל הוא הפך אותנו, הפך את הציונות, לכוח מדיני שיש להתחשב בו.

בנימין נתניהו: הוא נפגש עם שליטים רבי-עוצמה, תמיד היה זקוף קומה וחדור באמונה בצדקת דרכנו.

בנימין נתניהו: הוא לא נתן לעצמו פעם אחת אפילו להיכנס או להיתפס להלקאה עצמית – עוד דבר שאנחנו יכולים ללמוד ממנו.

בנימין נתניהו: הרצל ביקש לרקום עם מנהיגי המעצמות שותפות אינטרסים, שותפות שתאפשר ליהודים לצאת מארצותיהם אל בית לאומי משלהם.

בנימין נתניהו: הוא ניער מעלינו את אבק הגלות ונטע בנו אמונה בכוחנו, נטע בנו גאווה לאומית.

בנימין נתניהו: הוא דרבן אותנו לקחת את גורלנו בידינו, לראות בעצמנו לא פזורה אלא עם, עם אחד.

בנימין נתניהו: הרצל יצק את היסודות, ואנחנו בונים את מדינת ישראל קומה אחר קומה.

בנימין נתניהו: אני שואל את עצמי, כפי שבוודאי רבים מכם עושים גם כן, מה היה הרצל אומר – –

אילן גילאון: מה הוא היה אומר – – –

בנימין נתניהו: – – מה הוא היה אומר לו היה רואה את הבנייה האדירה, את סלילת הכבישים, פריסת המסילות, צמיחת הכלכלה, קליטת העלייה, חידושי המדע והטכנולוגיה, וגם העובדה שמדינת היהודים גילתה עכשיו גז בים ותוציא אותו משם לרווחת כל אזרחיה.

בנימין נתניהו: בהמשך לדרכו של הרצל אנחנו מרחיבים את קשרינו עם מדינות העולם.

בנימין נתניהו: בכל שבוע – כמובן לא מדווחים על זה – בכל שבוע, בכל יום, מגיעים לכאן מנהיגים בכירים שמתפעלים ממה שהצלחנו לחולל ב-68 שנות עצמאותנו.

בנימין נתניהו: הם מתרשמים עמוקות, מתרשמים עמוקות מהמדינה הפורחת שלנו.

בנימין נתניהו: אתמול נפגשתי עם ראש ממשלת צ'כיה וממשלתו.

בנימין נתניהו: ישבנו עם שרי ממשלת ישראל, וגם הוא הדגיש את ההערכה הרבה וגם את האינטרסים הקרובים של מדינותינו, את הצורך לשתף פעולה בתחומים מגוונים – טכנולוגיה, מדע, סייבר, כלכלה, אנרגיה, רפואה, חקלאות, מה לא.

בנימין נתניהו: זו מדינה אחת, אבל זה חוזר על עצמו כמה פעמים בשבוע; זה יחזור על עצמו בעוד כמה שבועות, כשאצא לארבע מדינות באפריקה – ארבע, משום שלא יכולתי לצאת לתריסר ואפילו ל-20.

בנימין נתניהו: וכולן מתפעלות מהיצירה שהיא מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, נפגשתי היום עם ראש ממשלת צרפת מנואל ואלס, ידיד ישראל, והדגשתי בפניו שפניה של הממשלה לשלום.

בנימין נתניהו: אמרתי לו שאני שואף להתקדם בתהליך המדיני עם הפלסטינים על בסיס המתווה של מדינה פלסטינית מפורזת שמכירה במדינה היהודית, במדינת ישראל, כמדינת הלאום של העם היהודי.

בנימין נתניהו: אני מוכן לצעדים, לצעדים אמיצים עם שכנינו, בעזרת שותפים נוספים באזור, מדינות ערביות שגם אתן אנו מהדקים את היחסים.

בנימין נתניהו: לפלסטינים תהיה אפשרות להקים מדינה משלהם, אבל מדינה כזאת חייבת להיות מפורזת ולהכיר בישראל כמדינתו של העם היהודי.

בנימין נתניהו: שני העקרונות הללו, הפירוז וההכרה ההדדית, אינם תנאים לפתיחת משא-ומתן לשלום.

בנימין נתניהו: אני לא מציב תנאים לפתיחת המשא-ומתן, להפך, אני מאמין שרק באימוץ שני העקרונות הללו ניתן להביא לסיום מוצלח של משא-ומתן מדיני.

בנימין נתניהו: אבל התהליך צריך להיות משא-ומתן ישיר ודו-צדדי, ללא תנאים מוקדמים ובלי תכתיבים בין-לאומיים.

בנימין נתניהו: כדי להבטיח את יכולתנו להתמודד לא רק עם האתגרים שעומדים לפנינו אלא גם עם הזדמנויות שונות שנפתחות בגלל השינוי של המצב הגיאו-פוליטי, בגלל ההתייחסות האחרת שיש לנו ממדינות ערביות שונות, אני פועל בכל כוחי להרחיב את הממשלה.

בנימין נתניהו: אמרתי שאעשה זאת עוד בזמן שהקמנו את הממשלה, לפני כשנה, ואני ממשיך במאמצים הללו לכונן ממשלה רחבה ככל האפשר.

בנימין נתניהו: הדלת פתוחה בפני כל מי שרוצה לתת כתף לטובת המדינה.

בנימין נתניהו: אין לנו ארץ אחרת, אין לנו גם מדינה אחרת.

זהבה גלאון: – – –

בנימין נתניהו: יש לנו מדינה אחת, מדינה נפלאה שצריך לשמור עליה ולקדם אותה.

בנימין נתניהו: אנחנו גאים בה.

בנימין נתניהו: אנחנו גאים בה, ואני בטוח שילדינו ונכדינו, גם הם יהיו גאים בה.

אילן גילאון: – – –

בנימין נתניהו: יש עוד הרבה מה לעשות ועוד הרבה מה לתקן, אבל אני חייב לומר שאין שום הצדקה לנרגנות המוגזמת שפושה בחוגים מסוימים.

בנימין נתניהו: ישראל מדינה יציבה – תסתכלו באזור מסביב, כמעט המדינה היחידה היציבה – מדינה מתקדמת, מדינה חדשנית, מדינה דמוקרטית – –

אראל מרגלית: אה, אה, ככה-ככה.

בנימין נתניהו: – – והבית הזה מוכיח את זה; מדינה שמפיצה אור במרחב חשוך.

קריאה: בינתיים.

בנימין נתניהו: לפני שבועיים, בליל יום העצמאות, סמוך לקברו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל, במרומי הר-הרצל, עמד הרצל אחר, הרצל ביטון.

בנימין נתניהו: הוא הדליק משואה לכבוד אזרחי ישראל שניצבים איתן מול מתקפות טרור למעלה מ-100 שנים, והוא אמר בהתלהבות: "לכבוד עם ישראל, שאין כמוהו בעולם, ולתפארת מדינת ישראל".

בנימין נתניהו: מירי, אני ראיתי את הרצל ביטון.

בנימין נתניהו: כולנו ראינו אותו, ואני התרגשתי כמעט עד לחלוחית בעיניים.

בנימין נתניהו: זה היה רגע מרומם, רגע בהיר, מזוקק.

בנימין נתניהו: והרצל ביטון שיקף אמת פשוטה, שחזונו של הרצל התממש ואנחנו מקיימים אותו; הרצל הדליק את הניצוץ, אנחנו מטפחים את השלהבת שאורה לא יכבה לעולם.

אילן גילאון: – – –

בנימין נתניהו: ננצור את זכרו של הרצל, נוקיר את גודל תרומתו לעמנו, למדינתנו.

בנימין נתניהו: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש ממשלת ישראל חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

אילן גילאון: לא הבנתי מה הקשר בין הממשלה הזאת לבין חזון הרצל.

מירי רגב: זו הבעיה שלך.

מירי רגב: לכן אתה יושב באופוזיציה.

אילן גילאון: זו לא בעיה, כי הוא היה מת מבושה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת יולי יואל אדלשטיין, ראש הממשלה בנימין נתניהו, שרים וחברי כנסת בהווה ובעתיד, וכמובן יושב-ראש ההסתדרות הציונית העולמית, ממלא-מקומו, חברי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, משפחת הרצל, קהל נכבד, לפני 112 שנים נראה היה כי עולמה של התנועה הציונית חשך עליה.

יצחק הרצוג: מותו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל השאיר את התנועה הציונית פצועה וקרועה.

יצחק הרצוג: באותה שעה קשה היו רבים שפקפקו ביכולתה של הציונות להפוך מחזון למציאות.

יצחק הרצוג: היו רבים שהייאוש אחז בהם, שאיבדו תקווה.

יצחק הרצוג: לרבים נראה החזון של הרצל כחלום רחוק שלא ניתן להגשימו.

יצחק הרצוג: המטרה שהציב ועליה שם את כל כובד משקלו נראתה לרבים חסרת סיכוי ודמיונית.

יצחק הרצוג: דבריו בקונגרס הציוני הראשון כי "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים" והבטחתו כי בתוך 50 שנה לכל היותר יהפוך החזון למציאות, נתפסו אצל רבים כמשאלת לב במקרה הטוב וכיומרה הזויה במקרה הגרוע.

יצחק הרצוג: אבל חזונו של הרצל הצית את דמיונם של מיליוני יהודים רדופים, אביונים ומשוללי זכויות.

יצחק הרצוג: התקווה שעליה כתב ביומנו והמוסדות הלאומיים שאליהם יצק את רעיונותיו היו תחילתו של מסע נחוש חזרה אל ארץ אבותינו.

יצחק הרצוג: בימים שבהם קמה, הייתה התנועה הציונית חסרת אמצעים ונטולת כוח וממון, ללא אדמה לשבת עליה וללא צבא שיגן עליה, נטולת כוח פוליטי ונעדרת השפעה ממשית בזירה הבין-לאומית.

יצחק הרצוג: העם שבשמו דיברה ושלמענו פעלה בראשית ימיה, פזור היה על פני ארצות ויבשות, וברובו היה עני, דל, מרוד וחסר השפעה.

יצחק הרצוג: והנה אנו כאן, בבית-הנבחרים של מדינת ישראל הריבונית והחזקה, פרי חזונו של הרצל, מממשים ריבונותנו על הארץ.

יצחק הרצוג: 68 שנים מאז הקמתה ו-114 שנים מיום פרסום חזונו, כנסת ישראל, בית-המחוקקים של העם היהודי, חולקת כבוד לחוזה המדינה ומציינת את יום הולדתו.

יצחק הרצוג: ההיסטוריה אומרת להרצל: חזונך הפך למציאות, אך חזונך נמצא היום גם בסכנה.

יצחק הרצוג: דווקא היום עלינו לעשות חשבון נפש כשאנו בוחנים את מצבה הלאומי, החברתי, המדיני והבין-לאומי של ישראל אל מול חזונו של הרצל.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, כמו כל מנהיג פורץ דרך, הרצל זכה לכינויי גנאי רבים וליריבים מרים מבית ומחוץ.

יצחק הרצוג: הוא התחיל כהוזה, מדמיין, חולם חלומות, וסיים כחוזה המדינה, נביא האומה המודרנית שלנו.

יצחק הרצוג: מסעו של הרצל בתודעה ובזיכרון האנושי צריך ללמד את כולנו שיעור בצניעות ובכבוד הדדי.

יצחק הרצוג: מי שנלעג לו היום עשוי להפוך לסמל עבור הדורות הבאים, ומי שמוביל היום את ההמון הצוהל, המתלהם, הרועש, המוסת והאלים עלול להירשם לדיראון כמביא החורבן.

יצחק הרצוג: ההיסטוריה לא שוכחת את המנהיגים שעמדו נגד הזרם ויכלו לו.

יצחק הרצוג: ההיסטוריה לא זוכרת את המנהיגים שנסחפו עם הזרם ונשפכו עמו לים הגדול.

יצחק הרצוג: זו הסיבה שאנו מציינים היום, כבכל שנה, את בנימין זאב הרצל כמי שעמד כנגד הזרם והפך לסמל של נחישות, דבקות במטרה ועיקשות, שבסופה ניצחון הרוח היהודית על ספקנות רואי השחורות.

יצחק הרצוג: מכובדי, כחבר בבית הזה, כראש האופוזיציה, כיושב-ראש מחנה ומפלגה, תרשו לי לומר כמה מילים אישיות על מה שעברנו בתקופה האחרונה.

יצחק הרצוג: בשבועות האחרונים עמדתי זקוף מול מתקפות חסרות תקדים, מול המון מוסת ומול קריאות אלימות שכמותן לא שמעתי מעולם.

יצחק הרצוג: ייתכן שסיכנתי את כיסאי הפוליטי וטלטלתי אותו עד כדי כך שיתקשה להתייצב שוב.

יצחק הרצוג: אבל בניגוד למנהיגים אחרים, לא באתי לפוליטיקה כדי להעביר את הזמן.

יצחק הרצוג: בעידן שבו מנהיגים מחליפים את דעותיהם לפי רוח הבוקר הנושבת בפייסבוק, אני בחרתי לעמוד על דעתי ובחרתי להוביל.

יצחק הרצוג: ובחודשים האחרונים, לאור גל הטרור ותחושת חוסר התוחלת המאפיינת את יחסינו עם שכנינו, עשיתי מאמץ לבחון את המצב אל מול מנהיגים בכירים בעולם ובאזור – חלקם מוכרים לכם יותר וחלקם פחות, חלקם מוותיקי המנהיגים באזור וחלקם מהצעירים שאת שמותיהם עדיין איננו מכירים או לא ניתן לחשוף, חלקם במישרין וחלקם בעקיפין דרך שליחים.

יצחק הרצוג: למנהיגים אלה השפעה מכרעת על גורלנו, על גורל משפחותינו וילדינו.

יצחק הרצוג: רציתי בכל מאודי לאתר נקודת אור באפלה.

יצחק הרצוג: הגעתי למסקנה כי נקרית בפנינו הזדמנות אזורית נדירה המבוססת על קבוצת מנהיגים ערבים מתונים, צעירים, חזקים ונטולי תסביך ישראל שהיה לקודמיהם, והם מוכנים לעשות מעשה ולהוביל תהליך חזק וסוחף מול שכנינו.

יצחק הרצוג: כי זהו האתגר הציוני הגדול והחשוב מכולם כדי להבטיח את חזונו של הרצל – להבטיח את המדינה היהודית, הציונית, הבטוחה והדמוקרטית שלנו.

יצחק הרצוג: בחרתי לסכן את מעמדי הפוליטי הפנימי ולהושיט יד למנהיג המפלגה היריבה, שעליו אמרתי בבחירות, ”או אנחנו או הוא”, כדי לגייס את כל הכוחות הלאומיים האפשריים יחד ולשנות את ההווה והעתיד של ילדינו.

יצחק הרצוג: בחרתי לסכן את מעמדי הפוליטי מול אותה מנטרה האומרת שיש לגייס את הכוחות הלאומיים רק כאשר עת מלחמה לפנינו, רק כאשר ארונות הילדים מונחים לפנינו, רק כאשר נורים מטחי הכבוד בהלוויות ואימהות בוכיות נושאות פניהן אלינו.

יצחק הרצוג: אספר לכם באופן אישי כי בהלווייתה של דפנה מאיר, זיכרונה לברכה, שבה עמדתי שעתיים בקרב ההמון במחשבה קודרת, נשבר משהו בתוכי והגעתי למסקנה שאי-אפשר להמשיך כך וכי המצב חייב להשתנות.

יצחק הרצוג: בחרתי לסכן את מעמדי הפוליטי ופתחתי את הדלת לשינוי ההווה והעתיד של כולנו, פתחתי את הדלת בפני מנהיגי ערב החדשים, החוששים להאמין לנו, פתחתי את הדלת בפני מנהיגי אירופה וארצות-הברית, הכמהים למנהיגות ישראלית שקולה, ופתחתי את הדלת בפני בנימין נתניהו, יריבי הפוליטי המר, כדי להושיט לו יד אמיצה למאבק משותף בכוחות המאיימים על האומה מבית ובחוץ.

יצחק הרצוג: אני יודע שאכזבתי רבים מתומכי, עמיתי וחברי, וציבור גדול שגם כך לא האמין לנתניהו, אבל החלטתי בכל זאת שלא לתת להזדמנות לחמוק, כי היא ניצבת ממש מול עינינו ותלויה בכך שלישראל תהיה ממשלה אחרת, מתונה יותר.

יצחק הרצוג: זה היה התנאי.

יצחק הרצוג: החלטתי לנסות לתת לכך סיכוי.

יצחק הרצוג: לצערי, בסופו של דבר, בבחירה בין להיות מנהיג שייצרב בהיסטוריה כמי שעמד נגד הזרם לבין מנהיג שבחר להיסחף עם הזרם ולהישפך לאוקיינוס השכחה, עשה נתניהו את בחירתו.

יצחק הרצוג: הוא טרק את הדלת לשינוי העתיד, הוא טרק את הדלת למנהיגי האזור, הוא טרק את הדלת למנהיגי אירופה וארצות-הברית, והפך לשבוי בידי קבוצה פוליטית קיצונית, שתוביל אותו ואותנו לתוך-תוכו של האסון הלאומי שאנחנו כבר נמצאים בתוכו – וחלקנו מעדיפים להמשיך לחיות באשליה המתוקה שיהיה בסדר.

יצחק הרצוג: צר לי, מר נתניהו, כי בחרת שוב לזגזג.

יצחק הרצוג: צר לי שאתה הוא שטרק את הדלת.

יצחק הרצוג: צר לי שבחרת להפקיר את טובת המדינה לטובת האינטרס הפוליטי שלך.

יצחק הרצוג: הטוויטר אולי יזכור אותך לטובה, אבל לא ההיסטוריה.

יצחק הרצוג: מכובדי, אצטט, לסיום, מדבריו של בנימין זאב הרצל: "קראתי פעם לציונות אידיאל אין-סופי, ואני מאמין באמת כי גם לאחר השגת ארצנו, ארץ-ישראל לא תחדל מלהיות אידיאל.

יצחק הרצוג: כי בציונות כפי שאני מבין אותה כלולה לא רק השאיפה לכברת ארץ מובטחת כחוק בשביל עמנו האומלל, אלא גם השאיפה לשלמות מוסרית ורוחנית".

יצחק הרצוג: הרצל ידע לומר כבר בראשית המאה ה-20 כי לאומיות מדוכאת, סופה להתמסר ללאומנות ולהתלהמות, לשנאת הזר ולחרחורי מלחמה.

יצחק הרצוג: היום יש לנו מדינה הלוקה בלאומנות הזאת, הנגועה בניצני פאשיזם, בלאומנות שבה ההמון המוסת מלחין מילות שבח לחייל סורר ויורה, שבה מלחינים שירי הסתה נגד שר ביטחון ונגד הרמטכ”ל ושרי צבאות ישראל ונגד הציבור הערבי בישראל, ומנגד, המנהיג מסתכל באין – מחריש, לא מוכן לשנות את המצב, ותורם בכך לפריחתן של אותן תופעות שעלולות לחרב את חזונו של הרצל, כי החברה הישראלית פצועה וקרועה, ויש רבים שהייאוש אוחז בהם ושאיבדו תקווה.

יצחק הרצוג: ומעל דוכן זה, במליאה זו, אני אומר לאזרחי ישראל: אל תתייאשו, אל תפקפקו, אל תאבדו תקווה.

יצחק הרצוג: זכרו כי גם המטרה שהציב הרצל, ועליה שם את כל כובד משקלו, נראתה לרבים חסרת סיכוי ודמיונית.

יצחק הרצוג: אבל עוד נממש את התקווה, כי אם תרצו, אין זו אגדה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יצחק הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יאיר לפיד לשאת דברים.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, ברשותכם, כנראה הוטל עלי להיות זה שביום הרצל ידבר גם על הרצל.

נחמן שי: כולם דיברו על הרצל.

יאיר לפיד: יש טעות אחת שתמיד עושים ביחס לבנימין זאב הרצל – יש פה חניכי תנועות נוער, אז בשבילם – אפילו יושב-ראש האופוזיציה כרגע עשה אותה; הוא מעולם לא אמר: "בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים".

