ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 121, 2016-03-29 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ט באדר ב' תשע"ו, 29 במרס 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 6), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק נתוני אשראי, התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכלכלה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לוח תיקונים להצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 85 והוראת שעה), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני שנירשם לנאומים בני דקה, ברצוני לברך את המשלחת המכובדת הנמצאת כאן אתנו ביציע, בראשות ד"ר אנג'לו פרוג'ה, שהוא יושב-ראש בית-הנבחרים של רפובליקת מלטה.

יולי יואל אדלשטיין: ברוך הבא לכנסת, אדוני היושב-ראש, עם חברי המשלחת, הכוללת חברי פרלמנט, ועם שני השגרירים – שגרירת מלטה בישראל ושגריר ישראל במלטה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, זהו הביקור הראשון בישראל של יושב-ראש הפרלמנט של מלטה, ואנחנו ודאי מאוד שמחים להיות חלק מן המאורע ההיסטורי הזה.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לירושלים, בירת ישראל המאוחדת, ולכנסת ישראל, לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו שמחים לארח נציגים חשובים של מדינה ידידותית החולקת עמנו היסטוריה עתיקת יומין במרחב הים התיכון.

יולי יואל אדלשטיין: מר פרוג'ה הוא ידיד של ישראל, ואנו מתכוונים לדון היום בצוותא, בפגישות שאנו מקיימים, בנושאים בעלי עניין משותף.

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר, נעסוק בקידום רעיונות לשיתוף פעולה אזורי באזור הים התיכון, בדגש על מדינות ערב אשר מלטה מקיימת אתן קשרים הדוקים.

יולי יואל אדלשטיין: מלטה נמנית עם המדינות המעטות בעולם ששטחן ואוכלוסייתן קטנים מאלו של ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: היא פיתחה לאורך השנים יכולות משמעותיות בתחומי התעשייה, האלקטרוניקה ועוד.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, מלטה מתמודדת עם אתגרים בתחום המשאבים, ובעיקר המים – דבר שמוכר לנו, ולכן זהו אחד התחומים שבהם אנו מוצאים שפה משותפת וכר לשיתוף פעולה, וכמוהו נושא החקלאות הימית והאנרגיות המתחדשות.

יולי יואל אדלשטיין: מלטה היא גם אבן שואבת לתיירים, תחום שהוא אחד מענפי הכלכלה העיקריים שלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שביקורכם כאן יתרום להגברת שיתוף הפעולה בין מדינותינו גם בתחום זה, תחום התיירות.

יולי יואל אדלשטיין: בראשית השנה הבאה תהיה מלטה הנשיאה התורנית של האיחוד האירופי, ואני משוכנע כי עמדתה האוהדת לישראל תסייע לנו בפעילות במוסד חשוב זה.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, ביקורכם כאן אצלנו הוא נדבך חשוב בבניין היחסים בין שתי המדינות ובין הפרלמנטים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה ומאמין כי בעקבותיו יבואו ביקורים נוספים, שיבטאו את הידידות הטובה בין המדינות.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל לכם ביקור פורה ומוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים תהיו בבואכם.

יולי יואל אדלשטיין: מותר למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים).

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נעבור לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: לצורך העניין אני מקיים הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, רק לצורך ההרשמה, ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי כהן, אני מזמין אותך לפתוח בינתיים את הנאומים.

אלי אלאלוף: פספסתי את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני מוסיף את חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת כהן, דקה לרשותך.

אלי כהן: תודה, אדוני.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי לציין שהשבוע חל יום המודעות הבין-לאומי לאוטיזם, והיום יותר מ-80 לידות – אחת ל-80 לידות יש לנו מקרה של אוטיזם, וכאן אנחנו חייבים לגלות סובלנות.

אלי כהן: אני רוצה לשתף אתכם בסרט תיעודי שראיתי בערוץ 1, שקוראים לו "אין הר גבוה מדי".

אלי כהן: והנה, גם בערוץ 1, בשידור הציבורי, יש מקום חשוב גם לדברים חשובים.

אלי כהן: באותו סרט יש תיאור של שבעה נערים, אפילו מתבגרים, עם מוגבלות, שיוצאים למסע לכבוש את הר הקילימנג'רו – טיפוס מאוד קשה אפילו לכל אדם רגיל.

אלי כהן: רואים את ההתמודדות שלהם, ואת אותו כוח רצון, ושהמוגבלות היא רק בעיני המתבונן, ולא של האדם עצמו.

אלי כהן: אחד החוקים הראשונים שיצא לי לקחת חלק בהם ולהיות בין היוזמים שלהם היה של שילוב אנשים עם לקויות בתפקידים ציבוריים.

אלי כהן: אני חושב שהסרט הזה מוכיח עד כמה זה חשוב.

אלי כהן: בסרט מתארים את החוויות והקשיים של אותם אנשים – אגב, מי שיראה את הסרט יראה שהם לא ממש הצליחו להגיע לפסגה, אף שהם ממש השתדלו – ואז שאלו את אחד הבחורים, איליה מרין, מה יש לו להגיד, והוא אמר: הגעתי הכי גבוה שיכולתי.

אלי כהן: אני מאחל לכל אחד מאתנו שנגיע הכי גבוה שאפשר, ונפעל לשילוב אנשים עם מוגבלות בחברה.

אלי כהן: זאת חובה מוסרית שלנו, זה צורך בסיסי של החברה, וצריך לעשות את זה.

אלי כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת אילן גילאון; בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אכרם חסון.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני, לרגל יום ציון האוטיזם, אני רק מבקש מכל חברי הכנסת לזכור דבר אחד: כולנו אנשים שנמצאים על הספקטרום, לעולם ולתמיד; את זה צריך תמיד לזכור.

אילן גילאון: לכן, מדובר לא במחוות ולא במצוות, אלא אנחנו כולנו, כולנו, על הספקטרום.

אילן גילאון: ולעניין.

אילן גילאון: אני רוצה להידרש, אדוני, להמשך עבודות הקבלן, או מדינת הקבלן, שאנחנו מפתחים.

אילן גילאון: זה שבועיים שובתים בוחני הנהיגה במדינת ישראל, לאחר מדיניות יזומה של ייבוש ארוך מאוד, כדי לייצר תורים ארוכים וכדי להוכיח שהשירות הזה איננו יכול לעמוד.

אילן גילאון: אני יודע שאני אישית נדרשתי לעניין הזה ופניתי אל שר התחבורה ודיברתי אתו על הגדלת מספר התקנים במקום הזה.

אילן גילאון: אדוני, השיטה הזאת של מיקור חוץ, בסופו של דבר – וראיתי כמה היא הצליחה ברכבת, וראיתי כמה היא הצליחה בדואר ישראל; תמיד באותה שיטה: יצירת מצב בלתי נסבל, וטיפול הדרגתי כדי לחסל את השירות ולהעביר אותו לקבלן.

אילן גילאון: בסופו של דבר, אדוני, זה יביא את מדינת ישראל לכך שקבלן גם ינהל אותה, כי לא יהיה צורך בשום דבר, כי גם את עבודת הממשלה, על-פי אותו עיקרון, אפשר להביא למיקור חוץ.

אילן גילאון: כדאי לדעת, אם אנחנו מסתכלים על דוגמת רשות השידור ואנחנו מבינים מה הולך להיות עם הבוחנים, כדאי לדעת שמדינה ברמה כזאת, שמתייחסת לעצמה רק כעסק, לא תוכל להתקיים, מהסיבה הפשוטה, אדוני: כי לעולם לא יהיה אפשר למכור אותה במחיר שהושקע בה.

אילן גילאון: ולכן, אם אנחנו מבינים את העיקרון הזה, יש להגדיל את מספר התקנים על-ידי משרד התחבורה, ולהגדיל – לשים במקום – את מספר הבוחנים שצריכים, ושהם יהיו עובדי משרד התחבורה ולא עובדי קבלן נוספים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, רציתי לשתף אתכם במקרה מאוד טרגי, של רופא צעיר, בן 37, מעוספיא, בשם אמיר עזמי, אשר נפטר מדום לב לפני עשרה ימים.

אכרם חסון: אותו רופא כתב לשר הבריאות לפני חודש, שכמנהל בקופת-חולים מאוחדת בדאלית-אלכרמל, היו לו שני מקרים של חולים שבאו אליו עם לחצים בחזה ועם שינויים בקצב הלב.

אכרם חסון: הוא הזמין ניידת טיפול נמרץ, אך, לצערו, כפי שכתב, הגיע אמבולנס רגיל.

אכרם חסון: נאמר לו שאין באזור ניידת טיפול נמרץ, כך שאין גם ציוד החייאה נכון, ואחרי זה שני החולים הגיעו לבית-החולים "כרמל", טיפלו בהם בצנתורים והצילו את חייהם.

אכרם חסון: הוא כתב לשר הבריאות שהוא עבד במשך שבע שנים ברמב"ם, גם במחלקה הפנימית וגם במיון, ושם לא הייתה שום בעיה לאף אזרח תושב חיפה או הקריות, כאשר הוא מרגיש לחצים בחזה, להגיע לבית-החולים רמב"ם באמבולנס טיפול נמרץ.

אכרם חסון: אך משום מה בכפרים, בפריפריה, בדאליה ובעוספיא, אין טיפול נמרץ.

אכרם חסון: לצערנו הרב, המכתב עוד לא נענה על-ידי שר הבריאות, והתבשרנו, לפני עשרה ימים, שאותו רופא צעיר קיבל דום לב ונפטר, והשאיר ילדים קטנים והשאיר משפחה מוכה, ואנחנו כולנו בהלם.

אכרם חסון: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול: איך אפשר שבכפרים שלנו אין תחנות מד"א, אין ניידות טיפול נמרץ?

אכרם חסון: למה אזרח צריך לקבל טיפול א' ואזרח אחר, אזרח שמשלם אותם מסים ומגן על המדינה, מקבל טיפול סוג ג' או סוג ד'?

אכרם חסון: אני מקווה שאנחנו נוכל לקיים את המצווה של הרופא ונביא ניידת טיפול נמרץ ונקים גם תחנת מד"א בכל יישוב כדי להציל חיי אדם.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת נחמן שי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: ביום הזה, לפני ארבעים שנה, ב-29 במרס 1976 נפל ביום האדמה הנצחי השהיד הראשון, ח'יר יאסין, בכפר, עיר עכשיו, עראבה אל-בטוף.

אוסאמה סעדי: ) אנחנו מציינים מחר, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, 40 שנה ליום האדמה, שחל ב-30 במרס 1976.

אוסאמה סעדי: ביום הזה, ב-29 במרס 1976, נפל השהיד הראשון, ח'יר יאסין מעראבה, וב-30 לחודש נפלו עוד חמישה שהידים: השהיד ח'דיג'ה שוואהנה מסח'נין, רג'א אבו ריא מסח'נין, ח'דר ח'לאילה מסח'נין, ראפת א-זוהיירי מנור א-שמס, (בערבית: שנפל בטייבה,) ומוחסן טה מכפר-כנא.

אוסאמה סעדי: מחר יש שביתה כללית.

אוסאמה סעדי: ועדת המעקב העליונה הכריזה על שביתה כללית בכל המגזר הערבי, ויש שני אירועים מרכזיים: אחד באום-אלחיראן בנגב והשני בעיר עראבה.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: יחי יום האדמה הנצחי.

אוסאמה סעדי: תהילה וחיי נצח לשהידים של יום האדמה הנצחי.

אוסאמה סעדי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אחמד טיבי: – – –

ענת ברקו: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

אחמד טיבי: הוא אמר שהידים.

ענת ברקו: שמעתי, שמעתי.

אחמד טיבי: להסביר לך ששהיד זה לא במובן שלך?

ענת ברקו: לא, יש ויש, נכון.

ענת ברקו: יש גם – – –

אחמד טיבי: זה אנשים שנהרגו – – –

ענת ברקו: יש גם – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת טיבי וברקו, מי שרוצה לנצל את זכות הדיבור של דקה בצורה כזאת, אין לי בעיה – – –

נחמן שי: אדוני היושב-ראש – – –

ענת ברקו: אנחנו מחליפים – זאת שיחה מקצועית.

יולי יואל אדלשטיין: הבנתי, אבל עכשיו אני רוצה לשמוע את נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ענת ברקו: – – –

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו פה לגבי האוטיזם והצורך להקנות הבנה וגישה לנושא הזה בחברה הישראלית.

נחמן שי: לא במקרה הוכרז יום בין-לאומי בנושא הזה – מפני שזוהי באמת מכה קשה, שבאה כנראה עם החיים המודרניים ועם השינויים שמתחוללים בחברה ואצל אנשים.

נחמן שי: מספר האוטיסטים הולך ומתגבר.

נחמן שי: כיום בארצות-הברית הקצב הוא שאחת ל-88 לידות נולד ילד, ילדה, שהם על הספקטרום, ובישראל – אחת ל-100 לידות, כלומר זה הופך להיות אחת הבעיות הקשות ביותר שהאנושות מתמודדת אתן בתחום הרפואי.

נחמן שי: אני חושב שהחברה הישראלית נמצאת רק בראשית דרכה מבחינת ההתמודדות אתה.

נחמן שי: יש עוד לקויות שונות, אבל הלקות הזאת יש לה ייחוד משלה.

נחמן שי: אני חושב שזה מחייב גם אותנו פה בכנסת לחשוב על דרכים.

נחמן שי: אני יודע שעבר פה חוק אחד, אבל ייתכן שגם בו לא היה די.

נחמן שי: אני חושב שזה מסוג הנושאים שאנחנו צריכים להתגייס להם.

נחמן שי: טוב שאנחנו נקדיש להם זמן, גם במליאה, גם בוועדות שלנו, ונעלה את הנושא הזה גבוה בסדר-היום ככל האפשר.

נחמן שי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לספר לכם על אלעד, הבן של אחותי, שהוא ילד אוטיסט.

ענת ברקו: התקשרתי אליה בבוקר וסיפרתי לה על היום הזה שיש לנו בכנסת, ושאלתי אותה אם אני יכולה לספר על אלעד, והיא אמרה לי שהיא תשמח.

ענת ברקו: אלעד הוא בן 11.

ענת ברקו: כשהוא נולד, בשנים הראשונות, לפני שהוא אובחן, הוא בכה המון.

ענת ברקו: הוא לא שמר על קשר עין.

ענת ברקו: הרגשנו שהוא לא יכול ליצור קשר עם הסביבה באופן יוצא דופן; זה לא החיוך שמצפים לקבל מתינוק בשלב מסוים, זה לא סוג של קשר או ויסות חושי שאנחנו יודעים שבא ומתפתח במשך הזמן, אלא סוג של ניתוק, קושי ביצירת קשר חברתי וחוסר יכולת להשתלב במערכת רגילה.