יאיר לפיד: מה שקרה באמת הוא שבאותו לילה חם וסוער, 31 באוגוסט 1897, אחרי שהכול נגמר, הוא כתב ביומנו: "אם אמצה את קונגרס באזל בדיבור אחד – שאזהר לא להגותו ברבים – הריהו זה: בבאזל ייסדתי את מדינת היהודים.

יאיר לפיד: אם אומר זאת בקול היום, יענה לי צחוק כללי.

יאיר לפיד: אולי בעוד חמש שנים, בוודאי בעוד חמישים שנה, יודו בכך כולם".

יאיר לפיד: יש בשורות האלה ביישנות נוגעת ללב; נביא הציונות המדינית, מחבר "מדינת היהודים" ו"אלטנוילנד", האיש שהרב קוק השווה אותו, בהספד המפורסם עליו, למשיח בן יוסף, לא העז לעמוד על הגשר בבאזל ולצעוק: הצלחתי.

יאיר לפיד: אתה קורא את המשפטים האלה, אתה נזכר כמה צעיר הוא היה – רק חודש קודם הוא חגג את יום הולדתו ה-37.

יאיר לפיד: ואולי משום שהוא לא עמד על הבמה בבאזל ודיבר על עצמו, הוא הצליח לחולל מהלך היסטורי מופלא כל כך.

יאיר לפיד: אולי זה סוד הצלחתו המסחררת – העובדה שהוא לא ניסה להקים מולדת לאחיו בני ישראל בשביל הצעקה של היום, בשביל הכותרת של מחר, אלא מתוך הכרה שזה תפקידה של מנהיגות: לעצב עולם שיתקיים בעוד חמש שנים, עוד 50, עוד 500.

יאיר לפיד: לא לעסוק בעטיפה, אלא במהות.

יאיר לפיד: לא לעסוק בעצמו, אלא בגורלו של העם.

יאיר לפיד: הרצל לא הסתפק ברעיון שתהיה ליהודים מדינה משלהם, הוא האמין שזה תפקידו גם לומר איזו מדינה תהיה פה; הוא דיבר על מדינה שבה יהיה שוויון זכויות לנשים, בתקופה שזה היה ממש רעיון אוונגרדי.

יאיר לפיד: הוא כתב שכל אזרח יהיה מחויב לשנתיים של שירות צבאי או אזרחי, וכפייה דתית תהיה אסורה.

יאיר לפיד: הוא דיבר על הצורך במדינה נקייה, ששומרת על איכות הסביבה.

יאיר לפיד: הוא כתב על מדינה שבה ההשכלה היא חינם לכולם, ויש הפרדה ברורה בין הצבא לפוליטיקה, והיא מפותחת טכנולוגית.

יאיר לפיד: והוא האמין שערביי ארץ-ישראל – וחבל לי שחברי הרשימה הערבית המשותפת יוצאים כשיש דיון על הרצל – כי הוא האמין שערביי ארץ-ישראל זכאים – –

רוברט אילטוב: למה הם לא פה?

יאיר לפיד: אה, אתם פה.

רוברט אילטוב: למה הם לא פה?

ענת ברקו: נכון, למה הם לא פה?

יאיר לפיד: – – לשוויון זכויות מלא.

יאיר לפיד: באמת חבל.

רוברט אילטוב: למה הם פוסלים את מדינת ישראל כמדינת היהודים?

יאיר לפיד: העקרונות האלה, שעליהם הוא דיבר, הם עקרונות ליברליים, ודאי שהיו ליברליים באותה תקופה, אבל הרעיון שעמד מאחוריהם הוא רעיון יהודי, ועמוק מאוד, ועתיק מאוד, וזה הרעיון של חברת מופת, הרעיון של אור לגויים, הקונספט שאומר שעם נבחר זה לא איזה בונוס שאנחנו מקבלים, אלא להפך, זוהי החובה שמוטלת עלינו להפוך את העולם למקום טוב יותר.

יאיר לפיד: הרצל היה חילוני גמור.

יאיר לפיד: ההורים שלו, בדומה למשפחה שלי, היו חברים בבית-הכנסת "דוהאני" בבודפשט, שהיה שייך לקהילה הניאולוגית, אבל הוא רחק מן הדת כל חייו וכל נעוריו, לא גילה בה עניין גדול.

יאיר לפיד: ובכל זאת, כשהוא ביקר בירושלים באוקטובר 1898 – הוא היה חולה נורא, הייתה לו דלקת ריאות, אבל הוא סירב, למרות כל ההפצרות, לנסוע בעגלה, כדי לא לחלל שבת.

יאיר לפיד: למה?

יאיר לפיד: מפני שהוא ידע שמדינת היהודים לא יכולה להיות מדינה ככל המדינות; כל כך הרבה זמן חיכינו למדינה הזאת, שהיא צריכה להיות ראויה לציפייה הזאת, להמיה בת שנות אלפיים.

יאיר לפיד: יש ויכוח עתיק בשאלה מה קובע את מהלך ההיסטוריה – מנהיגים יוצאי דופן או תהליכי עומק שהם בלתי נמנעים?

יאיר לפיד: והרצל עצמו עסק בשאלה הזאת.

יאיר לפיד: אחד הסיפורים המפורסמים יותר שלו נקרא "היזם בונפרטה", שבו הוא תיאר עולם שבו נפוליאון בונפרטה בוחר בקריירה של איש עסקים במקום איש צבא, ובמקום להפוך להיות קיסר צרפת הוא הופך להיות בעלים של רשת חנויות מכולת מצליחה.

יאיר לפיד: וזה יכול להיות משחק חברתי די משעשע, לדמיין את העולם בלי חלק מהמנהיגים שלו.

יאיר לפיד: אין אחד בבית זה שלא דמיין את העולם בלי חלק מהאחרים.

יאיר לפיד: אבל במקרה של הרצל, אני חושב שאף אחד לא מפקפק בזה שפה המנהיג הוא זה ששינה את ההיסטוריה.

יאיר לפיד: בלי בנימין זאב הרצל, בלי החזון שלו, בלי השילוב בין הביישנות ללהבה שבערה בו, ייתכן שלא יכולנו להיות עכשיו פה בכנסת ישראל כעם חופשי בארצנו ולשאת את ההספד לזכרו.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: אחרון הדוברים בישיבה המיוחדת יהיה חבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

רועי פולקמן: אדוני יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, בני משפחת הרצל; "היה בדעתי לכתוב סיפור עם מוסר השכל.

רועי פולקמן: יש שיאמרו: 'יותר סיפור ממוסר השכל', ואחרים יאמרו: 'יותר מוסר השכל מסיפור'.

רועי פולקמן: "אחרי שלוש שנים של עבודת פרך עלינו להיפרד, ספרי האהוב.

רועי פולקמן: כעת מתחילים ייסוריך.

רועי פולקמן: יהיה עליך לפלס דרכך במבוך של איבה וסילופים, כמו בתוך יער אפל.

רועי פולקמן: אבל אם יתמזל מזלך ותגיע לחברת אנשים טובים, מסור להם את ברכת אביך.

רועי פולקמן: הוא מאמין שגם חלומות הם דרך למלא את הימים שנגזר על האדם להעביר על פני האדמה.

רועי פולקמן: החלום אינו שונה בהרבה מן המעשה, כמו שחושבים רבים.

רועי פולקמן: כל מעשיהם של בני-האדם היו פעם חלומות; וכל מעשיהם יהיו ביום מן הימים לחלום.

רועי פולקמן: " כך כתב חוזה המדינה בנימין זאב הרצל בספרו "אלטנוילנד", ואתם, חברי, האנשים הטובים שקיבלו את ברכתו.

רועי פולקמן: הרצל נשאר עם החזון, אבל עלינו הוטלה המשימה לממש את אותו החזון.

רועי פולקמן: בימים האחרונים עולה שוב ושוב השאלה, מה הוא אותו חזון?

רועי פולקמן: מה הם הערכים שעליהם מושתת החזון?

רועי פולקמן: האם שבועיים לאחר יום העצמאות ה-68 של מדינת ישראל, אזרחיה, תושביה ומנהיגיה מישירים מבט וגאים במה שמונח לפניהם?

רועי פולקמן: אכן, כפי שאמר ראש הממשלה, יש הרבה במה להיות גאים בארצנו.

רועי פולקמן: אך בימים האחרונים גם השיח הציבורי בוער, ואזרחי ישראל תוהים לא אחת על הדרך שבה החלטות מתקבלות במבנה הזה, על יושרה מקצועית, על מנהיגות, על הדרך שבה אנחנו, חברי וחברות הכנסת, מובילים את הספינה הזאת.

רועי פולקמן: כשאזרחי המדינה שומעים ללא הרף שיח מתלהם שדוחף אותנו להקצין את העמדות והאמירות האחד כלפי השני, אמירות שלעתים גם מובילות למעשי אלימות, כמו אירוע האלימות שהתרחש רק אתמול בעיר תל-אביב – אמירות שגורמות לציבור הישראלי להתבונן ולתהות האם זו המציאות שאותה חלם חוזה המדינה, האם זה החזון שאליו חתרו אבות המדינה ושואפים מנהיגיה היום?

רועי פולקמן: להרצל היה חזון.

רועי פולקמן: הוא לא ראה את צרכיו האישיים אלא את צורכי כלל העם היהודי.

רועי פולקמן: הוא פעל מתוך שליחות, וטובת הכלל עמדה לנגד עיניו לפני כל שיקול אחר.

רועי פולקמן: זהו בדיוק ההבדל בין חזון לחלום.

רועי פולקמן: חלום הוא משהו פרטי ואישי; חזון, לעומת זאת, יכול להתחיל כמשהו פרטי, אך בשביל לקדם אותו אתה צריך לצרף אליו עוד אנשים שיאמינו בחזון שלך, שיאמינו במנהיגות שלך.

רועי פולקמן: מי שהולך אחריך צריך לדעת באמת ובתמים שפיך ולבך ומעשיך שווים הם, שאינך אומר משהו אחד ושבוע לאחר מכן פועל בדיוק הפוך מהצהרותיך.

רועי פולקמן: חברי חברי הכנסת, אנו מתכנסים במעמד חגיגי זה היום לא רק לציון יום הרצל, אלא גם לפתיחת הכנס השלישי של הכנסת העשרים.

רועי פולקמן: אדוני ראש הממשלה, אדוני ראש האופוזיציה, היום יותר מתמיד נחוצה לנו מנהיגות משני הצדדים, שיכולה לעמוד מול אזרחי ישראל ולהוכיח להם ולעצמנו שלא איבדנו את סולם הערכים שלנו ויש לנו מנהיגות שמעדיפה את המאחד על המפריד.

רועי פולקמן: בעת הזאת, שבה עולות שאלות של אמון בין הציבור לנבחריו, וגם אם רק בחלק מהציבור השאלות האלה עולות, עלינו לוודא כי איננו מונעים מפחד ומספינים, אלא מתחושת שליחות ועשייה ומחויבות לחזון חברת המופת שעליה דיבר הרצל.

רועי פולקמן: החזון של הרצל היה ברור: בית קבע לעם היהודי; מדינה עם תנאים סוציאליים וצמצום פערים, דאגה למחוסרי עבודה, שעות עבודה, וצוינו כאן דברים נוספים; מדינה שבה כל איש יכול להחזיק בדעותיו ובאמונות שלו; גם אם יבואו בני דתות אחרות או בני לאומים אחרים לשבת בתוכנו, נכבדם כבוד גדול, ומשפט אחד להם ולאזרחי הארץ.

רועי פולקמן: והוסיף ואמר פעם הרצל: "קראתי פעם לציונות אידיאל אין-סופי, ואני מאמין באמת כי גם לאחר השגת ארצנו, ארץ-ישראל לא תחדל מלהיות אידיאל.

רועי פולקמן: כי בציונות כפי שאני מבין אותה כלולה לא רק השאיפה לכברת ארץ מובטחת כחוק בשביל עמנו האומלל, אלא גם השאיפה לשלמות מוסרית ורוחנית".

רועי פולקמן: ואני אומר לכם, חברי, כי הציונות היא לא רעיון בעל תאריך תפוגה, אלא, כדברי הרצל, "אידיאל אין-סופי" הכולל שאיפה לשלמות מוסרית ורוחנית.

רועי פולקמן: נראה לי שהיום מכל הימים עלינו להדגיש את החלק הזה בחזון הציוני, ויותר מתמיד להדגיש שלא נטשנו את האידיאל המוסרי והרוחני של הציונות.

רועי פולקמן: אני חושב שהשאיפה להיות חברת מופת גם מחייבת אותנו לשמירה על בסיס של ערכים דמוקרטיים, על המוסדות הדמוקרטיים, הגנה על שלטון החוק ובית-המשפט, לשנן את ערכי צה"ל, את טוהר הנשק, לעודד חופש מחשבה, לקדם שיח מתון, לא מתלהם וגזעני.

רועי פולקמן: כן, גם זוהי ציונות.

רועי פולקמן: זו דרכה של המפלגה שלי, דרכו של העומד בראשה, ואני סמוך ובטוח שרבים מחברי, גם בקואליציה וגם באופוזיציה, שותפים למחשבה הזאת.

רועי פולקמן: בעבודתי אני זוכה לפגוש הרבה אנשי חינוך, מנהיגים חברתיים, אנשי ממשל ועובדי ציבור, דור שלם שמבקש לחלום על עתיד טוב יותר בארצו; דור שמאמין שביכולתו לשנות דברים ורוצה להיות שותף, שותף אמיתי במעשה הציוני; דור של ילדים, נוער, צעירים ומבוגרים שאוהבים מאוד את הארץ הזאת ואת אנשיה וגם מסוגלים לנהל שיח זה עם זה וליצור דברים יחד, גם אם הם לא מסכימים בכל הנושאים.

רועי פולקמן: הם אלו שצריכים להניע אותנו לעשייה, ולהם אנו מחויבים להמשיך ביתר שאת לקדם חזון ממלכתי, סוציאלי ומכבד, שאליו חתר בנימין זאב הרצל.

רועי פולקמן: היום זה היום שבו אנו מחויבים לחזק את אמונו של הציבור הישראלי בנבחריו ולבנות את האמון למען עתיד טוב יותר לדורות הבאים.

רועי פולקמן: זה צריך להיות החזון של כולנו מרגע זה.

רועי פולקמן: תודה רבה.

רועי פולקמן: ‎

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני ראש הממשלה, אני מבין שאתה מבקש לחזור לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עומדת לך הזכות.

יולי יואל אדלשטיין: ששש.

בנימין נתניהו: חבר הכנסת הרצוג, לא סגרתי את הדלת.

בנימין נתניהו: הדלת פתוחה, יש הזדמנות לאחד את העם, יש הזדמנות לקדם פיוס לאומי, ויש הזדמנות לקדם הסדר אזורי.

בנימין נתניהו: אני קורא לך ולחבריך – –

איציק שמולי: אתה מוכן לכתוב את זה?

בנימין נתניהו: – – לא להחמיץ את ההזדמנות – –

איציק שמולי: אתה מוכן לכתוב את זה?

איציק שמולי: תכתוב את זה.

בנימין נתניהו: – – ולהצטרף למאמץ הלאומי למטרות אלה.

קריאה: בכתב?

איציק שמולי: בכתב.

איציק שמולי: הכול בכתב.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה.

קריאה: נצביע בעד באופוזיציה.

יואל חסון: האם השרים שלך תומכים בך?

יואל חסון: או שהשר אלקין – – –

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן ישיבה מיוחדת לזכרו של בנימין זאב הרצל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לכל המוזמנים על כך שכיבדתם אותנו בנוכחותכם, ובתוך המוזמנים בוודאי בני משפחת הרצל וכל שאר המכובדים.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו חוזרים לסדר-היום.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה הודעות מטעם ועדת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אבקש מחבר הכנסת דוד ביטן למסור את ההודעות למליאה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה ביום י' בניסן תשע"ו, 18 באפריל 2016 – –

מאיר כהן: חברים.

): – – כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעות החוק שלהלן:

): הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, והצעת חוק נציבות ביקורת על מערך התביעה וייצוג המדינה בערכאות, התשע"ו–2015, של חברת הכנסת ציפי לבני.

): ועדת הכנסת קבעה כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תסיים את מכלול הצעות החוק עד יום 15 ביולי 2016.

): זו ההודעה הראשונה.

): הודעה שנייה – אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום כי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות תדון בהצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – סירוב לעבוד ביום המנוחה השבועי), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): הודעה אחרונה.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו:

): בוועדת הכספים – במקום חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יכהן חבר הכנסת עודד פורר; בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – במקום חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס תכהן חברת הכנסת סופה לנדבר; בוועדת המדע והטכנולוגיה – במקום חבר הכנסת חמד עמאר תכהן חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; בוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית (חובת מתן הקלה לתוספת דירות למגורים), התשע"ו–2016, בהצעת חוק שירותים פיננסיים חוץ-מוסדיים, התשע"ו–2016, בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, בהצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה (תיקון – חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים), התשע"ו–2016 – במקום חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יכהן חבר הכנסת רוברט אילטוב.

מיקי רוזנטל: ביטן, זה עונש המוות שהוא ביקש?

): בוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת הכספים לפי חוק ביטוח רכב מנועי – במקום חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס יכהן חבר הכנסת עודד פורר; בוועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולוועדת החוץ והביטחון לפי חוק השירות הלאומי-אזרחי, התשע"ד–2014, במקום חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס תכהן חברת הכנסת סופה לנדבר; בוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור, במקום חבר הכנסת חמד עמאר תכהן חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

): טוב, יש שתי ועדות שהם העבירו אותה.

): תודה רבה.

קריאה: – – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אין הצבעה.

מאיר כהן: הודעת הממשלה בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, כי חברותו בממשלה של שר הביטחון משה בוגי יעלון נפסקה ביום 22 במאי 2016 בשעה 17:00.

מאיר כהן: אני מבקש מהשר לוין – בבקשה, אדוני – הודעת הממשלה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: שלוש הודעות ממשלה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, אדוני, נדמה לי שיש ארבע הודעות.

מאיר כהן: ארבע הודעות.

מאיר כהן: נכון.

יריב לוין: נכון?

יריב לוין: אינני טועה.

מאיר כהן: כן כן כן.

מאיר כהן: ארבע הודעות.

יריב לוין: אז אני אקריא אותן, כמובן, כסדרן.

יריב לוין: ההודעה הראשונה – בהתאם לסעיף 9(א)(6) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, מבקשת הממשלה להודיע לכנסת, כי חברותו בממשלה של שר הביטחון משה בוגי יעלון נפסקה ביום 22 במאי 2016 בשעה 17:00, בחלוף 48 שעות מהמועד שבו מסר השר משה בוגי יעלון לראש הממשלה את כתב התפטרותו מן הממשלה, בהתאם לסעיף 22(א) לחוק-יסוד: הממשלה.

יריב לוין: ההודעה השנייה – הממשלה מבקשת להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 9(א)(7) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, כי משעה שנפסקה חברותו של השר משה בוגי יעלון בממשלה, החל ראש הממשלה למלא את תפקיד שר הביטחון, בהתאם לסעיף 24(ב) לחוק-יסוד: הממשלה.

יריב לוין: הודעה שלישית – הממשלה מבקשת להודיע לכנסת, בהתאם לסעיף 9(א)(8) לחוק הממשלה, התשס"א–2001, כי כהונתו של סגן השר במשרד הביטחון, חבר הכנסת אלי בן-דהן, נפסקה ביום 22 במאי 2016, במועד שבו נפסקה חברותו בממשלה של שר הביטחון משה בוגי יעלון, בהתאם לסעיף 26(2) לחוק-יסוד: הממשלה.

יריב לוין: [מס' מ/867; "דברי הכנסת" ה-19, מושב שלישי, חוב' כ"ט, עמ' 10987; נספחות.

יריב לוין: ]

יריב לוין: ההודעה הרביעית, בעניין דין רציפות – בהתאם לסעיף 1 לחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג–1993, החליטה ועדת השרים לענייני חקיקה, על דעת הממשלה, להודיע במליאת הכנסת על רצונה של הממשלה להחיל דין רציפות על הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה – המצאה, חיפוש ותפיסה), התשע"ד–2014, הצעות חוק הממשלה מס' 867 מיום 19 במאי 2014.

יריב לוין: תודה.

מאיר כהן: תודה לאדוני.

מאיר כהן: ההצבעה על הודעת הממשלה על רצונה להחיל דין רציפות תתקיים בעוד שבועיים.

מאיר כהן: [מס' מ/1039; "דברי הכנסת", חוב' כ"ה, עמ' 12559; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית; קיבלה פטור מחובת הנחה.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה חבר הכנסת אורי מקלב.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא לפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016.

אורי מקלב: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית שעברה בקריאה ראשונה ערב היציאה לפגרה, ואף שהממשלה ביקשה להכין את הצעת החוק לקריאה שנייה ולקריאה שלישית לפני היציאה לפגרה, סברנו שהנושאים המוצעים בהצעת החוק מחייבים חקיקה מסודרת, ללא סד זמנים, שתאפשר דיון ציבורי ראוי, וכך עשינו.

אורי מקלב: אתמול קיימנו דיון מיוחד, כדי שמי שירצה להגיב וכל הגופים המקצועיים – כי זו לא החלטה פשוטה – יוכלו להביע את דעתם, כדי שנוכל להביא את זה לפניכם, חברי חברי הכנסת, בצורה מסודרת ולא בצורת כמעט מחטף.

אורי מקלב: הממשלה ביקשה להביא את זה עוד במושב הקודם לא בכדי – מכיוון שתוקף החוק פוקע היום, ט"ו באייר התשע"ו, 23 במאי 2016.

אורי מקלב: אז אנחנו היום, עוד לפני חצות, אם ירצה השם, יחד אתכם, בעזרתכם, נוכל לאשר את זה בקריאה שנייה ושלישית, ואז יהיה רצף בחקיקה, מכיוון שהחוק הקודם היה הוראת שעה.

אורי מקלב: כדי להסביר קצת על מה אנחנו הולכים להצביע: חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה), התשנ"ט–1999, אוסר שיבוט אדם וכן שימוש בתאי רבייה שעברו שינוי גנטי מכוון במטרה לגרום ליצירת אדם, אלא אם כן ניתן היתר מראש מוועדת הלסינקי העליונה לעשות שימוש בתאי רבייה כאמור.

אורי מקלב: החוק נקבע כהוראת שעה שמתחדשת מעת לעת, כדי לבחון את השינויים המדעיים שהתחוללו בתחום המחקר, ואם הם עומדים – בכפיפה אחת – בהוראות החוק, או שמא נדרש המחוקק לתקן את החוק לאור שינויים המדעיים.

אורי מקלב: אציין שהחוק הישראלי הוא מהחוקים הראשונים בעולם שאסרו שיבוט אדם, ובעקבותיו גם רוב מדינות העולם המערבי אוסרות שיבוט.

אורי מקלב: גם העצרת הכללית של האו"ם נדרשה לעניין והמליצה בשנת 2005 למדינות החברות לאסור את כל צורות השיבוט.

אורי מקלב: על-פי החוק כיום, אחת ההגדרות לשיבוט אדם כוללת תיאור תהליך שבאמצעותו אפשר לייצר שיבוט אדם.

אורי מקלב: הצעת החוק הממשלתית, שהתבססה על המלצות הוועדה המייעצת לפי החוק, מציעה לתקן את ההגדרה האמורה ולהרחיבה באופן שלא יקבע תיאור תהליך מסוים, אלא יקבע שכל יצירה של עובר הזהה גנטית לאחר, אדם או עובר, חי או מת, ייחשב לשיבוט אדם – ללא תיאור התהליך.

אורי מקלב: תיקון ההגדרה הוא אומנם הרחבת איסור השיבוט, ולפיכך גם הרחבת האחריות הפלילית, אולם הוועדה סברה, לאחר ששמעה את המשתתפים בדיון, ובהם גם את פרופסור נסים בנבניסטי, שהוא מומחה עולמי שמייעץ לוועדה המייעצת, כי לאור ההתפתחות המדעית, לאור האפשרויות הנוספות שבאמצעותן אפשר לבצע שיבוט אדם, ולאור תכלית החוק, הרחבת האיסור נכונה וראויה.

אורי מקלב: נוסף על כך נדרשה הוועדה להאריך בשלישית את הוראת השעה של החוק – זו כבר הפסקה האחרונה – שפוקעת היום, כפי שציינתי קודם.

אורי מקלב: החוק נחקק בפעם הראשונה כהוראת שעה לחמש שנים, אחר כך הוראת השעה הוארכה בחמש שנים נוספות, ובתיקון האחרון אף לשבע שנים.

אורי מקלב: בעקבות הדיון החליטה הועדה להאריך את הוראת השעה בארבע שנים ולא בשלוש שנים כפי שהציעה הממשלה.

אורי מקלב: אנחנו הרחבנו את הוראת השעה, כיוון שהוועדה סברה שפרק זמן של שלוש שנים הוא קצר מדי, ופרק זמן של חמש שנים, שזאת הייתה ההצעה המקורית של משרד הבריאות, רק בוועדת שרים לענייני חקיקה או בממשלה צמצמו את זה לשלוש – אנחנו עשינו פשרה ביניהם, בין משרד הבריאות, שדיבר על חמש שנים, ובין הממשלה, שדיברה על שלוש שנים; כפי דרכו של עולם, אנחנו הגענו לפשרה של ארבע שנים, לאור ההתפתחות וההתקדמות במחקר הגנטי.

אורי מקלב: לכן חשבנו שארבע שנים זה זמן ראוי.

אורי מקלב: לפיכך, אדוני היושב-ראש, אבקשכם, חברי חברי הכנסת, לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, בנוסח שאישרה הוועדה.

אורי מקלב: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: להצעת החוק אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה, בבקשה, בקריאה שנייה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: אנחנו מבקשים להגיע למקומות, מצביעים בקריאה שנייה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד סעיפים 1–3 – 25 נגד – 2 נמנעים – 1 סעיפים 1–3 נתקבלו.

מאיר כהן: ובכן, קריאה שנייה: 25 בעד, שניים נגד, נמנע אחד.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד החוק – 32 נגד – 1 נמנעים – 2 חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: 32 בעד, אחד נגד, שניים נמנעים.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

מאיר כהן: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק בתי-המשפט (תיקון מס' 83), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 47) (ביטול עסקה ברוכלות ועסקת מכר מרחוק על-ידי צרכן שהוא אדם עם מוגבלות, אזרח ותיק או עולה חדש), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת איציק שמולי, דוד ביטן ואורי מקלב וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, מירב בן ארי, סופה לנדבר, אוסאמה סעדי, קארין אלהרר ונורית קורן בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: סירוב חברות הביטוח לשלם למשפחת ילד שנרצח בטענה כי רצח אינו דבר בלתי צפוי; על מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת רויטל סויד ומרדכי יוגב בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: תוצאותיו של דוח המועצה לשלום הילד – מצבם של הילדים; על מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת קארין אלהרר, שרן השכל, יחיאל חיליק בר, עודד פורר ויעקב מרגי בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: מצוקה תעסוקתית בקרב העולים מצרפת; על מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: סחבת בקבלת אישור הסמכה לבית הספר לסיעוד בנצרת.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעות שר הבריאות יעקב ליצמן על מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בעקבות דיון מהיר בהצעתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: סחבת בקבלת אישור הסמכה לבית-הספר לסיעוד בנצרת; על מסקנות ועדת הכספים בעקבות דיון מהיר בהצעתה של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: תקציב מד"א; על מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת מאיר כהן, אורן אסף חזן, רחל עזריה, יואב בן צור, טלב אבו עראר ויחיאל חיליק בר בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: פיקוח משרד הבריאות על האוכל בגני הילדים ובצהרונים; על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת נורית קורן, אורלי לוי אבקסיס ואחמד טיבי בנושא: מחירי מוצרים ללא גלוטן.

ירדנה מלר-הורוביץ: הודעת שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ על מסקנות ועדת הכלכלה בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מיכל בירן, עליזה לביא ואורן אסף חזן בנושא: המדינה חוסמת תעסוקת ישראלים ופוגעת בספנות הישראלית פגיעה אנושה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1044); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: ברשותכם, אנחנו עוברים להצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (ביטול), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

מאיר כהן: קיבלה פטור מחובת הנחה.

מאיר כהן: תציג את הצעת החוק שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

מאיר כהן: שרת התרבות והספורט, הגברת מירי רגב, בבקשה, תציגי את הצעת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (ביטול) – לקריאה ראשונה כמובן.

מירי רגב: תודה רבה לך, ידידי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר דרעי, החוק להגנת הספרות וסופרים בישראל נכנס לתוקפו ב-6 בפברואר 2014.

מירי רגב: בשל היותו הסדר חדשני ובשל אי-ודאות אשר לאופן השפעתו על שוק הספרים, נקבע מראש כי החוק יהיה הוראת שעה אשר תוקפה לשלוש שנים בלבד.

מירי רגב: אני מעלה היום לקריאה ראשונה את בקשתי, שאושרה בממשלה ובוועדת שרים לענייני חקיקה, לבטל את החוק, לנוכח הכשלים הרבים שנתגלו.

מירי רגב: האיסור בחוק על הכללת ספרים חדשים במבצעי מכירה למשך 18 חודשים מיום השקתם הביא לצמצום שוק הספרים, לירידה במכירות כלל הספרים, לאחר חקיקת החוק, לעליית מחירו הממוצע של ספר, לירידה בשיעור המכירות של ספרי ילדים חדשים ולירידה של כ-20% בהוצאה לאור של ספרי ביכורים.

מירי רגב: נוסף על כך, החוק העצים את הקושי של סופרים חדשים לפרוץ לתודעת הקוראים.

מירי רגב: מנהיגות, לטעמי, חייבת להיות נאמנה למצפן המסייע לה לנווט, בעיקר כשהדרך קשה ומורכבת.

מירי רגב: בסוגיה שנדרשנו לה כולנו היום הייתי זקוקה למצפן שמנווט אותי בחיים הציבוריים והפוליטיים שלי, אותו מצפן שמסייע לי לקבל החלטות, שלעתים הן לא פופולריות.

מירי רגב: בעניין חוק הסופרים נשבו רוחות שמילאו באבק את השיח, חלקן טשטשו את העיקר וחלקן חשפו את הטפל, אבל העיקר והחשוב, שעמד תמיד לנגד עיני, הוא אזרחי מדינת ישראל, צרכני הספרים.

מירי רגב: אבק הקרב לא הצליח להסתיר את דמותם.

מירי רגב: אני לא לוביסטית של המו"לים, ולא של הסופרים.

מירי רגב: בל נשגה; לטעמי, משרד התרבות צריך לייצג נאמנה גם את ציבור הסופרים, כמובן, וההוצאות לאור, אבל לא כשעל המאזניים נמצאים טובתם ורווחתם של צרכני הספרים, הציבור הישראלי.

מירי רגב: נכון, ההחלטה לא קלה, היא מעוררת שיח ער – כל אחד והאינטרסים שלו, ויש לכבד זאת.

מירי רגב: אבל לאחר ששקלתי את מכלול השיקולים, הגעתי למסקנה כי לא נכון לעצור רק בביטול החוק, אלא יש להביא עמו רפורמה משמעותית, שעיקרה ביטול הריכוזיות בשוק הספרים והבעלות הצולבת.

מירי רגב: אם אנחנו רוצים לחולל מהפכה אמיתית, זה הצעד המשלים ההכרחי.

מירי רגב: אני מאמינה כי מערכת החקיקה והמסקנות שהבאנו יקנו לשוק הספרים יציבות כלכלית, חופש ותחרות שטובה לכל השחקנים, בדגש על הצרכן בנקודת הקצה, כי הוא הלקוח שלנו, אם שכחנו לרגע.

מירי רגב: מהלך זה מבטא את המדיניות החברתית שבה אני דוגלת ולה אני נאמנה.

מירי רגב: מטרת החוק שאני מבקשת לבטל – ואני מצטטת את מטרת החוק – להבטיח לסופרים ישראלים גמול הולם בעד יצירתם, לקדם את הספרות בישראל, לשמור על הגיוון התרבותי בפרסום ובהפצה של ספרים בישראל, לתת הזדמנות לקוראים לבחור ממגוון רחב של ספרים לפי רצונותיהם וטעמם ולאפשר תחרות בין הוצאות הספרים וחנויות הספרים בנוגע לכמות, למגוון ולאיכות הספרים המוצעים לצרכן.

מירי רגב: האם החוק הזה אכן הצליח, והאם בשנתיים האחרונות ראינו שמטרת החוק אכן באה לידי מימוש?

מירי רגב: אז – לא.

מירי רגב: הכשל הגדול ביותר של החוק היה, בעיני, שהוא לא הגדיר ולא ראה כחלק ממטרותיו את טובת הצרכן, ועל כן בחשבון האחרון הלקוח יצא נפגע ממנו.

מירי רגב: רכישת הספרים פחתה בעקבות החוק, ונוצרו חסמים בפני קבוצות אוכלוסייה מסוימות, שקודם לכן היו יכולות לרכוש ספרים חדשים במחירים סבירים ומוזלים.

מירי רגב: חקיקת החוק לוותה בהתדיינות ארוכה, שכללה מחלוקות רבות, שלא פסקו גם לאחר כניסתו לתוקף.

מירי רגב: ההסדרים שקבע החוק זכו לביקורת נוקבת, שכן הוא התערב בכוחות השוק החופשי – התערבות שנעשית בדרך כלל רק במקרים של כשלי שוק חמורים או לשם הגנה על אינטרסים ציבוריים המחייבים זאת.

מירי רגב: בנוסף, נשמעו טענות על כך שהחוק אינו יעיל בקידום ענף הספרים ובהגנה עליו.

מירי רגב: היו שהעריכו כי החוק לא מקדם את המטרות שהציב לעצמו ואף עשוי להוביל לפגיעה בענף הספרים כולו, בציבור הצרכנים, בסופרות ובסופרים.

מירי רגב: נוכח הביקורת הזו מיניתי עם כניסתי לתפקיד שרת התרבות ועדה אשר תייעץ לי, שבראשה עמד מנכ"ל המשרד.

מירי רגב: ישבו בה עובדי מדינה ונציגי ציבור.

מירי רגב: המשימה שהטלתי על חברי הוועדה הייתה לבחון את השפעת החוק על רשתות הספרים, על המו"לים, על הסופרים, על סופרי ביכורים, על הגיוון בענף הספרים – –

תמר זנדברג: אבל איפה – – –

מירי רגב: – – על בתי-הדפוס, על הספריות הציבוריות, ובעיקר על הציבור הרחב, אזרחי מדינת ישראל – –

תמר זנדברג: יפה מאוד, אבל איפה – – –

מירי רגב: – – צרכני הספרים, שראוי היה שיהיו במרכז מטרת החוק.

מירי רגב: הוועדה הזמינה את הציבור להציג בכתב את עמדותיו בנושא, וקיבלנו מאות פניות שביטאו את עמדתם של כלל הגורמים הרלוונטיים לנושא – –

תמר זנדברג: נו?

תמר זנדברג: ואיפה זה?

מירי רגב: – – בין היתר מוציאים לאור, רשתות שיווק, בתי-דפוס, סופרים, מנהלי ספריות, וכמובן ציבור הקוראים.

מירי רגב: לישיבות הוועדה הוזמנו נציגים ממגוון העמדות וכן מומחים נוספים מתחום הספרות והכלכלה.

מירי רגב: למעשה, לא היה גורם שביקש להשמיע את דעתו ולא ניתנה לו אפשרות לעשות זאת במסגרת עבודת הוועדה.

תמר זנדברג: אבל – – – איפה זכות הציבור לדעת?

תמר זנדברג: – – –

מירי רגב: בפני חברי הוועדה הוצגו נתונים רבים ודעות מגוונות, ובתום הליכי הדיון יושב-ראש הוועדה הציג בפני את ניתוח הנתונים שנאספו ואת המלצותיה.

תמר זנדברג: בסוד.

מירי רגב: בעמדותיהם של חברי הוועדה ניכרו גוונים שונים: לא היה בוועדה מי שחשב שהחוק ראוי להישאר במתכונתו הקיימת ללא שינוי; שלושה מתוך חברי הוועדה סברו שיש לבטל את החוק, מתוכם היו מי שסברו שיש לבטל את החוק מייד; חלקם סברו כי מכיוון שהוראת השעה עתידה לפקוע בפברואר מסיבות פרוצדורה, יש להודיע כי החוק לא יחודש, קרי יבוטל בפברואר.

מירי רגב: שאר חברי הוועדה סברו שיש להכניס בו תיקונים.

מירי רגב: החוק לא השיג את מטרתו בכל הנוגע להגנה על יוצרים והבטחת גמול הולם לעבודתם, שכן הירידה בכמות הספרים הנמכרים פגעה בתגמולי הסופרים.

מירי רגב: נכון לרגע זה אין שום נתון העשוי לתמוך בעמדה הגורסת כי החוק הביא להגדלת הגמול הניתן ליוצרים.

מירי רגב: מטרה נוספת של החוק הייתה לצמצם את נתח השוק של שתי רשתות הספרים הגדולות, כלומר לצמצם את כוחו של הדואופול בשוק הספרים, אך גם בתחום זה לא נרשם שינוי משמעותי שהוביל לגיוון ערוצי המכירה.

מירי רגב: כאמור, אי-שביעות הרצון שחש הציבור מהחוק נבעה מכך שהחוק לא הגדיר מלכתחילה את המטרות החשובות והראויות ביותר: 1.

מירי רגב: מחיר ספרים סביר ונגיש; 2.

מירי רגב: גידול בשוק הספרים; 3.

מירי רגב: טיפול וטיפוח ספרי ביכורים.

מירי רגב: בנושאים אלה החוק הקיים לא טיפל.

מירי רגב: מטרות החוק הקיים מוכיחות כי מנסחי החוק לא ראו לנגד עיניהם את טובת הציבור, אלא רק את טובת ההוצאות לאור וטובת היוצרים.

מירי רגב: הפגיעה הדרמטית בספרות הילדים החדשה והפגיעה בסופרי ביכורים הן שתי דוגמאות מובהקות לכך.

מירי רגב: הפגיעה במחירם הממוצע של ספרים וכן האפשרות כי קיימת פגיעה בסופרי הביכורים מצדיקות את ביטולם של עיקרי החוק.

מירי רגב: לאור הנתונים השתכנעתי כי בשל הכשלים שנתגלו אין טעם לחכות עד סוף תקופת הוראת השעה של החוק.

מירי רגב: בד בבד עם המהלך לביטול החוק בכוונתי לפעול בשני ערוצים.

מירי רגב: ראשית, החוק הקיים בחר לטפל בשוק הספרים באמצעות הסדרת מחירים ולא באמצעות הסדרת מבנה הבעלות.

מירי רגב: לעומת זאת, בעקבות עבודת הוועדה שמיניתי אני סבורה כי הבעלות האנכית בין הוצאת ספרים לרשתות שיווק של ספרים היא אחת הבעיות המרכזיות בשוק הספרים: היא משפיעה על האיתנות הפיננסית של הוצאות לאור, והיא נוגדת את עקרונות התחרות החופשית; היא מונעת גיוון של ספרים, והיא פוגעת בסופרים, ובסופו של דבר היא פוגעת בלקוח.

מירי רגב: לפיכך, לאחרונה הוריתי לצוות המקצועי של משרדי לבחון הסדרים למניעת ההשפעות השליליות של הבעלות הצולבת בתחום שוק הספרים.

מירי רגב: יחד עם זאת, כל עוד לא הוגבלה הבעלות הצולבת אני מתכוונת להמשיך את תוקף הוראת החוק בסעיפים שמטרתם מניעת אפליה בחשיפת מו"לים שונים בשטחי התצוגה בחנויות הרשתות ומניעת התופעה של תמרוץ מוכרים בגין קידום מכירות של המו"ל המועדף על בעלי הרשת.