ענת ברקו: זה מתחיל מהתנכלויות בגן, ניסיון לשלב אותו בבית-ספר רגיל – שלא הלך – ולאט-לאט מבינים שאם לא יהיה התיווך הזה, לילד על הספקטרום, התיווך הזה לעולם שמסביב, הוא ימשיך להיות מבולבל, הוא ימשיך לנוע במעגלים כשהוא אוחז חפצים.

ענת ברקו: אני זוכרת שאני הייתי קוראת לו: אלעד, בוא לחבק אותי, והוא היה חולף לידי כאילו כלום לא היה.

ענת ברקו: היום אלעד פעיל ב"צופים" בקבוצת צמי"ד, והם עושים עבודה נהדרת, "הצופים", עם ילדים עם מוגבלויות.

ענת ברקו: אלעד בחוג "רעים", והוא בבית-ספר רגיל בכיתה ייחודית, שמאפשרת לסביבה – גם לילדים האחרים – לקבל את השונה ומעודדת אותם לזה ומלמדת אותם.

ענת ברקו: יש לו קשרים חברתיים, וגם אחותו הקטנה, שבהרבה מאוד מקרים אנחנו שומעים את התיאורים שלה לגבי הבושה שהיא חשה, שיש לה אח שהוא חריג – כולם מסתכלים עליו כאחר, ולמרות שהיא קטנה היא צריכה לקחת את האחריות עליו, ולהוביל אותו לפעמים, ולטפל בו וללכת אתו בבית-הספר בהפסקות לפעמים, ולשמור עליו ולהגן עליו מפני הסביבה; הרבה מאוד אהבה יש מצדה.

ענת ברקו: אני רוצה לחזק את טובה אחותי ואת כל ההורים הללו, כי זו עבודה יומיומית בלתי נגמרת לגדל ילדים עם חריגויות, ילדים שיש להם קושי חברתי, בטח ילדים שעל הספקטרום, שנראים רגילים לחלוטין, ומצד שני לא מקבלים את השונות שלהם, ולומר שאנחנו בעולם המודרני – ברשותך, אדוני היושב-ראש, במשפט אחד אני מסיימת – גם הולכים ומתפתחים להיות אנשים על הספקטרום באופן שאנחנו מתנהלים, באופן שאנחנו מבודדים את עצמנו עם האוזניות הללו ולא מתקשרים; לשים לב ולחבק את השונה ולדעת גם לקבל אותו ולעודד אותו, כי בסך הכול גם היום, כשאני רואה שהוא מתקלח לבד והוא עונה לטלפון, החיבוק הזה והטיפולים עוזרים ומקדמים את הילדים לשילוב, להיות באמת מועילים לחברה ולעצמם.

ענת ברקו: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: גם אני רוצה לחבק את המשפחות ביום הזה, ביום המיוחד שמדבר על המחויבות שלנו כחברה לסייע ולתת מענה למשפחות ולכל מי שמוגדר על הרצף.

עליזה לביא: המדינה צריכה לסייע יותר, ואי-אפשר שבנושא הזה מי שידו משגת תהיה לו אפשרות ומי שידו אינה משגת לא תהיה לו אפשרות.

עליזה לביא: אדוני, אני רוצה לשתף אותך ואת החברים והחברות כאן בדיון שהיה כאן היום בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי עם מפכ"ל המשטרה בעקבות הדברים הלא-ברורים שהקפיצו אותנו, ממש הקפיצו אותנו, בסוגיה של תלונות אנונימיות שלא תיבדקנה במשטרה.

עליזה לביא: אני שמחה מאוד שהמפכ"ל מצא לנכון לשבת אתנו היום כמה שעות כאן בכנסת – ולהבין עד כמה חשובה ההתמודדות עם ההטרדות המיניות בכלל, ובטח בגוף שאמור לתת מענה על הסוגיה הזאת, גם בחברה הישראלית אבל גם בתוכו עצמו, ולנקות ולאפשר.

עליזה לביא: בסוף הדיון, אדוני, אמר ראש מח"ש, שהטרדות מיניות – התלונות האנונימיות הן שמפצחות את המקרים היותר-קשים שהיו במשטרה.

עליזה לביא: ואנחנו כולנו צריכים להבין, ואני רוצה לנקות ולהבהיר באופן חד-משמעי את האי-הבנה שהייתה כאן – אולי, חלילה – נוכח הדברים שאמר המפכ"ל; כי, אדוני היושב-ראש, אמר ראש מח"ש: לאחרונה אין תלונות חדשות.

עליזה לביא: ואני רוצה לחדד את הסוגיה הזאת ולקוות שהעובדה שאין תלונות חדשות במשטרה לא נובעת מהדברים הלא-ברורים והעוצרים את ההתקדמות של המפכ"ל.

עליזה לביא: אני שמחה שהוא מצא לנכון לבוא היום, ואחרי באמת דין ודברים לא פשוט שהיה בוועדה, מצא לנכון להבהיר שתלונות אנונימיות צריכות להיות מטופלות בחברה בכלל, אבל במשטרה בפרט, וזאת הדרך.

עליזה לביא: אני רוצה לצטט את ראש מח"ש: תלונות אנונימיות הן הדרך לפצח את הנגע העמוק של ההטרדות המיניות בחברה בישראל ובמשטרה.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני כמה ימים נשמעו דברים קשים מצד הרב הראשי הרב יוסף – הדברים פגעו בציבור שלם, בי, בנו, בעם שלם – לגבי העובדה שהגויים לא צריכים להישאר בארץ, הם צריכים להיות מגורשים לסעודיה, הם צריכים לשרת את עם ישראל, וגם לגבי דברים על הוצאה להורג.

אחמד טיבי: אתמול אמרתי דברים נוקבים וקשים על הדברים האלה.

אחמד טיבי: היום יצאה הבהרה רשמית מלשכתו של הרב, הבהרה ראויה, נכונה, וטוב שהיא יצאה.

אחמד טיבי: אני רוחש כבוד לאנשי דת באשר הם, גם לאנשי דת יהודים, ערבים – כולנו מחויבים באיפוק, לרבות אנשי דת, בדברי חוכמה וקירוב ופיוס, ולא דברים מפרידים.

אחמד טיבי: אני מקווה שההודעה שיצאה היום מלשכת הרב תהיה התוויה של דרך של פיוס, בדיוק כמו שכתוב במכתב.

אחמד טיבי: שוחח אתי סגן השר איציק כהן היום, ואמר שהוא וחבריו לא רוו נחת מהביקורת שלי אתמול כאן, אז אני רוצה לומר לסגן השר שאני רוחש לו, להם, הרבה כבוד, למרות חילוקי הדעות.

אחמד טיבי: אין כוונה לפגוע, אלא הכוונה היא להביע ביקורת על פגיעה קשה בעם שלם, בציבור שלם, בבני-אדם באשר הם.

אחמד טיבי: אני מקבל את ההבהרה של דברי הרב, ואני מקווה שכל הדברים מסביב להצהרות האלה יימחקו, ונתחיל, אולי, בדרך חדשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, ראש השב"כ לשעבר, חבר הכנסת אבי דיכטר, אמר אתמול בכנסת ליושב-ראש הרשימה המשותפת, חבר הכנסת איימן עודה: בשערי הגיהינום יקבלו את פניך שיח' יאסין ורנתיסי.

טלב אבו עראר: ואני כאן שואל: מי מינה את דיכטר להחליט בשם אלוהים?

טלב אבו עראר: הרי רק בורא העולם הוא שמחליט מי יהיה בגן-עדן, מי יהיה בגיהינום.

טלב אבו עראר: אולי באמת מהכנסת יכולים דיכטר והממשלה שלו להשעות אותנו; מהכנסת, אבל להשעות אותנו מגן-עדן?

טלב אבו עראר: נשאיר את זה לאלוהים.

טלב אבו עראר: אבל אני, כמאמין, מתוך הקוראן למדתי שמי שלא מאמין באלוהים, מי שהורס בתים, מי שמחלל מסגדים והורס מסגדים, מי שמדכא עם אחר – אלה יהיו בגיהינום, לפי הקוראן, לפי האמונה שלי.

טלב אבו עראר: ואני פונה למר דיכטר ואומר: חבר הכנסת איימן עודה לא רצח, לא רצח – –

ענת ברקו: – – –

טלב אבו עראר: – – לא רצח אף אחד, לא הרס בתים, לא הרס מסגדים, לא ביצע פשעי מלחמה.

נורית קורן: – – –

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: כפי שאומר האל יתברך ויתעלה, כפי שאומר האל יתגדל ויתנשא, אבקש מחסה באלוהים מפני השטן הארור, "כל ההורג את המאמין בכוונה תחילה, יבוא על גמולו בגיהינום, ובו לנצח ישהה.

טלב אבו עראר: אלוהים ישפוך חמתו עליו ויקללו ויכין לו עונש כבד".

טלב אבו עראר: ) תודה.

נורית קורן: עכשיו תרגום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

ענת ברקו: תמשיך לקלל.

ענת ברקו: בסוף, ג'הנם הוא ג'הנם.

ענת ברקו: מי שרוצח – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, לפני 40 שנים היה יום האדמה הראשון, אחרי החלטה היסטורית שבאה עשר שנים אחרי סיום המשטר הצבאי נגד האוכלוסייה הערבית, וההחלטה הייתה שביתה כללית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה והמנהיגים של המדינה והממשלה ראו בה החלטה דרסטית עד כדי כך שהכניסו צבא לתוך היישובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מפקד פיקוד הצפון אז, רפול, אמר: אנחנו נכבוש את סח'נין מחדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החלטת השביתה הייתה עקב הפקעות אדמות תחת הכותרת של "ייהוד הגליל".

עבד אל חכים חאג' יחיא: נפלו ביום האדמה שישה אנשים, והיו מאות פצועים, מאות עצורים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי זה, בשנת 2000 – עוד 13 חללים, ועדת אור, והממשלה והמדינה לא סיימו אפילו סעיף אחד מהמלצות ועדת אור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיום אנחנו חוזרים, ומחר מציינים 40 שנה ליום האדמה, ושום דבר לא השתנה מאז: אותה מדיניות, אותן הפקעות מקרקעין, אותן הגליות, אותו חנק לאוכלוסייה הערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אזכיר, כבוד היושב-ראש: היום, בימים האלה, באים ומקימים יישובים מעל יישובים קיימים; וזה לא רק אום-אלחיראן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: א-זרנוק, הכפר א-זרנוק, מונה 6,000 תושבים, ומקימים עליו את היישוב עומרית; תל-ערד, 1,700 תושבים – עליו מקימים את כסיף; אום-אלחיראן ועתיר, עליו מקימים – במקומו – את היישוב עתיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומחר שביתה כללית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא מה תהיה ההתנהגות של הממשלה, של הצבא, ואני מזהיר: הגיע הזמן שהממשלה תתנהג עם האוכלוסייה הערבית כאזרחים, ולא כאויבים, כפי שוועדת אור הגדירה זאת.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מוסיף, כבוד היושב-ראש, עוד משפט: מתחילת השנה, אפילו לפני תחילת השנה, אנחנו סופרים ועובדים פה כסטטיסטיקאים בקשר להרוגים בתאונות עבודה: היום נהרג העשירי בתאונת עבודה, רביע אבו דיבה מטורעאן, בן 37; נפל מקומה חמישית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מתי שר הכלכלה, שהוא ראש הממשלה, יבין שגם אלה אזרחים שצריך לטפל בהם ושיש חוקים שצריך ליישם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני זועק את זעקתם, והאחריות היא על השר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי אלאלוף – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נקפיד קצת יותר על הזמן.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום הבין-לאומי לציון האוטיזם אני רוצה באמת לנצל ולזעוק, לזעוק, כי המצב הוא לא חמור – הוא פשוט קטסטרופלי.

אלי אלאלוף: הנושא של האוטיסטים היום אינו מטופל בתחום אחד – מאוד כבד, מאוד כבד – שכל יום היה צריך להשקיע בו כדי להתמודד, וזה התשתית הנדרשת לטיפול ולבניית החיים של האוטיסטים.

אלי אלאלוף: לא בתחום הדיור – יש מחסור אדיר בדיור בכל הארץ.

אלי אלאלוף: יש מחסור במקומות תעסוקה; לא לשכוח שגם האוטיסטים לא נשארים ילדים, והם מתבגרים.

אלי אלאלוף: יש בעיה בתחום הבריאות שלהם, יש בעיה בתחום הדרכת הצעירים והכשרתם במעונות יום, הטיפולים המיוחדים – בכל התחומים האלה אנחנו בפיגור רב.

אלי אלאלוף: הייתה לי הזכות, לפני יותר מעשר שנים, לעשות תכנון-אב, כשאחד מתוך 1,000 ילדים היה מתגלה כאוטיסט.

אלי אלאלוף: היום אנחנו נמצאים במצב של אחד ל-100, זאת אומרת, פי-עשרה, ולצערנו, גם בזכות ההתקדמות באבחון, המספר הזה רק ילך ויגדל.

אלי אלאלוף: שום משרד לא לקח אחריות כוללת, גם לחינוך, גם להכשרה המקצועית, גם לתשתיות הנדרשות, והם משאירים את זה לגופים וולונטריים, עמותות נהדרות ואנשים, ובעיקר להורים, שמתמודדים.

אלי אלאלוף: עם זיקנתם, הבעיות של ילדיהם רק הולכות וגוברות, והם אינם יכולים לעשות.

אלי אלאלוף: אני קורא פה לממשלה לעשות תוכנית-אב כוללת, מהירה ויישומית לתחום הזה, שלצערי הוא מוזנח.

אלי אלאלוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אלי אלאלוף.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זהבה גלאון, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה בדברים שלי לספר על החוויה של ענת של מה זה נקרא "נורמלי" ביחסים בין הורים לילדים.

זהבה גלאון: הדברים שלי מובאים בשמה לרגל יום האוטיזם הבין-לאומי.

זהבה גלאון: "ה'נורמלי' שלי, למשל, זה לשיר בשיא הטבעיות ל'ילד' בן 27, ילד שמתנשא לגובה 1.90 מטר בערך, את 'במדינת הגמדים', או בלשונו: 'דידינת הגמדים', כשהוא מבקש, וליהנות מכך הנאה שלמה, מכיוון שרואים את החיוך המופיע על פניו; נורמלי זה קצת לדמוע ולחייך מאושר כאשר הוא קורא לך 'אימא' מדי פעם, גם כאשר זה אומר שעכשיו את צריכה לקום בפעם המי-יודע-כמה מהספה, באמצע התוכנית האהובה עלייך בטלוויזיה, כדי לתת לו למשל קרטיב באמצע החורף; וזה לשמוע בהנאה ובחיוך איך הוא קורא לאחותו בת ה-20 'תינוקת' כשהוא רואה אותה ישנה בסלון עם מדי הקצינה.