מירי רגב: את סעיפי החוק האלה נשמור עד שהחוק שמוביל יושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת מרגי על התיקון המבני של ביטול הבעלות האנכית ייכנס לתוקף.

מירי רגב: מהלכים אלה יתרמו לעולם המו"לים ויסייעו להם מול הרשתות, ויתרמו כמובן לפלורליזם.

מירי רגב: שנית, אני סבורה כי דרושה השקעה ישירה של המדינה כדי לתמרץ מו"לים לקדם ספרי ביכורים ולהוציא לאור ספרים בעלי חשיבות ערכית ותרבותית גם אם אין לכך הצדקה כלכלית.

מירי רגב: לכן הנחיתי את משרדי להקים קרנות ציבוריות לתמיכה בהוצאת ספרי מקור ישראליים ולתמיכה בספרי ביכורים.

מירי רגב: קרנות אלה יתמכו באופן ישיר בסופרים ובהוצאת ספרים.

מירי רגב: אני בטוחה ששני המהלכים האלה, יחד עם ביטול החוק, יביאו לכך שאנחנו נשמור על יציבות בשוק הספרים, ובעיקר נוודא שאזרחי המדינה יחזרו לקנות ספרים.

מירי רגב: כמובן, עמדתי זו מתחזקת לאור זה ששבוע הספר העברי יחול בחודש יוני.

מירי רגב: אין לי שום כוונה ששבוע הספר העברי יהיה כזה שמחירי הספרים יהיו בו גבוהים, ולכן היה לי חשוב לבטל את חוק הספרים עוד לפני שבוע הספר העברי, כדי שאזרחי המדינה יחגגו בירידים – –

מאיר כהן: חברים.

מירי רגב: – – יחגגו בחנויות הספרים ויקנו ספרים לילדים שלהם.

מירי רגב: מספיק כל הזמן לראות את הילדים צמודים לטלוויזיה ולמחשבים, הגיע הזמן לעודד אותם לקנות ולקרוא ספרים.

מירי רגב: לכן אני שמחה לבשר לאזרחי המדינה שהחוק יבוטל עוד לפני שבוע הספר העברי, שיחול ב-15 ביוני, ואזרחי המדינה יוכלו ליהנות מיריד ספרים אמיתי ומחגיגה כפולה, גם של ספרים וגם של מחירים סבירים.

מירי רגב: אני, כמובן, בהזדמנות הזאת מזמינה את אזרחי המדינה ליהנות מאירועי חודש הקריאה שמשרדי עורך החל מ-1 ביוני בירידים, בשווקים, בכיכרות, שבהם אנחנו נפגיש את אזרחי המדינה עם הסופרות והסופרים המצוינים שלנו כדי ליהנות מקריאה עברית וכדי לטפח ולעודד את הקריאה במדינת ישראל.

מירי רגב: כדי שכנסת ישראל תהיה חלק ממהלך חברתי חשוב זה, אני מבקשת מהכנסת לתמוך בביטול חוק הסופרים.

מירי רגב: תודה רבה לכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: היות שזה חוק לקריאה ראשונה, יש רשימת דוברים.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לדיון.

מאיר כהן: לכל דובר שלוש דקות, אפילו לא שנייה אחת יותר, אנא מכם.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, יואב קיש.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, השרה, השרים, חברות וחברי הכנסת, לקח לי כמעט כשנה, אבל סוף-סוף נביא לביטול חוק הסופרים, והגיע הזמן שזה יקרה.

יואב קיש: החוק הזה פגע באזרחים ופגע בסופרים.

יואב קיש: אני מאוד שמח שאנחנו עושים צעד מאוד משמעותי; אני מאוד שמח שכל הליך החקיקה התבצע במהירות וביעילות בוועדת החינוך, כדי שנוכל בשבוע הספר ליהנות משוק חופשי, מתחרות, ממחירים זולים לצרכן.

יואב קיש: החוק הזה חוקק עם כוונות טובות.

יואב קיש: חשבו שמה שאנחנו נעשה בחוק הזה – נפתור בעיות: נוכל לייצב מחירים לסופרים, נוכל לייצב את השוק.

יואב קיש: בסופו של דבר, מכוונה טובה הדרך הייתה שגויה עד מאוד.

יואב קיש: ברגע זה אנחנו בעצם מודים שטעינו בדרך, מתקנים ומבטלים את החוק.

יואב קיש: ולמה זו הייתה טעות?

יואב קיש: כי הבעיה היא בהחזקות הצולבות, לא במחירים הזולים.

יואב קיש: התחרות טובה למשק; היא טובה לאזרחים, היא טובה לסופרים, היא טובה לכולם.

יואב קיש: אנחנו פגענו בשוק בגלל החקיקה הזו, ואנחנו נתקן את זה: נבטל קודם כול את החוק, ואז, בשלב השני, נטפל גם בהחזקות הצולבות ונמנע את כשל השוק שנובע עקב כך.

יואב קיש: לגבי החוק שיגיע מחר לוועדה, אני מסכים אתו ואני תומך בו, ואנחנו נאחד את החוק הפרטי שאני הגשתי עם קבוצת חברי כנסת.

יואב קיש: יש לי הסתייגות אחת, ועליה אני אעמוד מחר בוועדה.

יואב קיש: לא יכול להיות שאנחנו משאירים את הקנסות שנתנו למי שמכר ספרים בזול בתוקף.

יואב קיש: החוק שנולד בחטא – הקנסות נולדו בחטא, אנחנו נבטל אותם, לא נאפשר קנסות על מי שמכר לנו בזול.

יואב קיש: הדבר הזה לא הגיוני ולא יקרה.

יואב קיש: אני שמח שאנחנו הולכים בצעד מאוד משמעותי של ביטול רגולציה, של הקלה על הצרכן והקלה על בתי-עסקים למיניהם.

יואב קיש: הגיע הזמן שאנחנו בבית-המחוקקים הזה נחשוב היטב לפני כל חקיקה שאנחנו עושים.

יואב קיש: לא צריך להיות רשומים על חוקים, צריך להיות רשומים על ביטול חוקים.

יואב קיש: צעד נכון, צעד חשוב; אני אמשיך גם בביטול חזקת הגיל הרך והרבה דברים נוספים שמפריעים לאזרחים ופוגעים באזרחים.

יואב קיש: צעד ראשון בביטול חוקים מתחיל מחר בוועדת חינוך, נמשיך קדימה במלוא המרץ.

יואב קיש: שבוע הספר יהיה שבוע הספר חופשי לעם ישראל.

יואב קיש: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מחברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי – אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת קיש, שתיים וחצי דקות, מרוכז.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ליוויתי את הנושא הזה, ששמו ספרים בישראל, כבר לפני 15 שנה, כששימשתי כמנכ"ל משרד המדע, התרבות והספורט.

נחמן שי: כבר אז נתקלנו בהתלבטות איך לעודד ספרות בישראל מצד אחד, כלומר את היצירה הספרותית, ואיך מן הצד השני להביא לכך שספר יהיה מוצר נגיש, במחיר סביר, שאפשר לרכוש אותו, והרבה, כדי שירבו ספרים בישראל.

נחמן שי: ישראל היא אכן אחת המדינות, אולי המדינה המובילה בעולם בפרסום כותרים חדשים.

נחמן שי: כוח היצירה של העם היהודי, של אזרחי ישראל, הוא בלתי נדלה, ואנחנו יכולים להיות גאים על כך.

נחמן שי: אבל עם השנים עלתה התלבטות קשה מאוד, כי התחרות החריפה בשוק הזה, בעיקר כתוצאה מהשתלטותן של שתי רשתות על השוק הזה, הביאה לכך שהמחירים ירדו והלכו כל העת, אבל לא ההוצאות ספגו את המחיר הנמוך יותר, אלא הסופרים.

נחמן שי: כלומר, אם יש דרך לספרות זה בתנאי שיש סופרים וסופרות.

נחמן שי: בלי סופרים וסופרות אין ספרות.

נחמן שי: העובדה שהספרים הלכו והוזלו כל העת הביאה לכך שהסופרים קיבלו פחות ופחות על הספרים החדשים שהם כתבו, על היצירות החדשות שלהם.

נחמן שי: במילים אחרות, היצירה הישראלית המקורית נפגעה כתוצאה מהתחרות החריפה.

נחמן שי: נכון, ספרים היו מאוד מאוד זולים, אבל סופרים קיבלו מעט מאוד עבור העבודות החשובות שהם יצרו.

נחמן שי: על הרקע הזה, כבר ב-2010, יחד עם חברים אחרים בכנסת, הגשתי הצעת חוק כדי לקבוע שינוי בשוק הזה, כדי לקבוע מחירי מינימום לספרים וכדי להגן על הסופרים.

נחמן שי: זו הייתה הכוונה המקורית.

נחמן שי: אחרי הרבה דיונים ועוד הצעת חוק ועוד גרסה וכדומה, ואני לא אלאה אתכם, אומנם עבר חוק הספרים.

נחמן שי: אני תמכתי בחוק הזה כי חשבתי שהוא עושה סדר בשני תחומים: גם ימשיך לעודד יצירה וגם יאפשר ספרים.

נחמן שי: לכן אני רוצה לומר לכם, כי אני רואה שזמני הולך ועובר, לא היה שום מקום לבטל את החוק.

נחמן שי: נקבעה תקופה של שלוש שנים.

נחמן שי: צריך היה לתת לשלוש השנים האלה להסתיים.

נחמן שי: צריך היה לבדוק את זה בסוף התהליך.

נחמן שי: זה פופוליזם במיטבו, רק כדי שספרים יעלו עוד פעם 25 שקל.

נחמן שי: זה יפה, זה חשוב, ואני אומר לכם שהתוצאה תהיה – ואנחנו אף פעם לא נדע את זה – כמה ספרים לא ייכתבו, כמה סופרים לא יקבלו את ההזדמנות שלהם, ואיך תיפגע היצירה הישראלית המקורית.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מבקש מחבר הכנסת מנואל טרכטנברג, בבקשה – לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני יודעת שהחוק הזה וביטולו בסופו של דבר גוררים כאן – וראינו את זה גם בוועדת החינוך וגם בדיונים כאן במליאה – גררו את שני הצדדים.

מירב בן ארי: אני, בסופו של דבר, מה שנקרא, את הכסף סופרים במדרגות, ומבחינתנו ומבחינת חנויות הספרים, אנחנו רואים את המצב; אנחנו רואים שחנויות ספרים כמו "סטימצקי" או "צומת ספרים" נהפכו לחנויות של דיסקים ומשחקים לילדים ושאזרחי ישראל לא קונים ספרים.

נחמן שי: זה לא בגלל החוק.

מירב בן ארי: עכשיו תראה, שמענו את הוצאות הספרים, חבר הכנסת נחמן שי.

מירב בן ארי: שמעתי וקראתי והבנתי.

מירב בן ארי: אבל בסופו של דבר, אם אתה מסתכל היום, בשורה התחתונה, אתה מסתכל על חנויות הספרים, אתה נכנס אליהן ואתה רואה שאנשים לא קונים ספרים.

מירב בן ארי: אז נכון, יש לי הסתייגויות, ואני יודעת – – –

עמר בר-לב: החוק הזה הוא רק לשנה הראשונה.

מירב בן ארי: אבל זה כן נכון.

מירב בן ארי: חבר הכנסת בר-לב, אתה רואה את זה.

מירב בן ארי: באו בעצמם – אתה יודע מה?

מירב בן ארי: מילא אם היית שומע את זה רק מאזרחים, אבל שמענו את זה גם ממוציאי הספרים לאור, מכותבי הספרים.

מירב בן ארי: חבר'ה צעירים שאומרים במפורש: מאז החוק הזה אף אחד לא קונה את הספרים שלנו.

עמר בר-לב: מה שמעתם מהוועדה?

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שאני מעורבת – – –

עמר בר-לב: השרה ציטטה שלושה חברי ועדה, היא לא אמרה כמה חברי ועדה אחרים היו שחשבו שיש מקום.

מירב בן ארי: חבר הכנסת בר-לב, אמרתי שיש לי הסתייגויות בעניין הזה, אבל אני אומרת לך: בסופו של דבר, כשאתה שומע את הקולות – ושמענו, גם אני וגם יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת מרגי – ואתה רואה שבסופו של דבר גם סופרים, עזוב את האזרחים עצמם, גם סופרים באים ואומרים שלא קונים את הספרים שלהם, אז יש בעיה.

מירב בן ארי: יש בעיה מהותית.

מירב בן ארי: נכון, יכולנו לחשוב אולי בצורה מסוימת, אבל צודקת השרה, שבאה, רואה את השטח ומבינה שאנשים לא נכנסים לקנות ספרים.

מירב בן ארי: עכשיו, אני רואה את זה בעצמי, אני רואה את זה במקומות שאנחנו מגיעים.

מירב בן ארי: אני יודעת שחבל שאנחנו צריכים להגיע למצב של ביטול החוק, אוקיי?

מירב בן ארי: שאולי היינו יכולים לעשות את זה בקונסטלציה אחרת.

מירב בן ארי: אבל בסוף, אם אתם רואים את המצב ומבינים שאנשים לא קונים ספרים אלא קונים משחקים וקונים דיסקים, ושהחנויות מנסות לעשות ככל האפשר ולא מצליחות, לכן לדעתי אין ברירה אלא לבטל את החוק ולמצוא אפשרות אחרת שאזרחי ישראל – אגב, מתוך ראייה חברתית – בסופו של דבר ילכו ויקנו ספרים, בטח בשבוע הספר, אבל בכלל בחנויות הספרים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מאיר כהן: אדוני.

ישראל אייכלר: אדוני כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני לא יודע איך במדינה דמוקרטית היה יכול להיות חוק כזה, שזה מעין צנזורה כלכלית על ספרים, איזה אמברגו כזה שמותר למכור רק במחיר מסוים, כך שמאוד הגיוני שמבטלים את החוק הזה.

ישראל אייכלר: אבל אם מדברים על ספרים, ואנחנו עם הספר, ומדברים על שבוע הספר, אני רוצה להציע לכם את הדבר הכי ידוע והכי מפורסם, וזה ספר הספרים שלנו.

ישראל אייכלר: הוא לא עולה ביוקר, וכדאי ללמוד אותו, כי בפרשת השבוע הזה אנחנו לומדים את הסוד איך לקבל את השלום.

ישראל אייכלר: ראיתי פה ויכוח גדול מאוד בין ראש הממשלה וראש האופוזיציה אם אפשר להביא שלום באזור, וכמה אפשר.

ישראל אייכלר: אז התורה אומרת לנו: "אם בחקתי, תלכו" – ו"אם" זו לא שאלה של אם כן או אם לא, אלא בלשון "אם וכאשר בחוקותי תלכו", "ואת מצותי תשמרו ועשיתם אתם, ונתתי גשמיכם בעתם ונתנה הארץ יבולה ועץ השדה יתן פריו" – "גשמיכם" זה לא רק הגשם, זה כל הגשמיוּת שאדם צריך – "והשיג לכם דיש את בציר, ובציר ישיג את זרע, ואכלתם לחמכם לשבע וישבתם לבטח בארצכם" – יהיה לנו ביטחון, תהיה לנו כלכלה, אבל רש"י אומר: גם אם יש לנו ביטחון וכלכלה, אם אין שלום אין כלום.

ישראל אייכלר: לכן, אומר הפסוק הבא: "ונתתי שלום בארץ ושכבתם ואין מחריד" – וכו' וכו' – "וחרב לא תעבור בארצכם".

ישראל אייכלר: אומר רש"י שאפילו לא תעבור – לא רק שלא תהיה מלחמה עליכם, אלא גם אם עוברת מלחמה בארצכם זה לא טוב.

ישראל אייכלר: חרב לא תעבור בארצכם וכו' – "ורדפתם את אויבכם", ואף אחד לא יעז, "ופניתי אליכם – – – ואכלתם ישן נושן – – – ונתתי משכני בתוככם – – – והתהלכתי בתוככם והייתי לכם לאלוהים, ואתם תהיו לי לעם.

ישראל אייכלר: אני ה' אלוהיכם אשר הוצאתי אתכם מארץ מצרים מִהְיֹת להם עבדים.

ישראל אייכלר: ואשבר מֹטֹת עֻלכם ואולך אתכם קוממיות".

ישראל אייכלר: מה זה "קוממיות"?

ישראל אייכלר: אומר רש"י: בקומה זקופה.

ישראל אייכלר: שגם כאשר יהודים נמצאים בגלות וגם כאשר הם היו במצבים קשים מאוד, יציאת מצרים הייתה "ויוצא את עמו מתוכם לחרות עולם".

ישראל אייכלר: כי יהודי, כל זמן שהוא דבוק בספר הספרים, הוא בעל חירות עולם, ויש לו קומה זקופה גם במצבים הקשים ביותר.

ישראל אייכלר: העוגן היחיד שהיה לו זה ספר התורה.

ישראל אייכלר: זה מה שהלך אתו בכל הגלויות, בכל הארצות, מהמזרח עד המערב.

ישראל אייכלר: תמיד הוא החזיק את זה.

ישראל אייכלר: בפרשה שלנו יש גם תוכחות קשות, אם חלילה יהיה ההפך.

ישראל אייכלר: לכן אני מציע שנלמד את הפרשה ונלמד את התורה ונייקר את ספר הספרים.

ישראל אייכלר: ואם ננחיל לילדים שלנו את הספר הזה, בעזרת השם כולנו נוכל להיות ראויים לשם הזה, עם הספר.

ישראל אייכלר: תודה.

מאיר כהן: אמן ואמן, תודה רבה.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: שלוש דקות.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, מדברים כאן על הספרים, ואני רוצה לדבר על המקום שיוכלו להכניס אליו את הספרים, על בעיית הדיור.

מנחם אליעזר מוזס: מאוד שמחתי לראות שעכשיו יושבת ועדת קבינט הדיור ויש הצעות נוספות להגדלת היצע הדיור מעבר ל-153,000 יחידות דיור, עוד 25,000 יחידות דיור: בלוד – 7,800; מג'ד-אלכרום – 1,000; חדרה, בית-אליעזר – 6,000 דירות; עפולה – 7,000 יחידות; מעלות – 2,000 דירות; טירה – 1,500 דירות.

מנחם אליעזר מוזס: זה כבר מעבר לקריית-גת – 17,500 יחידות, 5,000 כבר שווקו; ראש-העין – 10,000 יחידות; מתחם תל-השומר – 11,500; אור-יהודה – 3,000 יחידות; אשקלון – 11,000 יחידות.

מנחם אליעזר מוזס: אבל פשוט העיניים יוצאות לי מקנאה, איך כל האוכלוסייה תזכה בדירות, ורק לציבור החרדי עדיין אין שום פתרון דיור.

מנחם אליעזר מוזס: נאנקים במחסנים, יושבים מתחת לפני האדמה.

מנחם אליעזר מוזס: אני חוזר ואומר לכם: בואו 300 מטר מכאן ותראו איך גרים במינוס א', מינוס ב', מינוס ג' ומינוס ד'.

מנחם אליעזר מוזס: יש אפילו גן-ילדים בקומה שנייה מתחת לאדמה.

מנחם אליעזר מוזס: המצוקה היא נוראה, ועיני יוצאות וכלות לראות שברוך השם בכרמיאל זכו בדירה ב-560,000 שקל, במגדל-העמק ב-545,000 שקל, בכרמיאל ב-740,000 שקל.

מנחם אליעזר מוזס: אני עדיין יושב וחושב: איפה אנחנו, נמצאים באופוזיציה?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו חלק מהממשלה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לנו?

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לציבור שלנו שהוא צריך גם לקבל איזה 20% מהדירות?

מנחם אליעזר מוזס: אני מוכן גם 10%, אבל אני לא רואה אפילו דירה אחת לציבור החרדי כאן בכל הרשימות האלה.

מנחם אליעזר מוזס: מדוע?