זהבה גלאון: "נורמלי זה להבין שאפילו אם ראית את עצמך עצמאית וחזקה ולא צריכה כלום מאף אחד וממש מסודרת בעצמך, כל חייך תיאלצי להיות תלויה ביקר לך מכול, בילד שלך, ובטובם של אנשים אחרים.

זהבה גלאון: בהתחלה זה מאוד מפחיד, ובמשך הזמן את לומדת להבין שזו גם מתנה גדולה, ושיש נשמות שקל להתחבר אליהן, ושלעולם לא היית זוכה להבין אלמלא היית אם לילד אוטיסט, ושלהיות הורה לילד אוטיסט זה אומנם קשה, אבל זה גם מה שמרים אותי למעלה, מעל לחיי היום-יום, ושלא היית יכולה לדמיין את חייך" – את חייה של ענת – "בלעדיו.

זהבה גלאון: זה הנורמלי שלי.

זהבה גלאון: " זה ה"נורמלי" של הורים לילדים אוטיסטים, שכל דבר קטן כזה גורם להם לחייך בקושי של היום-יום.

זהבה גלאון: יש אחריות למדינה, אדוני היושב-ראש, לעשות מאמץ הרבה יותר גדול לשילובם של ילדים, נערים ונערות אוטיסטים.

זהבה גלאון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת דב חנין.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, אני חושבת שחשוב במיוחד שאת נמצאת בדיון פה, ומובן שהייתי שמחה שעוד שרים יהיו כאן, ובוודאי השר לביטחון פנים, שלשמחתי, מהרגע שהמפכ"ל אמר שהוא לא יבדוק תלונות אנונימיות, עמד על כך שגם תלונות אנונימיות בנושא הטרדות מיניות ייבדקו.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, היום לא הצלחתי להגיע לדיון בוועדה למעמד האישה, ואני כמובן מברכת עליו, אבל אני רוצה לספר לכם שלפני שבועיים הלכתי להרצות לפני ההנהלה המורחבת של מד"א, ארגון שאומנם נקשר רוב הזמן בהצלת חיים והוא חשוב, וטוב שכך, אבל לאחרונה גם נקשר בתופעות לא פשוטות של הטרדות מיניות.

איילת נחמיאס ורבין: עמדתי שם שעתיים עם ההנהלה ודיברתי אתם.

איילת נחמיאס ורבין: בעבר, לפני הרבה מאוד שנים, הייתי ממונה על מניעת הטרדות מיניות בארגון מאוד מאוד גדול, אדוני השר, ותלונות אנונימיות הן כלי חיוני וקריטי במיגור התופעה הזאת, כי הרבה פעמים, בלי התלונות האנונימיות הארגון לא יודע איך לגשת למתלוננות האלה, והמתלוננות לא יודעות איך לבוא בדברים עם הארגון.

איילת נחמיאס ורבין: אני נתקלתי בכל כך הרבה תופעות מורכבות, שארגונים כבר נכונים ורוצים לדבר על ההטרדות המיניות.

איילת נחמיאס ורבין: אז באמת, כל התהליך הוא מאוד מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: כשבא המפכ"ל שהוא מפכ"ל חדש, מעת לעת – יש הרי באמת כל כך הרבה דברים קשים שהמשטרה צריכה להתמודד אתם, ואנחנו באמת נותנים להם את כל הגב לדבר הזה – אני נורא נורא נורא מוטרדת מהתרבות הארגונית שממנה הוא מגיע, כי אני אומרת לעצמי: מה אנחנו לא מבינים שגרם למפכ"ל לבוא ולהגיד שתלונות אנונימיות לא ייבדקו?

איילת נחמיאס ורבין: למרבה המזל, בא ראש מח"ש ואמר שתלונות אנונימיות ייבדקו גם ייבדקו, והסיבה שהוא אמר כך: זה מה שעזר לפצח את האירועים של הטרדות מיניות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת חובה של כולנו – לא של הנשים, חברים וחברות; של כולנו – למגר את תופעת ההטרדות המיניות, וזו משימה שמוטלת על כל אחת מאתנו:

איילת נחמיאס ורבין: איך אנחנו יכולות לחולל את השינוי הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מחר תציין האוכלוסייה הערבית את יום האדמה, יום של מאבק לשוויון זכויות.

דב חנין: זה יום האדמה ה-40 – 40 שנה ליום האדמה ההיסטורי ב-1976.

דב חנין: אני אציין אותו, אדוני היושב-ראש, בביקור באום-אלחיראן, אותו יישוב ערבי בדואי שנמצא תחת סכנת איום של פינוי כדי להקים על חורבותיו יישוב יהודי – עוול שפשוט קשה להאמין שיכול להתרחש במדינה מודרנית בשנת 2016.

דב חנין: לא רחוק משם, תושבי שני יישובים ערביים בדואיים נוספים – אל-פורעה, שבימי ממשלת שרון כמעט הכירו בו, וזערורה, יישובים של 9,000 איש – עומדים להיות מגורשים מבתיהם כדי להקים במקום הזה מכרה פוספטים.

דב חנין: לא יאומן, אבל זה מה שקורה בישראל היום.

דב חנין: היום, אדוני היושב-ראש, השתתפתי בהפגנת הנכים כאן מחוץ לכנסת.

דב חנין: קצבת נכות של 2,300 שקל לחודש לא מאפשרת לאנשים להתקיים – לא לעיוורים, לא לנכים פיזית, לא לחירשים ולא לאנשים שסובלים ממוגבלויות שונות, אוטיסטים, נכי נפש; אנשים מושפלים במצוקה כלכלית אמיתית.

דב חנין: את קצבת הנכים חייבים להכפיל.

דב חנין: לפני הכנסת נמצאת הצעת חוק שמקודמת על-ידי חברי כנסת מהקואליציה והאופוזיציה, ואני מקווה שבמושב הבא נדע לקדם אותה.

דב חנין: להכפיל את קצבת הנכות זה מינימום.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מיקרופון לחבר הכנסת טרכטנברג.

יולי יואל אדלשטיין: מזכירת הכנסת, מיקרופון לחבר הכנסת טרכטנברג.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים אימא צעירה בישראל ששמה הדר אדלר אזרה עוז ושיתפה אותנו במצוקה שלה ובהתלבטות שלה לגבי תינוק שנולד לה לפני כמה חודשים.

מנואל טרכטנברג: חופשת הלידה חלפה לה, והיא מרגישה שהיא צריכה להישאר עם התינוק ולא לחזור מייד לעבודה במשרה מלאה.

מנואל טרכטנברג: הפוסט הזה זכה להד עצום ברשתות, מכיוון שהוא נגע בעצב חשוף של הרבה מאוד הורים צעירים במדינת ישראל, שמבינים היטב מה שהמחקר המדעי מאשש, והוא שהתינוק, הפעוט, בשנה הראשונה לחייו, שהיא השנה הקריטית, זקוק יותר מכול, לשם התפתחותו הטבעית, לחום, לאהבה ולתמיכה של ההורים, ולרוב אי-אפשר לעשות מיקור חוץ של אהבה בשנה הראשונה.

מנואל טרכטנברג: אלא מה?

מנואל טרכטנברג: במדינת ישראל התברכנו בילודה גבוהה, והתברכנו גם בשיעור השתתפות מאוד גבוה של נשים בעבודה, וטוב שכך; אלא שהמסגרות הקיימות לא התאימו את עצמן למציאות הזאת, וכיום זה הכול או לא כלום: אחרי 14 שבועות, או שהאימא חוזרת לעבודה או שכלום.

מנואל טרכטנברג: זה לא יכול להיות כך.

מנואל טרכטנברג: צריך איזשהו מדרג בתמיכת המדינה.

מנואל טרכטנברג: אני מקדם בימים אלה הצעת חוק ברוח זו.

מנואל טרכטנברג: מעבר לכך, אני מאוד רוצה, יחד עם חבר הכנסת אלי אלאלוף ואחרים, לקדם את הצעת החוק להקמת המועצה לגיל הרך במשרד החינוך, שתיקח אחריות כוללת לגיל הרך, מלידה ועד גיל שש, על כל ההיבטים.

מנואל טרכטנברג: מה שקורה בשנה הראשונה זה אחד ההיבטים הכי חשובים.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טרכטנברג, תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת נורית קורן.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מחר האוכלוסייה הערבית מציינת 40 שנה ליום האדמה, 30 במרס 1976.

מסעוד גנאים: הייתי בן עשר ביום הזה, וראיתי בעיניים מה שקרה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ביום האדמה – מה קרה?

מסעוד גנאים: אזרחי מדינת ישראל הערבים רצו למחות על הפקעת אלפי דונמים שלהם.

מסעוד גנאים: מה הם עשו בסוף?

מסעוד גנאים: הם השתמשו בכלים של האזרחות שלהם, בכלים של מדינה שאומרת שהיא דמוקרטית: הם הכריזו על שביתה; הם עשו תהלוכה, הפגנה.

מסעוד גנאים: מה הייתה התשובה?

מסעוד גנאים: מה עשתה המדינה?

מסעוד גנאים: הכניסה נגמ"שים.

מסעוד גנאים: רפאל איתן, שהיה אלוף פיקוד הצפון, אמר את אמרתו המפורסמת: מחר אני אעלה על סח'נין, כאילו שהוא רוצה לכבוש אותה.

מסעוד גנאים: וזה מעיד, אדוני היושב-ראש, על זה שמחאתם של הערבים במדינה לא נתפסת כאקט אזרחי לגיטימי, אלא כאילו שהיא איום ביטחוני, אף-על-פי שהם השתמשו בכלים של האזרחות למחאה בכלים דמוקרטיים.

מסעוד גנאים: ביום הזה נפלו השהידים ח'יר יאסין, ח'דיג'ה שואהנה, רג'א אבו ריא, ח'דר ח'לאילה, מוחסן טאהא וראפת זוהיירי.

מסעוד גנאים: אני מקווה וכולי תקווה שהמדינה תלמד את הלקח.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת נורית קורן, ואחריה – חברת הכנסת תמר זנדברג.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, השרה גילה גמליאל, חברי חברי הכנסת, היום זה יום המודעות הבין-לאומי לאוטיזם, ולכן, כדי להעלות את המודעות, אני רוצה להקריא את ההגדרה של אוטיזם, כי הרבה אנשים לא מודעים להפרעה הזאת ולא יודעים מה הבעיה, ולכן אני רוצה להקריא אותה: אוטיזם היא לקות הפוגעת ביכולת לקלוט מסרים מן הזולת ולפתח קשרים הדדיים באופן תקין.

נורית קורן: הפגיעה נגרמת בשל ליקוי בפעילות המוח.

נורית קורן: ראשיתה בגיל הרך, ובדרך כלל היא קיימת לאורך החיים.

נורית קורן: עד היום לא נמצאה בדיקה רפואית פיזית לגילוי אוטיזם ולא ידוע על גורם אחד המסביר את כל מקרי האוטיזם.

נורית קורן: ההנחה הרווחת היא שאוטיזם נגרם מתורשה וגורמים סביבתיים.

נורית קורן: אוטיזם הוא תסמונת שאפשר לאבחן מגיל שנה וחצי.

נורית קורן: האבחנה נעשית באמצעות קיומן או היעדרן של התנהגויות מסוימות.

נורית קורן: צירוף התסמינים, צורת הביטוי שלהם ומידת החומרה שונים מאדם לאדם.

נורית קורן: אין אפשרות לאבחן אוטיזם במהלך היריון או מייד אחרי הלידה, ומכאן הקושי הרב של ההורים לקבל את הבשורה שיש להם ילד כזה והקושי הרב לגדל ילד כזה.

נורית קורן: השבוע נפגשתי עם הורים בחינוך המיוחד, והם סיפרו לי כמה קשה להם וכמה הם חשבו כל הזמן שהבעיה היא רק שלהם, ולא של עוד אנשים, וברגע שהם החליטו לעשות – הורים בחינוך המיוחד באותה העיר, הם פתאום גילו שיש עוד אנשים שמבינים, שיש להם אותה בעיה, והם מנסים לתמוך אחד בשני.

נורית קורן: ומכאן אני רוצה לקרוא: צריך להעלות את המודעות ולדבר כמה שיותר על המקרים האלה ולדאוג לטפל בזה.

נורית קורן: ואני רוצה להצטרף לדבריו של חברי אלי אלאלוף: צריך לטפל בהם, ולא להזניח אותם.

נורית קורן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת קורן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לחברי ולציין את היום הבין-לאומי למודעות לאוטיזם ולהקריא את העדות של אימא של עילי.

תמר זנדברג: עילי שלי אוטיסט.

תמר זנדברג: הבן שלי, בני בכורי בן ה-12, יפה מאין כמוהו – ואיך אני סולדת מקלישאות שמצדיקות את קיומן.

תמר זנדברג: לא, הוא לא מדבר, אף מילה.

תמר זנדברג: הוא לא קורא לי אימא; הוא לא מתקשר לחבר לקבוע אתו לחוג כדורסל; הוא לא מספר לאבא מי לעג לו היום; לא מחשב כמה שנים נשארו לו למסיבת הבר-מצווה, הוא לא מתמכר ל"שמינייה" או ל"אי" או למשחקי הפלייסטיישן האלה שבני ה-12 מתמכרים אליהם.

תמר זנדברג: אין לי בעיה עם ילדים – אני מגדלת שלושה כאלה, הרביעית שלי בדרך – אבל ילדים בני 12, חיוניים, קולניים, שמתגודדים בקניון ומרעישים כאילו רק הם קיימים בעולם, מטיחים בפני בכל פעם את טרגדיית חיי.

תמר זנדברג: קשה לי עם הגיל הזה.

תמר זנדברג: בשנה הבאה יהיה לי קשה עם בני בן ה-13.

תמר זנדברג: וככה, כל שנה, אין שום מנוס מלהתמודד עם מה שהיה צריך להיות, ובעיקר – עם מה שאין.

תמר זנדברג: כי הבן שלי אוטיסט.

תמר זנדברג: הוא ממוקם בקלאסיקה של הסקאלה, בלי הנחות בדיאגנוזה, בלי ורוד בפרוגנוזה.

תמר זנדברג: וכן, ראיתי את הסרט ב-BBC, וגם את הדוקומנטרי בערוץ 8.

תמר זנדברג: איך התקשורת אוהבת כשמנצחים; ניצחון הוא עניין פוטוגני.

תמר זנדברג: בסיפור שלי יש מלחמה עקובה מדמעות, אבל אין שום ניצחון; יש עצב תהומי שאינו מרפה ולעולם לא ירפה.

תמר זנדברג: עילי שלי מאושר, בוודאות.

תמר זנדברג: החיוך היפה שלו לא מש מפניו כשהכול בסדר, ואם לא בסדר, אני בדרך כלל יודעת למה, בדיוק כמו שידעתי מה מטריד אותו כשהיה בן יומו.

תמר זנדברג: הבנתי אותו ללא מילים, כמו כל אימא.

תמר זנדברג: 12 שנים חלפו, הוא גבה וגדל, ואין ל"פוקס קידס" יותר מה להציע לו ללבוש.

תמר זנדברג: 12 שנים – והדיאלוג בינינו עדיין ללא מילים, רק חיוך מלא שיניים ומבט בוהה בנקודה אחת בתקרה, ששנים אני מנסה לפצח, ואין לי תשובות.

תמר זנדברג: בבוקר, כשהוא יוצא להסעה לבית-הספר המיוחד שלו, שנייה לפני שאני סוגרת את הדלת, אני תמיד קוראת לו בשמו; משחקת ברולטה מזוכיסטית משלי ומצפה למבט שלו.

תמר זנדברג: יישיר אלי מבט או לא? יחייך או לא? עילי, אני קוראת לו, אימא אוהבת אותך.

תמר זנדברג: הוא מסתכל עלי ומחייך ונוסע לו לדרכו.

תמר זנדברג: אימא של עילי ממשיכה לספר על החשיבות של אלו"ט ועל החשיבות של מובילות דעת קהל – לרבות לאה רבין, אגב, שעזרה בזמנו ופרצה את הדרך להקים גן, בתי-ספר טיפוליים.

תמר זנדברג: אנחנו רצינו כאן בעיקר להשמיע את הקול של אלה שאולי יש להם פחות קול משלנו, אבל המודעות שלנו חשובה להם כדי להתחיל בדרך הארוכה הזאת, להבטיח את מה שמדינת ישראל חייבת להם.

תמר זנדברג: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ואחריה – אחרון הדוברים להיום יהיה חבר הכנסת עמר בר-לב.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני באמת נמצאת פה כמה דקות ארוכות ומרגישה תחושת התעלות, שכנסת ישראל, חבר כנסת אחר חבר כנסת, מתוך בחירה – כי אלה נושאים של דברים שנוגעים ללבך, הנאום בן דקה – בוחרים לעלות ולציין את יום המודעות הבין-לאומי לאוטיזם.

אורלי לוי אבקסיס: ואתה מגלה שזה מחלחל, כי אתה רואה שהדברים מגיעים מכל קצוות הבית – מהימין, מהשמאל, מאנשים שבאמת מתעסקים בנושאים שונים ומגוונים.

אורלי לוי אבקסיס: והנושא של הילדים עם אוטיזם – וצדק חבר הכנסת אלאלוף: הם מתבגרים, ואז הטיפול של הוריהם בהם נהיה אינטנסיבי יותר, ומצריך יותר – אבל אין באמת תעסוקה, שיקום, של אנשים עם אוטיזם בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: ולכן אנחנו העברנו פה, בכנסת ישראל – ואני שמחה מאוד שהיוזמה שהתחלתי יחד עם אלו"ט ועם משפחות של הורים לאוטיסטים עוד בכנסת הקודמת, הצלחנו להעביר אותה שוב.

אורלי לוי אבקסיס: בכנסת הקודמת לא הצלחנו לסיים את החקיקה, והפעם הצלחנו להעביר אותה בקריאה טרומית בתמיכת משרד הרווחה, ואפילו האוצר, ולכן, בהידברות, אני מקווה מאוד שבקדנציה הזאת נסיים את החקיקה ונבטיח לכל אותן משפחות ולכל אותם ילדים שמתבגרים שיהיה רצף טיפולי, שיהיה בעל בית, שיהיה מי שיגרום ויבנה את החליפה שתתאים לצרכים של אותו ילד, ולא ננסה להתאים את הילד לחליפה.

אורלי לוי אבקסיס: דבר נוסף – ישראל היום יכולה להביט לעולם ולהגיד: יש לנו מרכולת נוספת.

אורלי לוי אבקסיס: ישראל מתקדמת מאוד הן בטיפול והן בהבנה בכל מה שנוגע לאוטיזם, וגם מתחילה לייצג את ישראל בנושאים הללו באו"ם ובמיצגים הבין-לאומיים.

אורלי לוי אבקסיס: גאווה גדולה, ואני מקווה מאוד שבנושא הזה גם נהפוך להיות אור לגויים.

אורלי לוי אבקסיס: נתחיל עם האוטיסטים, כמו שאמרתי קודם, ונגיע למשפחות הנוספות, כי במדינת ישראל – אתה יודע, היושב-ראש – זה בשיטת הסלאמי, כי אי-אפשר בתקציב אחד לדאוג לכולם.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

עמר בר-לב: תודה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: אני רוצה לספר, לרגל יום האוטיזם הבין-לאומי, על חבר שלי, חבר ותיק, קוראים לו טלי ורדי, שלפני כמה שנים יזם פרויקט מדהים של שילוב צעירים וצעירות אוטיסטים במערכות הביטחון של מדינת ישראל – גם בצה"ל וגם בשירותי הביטחון האחרים, פרויקט שמצליח בצורה בלתי רגילה.

עמר בר-לב: אבל יש בעיה: הצעירים והצעירות האוטיסטים האלה לא יכולים ללכת למכינות קדם-צבאיות כמו צעירים אחרים, מכיוון שהם מתנדבים לצה"ל, והם לא תחת חוק גיוס חובה.

עמר בר-לב: ולכן, אדוני היושב-ראש, אני הגשתי הצעת חוק – הנחתי אותה ממש לפני כמה ימים – ואני מקווה שחברי חברי הכנסת יאשרו אותה ללא קשר לאופוזיציה וקואליציה, שגם צעירים וצעירות עם מוגבלות, ובפרט אוטיסטים, יקבלו את התקצוב ברגע שהם מעוניינים להתנדב לכוחות הביטחון ולצאת למכינות קדם-צבאיות, ואותן מכינות יקבלו תקציב עבורם כמו שהן מקבלות תקציב עבור כל בחור ובחורה אחרים שרוצים ללכת לאותן מכינות.

עמר בר-לב: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בר-לב.

יולי יואל אדלשטיין: נזכיר רק – את מי אני שומע בכזאת בהירות שם?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: שם בתא המומחים יש קול בהיר מאוד.

קריאה: עליזה, היושב-ראש – – –

חיים ילין: – – – מתחילים הקיזוזים.

יעקב פרי: עליזה עברה צד.

יעקב פרי: היא עברה צד.

חיים ילין: יש לו רגישות.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר-לב הזכיר, ובצדק, לסיכום הדיון החשוב במסגרת נאומים בני דקה, שגם בצה"ל, ביחידות הכי רגישות, משולבים צעירים המאובחנים על הספקטרום האוטיסטי, ואחד מהם גם, התכבדנו – הוא הדליק משואה בטקס המרגש, היה בין מדליקי המשואות, בשם כל הקבוצה הזאת, שתורמת תרומה שאין לפרטה לשירותי הביטחון במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסיכום הדיון, רק נגיד שאני גאה, כמו כמה דוברים, שהכנסת מציינת היום את יום המודעות לאוטיזם, ויישר כוח גדול לראשי ופעילי אגודת אלו"ט – שרק חלק קטן מהם נמצאים אתנו כאן – על כל מה שהם עושים, לא במהלך ימים מיוחדים אלא במהלך כל השנה, כל יום, וכפי שתואר כאן, כל שעה וכל דקה, במה שנוגע להורים.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת, גם בניין הכנסת, כמו בניינים רבים בעולם, יואר הערב בכחול כסמל הזדהות, ביום המיוחד הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני גם מזכיר לכולנו שהטיפול המסור בילדים, בצעירים, בבוגרים, הוא חובה של כולנו, ובעצם משימה חברתית של כולנו כאן במדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: בגאווה גם נציין, ואולי ביום הזה גם נגיד תודה לעשרות עובדי הכנסת שכולנו מכירים, קבוצה מאוד מכובדת, קבוצה שתורמת את תרומתה בתחומים השונים במחלקות ובאגפים השונים של הבניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה על כל המאמץ שלכם, ותודה עוד פעם לכל מי שיזם ביום הזה, ובמיוחד לכל אלה שפועלים ללא לאות כל השנה על מנת שהילדים והבוגרים המיוחדים האלה יהיו מיוחדים לא רק בעיני המשפחות אלא בעיני החברה כולה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון בהצעות לסדר-היום בנושא: חוסר ההצלחה בגיבוש כתבי-אישום בגין התעללות בחסרי ישע, של חברי הכנסת איציק שמולי, יפעת שאשא ביטון וסופה לנדבר; ובעקבות דיון מהיר בנושא: התעללות בפעוטון בקריית-ביאליק, של חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, עבדאללה אבו מערוף ומיכל רוזין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' כ/593; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' 7143; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: תציג את ההצעה יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016, לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.

יפעת שאשא ביטון: הצעת החוק הוגשה בכנסת הקודמת על-ידי חברת הכנסת לשעבר יפעת קריב וקבוצת חברי הכנסת, ואני מבקשת לברך אותם על יוזמתם.

יפעת שאשא ביטון: בהתאם למצב המשפטי כיום, ככלל, טיפול בקטין טעון הסכמת נציגו, בדרך כלל הורהו.

יפעת שאשא ביטון: מצב משפטי זה מעורר קושי כאשר הורה שפגע בילדו הקטין וביצע בו עבירת מין או אלימות מתנגד לטיפול רפואי באותו ילד, כאשר לא טובתו של הקטין לנגד עיניו.

יפעת שאשא ביטון: יש מקרים שבהם רצון ההורה הפוגע הוא למנוע מהילד טיפול רפואי אשר יחשוף את הנזק שהוא גרם לו בעקבות הפגיעה בו.

יפעת שאשא ביטון: לעתים הסירוב נובע מחשש מהדברים שהילד יחשוף במהלך הטיפול, ולעתים ההורה הפוגע חש שעצם הסכמתו לטיפול ועצם הצורך של הילד בטיפול מהווים מעין הודאה בכך שהילד נפגע.

יפעת שאשא ביטון: כך, לדוגמה, קורה שהורה שפגע מינית בבת מתנגד לטיפולים נפשיים בבת, שלהם היא נזקקת בעקבות הפגיעה, וזאת בטענה שהיא כלל לא נפגעה ולכן אין צורך שהיא תקבל טיפול נפשי.

יפעת שאשא ביטון: בשל התנגדות ההורה הפוגע, הילד נותר ללא הטיפול הרפואי שהוא זקוק לו.

יפעת שאשא ביטון: כך הילד בעצם נפגע פעמיים, דבר שהוא בלתי נסבל לכל הדעות.

יפעת שאשא ביטון: תופעה נוספת שהצעת חוק זו מבקשת להתמודד עמה היא ההתקוממות והכעס של ילדים בוגרים שנפגעו מהוריהם על עצם הצורך לבקש מההורה הפוגע את הסכמתו לטיפול שהם נזקקים לו בשל הפגיעה שגרמו להם.

יפעת שאשא ביטון: קשה שלא להסכים לתחושתם.

יפעת שאשא ביטון: בעיה נוספת קיימת לגבי העברת המידע מהגורמים המטפלים להורה הפוגע, אשר לעתים נעשה בו שימוש לרעה כנגד הילד הנפגע מצד ההורה הפוגע.

יפעת שאשא ביטון: לדוגמה, הורה פוגע שמקבל מידע על כך שילדו נזקק לאשפוז פסיכיאטרי בעקבות הפגיעה טוען שהילד הוא חולה נפש, סובל ממחלה נפשית, ועל כן אין לתת אמון בעדותו שלפיה ההורה פגע בו.

יפעת שאשא ביטון: בוועדה שמענו דוגמאות רבות נוספות לשימוש לרעה שנעשה במידע שהתקבל על הטיפול הרפואי בקטין מצד ההורה הפוגע.

יפעת שאשא ביטון: על מנת לתת מענה לבעיות אלו, מוצע לקבוע בחוק זכויות החולה הוראה שלפיה אם הובא לידיעתו של מטפל כי הוגש נגד הורה כתב-אישום בשל ביצוע עבירה כאמור, כל עוד מתנהל ההליך הפלילי כנגדו לא תידרש הסכמתו של אותו הורה לטיפול רפואי באותו ילד ולא יימסר לאותו הורה מידע לגבי הטיפול הרפואי.

יפעת שאשא ביטון: ואולם, בית-המשפט לענייני משפחה רשאי, לבקשת ההורה, להורות אחרת, אם מצא כי מתקיימות נסיבות מיוחדות המצדיקות זאת וכי אין בכך כדי לפגוע בטובתו של הילד.

יפעת שאשא ביטון: אציין כי בתחילה סברה הוועדה כי יש לצמצם את תחולת החוק רק לעניין ההסכמה ומתן המידע לגבי טיפולים הקשורים לפגיעה שבה נפגע הילד.

יפעת שאשא ביטון: אך במהלך הדיונים התברר כי יש קושי לתחום את הבעיות הרפואיות אשר נובעות מהפגיעה.

יפעת שאשא ביטון: פעמים רבות גם בעיות כמו אסתמה והפרעות אכילה, שלכאורה לא נראות כנובעות באופן ישיר מהפגיעה בילד, הן למעשה תוצאה של הפגיעה שעבר אותו ילד.

יפעת שאשא ביטון: לגבי המידע הרפואי, עמדת משרד הבריאות הייתה שיש קושי מעשי לתחום ולסווג מידע רפואי שכן יימסר להורה הפוגע ומידע רפואי שלא יימסר לו.

יפעת שאשא ביטון: לתפיסתי, מעבר לכל אלה, להורה שפוגע בילד שלו אין מה לחפש במעגל הרפואי ובמעגל הטיפול בו, כפי שכבר הצגתי בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: לפיכך הוחלט שכל המידע הרפואי ייחסם בפני ההורה הפוגע.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת להודות למנהלת הוועדה תמי ברנע, ליועצת הוועדה שמרית שקד ולכל הצוות שטרח בהבאת החקיקה הזאת לקריאה שנייה ושלישית, וכן לקארין אלהרר ולעליזה לביא, שבעצם ביקשו דין רציפות מהכנסת הקודמת, ואנחנו היום מצביעים בקריאה שנייה ושלישית.

יפעת שאשא ביטון: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קוראת לאשר את הצעת החוק החשובה הזאת בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: להצעת חוק זו אין הסתייגויות ואין בקשת רשות דיבור, ולכן אנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: אנחנו נעבור להצבעה, אז אני מבקשת מחברי הכנסת שרוצים להצביע, נא לשבת, לאט-לאט.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 2 בעד סעיפים 1–7 – 31 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 31, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נורית קורן: אנחנו נעבור לקריאה שלישית.