מנחם אליעזר מוזס: כי רוב הדירות האלה הן בגורדי שחקים, ללא סוכות, לא מותאמות לציבור החרדי.

מנחם אליעזר מוזס: כמובן, שמעתי בבית-שמש: תנו לנו גם לחילונים.

מנחם אליעזר מוזס: אבל 4,000 יחידות בבית-שמש – אז 2,000 יחידות נותנים לחילונים.

מנחם אליעזר מוזס: עכשיו אני בא ואומר: תנו גם לנו לחרדים.

מנחם אליעזר מוזס: קריית-גת 17,500 יחידות, ששם יש תשתית חרדית, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: יש כבר תשתית חרדית.

מנחם אליעזר מוזס: סמוך לזה הולכים לבנות 10,000 יחידות.

מנחם אליעזר מוזס: אי-אפשר שם לתת קצת לחרדים, רק הכול בניינים רבי-קומות?

מנחם אליעזר מוזס: אתה היית ראש עיר, אתה יודע די טוב.

מנחם אליעזר מוזס: זה לא אמור עליך.

מנחם אליעזר מוזס: אבל, אם ראש העיר רוצה למנוע מאוכלוסייה מסוימת לבוא, אז יש מספיק פטנטים איך עושים את זה.

מנחם אליעזר מוזס: היום הפטנט הוא: אני בונה לך רבי-קומות, ללא סוכות, לא מתאימים מטבחים כמו שצריך, והציבור סובל וסובל.

מנחם אליעזר מוזס: אני מקווה שבמושב הקיץ הזה סוף כל סוף נראה אור בקצרה המנהרה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: גברתי השרה, האזנתי ברוב קשב לנאום הנרגש שלך, איך מינית ועדה ציבורית – –

מירי רגב: זאת לא ועדה ציבורית.

תמר זנדברג: – – והתייעצת עם מומחים והזמנת את כל הציבור להביע עמדות בפני הוועדה ושמעת את כל הצדדים והיו כל כך הרבה דעות וכל הדעות נשמעו.

תמר זנדברג: רק מה?

תמר זנדברג: בסוד.

תמר זנדברג: איפה הדוח?

תמר זנדברג: אנחנו כבר כמה חודשים, הייתי אומרת, מנסים לבקש, להתחנן, לאיים, לדרוש, את הדוח של הוועדה המייעצת; דוח שדרך אגב, לא רק לפי הדלפות, לא רק לפי דיבורים עם חברי הוועדה, אלא לפי הצעת החוק, לפי הנוסח לקריאה ראשונה שמונח לפניכם, חברי הכנסת, כרגע – תסתכלו בבקשה בעמודה השמאלית, פסקה עליונה – כתוב שם שהוועדה המייעצת שמינתה השרה מתנגדת לביטול החוק.

תמר זנדברג: מתנגדת הוועדה.

תמר זנדברג: אגב, אני אספר לכם – בבקשה, תסתכלו, תקראו בנוסח שמונח לפניכם.

תמר זנדברג: אני, אגב, אספר לכם שזאת עמדה שמקובלת על כל חברי הוועדה, למעט אחד שהוא במקרה המנכ"ל של השרה.

תמר זנדברג: בסדר, המנכ"ל לא רוצה לחרוג מעמדת השרה, זה מובן, זה לגיטימי, זה מקובל.

תמר זנדברג: אבל מה?

תמר זנדברג: עמדת הוועדה, שהתקבלה על-ידי שאר חבריה, היא שיש צורך בחוק ולא כדאי לבטל את החוק, בטח לא לפני תום תקופת הוראת השעה שלו, שהוא בסך הכול בפברואר 2017.

תמר זנדברג: אז מה עושים כשדוח הוועדה המייעצת המקצועית לא מסתדר עם הרצון האישי של השרה?

תמר זנדברג: מסתירים את הדוח.

תמר זנדברג: אני יכולה לספר לכם שבקשות לפי חוק חופש מידע שהפניתי למשרדה של השרה חזרו אלי עם תשובה שבה התבקשתי לשלם 5,000 שקלים בשביל לראות דוח ציבורי, של ועדה ציבורית, מידע ששייך לציבור.

תמר זנדברג: אתם יודעים מה?

תמר זנדברג: גם מי שחושב שהחוק לא מושלם – ואני גם שייכת לאלה שחושבים שהחוק לא מושלם ואפשר לתקן את החוק – רק על זה לא צריך להצביע עכשיו.

תמר זנדברג: אז מה אם שבוע הספר הוא ב-15 ביוני?

תמר זנדברג: בשבוע הספר יש הנחות.

תמר זנדברג: שבוע הספר הוא הזמן האחרון שצריך הנחות.

תמר זנדברג: ההנחות של ארבעה ב-100, מבצעי ארבעה ב-100 הם לכל השנה, לא לשבוע הספר.

תמר זנדברג: אבל צריך גם לשאול עוד שתי שאלות.

תמר זנדברג: 1.

תמר זנדברג: מה המחיר?

תמר זנדברג: המבצעים האלה של ארבעה ב-100 איימו למוטט את שוק הספרות, למוטט הוצאות ספרים ולהוריד את הסופרים לעוני מרוד עוד מעבר למה שהם נמצאים בו כרגע, ואנחנו יודעים שלא קל לחיות מאמנות.

תמר זנדברג: ואם אפשר למכור ארבעה ספרים ב-100, למה לא כתוב 25 שקל על הספר?

תמר זנדברג: למה לא מוכרים ספרים ב-25 שקל?

תמר זנדברג: זה כל כך זול, זה כל כך עממי, זה כל כך פופוליסטי.

תמר זנדברג: כנראה אי-אפשר למכור ספרים ב-25 שקלים.

תמר זנדברג: אי-אפשר, כי זה לא מכבד את העבודה שהושקעה, זה לא מכבד את הסופר, זה לא מכבד את העורך, זה לא מכבד את ההוצאה.

מאיר כהן: תודה רבה.

תמר זנדברג: אנשים עובדים על הדבר הזה.

תמר זנדברג: אז אי-אפשר לעשות את זה.

תמר זנדברג: ואם היה אפשר, זה היה המחיר הנקוב ולא היה צריך לחכות למבצעים.

תמר זנדברג: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: יש דוח אחד שכן גלוי לציבור, והוא דוח של ועדה שהוקמה מתוקף החוק, הוועדה המייעצת לשרת התרבות – דוח שנתי על מצב ענף הספרות.

תמר זנדברג: הדוח האחרון התפרסם במאי 2016.

תמר זנדברג: הדוח הזה מראה נתונים שונים לגמרי ממה שהשרה מראה לנו כרגע: הוא מראה עלייה בכמות הספרים שנמכרו ב-2015; הוא מראה שהעלייה הזאת היא נמוכה מהתחזית שהייתה, מהתחזית הפסימית; הוא מראה שמחירי הספרים לא עלו כמו שאמרה השרה; הוא מראה נתונים אחרים לגמרי, רק שאליהם כנראה לא נוח להתייחס, כי רוצים מהר מהר לגזור איזה סרט על שבוע הספר, ולעזאזל הספרות.

תמר זנדברג: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון; בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

מאיר כהן: אנא הקפידו על שלוש דקות, תודה רבה.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, מכיוון שאני חותם מילה במילה על דברי חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג, לא נותר לי אלא לדבר על הספר שאני עומד לכתוב, ששמו יהיה: הרצל מתהפך בקבר על כך שבחרו ביום הזה, העצוב הזה, לחגוג לו את יום ההולדת.

אילן גילאון: השם במקור, אדוני.

אילן גילאון: ועל כך, על היום והימים המפוארים האלה שבהם אנחנו חיים, אני רוצה לתת קרדיט למי שמאוד מבקש קרדיט, לראש ממשלתנו.

אילן גילאון: לראש הממשלה.

מאיר כהן: סליחה, שם בצד שמאל, אנא מכם, העוזרים שם.

אילן גילאון: כן, זה יעזור מאוד.

מאיר כהן: תפסיקו.

אילן גילאון: זה שמדבר ש"תפסיקו עם הנהי והבכי", אבל הוא רודף אחרי קרדיטים.

אילן גילאון: אינני מתיירא ממינויו של אביגדור ליברמן לשר הביטחון, אגב, כפי שהרבה מאוד אנשים מפחדים.

אילן גילאון: הרי אצלו מילה זו מילה, ובזה נגמר הסיפור.

אילן גילאון: אנחנו מכירים את ליברמן מן העבר, לא ראינו מה הוא בדיוק עשה, מלבד לביתו.

אילן גילאון: הוא גיבור מתחת לשמיכה, לצד אשתו, ולאחר מכן הוא מכלה את זעמו על ילדים ביישוב נוקדים.

אילן גילאון: לכן אין שום פחד.

אילן גילאון: היראה המרכזית והחשובה ביותר שיש לי, אדוני, היא מהבחירה של הערכים של הממשלה הזו.

אילן גילאון: לו הסתכל הרצל היום מי הם יורשיו, האמן לי, אדוני, הוא היה מתהפך בקברו.

אילן גילאון: תרמית, סחי, נמיכות, בריונות, גסות רוח – אלה הן המידות ששולטות.

אילן גילאון: זאת תקופה של ממזרים חסרי כבוד – שהם שולטים בממשלה; זהו הקוד הערכי.

אילן גילאון: אם אנחנו נמצאים היום במצב, אדוני, שהצבא הפך למגדלור היחיד להומניות ולמוסר במדינת ישראל, והממשלה שגיבוריה הם היורה מחברון, זהו שר הביטחון הבא, היורה מחברון, תיקחו את זה בכל קנה מידה שאתם לא רוצים.

אילן גילאון: ומה שראיתם בעין בלתי מזוינת הוא הגיבור שמחליף את נתן אלבז, אדוני, זה הגיבור של שר הביטחון שלנו, ובכך זה שר, גיבור של ראש ממשלתנו בנימין נתניהו, שהשרידות מעבירה אותו על דעתו.

אילן גילאון: מדינת ישראל היום – אני פונה כרגע לציבור הכל-כך מיואש – מובלת על-ידי שלושה פרזנטורים: אחד חסר מעצורים, אחד משיחיסט ואחד חסר כבוד.

אילן גילאון: זאת היא ההנהגה של מדינת ישראל, כאילו נחטפה.

אילן גילאון: אין לדבר הזה, אדוני היושב-ראש, שום קשר, אפילו לא רמיזה, עם החזון של בנימין זאב הרצל, שמגרונו של ראש הממשלה שמעתי את ההלל על אודותיו.

אילן גילאון: לא הבנתי איך בדיוק ראש הממשלה מתחבר אל החזון הזה.

אילן גילאון: לכן, אדוני, אני קורא לכל הכוחות השפויים, לכל הכוחות ההומניים, לכל האנשים שיש להם יושרה בתוך הפוליטיקה: צריך היום לעודד את העם הזה ולהוציא אותו מן הרדידות והנמיכות הזאת, כי מדינת ישראל לא הייתה רחוקה מקווי המתאר שלה יותר מכפי שהיא היום, וללכת ולהקים חזית הצלה לאומית יחד עם כוחות שהיום בתוך הממשלה, כמו כולנו, וכמו החרדים, וכמו מי שנמצא בשמאל ובמרכז, להקים ממש חזית הצלה לאומית כדי להסיר את ה"ביבנת" הזאת מעל הגב של האומה, שאליה הצטרף, שלא אחר כבוד, אביגדור ליברמן.

אילן גילאון: שלא נדע מצרות.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: איתן ברושי, בבקשה.

מאיר כהן: סליחה, עיסאווי פריג'.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדתי השרה, חברים, זה מאוד נחמד לדון עכשיו בהצעת חוק שמדברת על ספרות וספרים.

עיסאווי פריג': יש לנו משבר ערכיות במדינה בכל מקום; אנחנו רואים את המדרון החלקלק שמתדרדרים בו בצורה איומה ומפחידה, וכבוד השרה מודאגת ממשבר הערכיות ומשבר המוסר שקיים, אז היא רוצה לעודד קריאה.

עיסאווי פריג': לעודד שאסור להרביץ לערבי בגלל הצבע של העור שלו.

עיסאווי פריג': אסור להרביץ לערבי.

עיסאווי פריג': אנחנו דנים בספרים, דנים בספרות, ללמד את האנשים, אבל מה לעשות, על סדר-היום יש חיי בני-אדם שיותר חשובים מכל ספרות ומכל ליברמן ומכל יעלון.

עיסאווי פריג': בתל-אביב לינץ' – ערבי הוכה בגלל שהוא ערבי.

עיסאווי פריג': אבל היה שוני – קיבל כותרת בעיתון.

עיסאווי פריג': ערבי, הרביצו לו מפני שהוא ערבי.

עיסאווי פריג': ראינו את זה בבירור בכל סרטי ה"יוטיוב" ובידיעות ששמענו.

עיסאווי פריג': קיבל כותרת, קיבל התייחסות, בשונה מאירועים רבים שהיו אבל לא קיבלו התייחסות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והתגובה של המשטרה – – –

עיסאווי פריג': ומה היה?

עיסאווי פריג': ערבי הוכה, אז מה?

עיסאווי פריג': הגענו למשטרה.

עיסאווי פריג': המשטרה, כרגיל, נותנת גיבוי.

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים את הספרים של כבוד השרה שילמדו על המוסר והערכיות, חייבים את זה.

עיסאווי פריג': ולא הסתפקו בכך, הרי אנחנו צריכים אליבי, מה האליבי?

עיסאווי פריג': להפוך את הצעיר הזה, מייסם אבו אלקיעאן, לערבי מצורע, לחיה מצורעת.

עיסאווי פריג': נשך – נשך שני שוטרים, סירב להזדהות.

עיסאווי פריג': נשך.

עיסאווי פריג': לא מספיק שהרבצתי לו, לא מספיק שאושפז בבית-חולים, לא מספיקה ההשפלה, כל זה צריכים לתת גם לבן-אדם הזה – לקחת ממנו את ההומניות ולהפוך אותו לחיה מצורעת.

עיסאווי פריג': נשך.

עיסאווי פריג': מחפשים אליבי, למה אני צריך להרביץ לו.

עיסאווי פריג': כולה עובד בסופר.

עיסאווי פריג': ומה אנחנו שומעים מהמשטרה, כרגיל?

עיסאווי פריג': "אנחנו מגבים, תמשיכו".

עיסאווי פריג': הרוח הגבית שנמצאת באולם הזה, במיוחד בצמרת שמתחילה מראש הממשלה, והיא המדיניות, מחלחלת.

עיסאווי פריג': אז מה?

עיסאווי פריג': זאת המדיניות שלנו: ערבי – כלל אחר.

עיסאווי פריג': וכנ"ל בשבוע הספר – חצי דקה, אדוני.

עיסאווי פריג': כאשר כבוד השרה מדברת על שבוע הספר ועל הספרות, אני פונה אלייך, גברתי השרה מירי רגב, כשאת מדברת ודואגת לספרות ושבוע הספר: מה יעשה הערבי בשבוע הספר?

עיסאווי פריג': האם לא חשבת שיש מקום – – –

מירי רגב: – – – ערבי – – – קורא ספרים – – –?

עיסאווי פריג': שנייה, תקשיבי לי לשאלה, אני מסיים.

מירי רגב: – – – קורא ספרים.

מירי רגב: מה יעשה ערבי אזרח מדינת ישראל שרוצה גם לקחת חלק בספרות ובשבוע הספר?

מירי רגב: האם כבודה חשבה להקצות בשבוע הספר ב"סטימצקי" או ב"צומת ספרים" איזה שטח של 5% שתהיה ספרות בערבית לילדים, שכאשר אני לוקח את הילדים, ויש לי ההזדמנות לקחת חלק בזה – האם כשאת מדברת לאזרחי ישראל, את כוללת את האזרחים הערבים, או שהם נוכחים-נפקדים?

מירי רגב: תודה, אדוני.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמר בר-לב.

מאיר כהן: אני חוזר שוב להקפיד על שלוש דקות.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: אני אקפיד, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, התרגלנו בכנסת הזאת לזה שחוקים שחוקקו בכנסת הקודמת, ולפעמים גם בכנסות קודמות, מבוטלים.

עמר בר-לב: עצם המנהג הזה, בלי כל קשר אם אני בעד או נגד חוקים שחוקקו, כאלה ואחרים, אני חושב שעצם המנהג הזה שהכנסת, כל כנסת, מרגישה ככה וכמעט ללא מחשבה מבטלת חוקים שחוקקו בכנסת קודמת, אני חושב שזו פגיעה קשה גם בדמוקרטיה הישראלית וגם באמון הציבור בכנסת, כי הוא אומר, מה הטעם לכל מה שאנחנו עושים כאן, אם ממילא כעבור כמה שנים יתהפכו היוצרות?

עמר בר-לב: אבל כאן, לגבי החוק הזה, החוק להגנת הספרות והסופרים, שהוא בעצם הוראת שעה, דובר כאן על פיילוט של שלוש שנים.

עמר בר-לב: עכשיו, למה דובר על פיילוט של שלוש שנים?

עמר בר-לב: כי באמת יש כאן, כנראה – שוב, אני לא מומחה בתחום הזה – אבל יש כאן בעיה מורכבת, שלא ברור כל כך מה השחור ומה הלבן.

עמר בר-לב: אנחנו תמיד נוטים לרצות לראות הכול בשחור ולבן, והבינו, לפני שנה וחצי, כשקבעו את הוראת השעה הזאת, שיש כאן שאלה מורכבת, ואמרו: אוקיי, אז בואו נחוקק הוראת שעה למשך שלוש שנים, נבחן את הנושא, ובסוף שלוש השנים אנחנו נסיק מסקנות כאלה ואחרות.

עמר בר-לב: ומה כאן נעשה?

עמר בר-לב: שרת התרבות, שוב, מתוך רצון מהר-מהר, אולי בגלל החשש שהממשלה הזאת תתפרק – לא נראה לי שהקואליציה הזאת תתפרק כל כך מהר, אז אני חושב שאפשר גם מהבחינה הזאת – עדיין סביר להניח שבקדנציה שלך היו נגמרות שלוש השנים האלה.

עמר בר-לב: ועל-פי מה שהוועדה הייתה ממליצה, אני מניח שהיית מביאה הצעת חוק כזאת או אחרת, ואני מניח שיש סיכוי שרוב הבית היה תומך בה.

עמר בר-לב: אבל לבוא באמצע הקדנציה – לא הקדנציה; באמצע התקופה של שלוש השנים – כעבור שנה וחצי, ולומר ששלושה חברי ועדה התנגדו, וחברי ועדה אחרים לא התנגדו, הלוא זה בעצם מבטא את הקושי שבהחלטה.

עמר בר-לב: לכן אני ממש ממש לא מבין – –

מירי רגב: – – – אתה יודע, זה כמו – – – בצבא.

עמר בר-לב: – – לא מבין למה – – –

מירי רגב: זה אומר ככה, ההוא אומר ככה, בסוף הרמטכ"ל מחליט, נכון?

עמר בר-לב: בסדר, אז מכיוון שזו בעיה קשה – – –

מירי רגב: אז זהו.

מירי רגב: זה מה – – – אז אני קיבלתי החלטה.

מירי רגב: בסוף קיבלתי החלטה.

עמר בר-לב: אז כיוון שהייתה החלטה, הוראת שעה, שלוש שנים לבחון את הנושא – זה לא שהוועדה באה אחרי שנה וחצי ואמרה: סיימנו, הגענו למסקנות, גם אם הן לא ברוב קולות.

עמר בר-לב: לא זה.

עמר בר-לב: אני חושב שיש פה גם הרבה מאוד פופוליזם, כי לדבר על תחרות חופשית – מי איננו בעד תחרות חופשית?

עמר בר-לב: אבל אני חושב שתחרות חופשית, בוודאי בנושא כזה, מעבר למושג הזה, של תחרות חופשית, שערכים נוספים, שלמענם אנחנו כאן, ועבורם, ובהם אנחנו מאמינים, כמו העניין של סופרים ותיקים וסופרים חדשים, וכל הנושאים שעמדו כאן בדיון – לכן אני לא חושב שהססמה הזאת, של תחרות חופשית, ברגע שאנחנו אומרים אותה כל יתר הערכים שאנחנו מחזיקים ומאמינים בהם בטלים ומבוטלים.