נורית קורן: בבקשה, אנחנו עוברים – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 3 בעד החוק – 31 נגד – אין נמנעים – אין חוק זכויות החולה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 31, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת חוק זכויות החולה (תיקון מס' 9), התשע"ו–2016, עברה, והיא תירשם בספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, את מוזמנת לבוא ולברך.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, תודה רבה על העבודה שלך ושל הוועדה, על הדיונים המעמיקים שהיו.

עליזה לביא: יישר כוח.

עליזה לביא: התיקון שלפנינו נולד בעקבות פניית ציבור מחרידה על פגיעה קשה בקטינה בידי אביה, שנמצא היום בכלא – סיפור קשה מאוד שהגיע לחברתנו חברת הכנסת לשעבר יפעת קריב.

עליזה לביא: מהסיפור הזה נחשפנו למצב אבסורדי בחוק במתכונתו הקיימת.

עליזה לביא: החוק לפני התיקון דורש את האישור של אותו אב שתקף מינית את בתו על מנת לאפשר אשפוז של הילדה וטיפול בה.

עליזה לביא: התיקון הכל-כך חשוב הזה נועד לייתר את הצורך באישור של האבא, שהורשע בבית-המשפט בעבירת מין ובאלימות כלפי הילדה שלו, הקטינה.

עליזה לביא: זה נשמע כל כך מובן וכל כך ברור מאליו, כל כך הגיוני, אבל מסתבר שלעתים גם את המובן מאליו צריך לעגן בחקיקה שמשנה עולם של קטין, קטינה, שעברו את הנורא מכול על-ידי האדם שהיה קרוב אליהם ביותר.

עליזה לביא: אני רוצה לברך את כל מי שלקח חלק בתיקון הכל-כך חשוב הזה, ובראש ובראשונה את חברתנו יפעת קריב, חברת הכנסת התשע-עשרה, שטיפלה במסירות אין-קץ בנושא והיא רתומה לו, ולמסור לה את תודתנו.

עליזה לביא: הנה, החוק עבר דין רציפות, הוא מאושר פה בכנסת היום, ואנחנו מקווים ומקווות שהתיקון יביא מזור לקטינים ולמשפחות שעוברים מסכת ייסורים בלתי נסבלת על מנת לזכות בטיפול רפואי.

עליזה לביא: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: [מס' מ/901; "דברי הכנסת", חוב' ב', עמ' 5017, הכנסת ה-19, מושב שלישי, חוב' ו', עמ' 14633; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016.

נורית קורן: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

טלי פלוסקוב: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא מבינה למה אני כשיושב-ראש הוועדה נמצא כאן, אבל זה כבוד מאוד גדול להציג הצעת חוק שאנחנו מעבירים בוועדת העבודה והרווחה בראשותו של חבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהוגשה על-ידי הממשלה, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: חוק עבודת הנוער קובע כיום כי לא יועסק נער אלא אם כן קיים פנקס עבודה שהוצא על שמו.

טלי פלוסקוב: בהצעת החוק המונחת לפניכם מוצע לבטל את החובה להוציא פנקס עבודה, ובמקום זאת לקבוע כי לא יועסק נער אלא אם כן הציג למעסיק תעודת זהות שלו או של הוריו, וכן אישור רפואי בדבר כשירותו לעבודה.

טלי פלוסקוב: כמו כן קובעת הצעת החוק כי על המעסיק לשמור העתק מהמסמכים האלה בכל תקופת העסקתו של הנער ועד שנה לאחר סיום העסקתו.

טלי פלוסקוב: בהצעת החוק מוצע לערוך תיקונים שונים אשר נובעים מביטול החובה להוציא פנקס עבודה, כמוצע בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: בתיקון נוסף בהצעת החוק מוצע להוסיף לחוק הוראת שעה שלפיה בחופשת לימודים רשמית ניתן יהיה להעסיק צעיר מגיל 16 ומעלה עד השעה 24:00, ובלבד שאם ההעסקה הסתיימה לאחר השעה 23:00, המעסיק יחזיר את הצעיר לביתו בסיום העבודה, בעצמו או באמצעות אחר מטעמו.

טלי פלוסקוב: הוראת שעה זו תעמוד בתוקפה עד יום 1 בספטמבר 2019, ובמהלכה ייבחנו יישומו של הסעיף והפיכתו להוראת קבע.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק מוגשת ללא הסתייגויות, ואני קוראת לכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: להצעת החוק עבודת הנוער לא הוגשו בקשות דיבור ולא הסתייגויות.

נורית קורן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת במקומם.

נורית קורן: הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 4 בעד סעיפים 1–15 – 35 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–15 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 35, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

נורית קורן: מי בעד? מי נגד?

נורית קורן: בקריאה שלישית – על הצעת חוק עבודת הנוער.

נורית קורן: הצבעה מס' 5 בעד החוק – 36 נגד – אין נמנעים – אין חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 36, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 18 והוראת שעה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שלישית, והיא תירשם בספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: [מס' מ/1019, פ/2592/20; "דברי הכנסת", חוב' י"ט, עמ' 10434 ועמ' 10511; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 22), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

נורית קורן: בבקשה.

אלי אלאלוף: גברתי יושבת-ראש הישיבה חברתי נורית קורן, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלפני

אלי אלאלוף: כם היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית והצעת חוק של חברי הכנסת מייקל אורן, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין ויוסי יונה.

אלי אלאלוף: אתם יודעים, חברים, תופעה שלצערי הלכה וגברה בשנים האחרונות – שירותים שהמדינה כבר לא מסוגלת לתת בצורה נגישה, מובנת ושיטתית לאזרחים – אפשרה פיתוח של תעשייה מטורפת של נותני שירות לקבלת קצבאות שהמדינה קבעה שמגיעות לאזרחים.

אלי אלאלוף: הקצבאות האלה, אתם יכולים לנחש, ברובן – מיכל רוזין, אני מאוד אוהב לשמוע אותך, אז please.

אלי אלאלוף: השירות הזה, שניתן בדרך כלל לאוכלוסיות חלשות – היות שהמדינה לא מסוגלת לתת את זה לאזרחים שלה באינטנסיביות הנדרשת, התפתחו תעשיות אדירות.

אלי אלאלוף: החוק הקודם, שטופל על-ידי מיקי רוזנטל ועבר בוועדה, של מתן שירות לאזרחים שזכאים לקצבאות של הביטוח הלאומי, ולצערי, מגיעים רק באמצעות גופים – המקום הזה קדוש בעיני מכדי שאגיד את המילים שמגיעות לגופים מסוימים, שמתעשרים בצורה בלתי רגילה, בלתי הגונה.

אלי אלאלוף: לא אצטט את המילה שבא לי להגיד עליהם, אבל זה קרה עוד פעם, והפעם בשוני אחד, ואני חייב לציין אותו.

אלי אלאלוף: אצל הזכאים לקבלת קצבה בגלל סבל בתקופת הנאצים באלג'יר, במרוקו ובעיראק הייתה תופעה עוד יותר חמורה: עורכי-דין מסוימים התחזו לכאילו-מקדמים את החוק ואת הפיצוי, וקיבלו על החשבון, והפעילו לחץ בלתי רגיל, בלתי סביר, אפילו דרך בתי-משפט, כדי לגבות כסף בסכומים ובאחוזים מטורפים.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין שפעם ראשונה שלשכת עורכי-הדין באה והודיעה שהיא נגד כל התופעה הזאת, והיא מעמידה 4,000 עורכי-דין חינם, פרו-בונו, לכל מי שזקוק לשירות הזה.

אלי אלאלוף: אז אנא, תשמשו פֶּה גם הפעם ללשכת עורכי-הדין, יחד עם השירותים של משרד המשפטים וגם של משרד האוצר, שמעמיד כלים אדירים לטובת אותם אזרחים על מנת לקבל את הפיצויים.

אלי אלאלוף: החוק שנוסח ועליו עבדנו מאפשר הורדה של המחירים היום ב-35% ויותר, כשהסכומים כוללים מע"מ, וירדו מ-427 ל-120 שקל, ומקסימום 360 שקל.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין שעורכי-דין, או כל משרת וכל מאכער – סליחה על הביטוי, אבל ככה התנהגו אנשים מסוימים – לא יוכלו יותר לטפל ללא הכנה מפורשת של האנשים שנתנו להם אישור לפעול בשמם, עם הוראות ברורות מצד האוצר, מה הזכויות שלהם ומה הידע הנדרש כדי לעשות.

אלי אלאלוף: גם האוצר עשה פה מאמץ אדיר.

אלי אלאלוף: פעם ראשונה שהשאלון הוא פחות משני עמודים בלבד, וכל נכד יוכל לכתוב את זה לסבא ולסבתא שלו כדי שיקבלו את אותם הפיצויים.

אלי אלאלוף: הכול מגובה בחוק, בסעיף 22א של החוק.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין: אין יותר אפשרות לעשות עיקולים על חשבונות של אותם זכאים לקצבאות, ויש פה עונשים למי שמפר את החוק, עונשים פליליים, ואתם יכולים לתאר איזו מלחמה הייתה מצד חלק מעורכי-הדין ששימשו – שמותיהם מופיעים בפרוטוקול, ובמקום המכובד הזה אני לא רוצה לחזור עליהם.

אלי אלאלוף: אני רוצה גם להודות על המאמץ האדיר שנעשה, ותרשו לי, למרות שהוא לא פה, במיוחד לידידי סגן השר יצחק כהן, שפעל בצורה אישית לוחצת על כל המערכת על מנת שהחוק הזה יצא.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות כמובן ליוזמים של הצעת החוק, כפי שאמרתי; אני רוצה להודות ללשכה המשפטית שעזרה לנו בעניין הזה, וגם למנהלת השירות, עפרה רוס, ולאנשי משרד המשפטים – שי סומך – ולאנשי האוצר.

אלי אלאלוף: להצעת החוק הזאת לא היו שום הסתייגויות בקריאה שנייה ושלישית, ואני רוצה לציין במיוחד את כל חברי הוועדה, שנרתמו ועבדו בצורה אינטנסיבית כדי שחוק הזה יהיה מוכן במהירות האפשרית.

אלי אלאלוף: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אם כן, להצעת החוק נכי רדיפות הנאצים אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור, ואנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אז אני מבקשת, חברי הכנסת שרוצים להצביע, נא לשבת.

נורית קורן: הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 22), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–8 – 39 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–8 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 39, אין מתנגדים, אין נמנעים.

איימן עודה: אני בעד.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נורית קורן: חברי הכנסת, יתאפשר לכם להצביע עכשיו בקריאה שלישית, אז זה בסדר.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: הצבעה על הצעת חוק רדיפות הנאצים (תיקון מס' 22) בקריאה שלישית.

נורית קורן: בבקשה, מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 7 בעד החוק – 47 נגד – אין נמנעים – אין חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 22), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 47, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון מס' 22), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: אני מזמינה את חבר הכנסת נחמן שי לברך.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בשמם של חברי חבר הכנסת מייקל אורן, איילת נחמיאס ורבין – –

נורית קורן: חברי הכנסת, קצת שקט באולם.

נחמן שי: – – ויוסי יונה, אני רוצה להודות לכנסת על כך שהיא אימצה את הצעת החוק שהצענו.

נחמן שי: הזכיר לי עכשיו ידידי מייקל אורן את המספרים, וכדאי שנשנן אותם: 189,000 ניצולי שואה חיים במדינת ישראל; 45,000 מהם מתחת לקו העוני.

נחמן שי: רבע; אפילו יותר מרבע.

נחמן שי: אנחנו יודעים שזו המצוקה של האוכלוסייה המבוגרת במדינת ישראל בכלל, אבל היא חמורה במיוחד בקרב הקבוצה הזאת של ניצולי השואה.

נחמן שי: אני באמת שמח שהייתה לנו הזדמנות לעשות תיקון קל, קטן ומאוחר, מפני שכל יום, כל יום שחולף אנחנו מאבדים עשרות מהם, בדרך הטבע, וטוב שיכולנו לעשות משהו לטובת אלה שעדיין נשארים אתנו, ולהצטער צער רב על אלה שנפרדים מאתנו.

נחמן שי: זה מחזיר רק את המעט, זה עושה צדק קטן, אבל צדק חשוב.

נחמן שי: ואני חושב שהמשימה שלנו בכנסת, של כולנו, בלי יוצא מן הכלל, מכל חלקי הבית הזה, זה להקדיש, ככל שאנחנו יכולים, מאמץ – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת, כבדו את חבר הכנסת שמדבר.

נורית קורן: קצת שקט.

נורית קורן: זה נושא כל כך חשוב.

נחמן שי: אין דבר.

נחמן שי: כבוד אין פה, התרגלתי.

נורית קורן: חברי הכנסת, חברי הכנסת, לשבת במקום, בבקשה.

נחמן שי: המשימה שלנו, נדמה לי – אחת מהן – המשימה שאנחנו מחויבים בה, כחברי כנסת, כאזרחים ישראלים, כבני-אדם, זה לסייע לאותם ניצולי שואה שחיים פה אתנו את שנותיהם האחרונות ולהקל ככל האפשר, כדי שהשנים האלה יעברו עליהם בכבוד הראוי לאנשים מבוגרים שעברו בחייהם פרקים קשים, קשים מאוד.

נחמן שי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אלי אלאלוף, שתמיד מגלה וגילה בעניין הזה נחישות ודבקות, ודחה את כל הטענות והמענות שהיו בפני הוועדה – והיו דיונים לא קלים – וחתר אל עבר המטרה בידיעה ברורה שהוא עומד להגיע אליה, והוא הגיע אליה בזמן.

נחמן שי: ובאמת, כל יום פה הוא יום קריטי.

נחמן שי: אני מודה לכל חברי הוועדה ולכם על ההחלטה שהחלטתם זה עתה.

נחמן שי: תודה רבה לך.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: [מס' מ/891; "דברי הכנסת", חוב' כ"ד, עמ' 12158; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 24), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: תציג את הצעת החוק – – –

אלי אלאלוף: – – –

נורית קורן: לא?

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: צהריים טובים.

אלי אלאלוף: גברתי יושבת-ראש הישיבה, ידידתי נורית קורן, חברי חברי הכנסת, אני מביא לאישור בקריאה שנייה ושלישית את תיקון פקודת הרוקחים (מס' 24), התשע"ו–2016.

אלי אלאלוף: התיקון הזה הוא תיקון שהתחיל בתקופתה של חברת הכנסת יעל גרמן כשרת הבריאות.

אלי אלאלוף: זה המשך.

אלי אלאלוף: לא היה צריך דין רציפות, היה צריך להמשיך לעבוד קשה.

אלי אלאלוף: אני חושב שהנושא, ההתמודדות עם הנושא הזה של מצב הרוקחות בארץ והרוקחים ובתי-המרקחת – הוא באמת היה זקוק לרענון, ובהתמודדות לא קלה.

אלי אלאלוף: יש פה בהצעה הזאת הרבה מאוד שינויים, כי באמת, לאורך זמן, בשנים האחרונות לא היה טיפול.

אלי אלאלוף: אנחנו התמודדנו עם הנושא הזה – –

נורית קורן: סליחה, אדוני.

נורית קורן: חברי הכנסת, כל מי שרוצה לדבר – תצאו מהאולם, זה לא יאה.

נורית קורן: זה לא יאה.

נורית קורן: אתם מדברים ושומעים אתכם, לא שומעים את חבר הכנסת אלי אלאלוף.

נורית קורן: בבקשה.

אלי אלאלוף: זה לא יפה לא לשמוע אותי.

אלי אלאלוף: סליחה.

אלי אלאלוף: – – מהיצרן המשווק, בתי-מסחר לתרופות, בעל הבית על בית-המרקחת, כי זו תופעה מאוד מיוחדת בארץ שלנו, שבתי-מרקחת כבר לא בבעלות רוקחים, ויש רוקח אחראי ועוזר רוקח.

אלי אלאלוף: עד עכשיו, עבירות שהיו בתחום הרוקחות היו עם עונש אחד ויחיד, ללא התחשבות בחומרה של העבירות שנעשו.

אלי אלאלוף: כיום יש לנו פקודת רוקחים עם שלל החלטות לגבי העונשים, בהתאם לחומרתם, בהתאם למעמדו של כל אחד מבעלי התפקידים בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שיש צורך במלחמה בפשיעה בתחום הפרמצבטיקה, שהיא תופעה מאוד נפוצה, לא רק באמצעות תרופות, אלא גם – – –

נורית קורן: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה יכול לשבת במקומך?

נורית קורן: אני מבקשת שם ממנהלי הסיעות קצת שקט.

נורית קורן: בבקשה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד שהחוק הזה, התקנות האלה, שעברו, דרשו יותר מ-70 שעות עבודה של צוות אדיר ומחויב, אז אנא, מי שרוצה להמשיך לדון – שזה יהיה בחוץ.

אלי אלאלוף: תכבדו את ההשקעה של החברים.

אלי אלאלוף: אנחנו חייבים להמשיך במלחמה בבעיות הפרמצבטיקה, כי זה ממש פשע, זה חלוקת חומר המסכן אנשים, ובמיוחד במקומות שאינם בכלל בתי-מרקחת, ואתם יודעים למה הכוונה.

אלי אלאלוף: אנחנו גם, כמו בתחומים אחרים שהיו לנו, כמו בחוק המזון, בדקנו כל אחד ואחד מבעלי התפקידים במערכת הזאת, ונקבעו עבור כל אחד מהם גם תחומי אחריות אבל גם תחומי ענישה וגם ענישה בהתאם.

אלי אלאלוף: אנחנו לא השארנו פה את האחריות כל-כולה על הרוקח האחראי; גם בעל הבית של בית-המרקחת וגם פונקציות נוספות שלא טופלו עד עכשיו קיבלו את הטיפול הנאות כדי למנוע פשע ועבירות קשות כלפי אזרחים.

אלי אלאלוף: אנחנו גם התייחסנו בפעם הראשונה – ואומרים לי שזה ייחודי בארץ – לנושא של מתן תרופה ללא מרשם בבתי-המרקחת.

אלי אלאלוף: אני דוגל בטיפול הזה, כי אני תמיד שוכח את התרופות שלי, איפה שלא צריך, ואז אנחנו נשארים, כפי שקורה לי כשבאים לכנסת, ארבעה ימים ללא תרופות.

יעל גרמן: אפשר גם מרשם אלקטרוני.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: עוד לא הגענו לזה, אני אגיד גם למה.

אלי אלאלוף: מתן תרופה ללא מרשם – בשלב זה לא הגענו ליכולת לעשות את זה בצורה אלקטרונית, מפני שרק 900 מבתי-המרקחת היום מחוברים לקופות-החולים, ולא רצינו להכליל את זה ללא היערכות נכונה.

אלי אלאלוף: אבל זה אפשרי היום, לפחות עד חמישה ימים, לקבל תרופה ללא מרשם.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין שזאת הפעם הראשונה – וזה בזכותו של השר ליצמן – שבתי-מרקחת הפועלים תחת המערכת המדהימה הזאת של גמילות חסדים ימשיכו ויפעלו בליווי מערכת בתי-המרקחת של משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: דבר אחד לא הצלחנו, והוא לא קל, הוא מאוד כבד: לא הצלחנו להטיל על מערכות הביטחון למיניהן – צה"ל, המשטרה, שירות בתי-הסוהר – פיקוח על בתי-המרקחת שלהם, והובטח לנו, אף-על-פי שדחינו את הסיכום כמה פעמים – דחינו את זה לעוד כמה חודשים, ואני מקווה שבכנס הבא נצליח לעשות את זה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות פה כמובן לחברי הוועדה, שעבדו בצורה בלתי רגילה, למנהלת הוועדה ענת כהן, ליועצות המשפטיות – ואנחנו שמחים שאצלנו, כל מי שבאה ללוות אותנו גם מגיעה, באמצע הדיונים, לחדרי הלידה –יעל סלנט והיועצות המשפטיות שהחליפו אותה, ליועצת ענת מימון, ליועצת המשפטית של משרד הבריאות, שגם כן, היא אחרי פעולה אדירה, לרוקח האחראי, שתפקידו הוגדר בצורה מאוד מאוד בסיסית ומסודרת, אייל, ולכל החברים והארגונים שהתלוו אלינו, גם אם חלקם נאבקו על האינטרסים שלהם, כמו הסתדרות הרוקחים ובעלי בתי-המרקחת למיניהם.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה היה דיון מאוד הגון.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שלנו היא ללא הסתייגות, בתמיכה מלאה, ולכן אני מזמין את החברים להצביע בקריאה שנייה וגם בשלישית.

אלי אלאלוף: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק הזאת, אין בה לא בקשות דיבור ולא הסתייגויות, ואנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת, חברים שרוצים להצביע, אנא שבו במקומותיכם.

נורית קורן: הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 24), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 1–47 – 36 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–47 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 36, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, ההצעה עברה בקריאה שנייה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית – הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 9 בעד החוק – 36 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 24), התשע"ו–2016, התקבל.

נורית קורן: בעד – 36, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 24), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: [מס' מ/1028, פ/2742/20; "דברי הכנסת", חוב' כ"ד, עמ' 12176 ועמ' 12177; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 177), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי, בשם יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נורית קורן: בבקשה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

שולי מועלם-רפאלי: גברתי, חברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני מתכבדת להציג בפניכם את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 177), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק הזאת היא מיזוג של הצעת החוק הממשלתית והצעת החוק הפרטית של חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ושלי, ואני מודה מכאן לחברנו יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף ולכל צוות הוועדה על קידום ההצעה החשובה הזאת במסלול מהיר לטובת המשפחות.

שולי מועלם-רפאלי: חוק הביטוח הלאומי [נוסח משולב], התשנ"ה–1995, קובע כי אם נפטר אדם ששולמה לו אחת הקצבאות המנויות בסעיף 310 לחוק, ישולם מענק פטירה לבן-הזוג של הנפטר, ובאין בן-זוג – לילדו.

שולי מועלם-רפאלי: מענק הפטירה הזה עומד כיום על סכום של כ-8,600 שקלים חדשים, והוא נועד לסייע למשפחה בתקופת ההסתגלות לשינוי בשל הפטירה ולהשתתפות בכיסוי הוצאות הקבורה, ימי השבעה, הקמת מצבה לנפטר, שבעדו שולמה הקצבה.

שולי מועלם-רפאלי: כיום לא משולם מענק בשל פטירתו של ילד נכה, כהגדרתו בסעיף 221 לחוק.

שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק שאנו מביאות לפניכם מוצע לקבוע כי גם במקרה פטירה של ילד נכה ישולם מענק הפטירה לפי סעיף 310 האמור למבוטח ששולמה לו גמלה בעד אותו ילד.

שולי מועלם-רפאלי: חשיבות העזרה, חברי וחברותי, למשפחות בשעת פטירת ילד – שעה קשה של שבר קשה – החשיבות לא תסולא בפז.

שולי מועלם-רפאלי: בהצעת החוק הזאת אנו חוזרים שוב על מחויבותנו לילדים הנכים ולמשפחותיהם – לחיים מלאים וחיים של כבוד – שאינה מסתיימת עם פטירתו הכואבת של הילד והיציאה לדרך של בחירה בחיים מתוך השבר והכאב הגדול.

שולי מועלם-רפאלי: להצעת החוק הזאת, כמובן, לא הוגשו הסתייגויות, ואני קוראת לכם לאשרה, כמובן, בקריאה השנייה והשלישית, ולהגיד את האמירה החשובה הזו לילדים הנכים שבקרבנו ולמשפחותיהם.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולם.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אם כן, להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 177), התשע"ו–2016, לא הוגשו בקשות דיבור ואין הסתייגויות, ואנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת, כל מי שרוצה להצביע – נא לשבת במקומו.

נורית קורן: אנחנו מצביעים בקריאה שנייה – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 10 בעד סעיפים 1–2 – 36 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 36, אין מתנגדים, אין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה, ואנחנו נעבור לקריאה שלישית.

נורית קורן: מי שרוצה להצביע, בבקשה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 177), התשע"ו–2016, בקריאה שלישית.

נורית קורן: בבקשה, מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 11 בעד החוק – 42 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 177), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 42, אין נמנעים ואין מתנגדים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שלישית, והיא תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: תבוא לברך חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, גברתי השרה, יש משהו סמלי, שכמעט במלאות שנה לכהונתי בכנסת, מכל הצעות החוק שאפשר, שנכון, שצריך להעביר, זאת הצעת החוק הראשונה שזכיתי להכניס לספר החוקים של מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: יושבים עכשיו וצופים בנו משה בניטה, אבא של נועם, פיני רבינוביץ, אבא של דסי, ויוליה בן-משה, אימא של לביא.

איילת נחמיאס ורבין: אתמול, בישיבת הוועדה שניהלה חברתי טלי פלוסקוב דיבר פיני רבינוביץ, אבא של דסי; 19 וחצי שנים והוא עדיין אבא של דסי רבינוביץ, בכל מאודו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא סיפר כמה הוא עדיין חי את זה, וכמה באמת, כמו שאמרה חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, כמה מתוך השבר הם חיפשו את הדרך לקום ולעשות למען אחרים, גם אם הם עצמם לא יכלו באותה העת לקבל את המענק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כשאתה מדבר עם הורים של ילדים שסובלים מנכות, ממחלה או מכל מוגבלות שהיא, ואתה שומע עד כמה החיים האישיים והכלכליים שלהם קרסו אל תוך עצמם ברגע שהילד שלהם או הילדה שלהם חלו או נפגעו, אתה לא יודע איך לחבק אותם.

איילת נחמיאס ורבין: וכאן באה המדינה – ותודה מקרב לב לשר חיים כץ, שנרתם לעניין הזה – באה המדינה ואמרה: אנחנו לא נותיר אתכם לבד בשיברון הזה; אנחנו נצטרך למצוא את הדרך יחד אתכם לצאת מהמשבר האישי הקשה הזה ומהמשבר הכלכלי שמתלווה אליו, כי תמיד אחד ההורים חייב להפסיק לעבוד – כמעט תמיד, זה נדיר שלא; אנחנו נראה איך אנחנו מושיטים לכם יד.

איילת נחמיאס ורבין: יש עוד המון המון דברים שצריך לעשות, השרה גילה גמליאל.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, אנחנו עוקבים כולנו, חברי חבר הכנסת איציק שמולי וחברים נוספים עוקבים אחרי המאבק של הורים לילדים חולי סרטן בהתמודדות הקשה שהם חווים.

איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה לספר לכם, סיימתי את הנאום שלי אחרי הקריאה הראשונה במשפט אחד – ואני מכירה אותך, אני יודעת שאת תזדהי אתו, ועוד רבים יזדהו כאן – וזה מה שכתבתי על הנייר שלי, על החוק, אחרי שהוא עבר אתמול בוועדה: במקום שבו נדרשת חמלה – שם חברי הכנסת חייבים להימצא.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם מקרב לב שעזרתם לי להעביר את הצעת החוק הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: אנחנו נעבור להצבעה – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: הצבענו, בירכה, הכול בסדר.

טלי פלוסקוב: ברכות.

טלי פלוסקוב: הודעה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן באולם?

טלי פלוסקוב: דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת, ממתינים לך, רק לך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: ההודעות הן עם הצבעות?

): חלק.

): נצביע בסוף.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, רק לציין לנו על מה כן צריך להצביע.

): אני אומר.

): זה בלי הצבעה.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום – לא היום, זה אתמול; לא, היום – כי ועדת החוקה, חוק ומשפט תדון בהצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126) (עבודת שירות – בדיקות סמים), התשע"ו–2016, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: הוועדה עובדת קשה מאוד.

טלי פלוסקוב: מרוב נושאים שהיא מטפלת בהם – – –

): נעלם לי נייר, אבל לא משנה.

טלי פלוסקוב: בואו ניתן ליושב-ראש הוועדה להתארגן.

): הודעה שנייה – גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה את הוועדות הבאות לדיון בהצעות חוק והצעה לסדר-היום: הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, בהצעת חוק שירותים פיננסיים חוץ-מוסדיים ובהצעות חוק נוספות – זה בגלל שהשם כל פעם משתנה – תדון בהצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, לשם הכנתה לקריאה שנייה ושלישית, ובהצעת חוק התכנון והבנייה (הוראת שעה) (תיקון – חובת מתן הקלה לתוספת דירות מגורים), התשע"ו–2016, מטעם חברי הכנסת אלי כהן ודוד ביטן, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הפנים והגנת הסביבה תדון בהצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – רישיון לישיבת ביקור של אמן במה), התשע"ו–2015, של חברי הכנסת איתן ברושי וקבוצת חברי הכנסת, לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

): ועדת הכספים תדון בהצעות לסדר-היום בנושא: היטל הרים – העלאת מחירי המים ליישובים הממוקמים בהרים, של חברי הכנסת חמד עמאר, עבדאללה אבו מערוף ויואל חסון.