מאיר כהן: תודה.

עמר בר-לב: ומשפט אחרון, אדוני, צריך לזכור שכל הוראת השעה הזאת מתייחסת לספרים חדשים, כלומר זה לא שיש – המוני בית ישראל צובאים על חנויות הספרים, ומכיוון שהמחירים של כל הספרים כל כך גבוהים הם לא קונים ספרים.

עמר בר-לב: אני יכול להתוודות שגם אני, חלק מהספרים שאני קורא הם ספרים שהתפרסמו – מעבר לשנה, ולפעמים גם הרבה מעבר לשנה.

עמר בר-לב: לכן אני – שוב, אם יורשה לי בזה לסיים, להביע את דעתי האישית, אני ודאי לא רואה בזה בעיה, אבל אני מכבד את זה שהכנסת הקודמת החליטה על הוראת השעה, וצר לי שהשרה החליטה לחתוך את הוראת השעה הזאת באמצע ולבטל אותה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת התרבות מירי רגב, את יודעת שאני חולק אתך המון מהרפורמות שאת מקדמת בתחום התרבות, ואת עושה עבודה באמת, לטעמי, כך שכשאני עומד כאן ומביע את ההתנגדות שלי לביטול החוק, הרי זה לא בא, את מתארת לעצמך, מתוך התנגדות לשמה, אלא מתוך דיון ענייני.

יוסי יונה: אני רוצה במאמר מוסגר גם לומר שאני גם מאלה שכתבו רומן – לפני שנה – וגם מסרתי לך אותו בשבוע הספר שהיה בכיכר רבין, כך שלהסיר כל ספק, אולי נראה על פניו איזה ניגוד אינטרסים, אבל גם כשכתבתי אותו לא חשבתי שזה הולך להיות מטה לחמי, כתיבת ספרים.

יוסי יונה: אני אומר את זה, ככה, לשם הגילוי הנאות, שאני מאלה שכתבו, כותבים – אבל זה לא העניין.

יוסי יונה: העניין הוא מאוד מאוד פשוט, גברתי השרה.

יוסי יונה: אכן הקמת ועדה כדי לבדוק את העניין, וכפי שגם את, אני חושב ששמעתי כאן, אמרת שהדעות שונות ומגוונות.

יוסי יונה: אבל רק בגלל זה – את יודעת, כאשר המחוקקים שחוקקו את החוק הזה קבעו פרק זמן של שלוש שנים – מתוך ידיעה שאחרי שנה, שנה וחצי, מאז שחוקק החוק, לא יהיה לנו מספיק מידע חד-משמעי לכאן או לכאן.

יוסי יונה: אם באמת היית מביאה, גברתי השרה – לו היית מביאה בפני באי הבית נתונים שמלמדים באופן חד-משמעי לכאן או לכאן, או לפחות, כפי שאת חושבת, מלמדים שהחוק הזה, מן הראוי שיהיה בטל, היינו מסכימים אתך.

יוסי יונה: אבל אנחנו בדיוק בתקופה של בדיקה, וכשהמחוקקים חוקקו את החוק הזה, וקבעו שלוש שנים, על פניו נראה גם עכשיו, שיש להם טעמים טובים לשלוש השנים, משום שלא חלפה התקופה שעל-פיה אפשר לקבוע באופן חד-משמעי אם החוק הוא טוב או לא טוב.

יוסי יונה: לכן אנחנו במחנה הציוני מתנגדים ליוזמה הזאת, ואולי זה מאוחר, אבל באים ואומרים לך, גברתי שרת התרבות, אנא, שקלי את העניין הזה שוב, משום שבאמת, לא רק על פניו; באופן מהותי ביותר נראה שהטעמים לביטולו של החוק הם לא מספיק טובים, הם לא טובים אפילו, הייתי אומר, כדי לבטל אותו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, חברים, אני לא יכולתי שלא להיעלב ולכעוס בשמו של הרצל, על הנאום הכל-כך ציני, כל כך מעליב, של ראש הממשלה כאן לפני שעה קלה.

סתיו שפיר: ראש הממשלה, שממשלתו הצליחה להביא את מדינת ישראל היום לנקודה שבה החלום הציוני נמצא בסכנה ממשית, שעומד כאן על הדוכן הזה ומעז לדבר על כך שהרצל לימד אותנו לקחת את גורלנו בידינו.

סתיו שפיר: ומתי בשבע השנים האחרונות, כשנתניהו בשלטון ברצף כמעט ללא הפרעה, ראינו את ממשלת ישראל עושה משהו כדי לקחת את גורלנו בידינו ולהתמודד עם האתגרים הביטחוניים, המדיניים, הכלכליים שעומדים בפני מדינת ישראל?

סתיו שפיר: חברים, מה שאנחנו רואים פה בשנים האחרונות, ובמיוחד בשנה האחרונה, כשבאמת כל הסכרים והגבולות נפרצו, במערכת הבחירות האחרונה, אנחנו רואים ממשלה שחותרת תחת המדינה, ממשלה שחותרת תחת עקרונות שלטון החוק, ממשלה שבה מעזים שרים בצמרת הממשלה להכפיש את הרמטכ"ל, משום שעמד על עקרונות הפתיחה באש, להכפיש אלופים בצה"ל, משום שדיברו על המוסר ועל החוזקות והאתגרים של החברה הישראלית, להכפיש את שר הביטחון כשהוא מעז להגן על צה"ל, ממשלה ששר החינוך בה עמד רק לפני כמה חודשים על מכולה בבית-אל ואמר לצעירים עבריינים שירקו על חיילי צה"ל – בירך אותם על ההתנגדות שלהם לפינוי מבנים לא חוקיים; ממשלה ששרת המשפטים שלה יוצאת נגד בית-המשפט העליון וראש הממשלה בעצמו מזלזל בבית-המשפט העליון; ממשלה שמפרקת צעד-צעד את שלטון החוק, שמעודדת שחיתות בכספי המסים של אזרחי ישראל רק כדי לשרת את האינטרסים הקטנים והצרים שלה.

סתיו שפיר: זאת לא הציונות שהרצל התכוון אליה.

סתיו שפיר: זאת לא הציונות שהתכוונו אליה מקימי המדינה, שהיו אמיצים להקים מדינה שמבוססת על ערכים של שוויון, של דאגה האחד לשני, של סולידריות, של חתירה לביטחון מתמיד, של שמירה על ישראל יהודית ודמוקרטית.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת מובילה אותנו לכך שמדינת ישראל – וגם היהדות שלה והדמוקרטיות שלה – תעמוד בסכנה ממשית, ולא בעוד הרבה מאוד זמן, אם אנחנו לא נקבל החלטות.

סתיו שפיר: אבל הממשלה הזאת מעודדות אותנו שלא לעודד החלטות.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת מעודדת אותנו ומספרת לנו שכדי לשמור על כיסאות זה בסדר לפורר את החברה הישראלית, להשתלח בציבורים שלמים, זה בסדר להתעלם מהאתגרים החברתיים הגדולים שיש פה.

סתיו שפיר: העיקר – לשמור על הכיסאות והמשרדים.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

סתיו שפיר: רק ממש משפט אחרון.

סתיו שפיר: ישבתי לפני כמה שעות עם חבורה של תלמידי תיכון מצפון הארץ, ושאלתי אותם מה האסוציאציות שעולות בהם כשהם שומעים את המילה פוליטיקה.

סתיו שפיר: אתה יודע מה הם אמרו לי, כבוד היושב-ראש?

מאיר כהן: אני שמעתי את זה ביום חמישי בבית-ספר כדורי.

סתיו שפיר: הם אמרו לי: שחיתות; הם אמרו לי: חוסר שוויון; הם אמרו לי: בעלי הון, אינטרסים; הם אמרו לי: גזענות, הם אמרו לי: פגיעה בדמוקרטיה.

סתיו שפיר: זה מה שהם חושבים על הפוליטיקה הישראלית.

סתיו שפיר: זו לא הציונות שהרצל דמיין.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

סתיו שפיר: יש למדינת ישראל ולאזרחי ישראל זכות לראות באמת את החזון הציוני מתממש כאן, בארץ-ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, אני הייתי שמח מאוד, גברתי השרה רגב, אם היית מאזינה לדברי.

יואל חסון: אדוני, עד כמה שאני יודע, לא מדברים בטלפון במליאה.

יואל חסון: גברתי השרה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי השרה, כי חשוב לי שתקשיבי.

מירי רגב: מקשיבה בקשב רב.

יואל חסון: אני הייתי מעורב שנים ארוכות בחקיקת חוק הספרים.

יואל חסון: זה התחיל בכנסת – – –

יואב קיש: באיזו מפלגה היית, יואל?

יואל חסון: סליחה?

יואב קיש: באיזו מפלגה היית?

יואל חסון: תנסה להיות קצת ענייני, חבר הכנסת קיש – –

יואב קיש: אני ענייני.

יואל חסון: – – במיוחד כשאתה הולך להיות יושב-ראש ועדת הכנסת.

יואב קיש: ענייני, ענייני.

יואב קיש: אני שואל – – –

יואל חסון: אז אתה תלמד בתפקידך – –

מאיר כהן: יואל.

מאיר כהן: יואל.

יואל חסון: – – כיושב-ראש ועדת הכנסת שלא הכול פוליטיקה, ויש גם בית.

יואב קיש: מה קרה, נגעתי בנקודה כואבת?

יואל חסון: לא, לא כואבת – –

מירי רגב: ואללה, לא הכול פוליטיקה?

יואל חסון: – – בכלל לא.

יואל חסון: פשוט אני רוצה לדבר על משהו ענייני.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

מירי רגב: – – – שהכול פוליטיקה.

יואל חסון: רציתי לדבר על משהו ענייני, ואתה לא נותן לי לדבר עליו, והזמן שלי עובר, וחבל.

מאיר כהן: תמשיך.

יואל חסון: אבל מזלי שאני סגן יושב-ראש הכנסת, ויש לי דקה ספייר.

יואל חסון: בכל אופן, אני אומר, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, מהכנסת השמונה-עשרה התחלנו לעבוד על חוק הספרים.

יואל חסון: דיונים ארוכים, ימים על ימים, שבועות על שבועות, חודשים על חודשים.

יואל חסון: שמענו מומחים, נפגשנו עם סופרים, נפגשנו עם מוציאים לאור.

יואל חסון: איזה דיונים עמוקים ורציניים.

יואל חסון: ואתה יודע, אדוני היושב-ראש, אני זוכר – חבר הכנסת קיש, תקשיב גם אתה – את הפגישה המצמררת, המרגשת והקשה שהייתה לי עם הסופר יורם קניוק, זיכרונו לברכה.

יואל חסון: יורם קניוק, שיצר את "תש"ח" ועוד ספרים מדהימים, שהם חלק מתרבותנו וחיינו.

יואל חסון: יושב מולי הסופר הזה, כאן, במזנון הכנסת – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

יואל חסון: אני זוכר את חולצתו הבלויה, אני זוכר את הופעתו המרושלת – הסופר הגדול הזה יושב ואומר לי: אני לא גומר את החודש.

יואל חסון: אני לא מצליח להתפרנס מהדבר היחיד שאני יודע לעשות, וזה לכתוב.

יואל חסון: גברתי השרה, זו הייתה מורשתו של יורם קניוק, זיכרונו לברכה.

יואל חסון: ואנחנו הקדשנו זמן רב כדי לשמוע אותו ולשמוע אחרים.

יואל חסון: ומה את עושה, גברתי השרה?

יואל חסון: הכול בשביל רפורמה מיידית בכל מחיר?

יואל חסון: הכול כדי להרוויח איזו כותרת בעיתון?

יואל חסון: הרי החוק דיבר על שלוש שנים; לתת לחוק הזה לעבוד שלוש שנים.

יואב קיש: כשעושים טעות, מתקנים.

יואל חסון: למה לא?

יואל חסון: למה לא לבדוק אם החוק הזה עובד?

מירי רגב: הוא לא עובד.

יואל חסון: את לא יודעת.

מירי רגב: רואים.

יואל חסון: את לא יודעת.

יואל חסון: לא רואים.

מירי רגב: רואים שזה לא עובד, תפסיק לבלבל את המוח.

יואל חסון: את לא ראית, גברתי השרה.

יואל חסון: מה, כי מישהו אמר לך באיזה קניון?

מירי רגב: תפסיק לבלבל את המוח.

יואל חסון: כי מישהו באיזה קניון אמר לך שהוא רוצה לקנות ספר ב-25 שקלים?

יואל חסון: עד כדי כך את פשוטה, גברתי?

אורן אסף חזן: למה אתה צועק?

אורן אסף חזן: למה אתה צועק על השרה?

יואל חסון: עד כדי כך?

יואל חסון: הכול כדי לקנות ספר ב-25 שקלים?

יואל חסון: שאנשים ילחצו לך יד באיזה קניון?

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון, קיבלת דקה אחרי.

יואל חסון: כדי שיגידו לך כמה את גדולה, השרה רגב?

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: לשפוך את התינוק עם המים?

יואל חסון: שום דבר לא עמוק, שום דבר לא אמיתי, שום דבר לא לבחון לעומק.

יואל חסון: זו הספרות שלנו, זו התרבות שלנו, גברתי השרה.

יואל חסון: זה לא איזה משהו במרכז הליכוד.

יואב קיש: בדיוק בשביל זה צריך לבטל את החוק.

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון, זהו.

יואל חסון: זה קצת יותר עמוק.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: הייתי מצפה ממך, ואני מקווה – אדוני, תודה שנתת לי את הזמן הזה – –

מאיר כהן: אז בבקשה.

יואל חסון: – – אני מאוד מקווה שאנחנו, חברי הכנסת, נגיע לוועדה, ונמנע מהחוק הזה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יואל חסון: – – להתבטל ולעבור בכנסת.

יואל חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מזמין את אחמד טיבי.

מאיר כהן: חבר הכנסת – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אחריו – אורן אסף חזן.

מאיר כהן: אסף אורן חזן, ידידי.

מאיר כהן: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אני עדיין ברושם של התמונות שראינו אתמול בתל-אביב, של האלימות הברוטלית של שוטרים כנגד מייסם אבו אלקיעאן.

אחמד טיבי: אני היום התקשרתי אליו.

אחמד טיבי: הוא מתאושש.

אחמד טיבי: הוא נפגע גופנית.

אחמד טיבי: 10–12 שוטרים פשוט כיסחו לו את הצורה כי הוא סירב להזדהות ואמר להם "תזדהו אתם", כי הם היו בלבוש אזרחי.

אחמד טיבי: גם הבעלים של הסופר, גם המנהל יוסי, נתנו עדות, התראיינו, אמרו שזו הייתה תקיפה ברוטלית, תרתי משמע.

אחמד טיבי: אבל עדיין המשטרה, באופן – – –

יואב קיש: בודקים את זה, למה אתה מדבר ככה?

אחמד טיבי: אבל עדיין המשטרה – – –

אורן אסף חזן: כל הזמן אתם ממהרים להכפיש – –

מאיר כהן: חבריא, תאפשרו לו לדבר.

אורן אסף חזן: – – לקבוע עובדות.

מאיר כהן: לא, סליחה, חזן.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

אורן אסף חזן: חלאס.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

מאיר כהן: תאפשרו לו לדבר.

מאיר כהן: לא צריך בכל דבר להיכנס.

מאיר כהן: תקשיבו בבקשה.

מאיר כהן: היו סובלניים.

אורן אסף חזן: הוא משתמש – – – לעשות דה-לגיטימציה לכוחות הביטחון.

מאיר כהן: הוא עדיין לא אמר שום דבר.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, תמשיך.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: אתה אל תתערב.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: אל תתערב.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: לך למדינה שלך, אל תתערב.

מאיר כהן: חבר הכנסת חזן.

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: אבו עראר.

יואל חסון: אורן, בכל מחיר להגן?

יואל חסון: בכל מחיר להגן?

מאיר כהן: אבו עראר.

מאיר כהן: אבו עראר.

טלב אבו עראר: – – –

אורן אסף חזן: – – –

יואל חסון: על מה אתה מגן?

יואל חסון: על חוק שאתה לא מבין בו.

יואב קיש: – – – תבדקו את זה.

יואל חסון: – – – אל תגן סתם.

יואל חסון: – – –

אורן אסף חזן: כשאתם באים להכפיש – – –

מאיר כהן: אני מבקש – סליחה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: אני מבקש, כולם להנמיך את הקול.

מאיר כהן: רגע, תירגעו קצת.

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, תמשיך את דבריך.

מאיר כהן: זה בדיוק לא הזמן והסיבות להתחיל להוציא אנשים.

מאיר כהן: תפסיקו עם זה.

מאיר כהן: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מדובר בהתנהגות נפשעת של שוטרים סמויים – –

יואב קיש: השופט טיבי.

אחמד טיבי: – – שלא היו מתנהגים כך אם היה מדובר ביהודי.

אחמד טיבי: אולי אם היה מדובר באתיופי כן, אבל לא היו עושים את זה ליהודי תושב המקום.

אורן אסף חזן: אני לא מאמין שבמדינת ישראל נותנים במה – – –

אחמד טיבי: זאת התנהגות קלגסית.

אורן אסף חזן: אתם מלאים שנאה.

אורן אסף חזן: אתם מלאים שנאה.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

מאיר כהן: תמשיך, אדוני.

מאיר כהן: אוקיי, בבקשה.

אחמד טיבי: התמונות אומרות הכול.

אחמד טיבי: כאשר היה חייל שירה בעבד אל-פתאח א-שריף והרג אותו, אמרו: עדיין יש חקירה.

אחמד טיבי: יש וידיאו.

אחמד טיבי: איזו חקירה ואיזה בטיח'?

אחמד טיבי: פה ראינו 12 שוטרים מכסחים את הצורה – עם עדויות של תושבים, עוברים ושבים שהיו שם.

אחמד טיבי: ולכן, מי שינסה לגונן על המעשה הנפשע הזה, משתלב באווירה.

אחמד טיבי: אסכולת אלאור אזריה פעלה גם ב"סופר יודה" בתל-אביב.

אחמד טיבי: ההוא היה גיבור.

אחמד טיבי: יכול להיות שהשוטרים הפחדנים, מוגי הלב האלה, (אומר בערבית: הראו לנו את השרירים שלהם על צעיר בן 19,) על צעיר בן 19 – איזה פחדנים, איזה מוגי לב.

אחמד טיבי: שפלות רוח.

אחמד טיבי: ככה מתנהג חייל שיש לו נשק?

אורן אסף חזן: אתה לא – – –

אחמד טיבי: ככה מתנהל שוטר שיש לו נשק על צעיר כחוש בן 19?

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: 12 שוטרים, (בערבית: איזה פחדנים,) פחדנים – –

אורן אסף חזן: אתה פחדן.

אחמד טיבי: – – מוגי לב.

אורן אסף חזן: אתה פחדן.

אורן אסף חזן: אתה פחדן.

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי.

אורן אסף חזן: אם היית אמיץ, היית הולך לעזה.

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, זהו.

אחמד טיבי: ראויים לבוז.

אורן אסף חזן: אתה – – –

אחמד טיבי: ולכן, צריך לרדוף – –

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש, עם כל הכבוד – – –

אחמד טיבי: – – את השוטרים האלה גם במח"ש, גם – – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר כהן: אבו עראר.

מאיר כהן: אבו עראר, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: – – –

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: אני מבקש, אתה אל תכנה אף אחד כאן "נבלות", אני מבקש ממך.

אורן אסף חזן: מה זה הדבר הזה?

אחמד טיבי: השוטרים שהרביצו לאבו אלקיעאן הם חבורה של שוטרים נפשעים – –

מאיר כהן: אחמד.

אחמד טיבי: – – שעשו מעשה נפשע, בזוי, קרימינלי.

מאיר כהן: תודה רבה.

אחמד טיבי: הם מביישים אנשי חוק.