): זה בלי הצבעה; ועכשיו הודעות עם הצבעה.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"א בכסלו התשע"ו, 23 בנובמבר 2015, להעביר הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת רועי פולקמן בנושא: הגברת הביטחון בציר עוקף-חוסן בעקבות האירועים הביטחוניים האחרונים לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את ההחלטה ולהעביר את ההצעה הנ"ל מוועדת החוץ והביטחון לוועדת הכנסת.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): הודעה שנייה בהצבעה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום ו' באדר ב' התשע"ו, 16 במרס 2016, להעביר הצעות לסדר-היום בנושא: אלפי מבוטחי הביטוח הסיעודי נזרקו לרחוב בחודש שעבר, לדיון בוועדת הכספים.

): יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ביקש להעביר את ההצעות הנ"ל מוועדת הכספים לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את ההחלטה ולהעביר את ההצעות הנ"ל מוועדת הכספים לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): הודעה שלישית בהצבעה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"ב באדר א' התשע"ו, 2 במרס 2016, להעביר הצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אורן חזן בנושא: השבת רכוש יהודי גזול ממדינות הערב והאסלאם, לדיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

): יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט ביקש להעביר את ההצעה הנ"ל מוועדת החינוך, התרבות והספורט לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את ההחלטה ולהעביר את ההצעה הנ"ל מוועדת החינוך, התרבות והספורט לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

): הודעה אחרונה, גם בהצבעה: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום י"ח באדר ב' התשע"ו, 28 במרס 2016, להעביר את הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

): יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה ביקש להעביר את הצעת החוק האמורה מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת המדע והטכנולוגיה.

): יש הסכמה של יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לעניין הזה.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את החלטתה ולהעביר את הצעת החוק הנ"ל מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת המדע והטכנולוגיה.

): אבקש את אישורה של הכנסת גם להמלצה זו.

): אלה ארבע הצעות להצבעה.

טלי פלוסקוב: הצבעה אחת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו נצביע על כל ההודעות בהצבעה אחת.

יואל חסון: למה?

יואל חסון: ואם אני רוצה – – –

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה אחת.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 12 בעד ההודעה – 28 נגד – אין נמנעים – אין הודעת יושב-ראש ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 28 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הודעות ועדת הכנסת אושרו.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים לסעיף הבא: צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: יציג את הצו יושב-ראש ועדת החוקה חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים – אם אפשר לעדכן.

ניסן סלומינסקי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ה–2015.

ניסן סלומינסקי: יש כמה ועדות – ואני כבר לא אכנס, מאחר שהציבור מכיר, ומי שלא מכיר, אני לא יודע אם ישים את לבו – יש כמה ועדות שחוברו יחדיו כדי ליצור את אותה ועדה שצריכה לדון בנושא.

ניסן סלומינסקי: הוועדה המשותפת הזאת מונה 29 חברי כנסת, ויש לה שני יושבי-ראש, חברי צחי הנגבי ואנוכי.

ניסן סלומינסקי: בדרך כלל שר הפנים צריך לקבל החלטה אם הוא רוצה להפעיל מאגר ביומטרי, ואם כן – איך המאגר הזה יהיה בנוי: אם זה יהיה רק מאגר של פרצופים, אם זה יהיה מאגר גם עם טביעות אצבע.

ניסן סלומינסקי: הוועדות המקצועיות המוסמכות בעניין קבעו כולן באופן ברור שאכן יש חשיבות למאגר, אבל הן נחלקו בעמדותיהן בשאלה איך יהיה המאגר בנוי: אם יהיה בו רק קלסתר פנים או גם טביעות אצבע.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, החוק שהסמיך את זה קבע גם תקופת פיילוט, שבה אנשים – בהתנדבות, לא על-פי חוק, אלא מי שרוצה – יוכלו לקבל תעודה ביומטרית וייכנסו למאגר.

ניסן סלומינסקי: תקופת הפיילוט הזאת הוארכה על-ידינו לפני כתשעה חודשים, ושר הפנים – – –

יואל חסון: כמה השתתפו בפיילוט?

ניסן סלומינסקי: נכון להיום זה מתקרב למיליון אנשים, לפי הדיווח שהיה.

ניסן סלומינסקי: השר סילבן שלום ביקש בזמנו ארכה של תשעה חודשים כדי ללמוד את הנושא, ואכן, היה דיון.

קארין אלהרר: אבל אי-אפשר ככה, כל פעם – – –

ניסן סלומינסקי: אני מסכים, מסכים, אז זה המשפט הבא שאני רוצה לומר.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, נתנו לו את זה, אבל גם אמרנו שאנחנו מקווים שזו תהיה הארכה האחרונה, כי יש מספיק זמן ויש מספיק נתונים לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: דא עקא, שיש עכשיו שר פנים חדש, השר דרעי, והוא נכנס למשרד, נדמה לי, לפני חודשיים, והוא התחיל ללמוד את הנושא.

ניסן סלומינסקי: כפי שהבנו מאנשי משרד הפנים שמטפלים בנושא, הוא אכן ישב עם הגופים, למד את זה, והוא כנראה – אני אומר שוב בזהירות, כי כך הם אומרים – כנראה קיבל החלטה שהמאגר ימשיך לפעול, אבל הוא לא החליט מה תהיה צורת המאגר.

ניסן סלומינסקי: יש חילוקי דעות בצוותים המקצועיים, ולכן הוא פונה אלינו ואומר: רבותי, אני לא הספקתי ללמוד את כל החומר, אני אצטרך לשמוע את כל הצדדים, לקבל החלטה שהיא החלטה הרת גורל, לטוב או לרע, כל אחד לפי תפיסת עולמו, שיכולה להשליך על העתיד על עם ישראל, או על אזרחי מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף – גם צריך לקבל החלטה על השימושים באותו דבר.

ניסן סלומינסקי: לכן אני זקוק לעוד פסק זמן, ולכן אני מבקש ארכה של עוד תשעה חודשים.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, מעל הבימה הזאת אני יכול להגיד שהצטערתי צער רב שכל הנושא הזה הגיע ברגע האחרון.

ניסן סלומינסקי: בשבוע שעבר הוועדה המשותפת הזאת קיימה דיון של כמה שעות, כשעוד לא הייתה לנו אפילו בקשה.

ניסן סלומינסקי: אתמול או שלשום קיבלנו את הבקשה וקיימנו הבוקר דיון בבקשתו של השר, ואני אומר – איך אומרים – כמה שאפשר, בלי נדר, עם כל הדברים האחרים, שאני מקווה בכל לב שזו הפעם האחרונה שמתבקשת ארכה בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: אין שום צורך, אלא אם כן חברי במחנ"צ או אולי ביש עתיד ייכנסו לקואליציה ויתחלף שוב שר הפנים, ושוב יבוא ויבקש שהוא רוצה ללמוד.

ניסן סלומינסקי: אבל מאחר שחברי הכנסת מחייכים, אני מבין שזה לא אופציה קיימת, אז אני מקווה שזו הארכה האחרונה – שהתבקשה – בנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: ושוב, שמענו גם בנושא של המאגר, שמענו גם את הנושא שמטריד את כולנו, ואני אומר שוב: גם אלה שבעד וגם אלה שנגד, וגם אלה שמתלבטים, כולם חרדים מאוד לנושא של אבטחת המידע ואבטחת המאגר, ושמענו גם מהנציגים – בשבוע שעבר מהשב"כ, וגם היום מהלוט"ר – שההגנה הטובה ביותר שמדינת ישראל יודעת לעשות כדי להגן על זה נעשתה לגבי המאגר הזה.

ניסן סלומינסקי: הם כל הזמן משפרים את הנושא, כך שנעשה המקסימום בעניין הזה, וכל אחד יכול להיות רגוע או לא רגוע, כל אחד לפי תפיסתו.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, לאחר דיון בנושא הוועדה המשותפת החליטה ברוב קולות להיענות לבקשתו של שר הפנים ולאפשר לו את המשך הפיילוט לעוד תשעה חודשים, זאת אומרת, עד תשעה חודשים.

ניסן סלומינסקי: הייתה בקשה מפורשת שלנו שהזמן יהיה כמה שיותר קצר.

ניסן סלומינסקי: לא ראינו לנכון לקצר את זה, אבל הבקשה היא שזה ייעשה כמה שיותר מהר, שלא נצטרך לנצל את תשעת החודשים.

ניסן סלומינסקי: לפי החוק, החלטת הוועדה המשותפת צריכה לקבל את אישור המליאה, ושוב אני אומר: אני פונה לחברי לאשר את זה.

ניסן סלומינסקי: כרגע אנחנו לא מאשרים לא את הביומטרי ולא שום דבר, אלא נענים לפנייתו של השר הממונה, שרואה את החשיבות ואת האחריות העצומה בהפעלה של דבר כזה, והוא מבקש זמן נוסף כדי לקיים את הדיון.

ניסן סלומינסקי: זהו.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי לאשר את הבקשה הזאת, כפי שהוועדה המשותפת אישרה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה ליושב-ראש ועדת החוקה ניסן סלומינסקי.

טלי פלוסקוב: יש לנו רשימת דוברים, רבותי.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: הרשימה כרגע סגורה, רבותי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אף-על-פי שלא ישנו יותר מדי אנחנו די מפוקסים, ואנחנו מבינים מה אנחנו עושים כאן.

חיים ילין: השיטה החדשה נקראת "תשעה חודשים".

חיים ילין: זה לא תשעה חודשי היריון שבסופם יש לידה; זה תשעה חודשים ששר יכול להיות שר הפנים, להתפטר, ושוב אנחנו מגיעים לעוד תשעה חודשים.

חיים ילין: זה לא יאומן, הדבר הזה.

חיים ילין: לפני תשעה חודשים היינו, והשר סילבן שלום, שר הפנים, ביקש ארכה של תשעה חודשים.

חיים ילין: דנו על הנושא.

חיים ילין: בסופו של דבר הודיעו לנו שאם לא יהיה ביומטרי, לא יהיה גם מאגר – ותכף אני אסביר – ובסופו של דבר הצבענו, ושוב אנחנו באותו סרט.

חיים ילין: אבל היום החכימו עוד יותר.

חיים ילין: מה אמרו לנו?

חיים ילין: אמרו לנו בקואליציה: חברים, זו הפעם האחרונה.

חיים ילין: אנחנו מבטיחים, זו פעם אחרונה.

חיים ילין: זה קצת מצחיק, כי זה מזכיר לי קצת את הילדים הקטנים שכל הזמן רוצים איזה קוביית שוקולד, והם אומרים: אבא, אימא, זו פעם אחרונה, פעם אחרונה שאני רוצה קוביית שוקולד.

חיים ילין: ככה נראה הדיון על הביומטרי.

חיים ילין: שלוש שעות למדנו, והיו מעט מאוד חברי כנסת – רוב חברי הכנסת היו מהאופוזיציה, לא מהקואליציה – והיום הדיון, ובסוף מרימים ידיים, ומגיע חבר הכנסת צחי ומודיע לנו – מה הוא מודיע לנו?

חיים ילין: אנחנו רוצים לתת צ'אנס לשר.

חיים ילין: זה הפטנט – לתת צ'אנס לשר.

עמר בר-לב: אחרון, אבל.

עמר בר-לב: אחרון.

חיים ילין: אחרון ודי, בלי דיון מהותי על המשמעות.

חיים ילין: אז תדעו לכם ככה: 1.

חיים ילין: משרד המודיעין מודיע שהוא לא מבין למה צריך ואיך מגינים – ככה הוא אומר, בדיון הקודם – למה צריך את המאגר; 1.

חיים ילין: הלוט"ר והמשטרה מודיעים שצריך את המאגר, בשביל שלא תהיה כפילות בתעודות, אבל לאחר מכן – לא צריך את המאגר; ובסוף, אני מודיע לכם, האמירה הכי חזקה ששמעתי שם, ממשרד ראש הממשלה, מהוועדה של הביומטרי שמודיעה: אין אפשרות למדינת ישראל להגן על מאגר הנתונים במאה אחוז; ולבסוף – 8 מיליון איש יהיו בתוך המאגר, כל תושבי מדינת ישראל, ואין מקום בעולם, אין מקום בעולם שיש בו מאגר כל כך גדול, שכל כך הרבה אנשים זקוקים.

חיים ילין: ובסוף – מלחמה בטרור.

חיים ילין: תמיד מפחידים אותנו.

חיים ילין: זו הבעיה: אם לא יהיה לנו הדבר הזה, לא נוכל לסכל את הטרור.

חיים ילין: ואז, לשאלתי: כשצריך שאילתה מהירה של המשטרה, של הלוט"ר, לתפוס פצצה מתקתקת – לאן הולכים?

חיים ילין: למאגר.

חיים ילין: איך יש קשר למאגר?

חיים ילין: אם יש קשר למאגר, המאגר הזה – ניתן לפרוץ אותו.

חיים ילין: וכבוד היושבת-ראש, לאמירה הכי חזקה, שיותר חשוב לשמור על המאגר מאשר לתפוס עוד מחבל – על זה אף אחד לא נותן תשובה; אף אחד – לא הקואליציה, לא השב"כ, לא המשטרה, לא הלוט"ר.

חיים ילין: תודה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: שוב תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מיקי רוזנטל: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש.

מיקי רוזנטל: איפה – אין – – –

טלי פלוסקוב: יש לנו שרה – – –

מיקי רוזנטל: לא, לא.

מיקי רוזנטל: לא השרה מטרידה אותי.

מיקי רוזנטל: השרה לא עסקה בעניין הזה.

מיקי רוזנטל: חשבתי שחבר הכנסת צחי הנגבי – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת סלומינסקי כאן.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת סלומינסקי כאן.

מיקי רוזנטל: טוב, לא חשוב.

מיקי רוזנטל: הוא לא מקשיב מי-יודע-מה.

ניסן סלומינסקי: אני מקשיב.

מיקי רוזנטל: חבר הכנסת סלומינסקי, אני רוצה להגיד לך: אפשר להילחם בטרור ולנצח את הטרור ולהישאר בן-אדם וחייל טוב, ואפשר ליצור תעודות זהות חכמות ולוותר על המאגר, אם אתה רוצה את ההקבלה.

מיקי רוזנטל: אבל אני לא רוצה בכלל להידרש לעניין המקצועי; אני רוצה לדבר אתך על משהו שמאוד מטריד אותי, ומטריד אתכם פחות, והוא המשאב הציבורי שנקרא זמן – וזמן שווה כסף, הרבה כסף.

מיקי רוזנטל: עשרות אנשים עוסקים בדבר הזה; הכנסת נדרשת בעניין הזה לישיבות חוזרות ונשנות שבהן מועלים אותם טיעונים.

מיקי רוזנטל: שנינו היינו בסרט הזה בכנסת הקודמת; יש איזה דז'ה-וו.