אחמד טיבי: לא היו עושים את זה ליהודי, נקודה, אלא אם הוא היה אתיופי – –

מאיר כהן: אדוני, חבר הכנסת – – –

אחמד טיבי: – – אמרתי את זה, אני חוזר על זה.

אחמד טיבי: אני מרגיש הרבה בוז, והאנשים האלה לא ראויים לנעל – –

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, הסתיימו שלוש דקות וארבע דקות – –

אחמד טיבי: – – לנעל של אבו אלקיעאן.

מאיר כהן: – – אנא ממך.

אחמד טיבי: אבל החבורה הזאת מפריעה כל הזמן.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: עם ההפרעות.

אחמד טיבי: יש איזה זמזום כל הזמן.

אורן אסף חזן: רד למטה.

מאיר כהן: בבקשה, תסיים את דבריך כמה שיותר מהר.

יואב קיש: יש גבול, טיבי.

יואב קיש: כמה אתה רוצה לדבר?

אורן אסף חזן: רד למטה.

אחמד טיבי: ולכן – – –

יואל חסון: אני רואה שנחת טוב.

אחמד טיבי: האמת היא – אני אגיד משפט סיום, שיבינו אותו איך שיבינו אותו – ראיתי את התמונה של הרצל לפני חצי שעה – –

אורן אסף חזן: וברחת החוצה.

מאיר כהן: אסף.

אחמד טיבי: – – וראיתי את התמונות שלכם, ואני, משתי התמונות, גם של הרצל אז, וגם היום, של האגף הזה, אני שואב עידוד.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני רוצה רק להגיד משהו לא לפרוטוקול.

מאיר כהן: גם אם הדברים הם מכעיסים, לא תמיד צריך – – –

אורן אסף חזן: מדבר פה טיבי על הדוכן הזה – – –

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: גם מעבר למכעיסים – זה חלק מהשיח הדמוקרטי.

מאיר כהן: אני כן אאפשר לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, לפנים משורת הדין, להגיד משהו.

מאיר כהן: תכף נסכם את זה עם המזכירות.

מאיר כהן: אבל לא צריך תמיד לגמור את זה בצעקות ובקריאה האחד לשני – "נבלות".

אורן אסף חזן: כשאתה שומע את טיבי – – –

מאיר כהן: תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת אסף אורן חזן.

מאיר כהן: בבקשה.

אחמד טיבי: למה יפעת מדברת?

אחמד טיבי: אמרתי משהו על יפעת?

מאיר כהן: לא לא לא לא.

יפעת שאשא ביטון: לא, אתה בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס ברמה הכללית.

מאיר כהן: לִפנים משורת הדין, אמרתי וציינתי.

אחמד טיבי: לְפַנים.

מאיר כהן: לְפַנים משורת הדין, ולאחר מכן השרה תסכם.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, חשבתי שאחרי ההפסקה בין המושבים אני אעלה לנאום נאום ראשון – דווקא ביום המיוחד הזה, לציון יום הרצל, אם הייתה בכם קצת ציונות, אתם פה, שאיבדתם אותה, אבל אני עומד כאן, וכאילו לא קרה כלום.

אורן אסף חזן: מדבר פה טיבי, על הדוכן הזה, וקורא לגיבורי ישראל, לאנשי כוחות הביטחון, למשטרה, "פחדנים".

אורן אסף חזן: הפחדן הראשי, שבורח פעם אחר פעם, שכן אם הוא היה אמיץ כבר היה מוסר את האזרחות שלו ועובר לגור עם אחיו הפלסטינים; הרי אם הוא היה אמיץ ומאמין במה שיוצא לו מהפה, כבר היה גר בעזה; הרי אם הוא היה אמיץ והיה מאמין בדרך שהוא מנסה למכור לציבור כולו, הוא כבר לא היה יושב בכנסת ישראל.

אורן אסף חזן: אבל הביקורת שלי היא לא אליו, היא עלינו, שאנחנו יושבים פה פעם אחר פעם ונותנים לקומץ של כאלה שלא מייצגים אף אחד חוץ מהגרועים שבאויבינו, לעמוד על הדוכן הזה ולפגוע פעם אחר פעם בגיבורי ובגיבורות ישראל.

אורן אסף חזן: מי שמכם בכלל?

אורן אסף חזן: תעמדו ותסתכלו במראה, תשטפו את הידיים המלוכלכות, תנקו את הפה הזה, שפעם אחר פעם מוציא דברי שנאה.

אורן אסף חזן: מה קרה, לא קיבלתם מספיק כותרות?

אורן אסף חזן: מה השנאה הזאת לכם?

אורן אסף חזן: ביום שישי האחרון ביקרתי באחד הכפרים בצפון, בטקס אסלאמי, מוסלמי, ורואה אותי אחד החברים מהרשימה הפלסטינית המאוחדת, אני לא אציין את שמו, שכן פחדן גם הוא, שכן אם אני אציין את שמו, חלילה, הוא ייפגע בקרב הציבור, זה שבוחר אותו, והוא בא ואומר לי: חבר הכנסת חזן, מה אתה עושה פה?

אורן אסף חזן: איך יכול להיות שאתה נמצא כאן, בינינו?

אורן אסף חזן: זה ההבדל ביני ובין החברים שלי לביניכם.

אורן אסף חזן: יש גם אחד מחברי הכנסת, מהרשימה הפלסטינית המאוחדת, שיושב פה, באולם, שאמר לי לא מזמן: חבר הכנסת חזן, כמה אני אוהב אותך, מה עושים לך? מה רוצים ממך?

אורן אסף חזן: אני אומר לו: אתה אוהב אותי?

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, אני מסתכל ואומר לו: אתה אוהב אותי?

אורן אסף חזן: איך אתה אוהב אותי?

אורן אסף חזן: והוא אומר לי: אתה הכי ימני פה, הכי אידיאולוג, אבל אתה לא גזען.

אורן אסף חזן: אז אני שואל את אותו חבר כנסת שיושב פה, והוא שומע אותי טוב: מה הגזענות אצל החברים שלך?

אורן אסף חזן: מה השנאה הזאת?

אורן אסף חזן: לא נמאס לכם?

אורן אסף חזן: נוסעים במכוניות פאר, מקבלים משכורת מהמדינה, תנאים, שירות, במה – רק לבצע הכפשות?

אורן אסף חזן: אם אתם תמשיכו בדרך הזאת, לא בססמאות, בעבודה קשה, נעיף אתכם מפה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: חיילי וחיילות צה"ל, שוטרים ושוטרות, אנשים במבצעים עלומים לא יצעדו לבד, ואתם לא תהיו פה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: – – –

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אורן אסף חזן: פחדנים.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני מאשר – –

קריאות: – – –

מאיר כהן: – – הערה מהצד.

מאיר כהן: דקה, בבקשה.

קריאות: – – –

מאיר כהן: חברים.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, על ההזדמנות, וזה באמת לא רק לגבי המקרה הזה, אלא בכלל, וזה לא מכוון לחלק מהבית, זה מכוון לכל הבית.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שאנחנו כחברי כנסת צריכים לגלות קצת יותר אחריות כשאנחנו מביאים נושאים כאן למליאה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים הרבה פעמים דברים בתקשורת, אנחנו לא תמיד, או רוב הפעמים, לא באמת יודעים מה היה שם ומה זה מבטא.

יפעת שאשא ביטון: גם הסיפור של אתמול נמצא בחקירת מח"ש.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא שאל את עצמו מה עשו שם השוטרים ואיך במקרה הם הגיעו לשם – – –

יוסף ג'בארין: יש תמונות.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יפעת שאשא ביטון: לא, יש לך תמונה – – –

מאיר כהן: חברים, חברים, אין תגובות על ההערה שלה.

יפעת שאשא ביטון: יש לך תמונה – – –

קריאות: – – –

יפעת שאשא ביטון: שנייה, רגע.

יוסף ג'בארין: – – –

מאיר כהן: סליחה, חבר הכנסת ג'בארין.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאתם צודקים, בסדר?

עאידה תומא סלימאן: – – –

יוסף ג'בארין: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין.

יפעת שאשא ביטון: עאידה, יש תמונה של נקודה מסוימת – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

יפעת שאשא ביטון: עאידה, אני לא באה להגן על אף אחד, אני בסך הכול באה לבקש דבר אחד – –

קריאות: – – –

יפעת שאשא ביטון: – – גם כדי שהדברים ייבדקו כמו שצריך, ואם מישהו צריך לשלם, אז הוא ישלם, לצורך העניין, בלי כל המעורבות של דעת הקהל.

מאיר כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לתת אפשרות שהדברים ייבדקו בצורה אמיתית – –

מאיר כהן: חברת הכנסת ביטון, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: – – ונקייה, בלי כל מה שקורה כאן.

מאיר כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: קצת אחריות מצדנו.

מאיר כהן: דברייך נשמעו.

מאיר כהן: שרת התרבות והספורט מירי רגב, זכות הסיכום.

מאיר כהן: זכרו, אנחנו בחוק הספרות והסופרים.

מאיר כהן: בבקשה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: כל האמת תצא החוצה.

אורן אסף חזן: אתם לא מסוגלים לחכות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איחרת לשלם 300,000 – – –

מאיר כהן: חאג' יחיא, תודה רבה.

קריאות: – – –

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא יגיד לנו איך לדבר.

מאיר כהן: בבקשה, בואו נעשה את זה ענייני ומהיר.

מירי רגב: אני רוצה רגע לפתוח עם שני דברים – – –

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: מירי.

מירי רגב: שייכנסו האנשים.

קריאות: – – –

מירי רגב: ראשית, אני רוצה להתנצל בפני השוטרים – – –

יואל חסון: – – – שמכונות ההצבעה ייכנסו להצביע על חוק שהם לא מבינים בו בכלל?

מירי רגב: אני רוצה להתנצל בפני השוטרים שחברי כנסת – –

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: חבריא, אני מבקש – – –

יואל חסון: אני הייתי פה.

מאיר כהן: סליחה, יואל.

מאיר כהן: יואל.

יואל חסון: שעות ישבתי פה.

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון, מספיק.

מירי רגב: – – שחברי כנסת אינם מתביישים לקרוא להם "נבלות".

מירי רגב: נבלות הם אלה שמכנים את השוטרים כך.

אורן אסף חזן: אמת.

מירי רגב: בושה וחרפה.

מירי רגב: השוטרים שלנו דואגים לביטחון האישי של כל אזרח במדינה הזאת, יהודי וערבי כאחד – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא נכון.

מירי רגב: – – ולא יכול להיות פה מצב שיעמוד חבר כנסת ויקרא ויכנה את השוטרים "נבלות".

מירי רגב: נבלה זה מי שכינה אותם כך.

מירי רגב: שוטרי ישראל, אנחנו גאים בכם.

מירי רגב: זה דבר אחד.

מירי רגב: הדבר השני – –

אורן אסף חזן: מה אתה בהלם?

אורן אסף חזן: מה אתה בהלם?

מירי רגב: – – יואל חסון, ידידי, אתה היית מחברי מרכז הליכוד, אז תפסיק לזלזל בהם ולהשמיץ אותם כל הזמן.

מאיר כהן: אני רק חייב לציין – – –

מירי רגב: מספיק כל הזמן להשמיץ את חברי מרכז הליכוד.

מאיר כהן: גברתי השרה – – –

יואל חסון: באתי אלייך בטענות.

מירי רגב: אני לא מוכנה שיהיו שק אגרוף של חבר כנסת כזה ואחר.

יואל חסון: היום עשית את זה.

מירי רגב: אני לא מדברת – –

יואל חסון: היום עשית את זה.

מירי רגב: – – על חברי הכנסת שלכם, על חברי המרכז שלכם.

יואל חסון: היום עשית את זה.

מירי רגב: אתה אל תזלזל בחברי מרכז הליכוד.

אורן אסף חזן: – – –

מירי רגב: אתה היית חלק מהם, הם אנשים ראויים – –

יואל חסון: יש הבדל בין חוק הספרים לבין הפוליטיקה שלך.

מירי רגב: – – הם אנשים מכובדים, ותפסיק לבלבל את השכל.

יואל חסון: ואת תפסיקי עם פוליטיקה על ספרים.

מירי רגב: אתה דיברת עליהם, לא אני.

יואל חסון: תפסיקי לעשות פוליטיקה.

מירי רגב: אתה דיברת עליהם.

מאיר כהן: השרה רגב, אנא התייחסו לחוק הספרות.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: – – –

מירי רגב: לא יכול להיות שיעלו לכאן וישמיצו חברי מרכז הליכוד.

מירי רגב: מספיק עם זה כבר.

יואל חסון: עשית את היומית, החודשית, השנתית – – –

מירי רגב: לא עשיתי את היומית – עשיתי את מה שצריך לעשות.

יואל חסון: – – –

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: אל תשמיץ את חברי מרכז הליכוד.

יואל חסון: – – – על גב הספרות הישראלית.

מירי רגב: נדבר גם על זה.

אילן גילאון: למה את כל הזמן צווחת?

אילן גילאון: את שרת תרבות.

מירי רגב: ועכשיו נעבור לענייני החוק, באופן מקוצר.

מירי רגב: אני לא מבינה – אני לא מבינה את מי האופוזיציה משרתים.

נחמן שי: את הסופרים.

נחמן שי: את הסופרים.

נחמן שי: את הסופרים.

מירי רגב: שנתיים וחצי החוק הזה לא השיג את מטרתו.

מירי רגב: אין תגמול לסופרים, אין ספרי ביכורים, יש פחות ופחות אנשים בחנויות הספרים, ספר ילדים עולה 70 שקלים; אימא לא נכנסת היום לקנות ספרים, כי ספר עולה 70 שקלים.

מירי רגב: על מה אתה מדברים בכלל?

תמר זנדברג: מה זה השטויות האלה?

תמר זנדברג: מה זה השטויות האלה?

מירי רגב: על מה אתם מדברים?

מירי רגב: החוק הזה הוא חוק מיותר.

מירי רגב: אנחנו נגן על הוצאת הספרים באמצעות זה שאני לא אבטל את הסעיפים 10 ו-11 עד שיגיע החוק של מרגי לביטול בעלות צולבת, ואנחנו נאפשר לאזרחי המדינה ליהנות ממחיר ספרים שפוי וסביר.

מירי רגב: לא יכול להיות שבמדינת ישראל אנשים לא יכולים לקנות ספרים.

יואל חסון: מה עם הסופרים?

יואל חסון: מה עם הסופרים?

מירי רגב: הסופרים – יש לי בשבילך חידוש; כבר אמרתי את זה בתחילת דברי:

מירי רגב: אני מקימה קרן לתמיכה בסופרים.

יואל חסון: מה זה, נדבות לסופרים?

מירי רגב: הקרן הזאת תסייע לסופרי ביכורים.

מירי רגב: אין כאן עניין של נדבות – –

יואל חסון: הם לא צריכים נדבות.

יואל חסון: הם לא צריכים נדבות.

מירי רגב: – – יש כאן עניין של שוק ספרים תחרותי.

נחמן שי: מי יחליט?

מירי רגב: ולא יכול להיות מצב שרק הסופרים הוותיקים הם אלה שנמכרים בחנויות, וסופרי הביכורים לא יכולים למכור ספרים.

מירי רגב: הגיע הזמן שתהיו חלק ממהלך חברתי אמיתי ולא רק תדברו חברתי.

מירי רגב: תעשו חברתי, ותצביעו למען ביטול חוק הספרים ולמען אזרחי המדינה הזו.

מאיר כהן: תודה רבה.

מירי רגב: אנחנו יכולים לעבור להצבעה, ביטן?

קריאה: – – –

מירי רגב: אם לא, יש לי עוד הרבה מה להגיד.

מירי רגב: תמר זנדברג, אני אענה לך.

מירי רגב: אכן, העברת בקשה לקבל את כל הפרוטוקולים של הוועדה, משום שזה – – –

תמר זנדברג: סליחה, לא נכון.

תמר זנדברג: אני ביקשתי לקבל את הדוח.

תמר זנדברג: אחרי שאת סירבת, ביקשתי את הפרוטוקולים.

מירי רגב: לא, לא, לא.

מירי רגב: אז מה שאני מבינה, את העברת את השאילתה למשרד, ולא בדרך המקובלת ללשכת השרה.

מירי רגב: אז מה שעשינו, התמחור של היועצת המשפטית – – –

תמר זנדברג: נו באמת – – –

מירי רגב: תראי, מה זה "נו באמת"?

מירי רגב: זה חוק – – –

תמר זנדברג: את לא מתביישת?

תמר זנדברג: – – –

מירי רגב: תראי, או שאת מגינה על חוקים, או שכשזה לא נוח לך את לא מגינה על חוקים – –

תמר זנדברג: עם כל הכבוד – – –

מירי רגב: – – אבל מה לעשות, חוק חופש המידע מתמחר את עלות העבודה של פקידים כדי לאפשר לאזרחים מידע, ואת המחיר הזה לא אני תמחרתי, מי שתמחרה זו היועצת המשפטית של המשרד – –

קריאות: – – –

אילן גילאון: – – –

מירי רגב: – – אז אם יש לך בעיה עם התמחור, נא לפנות אליה.

מירי רגב: לגבי הערבים, עיסאווי – עיסאווי, שאלת אותי מה קורה עם הערבים.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן.

מירי רגב: אז אני רוצה להגיד לך שלגבי הערבים, בערים מעורבות כמו לוד, רמלה ועכו אכן מציגים גם ספרים בשפה הערבית.

מירי רגב: זאת התשובה שקיבלתי, בדקתי את זה בהמשך לשאלתך.

מאיר כהן: אני מבקש מכל חברי הכנסת והשרים, אנא שבו במקומותיכם.

מאיר כהן: לא, אי-אפשר כך.

עיסאווי פריג': – – – לבקר בחנויות הספרים.

עיסאווי פריג': זה לא נכון.

מירי רגב: אם התשובה הזאת לא מוצאת חן בעיניך, או לטעמך היא אינה נכונה, נא – תבדוק את זה.

מירי רגב: אני קיבלתי תשובה – –

עיסאווי פריג': – – –

מירי רגב: – – שמציגים ספרים – – –

עיסאווי פריג': הטעו אותך.

מירי רגב: יכול להיות.

מירי רגב: אני אבדוק את זה.

מירי רגב: הרי בעקבות שאלתך אני מתייחסת אליך ברצינות.

מירי רגב: ישבתי פה ושמעתי את כל מה שאמרתם, ובדקתי את זה ואני מודיעה לך, א.

מירי רגב: שבערים מעורבות יש הצגה גם של ספרים ערביים; ב.

מירי רגב: בספריות ציבוריות – אני ביקרתי בנצרת-עילית וראיתי את השטחים גם של ספרים ערביים, רק הלוואי שאתם תחנכו ותמשיכו לחנך לשלום ולא למלחמה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי השרה.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, ניתן זמן לשרה להגיע למקומה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (ביטול), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 נגד – 33 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל (הוראת שעה) (ביטול), התשע"ו–2016, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

מאיר כהן: 45 בעד, 33 נגד, נמנע אחד.

מירי רגב: מזל טוב לאזרחי המדינה שלנו.

מאיר כהן: הצעת החוק תעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט להמשך דיון.

מאיר כהן: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

מאיר כהן: אני מבקש שקט.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – הודעות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים ודיונים בהצעות לסדר-היום בנושאים האלה: 1.

נאזם בדר: התמודדות עם הירידה בשיעור האקדמאים יוצאי ברית-המועצות ושיעור הנשירה בקרב ילדי עולים מברית-המועצות לשעבר מבית-הספר התיכון, הצעתם של חברי הכנסת יואל רזבוזוב, קסניה סבטלובה וסופה לנדבר; 2.

נאזם בדר: ביטול פרויקט "בגרות ללוחמים בצה"ל", הצעתם של חברי הכנסת יואל חסון, עליזה לביא וענת ברקו; 3.

נאזם בדר: חדירת חברות מסחריות לבתי-הספר, הצעתם של חברי הכנסת תמר זנדברג, יוסי יונה ועליזה לביא; 4.

נאזם בדר: "ניצול ציני" של סטודנטים במעונות אוניברסיטת תל-אביב המשלמים פי-שניים על מים, הצעתם של חברי הכנסת אוסאמה סעדי, עיסאווי פריג' וזוהיר בהלול; 5.

נאזם בדר: משרד העלייה והקליטה אחראי לטיפול בתלמידים צברים שנולדו למשפחות של עולים מאתיופיה, הצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי ואלעזר שטרן; 6.

נאזם בדר: הורדת נושא השואה מבחינת הבגרות בהיסטוריה, הצעתה של חברת הכנסת מירב בן ארי; 7.

נאזם בדר: שנה לשרפת הנער מוחמד אבו ח'דיר, הצעתם של חברי הכנסת אחמד טיבי ועיסאווי פריג'; 8.

נאזם בדר: הצלת החינוך המוזיקלי והקונסרבטוריונים בישראל, הצעתם של חברי הכנסת יעקב פרי וסתיו שפיר; 9.

נאזם בדר: א.

נאזם בדר: משלחות לזכר השואה לפולין – תלמידים נותרים מאחור בארץ, בגלל מצוקה כלכלית, הצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, אורן אסף חזן ויפעת שאשא ביטון; ב.

נאזם בדר: קרטל בנסיעות לפולין, הצעתו של חבר הכנסת חמד עמאר; 10.

נאזם בדר: א.

נאזם בדר: מותה הטרגי בהתאבדות של מ"א ז"ל בעקבות חרם של חבריה לכיתה, הצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, איציק שמולי ונורית קורן; ב.

נאזם בדר: ילדה בת 13 נטלה את חייה – דמה זועק מן האדמה, הצעתו של חבר הכנסת יצחק וקנין; 11. א.

נאזם בדר: אלימות על רקע גזעני במערכת החינוך, הצעתם של חברי הכנסת קסניה סבטלובה, סופה לנדבר, אברהם נגוסה ודב חנין; ב.

נאזם בדר: גזענות כלפי עולים מברית-המועצות לשעבר בשל חגיגת הנובי-גוד, הצעתה של חברת הכנסת קסניה סבטלובה; 12.

נאזם בדר: תפקיד מערכת החינוך בטיפול בנשירתם של נוער הגבעות ממוסדות החינוך, הצעתה של חברת הכנסת מירב בן ארי; 13.

נאזם בדר: אי-שוויון בבניית מבני חינוך למגזר הערבי, הצעתו של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג׳ יחיא.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/633); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים, אם כן, להצעת חוק הצהרת הון של בעלי תפקידים בכירים בשירות המדינה וברשויות המקומיות, התשע"ו–2016, של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, מרדכי יוגב ואיציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת, קריאה ראשונה.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני שמח להביא לכאן לקריאה ראשונה – אחרי דיון מעמיק שבו הכנו את החוק בוועדת חוקה אצל יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת סלומינסקי חברי.

בצלאל סמוטריץ': אני ממש עושה את זה קצר, אני רק עובר על כמה בריפים.

בצלאל סמוטריץ': תראו, יש לנו שירות ציבורי נהדר, זו צריכה להיות נקודת המוצא.

בצלאל סמוטריץ': אנשים טובים, עובדים באמת – אצלנו רגילים לומר "לשם שמים" – לטובת העניין, לשרת את אזרחי ישראל ומדינת ישראל, וחלילה, חלילה, חלילה, אף אחד מאתנו לא מטיל בכך דופי, ולו לרגע.

בצלאל סמוטריץ': יחד עם זה, יש מכשיר, שהמחוקק אמר כבר ביחס לכמה בעלי תפקידים שהוא כנראה מכשיר טוב וחשוב, שמקדם בסוף מינהל תקין וטוהר מידות, וזה המכשיר הזה של הצהרות הון.

בצלאל סמוטריץ': אלא שהיום הוא חל על מגזרים מסוימים בסקטור הציבורי שלנו ולא חל על מגזרים אחרים, והחוק הזה בסך הכול מבקש להחיל אותו על כל המגזרים הרלוונטיים בשירות הציבורי.

בצלאל סמוטריץ': חשוב לומר שהחוק הזה, אחרי שהגשתי אותו והעברתי אותו בקריאה טרומית, העברנו אותו כאן בכנסת בקריאה טרומית, נכנסנו לדיאלוג מאוד מאוד ארוך, עמוק ויסודי עם כל הגורמים הרלוונטיים שהחוק הזה הולך לחול עליהם – בשירות המדינה ובמשרד המשפטים ובצבא ובמשטרה ובשירות בתי-הסוהר ובהנהלת בתי-המשפט – ואני כמובן רוצה מאוד מאוד להודות לאנשי מחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים שהובילו את התהליך הזה, ממש עבודת מטה מאוד מאוד יסודית, וברוך השם, ברוך השם, הגענו להסכמות עם כל הגורמים הרלוונטיים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוד נעשה שינויים בחוק בין הקריאה הראשונה לבין הקריאה השנייה והשלישית – כשהחוק יחזור לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': יש עוד כמה שינויים שסיכמנו עליהם, כולל מול הנהלת בתי-המשפט, אחרי דיאלוג ארוך באמת, כמה פגישות מאוד מאוד יסודיות עם הנהלת בתי-המשפט, והחוק הזה יבוא בעזרת השם בהסכמה מוחלטת של כולם.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לברך ולהודות.

בצלאל סמוטריץ': הבנתי שסיעת המחנה הציוני תומכת ומרצ תומכים, ויש עתיד – אני מבין שיש חופש הצבעה, אני רוצה לקוות שבאמת כולם יתמכו.

בצלאל סמוטריץ': אין שום סיבה בעולם להתנגד לחוק.

בצלאל סמוטריץ': כמו שאמרתי, הוא נעשה כולו בהסכמה עם כל הגורמים, ואת אותם תיקונים שצריך לעשות עוד נעשה בו.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מבקש מהכנסת להצביע בעד הצעת החוק הזו בקריאה ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: לפתיחת הדיון – חבר הכנסת אמיר אוחנה, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא; חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: – – –

מאיר כהן: מוותרת.

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: – – –

מאיר כהן: מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח.

מאיר כהן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון.

מאיר כהן: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת אראל מרגלית.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמר בר-לב.

מאיר כהן: איילת נחמיאס ורבין, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

מאיר כהן: מוותרת.

מאיר כהן: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת.

מאיר כהן: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

קריאה: אוי, נו.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השר, חברי חברי הכנסת, אין ספק שהצעת החוק שמחייבת בכירים בשירות הציבורי להגיש הצהרות הון היא הצעת חוק חשובה.

רויטל סויד: היא הצעת חוק, שכאשר אנחנו מדברים על שקיפות – –

מאיר כהן: חברים – – –

רויטל סויד: – – הרי שהיא מתכתבת בדיוק עם רוח הדברים שאנחנו מדברים עליהם.

רויטל סויד: גם בכירים בשירות הציבורי חייבים לדווח על ההון שלהם, על המצב הכספי שלהם, איך הם הגיעו אל שכרם.

רויטל סויד: וככל שיהיו יותר בתפקיד בשירות הציבורי, גם באמת יכולת לעקוב ולראות שאכן אנחנו מדברים על אנשים שעוסקים ועובדים ביושר, כפי שאנחנו באמת מאמינים שכך קורה בשירות הציבורי, בדיוק כמו שחברי כנסת ושרים מחויבים באותה הצהרת הון.

רויטל סויד: אבל כאשר הצעת החוק באה ואומרת בסעיף מס' 1 שלה: "מטרתו של חוק זה לחייב שופטים ובעלי תפקידים בכירים בשירות המדינה וברשויות המקומיות להגיש את אותה הצהרת הון טרם מינוים", אני באה ואומרת וקוראת לחברי מציעי הצעת החוק וגם לחברי בוועדת החוקה – וגם לחברי בוועדת החוקה – אסור שבאופן כלשהו החוק הזה, שאמור לחול על כל התפקידים הבכירים בשירות הציבורי, יהיה באיזו דרך כלי ניגוח של שופטים במערכת המשפט.

רויטל סויד: שלא יהיה בשום דרך וצורה שהיא איזה ניסיון שלנו לשים זרקור על השופטים במערכת המשפט ולהגיד: הנה אנחנו מתלבשים עליכם.

רויטל סויד: כי אנחנו לא.

רויטל סויד: כי אנחנו ממש לא רואים שום הבדל בין השופטים לבכירים במערכת השירות הציבורי, לראשי ערים, ראשי רשויות וכיוצא בזה.

יפעת שאשא ביטון: – – –

רויטל סויד: אנחנו רוצים שקיפות לכול.

רויטל סויד: וכאשר ברור שאין מדובר פה על ניסיון כלשהו לנגח או להחליש את מערכת המשפט ואת השופטים העומדים בראשה, אז אנחנו כמובן רואים את רוח הדברים בהסכמה, וכמובן נעבוד על הדברים שצריך לעבוד עליהם בוועדת החוקה, ונמצא כאן גם יושב-ראש הוועדה שגם שמע את הדברים.

רויטל סויד: אז בכפוף לכך אנחנו כמובן מסכימים להצעת החוק, שהיא מבורכת במובן השקיפות – –

מאיר כהן: תודה רבה.

רויטל סויד: – – וכמובן שלא לפגוע בשום דרך וצורה שהיא בשופטים במדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

רויטל סויד: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת איציק שמולי.

מאיר כהן: חבר הכנסת שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: עליתי לכאן – –

מאיר כהן: חבריא בצד שמאל, זה מפריע.

מאיר כהן: חבר הכנסת ביטן, זה מפריע.

איציק שמולי: – – כאחד היוזמים של הצעת החוק, עליתי לכאן כדי לברך את בצלאל על הצעת החוק המאוד-מאוד חשובה.

איציק שמולי: אני חושב שאם אנחנו מדברים בבית הזה על שקיפות של המערכות הציבוריות, אז מובן שאסור לפסוח על הרשות השופטת ועל הרשות המבצעת.

איציק שמולי: גם הדברים הללו – השקיפות בסופו של דבר מגבירה את אמון הציבור בכל הגופים הללו.

איציק שמולי: אתם יודעים ששמי ככה התנוסס מעל הצעת החוק, ואני עומד מאחורי זה, ואני חושב שמדובר בהצעת חוק חשובה.

איציק שמולי: היו מי שניסו לרמוז לי בימים האחרונים שלא אתן יד לפגיעה במערכת המשפט.

איציק שמולי: ואני אומר לאנשים, לכולם: בואו לא נהיה במקום שבו אנחנו נושאים את שם האיומים האלה לשווא.

איציק שמולי: יש פה מספיק איומים, ויהיו פה במושב הזה מספיק אתגרים בכל מה שקשור למאבק בין הרשות המחוקקת לרשות השופטת.

איציק שמולי: ואני לא חושב שאנחנו צריכים לראות בעניין הזה צל הרים כהרים.

איציק שמולי: אני חושב שמדובר בהצעת חוק חשובה.

איציק שמולי: בקשתי אליך, חבר הכנסת בצלאל, בקשתי אליך היא, דבר ראשון, להמשיך את התיאום ההדוק שהיה עד עכשיו עם חברת הכנסת סויד; והדבר השני, לוודא – אני יודע שזה קיים בהצעת החוק – הרמטיות, שכפי שקורה במקרה של חברי הכנסת, ברגע שהצהרות ההון נכנסות לכספת, הן לא יוצאות משם.

איציק שמולי: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה – לא נמצא.

אורן אסף חזן: הוא הוציא כבר את השנאה שלו, אין לו מה להוסיף.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואב קיש – לא נמצא; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – לא נמצאת; חברת הכנסת קארין אלהרר – לא נמצאת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

קריאה: אורן, תוותר.

אורן אסף חזן: – – –

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות, אני אקפיד.

אורן אסף חזן: – – – מושב קצר, יש לכם חודשיים לסבול.

דוד ביטן: העיקר הוא לובש חליפה.

אורן אסף חזן: אתם רוצים, אני יודע – – –

מאיר כהן: כן, חבר הכנסת חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: אני יודע ששרים לא מדברים הרבה, אז שיבין מי שרוצה מה שיבין.

מאיר כהן: שלוש דקות התחילו עכשיו.

מאיר כהן: בבקשה.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברותי, חברי חברי הכנסת, אני מגלה לאט-לאט שאחרי שבשמאל לקחו בעלות על המוסר, בעלות על הצדק, על הנאורות, אחרי שהם לקחו לנו בעלות על השלום – רק הם עושים שלום – אחרי שהם לקחו לנו בעלות על האהבה, על השוויון, היום אני מגלה שהם גם לקחו לנו בעלות על הימין.

אורן אסף חזן: אני מרשה לעצמי לדבר על המפלגה שאני גאה להיות חבר בה, מפלגת השלטון, עומד בראשה ראש הממשלה בנימין נתניהו, מפלגת הליכוד, תנועה לאומית ליברלית.

אורן אסף חזן: אני חושב שהחברים בשמאל קצת התבלבלו והם שכחו שהם לא לבד פה.

אורן אסף חזן: היום מציינים בכנסת את יום הרצל.

אורן אסף חזן: אני מסתכל על השנה האחרונה שלי פה בכנסת ישראל, על הטקסים שלקחתי בהם חלק, על האירועים, על הדיונים במליאה, על ההצעות לסדר-היום.

נחמן שי: אתה מסכם בהצלחה?

אורן אסף חזן: ראשית, אני מסכם בהצלחה.

אורן אסף חזן: אחרי שעזרנו להביא את שכר החיילים, אחרי שקידמתי את הצעת החוק ללימוד השפה הערבית החל מכיתה א', והתבשרתי רק לפני כמה דקות שמשרד החינוך מתחיל עכשיו בפיילוט, ואני רוצה לברך את השר בנט – – –

רחל עזריה: אתה במפלגת כולנו, תגיד – שכר החיילים?

רחל עזריה: – – –

אורן אסף חזן: אני מבקש לא להפריע לי.

אורן אסף חזן: אז כשאתה שואל אותי אם אני מסכם בהצלחה – כן, זו הייתה התחלה טובה.

אורן אסף חזן: אבל אני רוצה לחזור לעניין ולהגיד שכשאני מסתכל על השנה האחרונה אני חושב שיש פה בבית הזה אנשים ששוכחים שהם צריכים להיות אור לציבור, שהם צריכים להראות ולהתוות דרך, שיש מי שמסתכלים עליהם חדשות לבקרים, ושמעל הכול כולנו צריכים לשרת פה מדינה – כן, מדינה; אחדד ואומר לאלה שהספיקו לשכוח: מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: רק לפני כמה ימים עמדנו דקתיים לזכר אלה ששילמו את המחיר הכבד מכול, עמדנו ואמרנו יחדיו כולם: בדמם ציוו לנו את החיים.

אורן אסף חזן: רק יש פה אנשים ששכחו שהתפקיד שלנו להיות ראויים לכך; להיות ראויים למה שהם השאירו אחריהם, להיות ראויים למדינה שבמשך 68 שנה לא חסרים מי שנלחמים בוקר-בוקר שעה-שעה מבית ומחוץ – כן, גם מבית – לפרק אותה.

אורן אסף חזן: אני לא אשתמש בזכות שיואל חסון מזכיר תמיד שכסגן יושב-ראש הכנסת מנצלים עוד דקה, ועל אף ההפרעות, אני אסכם ואומר שאם יש משהו שאני לוקח עלי לנסות להוביל – את השינוי – במושב הנוכחי, בכנס הקרוב, זה העובדה שפעם חלמו להקים פה מדינה, והיום גם בבית הזה יש חלקים נרחבים שמוכנים לעשות הכול רק כדי לוותר עליה.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן להתעורר.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – מוותר.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת סמוטריץ והמציעים האחרים, הצעת החוק הזאת חשובה אבל איננה אפויה, והיא מלאת פרצות, לחלוטין.

מיקי לוי: היא פרוצה לחלוטין, ואני אסביר, ואני מציע לך – מציע לך למשוך אותה לפני ההצבעה הזאת, אפילו, ולהשקיע בה מחשבה.

מיקי לוי: דומה הדבר – הצעות אלה דומות להצהרת ההון של חברי הכנסת שמוגשת ליושב-ראש, נשארת בכספת ואף אחד לא בודק אותה; לא בודק מה כתוב בה, לא בודק את המסמכים – לא נדרשים מסמכים, לא נדרש שום דבר.

מיקי לוי: כך – ולמד – מכיוון שהייתי צריך להגיש בתפקידי כסגן שר האוצר למבקר המדינה הצהרת הון כל שנה – אתה חייב לשמוע אותי – אדוני, סגן מזכיר, בבקשה.

מיקי לוי: בכל שנה, הצהרת ההון שלי הייתה נבדקת על-ידי רואה-חשבון, ופעם אחת כתבתי סכום מסוים על הבית שאני גר בו, הרבה פחות, ושאלו אותי איפה היתרה.

מיקי לוי: אז נכנסתי אחר כך ותיקנתי.

מיקי לוי: אם מישהו לא בודק את זה, ולא מבקש את המסמכים מהבנק, ולא מבקש את טופסי ה-106, אין לזה שום משמעות.

מיקי לוי: שום דבר, זה לא שווה את הנייר שכתבנו, אנחנו, חברי הכנסת, את הצהרות ההון שלנו, ומסרנו ליושב-ראש הכנסת.

מיקי לוי: לכן, ההצעה הזאת אינה אפויה; אם היא לא נבחנת בעיניים מקצועיות של רואה-חשבון, אין לה ערך.

מיקי לוי: אם רוצים להיות רציניים, צריך להנהיג הצהרת הון כפי שחברי הממשלה נוקטים, עם כל המסמכים הנלווים, נבדקת על-ידי עין מקצועית; אחרת היא לא שווה את הנייר שהיא כתובה עליו.

מיקי לוי: וברשימה עצמה, אדוני, חבר הכנסת סמוטריץ, לא הושקעה שום מחשבה, והיא פרוצה לחלוטין, לחלוטין.

מיקי לוי: למשל: חשבים ברשות, יש להם הרבה יותר יכולות לעשות הון עצמי ממקורות אחרים – אני לא מטיל בהם דופי.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: אבל תבין, אתה לא יכול להגיד: קציני משטרה.

מיקי לוי: קציני משטרה – אני אומר לך, הכי פחות נוגעים בכסף שהוא כסף ציבורי או כסף ממקומות אחרים.

מיקי לוי: הכי פחות.

מיקי לוי: חשב, תקציבן, יושב-ראש ועדה מקומית – אין.

מיקי לוי: אין רשימות, אין כלום.

בצלאל סמוטריץ': הוא עושה את זה כבר היום.

מיקי לוי: לא, הוא לא עושה הצהרות הון, הוא שכיר.

בצלאל סמוטריץ': – – –

מיקי לוי: הוא לא עושה הצהרות הון אם הוא שכיר.

מיקי לוי: יושב-ראש ועדה מקומית במוניציפלית, במועצה המקומית מבשרת-ציון, לא נותן הצהרת הון.

מיקי לוי: באחריות.

מיקי לוי: ולכן אני אומר לכם: אם אתם רוצים שזה יהיה רציני ולא כלאחר יד, בחוק הזה צריך לשבת עם בעלי מקצוע, קודם כול רואי-חשבון, ורק אחר כך עורכי-דין.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: סגן השר מזוז, אתה עוד לא יושב על הדוכן.

קריאה: מיקי, רוצים ללכת.

מיקי לוי: לי יש זמן.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה למיקי לוי.

מאיר כהן: דב חנין – אינו נוכח.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: להזכירכם, אנחנו מצביעים על הצעת חוק הצהרת הון של בעלי תפקידים בכירים בשירות המדינה וברשויות המקומיות, התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 49 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הצהרת הון של בעלי תפקידים בכירים בשירות המדינה וברשויות המקומיות, התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: 49 בעד, אין מתנגדים, נמנע אחד.

מאיר כהן: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: תם סדר-היום, הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ט"ז באייר התשע"ו, 24 במאי 2016, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.