מיקי רוזנטל: כל הטיעונים נאמרו – רשות ההגירה ומשרד הפנים, והשב"כ, והזה – וכולם מדברים ואומרים את אותם טיעונים.

מיקי רוזנטל: צריך להכריע בסוף; צריך להכריע בסוף ולהחליט, אבל אי-אפשר לקיים שוב ושוב ושוב ושוב ושוב ושוב ושוב את אותם דיונים בגלל ששר כזה הלך הביתה בנסיבות מצערות, והיו בחירות, וכו' וכו', כי בסוף זה עולה לציבור הרבה מאוד כסף.

מיקי רוזנטל: ואין טיעונים חדשים.

מיקי רוזנטל: אין טיעונים חדשים.

מיקי רוזנטל: צריך לקבל החלטה.

מיקי רוזנטל: אני חושש.

מיקי רוזנטל: גם אתה חושש מכל מיני דברים.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה בכלל עכשיו להיכנס לדיון המקצועי.

מיקי רוזנטל: האם צריך תעודות זהות חכמות?

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: מדינת ישראל מאוימת?

מיקי רוזנטל: בוודאי.

מיקי רוזנטל: יש זיופים?

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: יש טרור?

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: הכול.

מיקי רוזנטל: יש שאלות מקצועיות, וגם אתה התייחסת לחלק מהן: האם צריך לכלול במאגר טביעות אצבעות או לא?

מיקי רוזנטל: האם צריך רק פנים?

מיקי רוזנטל: יש שאלות מקצועיות לגמרי.

מיקי רוזנטל: עכשיו, השר, שהוא מאוד חכם – גם השר הקודם היה חכם, ואני עמדתי פה בכנסת הקודמת ואמרתי: בדיון של שלוש שעות השר יכול לגמור, להחליט.

מיקי רוזנטל: שלוש שעות, לא צריך תשעה חודשים.

מיקי רוזנטל: למה נדרש?

מיקי רוזנטל: השר הקודם ביקש תשעה חודשים ולא הכריע, והשר הנוכחי – למה הוא מבקש תשעה חודשים אם אפשר לגמור את זה בשבוע?

מיקי רוזנטל: ואתה יודע שאפשר לגמור את זה בשבוע.

מיקי רוזנטל: ואתם – יש עניין של משאב ציבורי שאי-אפשר לזלזל בו.

מיקי רוזנטל: אי-אפשר לזלזל בו.

מיקי רוזנטל: הדבר הזה, אני לא יכול להעריך כמה זה עולה, אבל זה בוודאי עולה כמה עשרות מיליונים שנזרקו ככה, כי השר, אין לו – יש לו סדר עדיפויות אחר, חוץ מהמשאב הציבורי ששווה לכסף, והכסף הוא כאילו לא פקטור פה.

מיקי רוזנטל: בעשרות המיליונים שהדבר הזה עולה היינו יכולים לעשות עוד כמה דברים טובים בשביל עם ישראל.

מיקי רוזנטל: אדוני הנכבד מר – – –

ניסן סלומינסקי: – – – למעשה – – – ממשיך לבנות את המאגר הזה, לא – – –

מיקי רוזנטל: תקשיב, הזמן שאנחנו יושבים בוועדות האלה לא שווה?

מיקי רוזנטל: לא היינו יכולים לעשות משהו יותר טוב בשביל עם ישראל?

ניסן סלומינסקי: אבל זה – – –

מיקי רוזנטל: אבל די.

מיקי רוזנטל: די.

מיקי רוזנטל: יש דברים שהם מגוחכים.

מיקי רוזנטל: אתם עושים בדיחה מהדבר הזה.

מיקי רוזנטל: כמה דיונים אפשר לקיים על אותו הדבר?

מיקי רוזנטל: באמת, חלאס, נו.

מיקי רוזנטל: די, עזוב.

מיקי רוזנטל: וגם העניין הזה שבסוף – אתה יודע, הקואליציה מצביעה ככה, והאופוזיציה מצביעה ככה, ושנינו יודעים את התוצאות.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אבל היה שינוי.

מיקי רוזנטל: היה שינוי קטן, כן.

מיקי רוזנטל: ודווקא – השינוי המרכזי שהיה צריך להחליט היום זה להגיד: תודה רבה, כבוד השר, אנחנו מכבדים את זה; תביא את החלטה תוך חודש.

מיקי רוזנטל: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה.

מיקי רוזנטל: וזה מה שמתבקש, ולא ההצעה שהבאתם הנה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

דב חנין: תודה, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: קצת כבוד לכנסת.

דב חנין: עוד אנחנו מקיימים פה את הדיון על הארכה או אי-הארכה של הפיילוט של המאגר הביומטרי, ובעיתונות כבר התפרסמה ידיעה שהמאגר הביומטרי, הפיילוט – הוארך בתשעה חודשים.

דב חנין: אני רוצה להביע מחאה על הפרסום הזה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתי חברי הכנסת, המאגר הביומטרי הוא גם מיותר וגם מזיק, ואני אומר את הדברים כחבר כנסת שהתנגד למאגר הביומטרי מההצבעה הראשונה בכנסת, נדמה לי שזה היה ב-2008, ונדמה לי שהייתי היחיד שהצביע אז נגד המאגר הביומטרי.

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': סליחה, גם אני הצבעתי.

דב חנין: בהצבעה בקריאה הראשונה הייתי היחיד, אבל אחר כך היינו רבים נוספים.

שלי יחימוביץ': לא אחר כך, מהתחלה.

שלי יחימוביץ': אתה יכול להעניק לעצמך קרדיט, אבל גם לא להעליב אחרים.

דב חנין: חברת הכנסת יחימוביץ, לא על חשבון זמני.

דב חנין: מייד אחרי הדיון אשלח לך את הלינק על ההצבעה בקריאה הראשונה.

דב חנין: אני הצבעתי בה לבדי.

שלי יחימוביץ': בסדר גמור, אבל היו פה עוד כמה שנלחמו נגד החוק הזה.

דב חנין: אני בהחלט מעריך את כל אלה שהצביעו, הצטרפו ונלחמו נגד המאגר הביומטרי.

שלי יחימוביץ': לא צריך להעריך.

שלי יחימוביץ': אני רק – – –

דב חנין: המאגר הזה אכן מיותר.

דב חנין: המאגר הזה אכן מזיק.

דב חנין: נתחיל בשאלה למה הוא מזיק.

דב חנין: הוא מזיק קודם כול ברמה העקרונית – אנחנו לא רוצים לחיות בחברת האח הגדול.

דב חנין: אבל הוא מזיק גם ברמה המעשית.

דב חנין: הוא מזיק ברמה המעשית מכיוון שמאגר בסופו של דבר ייפרץ.

דב חנין: גם אם בונים סביבו חומות גבוהות, ככל שהחומה תהיה גבוהה, אפשר לבנות מולה סולם יותר גבוה.

דב חנין: לכן, ברגע שאנחנו מייצרים מאגר, אנחנו מייצרים מצב שבו הנתונים האישיים ביותר של אנשים – טביעות אצבע, תווי פנים – יהיו בעצם נחלת הכלל, יוכלו להגיע לידיים לא ראויות ולא רצויות ויגרמו לנזקים.

דב חנין: המאגר הביומטרי גם מיותר מכיוון שאפשר לקדם תעודות זהות חכמות גם בלי מאגר ביומטרי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הארכת הפיילוט מתבקשת על-ידי השר נוכח המצב שבו באמת באמת לא ברור למה צריך להמשיך לקיים את המאגר הזה.

דב חנין: רשויות המאגר הביומטרי ממליצות המלצות סותרות.

דב חנין: מצד אחד, יש המלצה ליצור מאגר שמכיל טביעות אצבע ותמונות פנים, ומצד שני, הממונה על היישומים הביומטריים מדבר על מאגר רק עם תמונות פנים ומדגיש את הסכנות שבשמירתן של טביעות אצבע; יש פערים בניהול תוכנית המבחן, תוכנית הפיילוט; לא ברור מה התקפות של הממצאים, בגלל שהם מתבססים על מערכת הביניים "להב"; לא ברורות שאלות של הבטחת איכות המסמכים; מערכת סורקי טביעות האצבע בלשכות הוחלפה, ולא ברור מה הן ההשלכות של ההחלפה הזאת על איכות ההרכשה.

דב חנין: וישנם פערים נוספים.

דב חנין: לא ברור הצורך במאגר גם נוכח השאלה כמה באמת הרכשות כפולות יש בתקופת הפיילוט.

דב חנין: אנחנו לומדים – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני.

דב חנין: – – שמספר נתוני ניסיונות ההתחזות בפועל מאוד מאוד מצומצם, ואם המספר הזה נכון – למה אנחנו באמת צריכים מאגר כל כך גדול, השקעות כסף כל כך משמעותיות וסיכונים כל כך גדולים, גם ברמה העקרונית וגם ברמה המעשית?

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

אראל מרגלית: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, המאגר הביומטרי לא יכול לשבת בידי הממשלה כי יש דרכים מאוד לא מתוחכמות לפרוץ אותו ולקחת את הזהות הביומטרית של כל אחד מהאזרחים שיהיו חלק ממנו.

אראל מרגלית: האופן שבו ממשלת ישראל בונה את המאגר הביומטרי – אני אסביר לכם את זה במטפורה.

אראל מרגלית: זה כאילו אתה אומר:

אראל מרגלית: אני רוצה לשים כור גרעיני במרכז העיר תל-אביב, ואני רוצה לשמור עליו.

אראל מרגלית: אבל מה?

אראל מרגלית: כשאתה שם את המאגר כמו שאתם חושבים לשים אותו כרגע, אין לכם שום ערובה כלפי שום אזרח שאתם מסוגלים לשמור על הזהות הביומטרית שלו.

אראל מרגלית: אני אגיד לכם עוד משהו: בתור ממשלה שעושה המון רעש על איך אתם נלחמים בטרור, שמים גדרות בירושלים ועושים דברים בחברון, אחד הדברים שאתם לא עושים זה שאתם לא מבינים את הטרור החדש של הרשת, את האופן שבו מידע נמצא שם, כדי לעצור את זה.

אראל מרגלית: מי שראה את הסרט Minority Report – אתם זוכרים?

אראל מרגלית: עם טום קרוז.

אראל מרגלית: היה כאילו – – –

מיכל בירן: אני ראיתי.

אראל מרגלית: היית יכול לראות את הפשע לפני שהוא מתרחש.

אראל מרגלית: זוכרים את זה?

אראל מרגלית: האמת, היום, עם העקבות שהרבה מאוד מהחבר'ה של "דאעש", מהחבר'ה פה שיוצאים לפיגועים, מהחבר'ה הצעירים, משאירים ברשת לפני שמבצעים את הפיגועים – האמת היא שבהרבה מאוד מהאסטרטגיות שאפשר היה לקחת, הממשלה נמצאת הרבה הרבה מאחור, ולא משתמשת בטכנולוגיות שקיימות היום בשוק האזרחי כדי לנחש מי מועד ומי חשוד בלצאת ולפגע, למי הוא קשור ואיך אפשר לנטרל את זה.

אראל מרגלית: אני אגיד יותר מזה: זה נורא נוח לנו שאנחנו מסתכלים על אחרים.

אראל מרגלית: אז תסתכלו רגע על הטרור באירופה ותראו כמה מהדברים שהתבצעו דובר בהם ברשת בכל מיני פורומים לפני שהם בוצעו, והאינטרפול ושירותי הביון האירופיים היו רחוקים מאוד מלהשתמש בדברים אלמנטריים.

טלי פלוסקוב: נא לסכם, אדוני.

אראל מרגלית: אני אומר לכם:

אראל מרגלית: כמו שהכורים הגרעיניים האזרחיים בבלגיה עומדים חשופים לא רק למתקפת טרור אלא למתקפת סייבר טרור, כך, להבדיל, המאגר הביומטרי יהיה חשוף לחלוטין, לצערי – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אראל מרגלית: – – ולכן ממשלת ישראל לא יכולה לבנות אותו לפני שהיא יודעת איך להגן על הנתונים של האזרחים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חברת הכנסת מירב בן ארי – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים עלה נושא וידוא ההריגה של החייל בחברון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנושא הזה, במקום לבוא ולהוקיע חד-משמעית, היה ויכוח בין פוליטיקאים, ורובם אפילו לא דיברו על החומרה של המעשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתמול נציג ממשלה, השר אופיר אקוניס, עלה לפה ודיבר על זה כעל מקרה; כל כך פשוט וכל כך קל מאוד לדבר, כי זה לא חיי אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המקרה היה מקרה של וידוא הריגה, ואני מעלה כמה תהיות, וצריך לראות מה לעשות אתן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: 1.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא היה צילום וזה לא היה מתפרסם, אז זה היה בדיוק מקרה, אף אחד לא היה מדבר עליו וזה לא היה עולה לכותרות ולא הייתה חקירה ולא הייתה שום בדיקה, כי – הרג פלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצילום הזה הוא שדחף את כל הנושא ודחף את האנשים לבוא ולקחת אותו למעצר ולחקור אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התובע הצבאי היום אומר שיש סתירות ותמיהות בגרסתו של החייל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התביעה במשפט הזה, בהארכת המעצר, נמנעת מלומר את סעיף העבירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם זה המשך של ההשפעה של הפוליטיקאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש משהו שהוא יותר חמור: האמבולנס שהגיע לשם עזב אותו מדמם על הרצפה ולא נתן לו טיפול – וקול צעקה עלה פה כשהיה מקרה של יהודים שנפצעו, ושאלו האם האמבולנס נתן את העזרה או לא נתן את העזרה, ולקחו את העובדים של האמבולנס, את האנשים באמבולנס הפלסטיני, לחקירות, למרות שההוראות וההנחיות היו שהם לא יכולים לקבל.

יואל חסון: כל מה שקרה לו קרה לו בגלל שהוא – – – פיגוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז תן לי להשלים, ואז תבין.

יואל חסון: הוא יכול היה לא לעשות כלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תן לי להשלים, ואז תבין.

יואל חסון: לא, שתדע למה הוא הגיע לסיטואציה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא צריך להגן על וידוא הריגה.

יואל חסון: אני לא הגנתי על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה צריך להפריד בין שני דברים.

יואל חסון: אני אומר לך רק כדי שתבין איך הוא הגיע לסיטואציה הזאת.

יואל חסון: הוא יכול היה להימנע מזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא זו הבעיה, אלא שמד"א מוציאים הודעה שהאנשים באמבולנס נהגו לפי ההנחיות, לפי הנהלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הכי קשה – לעזוב בן-אדם מדמם ולהגיד: זה לפי הנהלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפוליטיקאים שבאו לפה – אני רוצה להבין מה זה הקוד האתי שמדברים עליו בצה"ל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הקוד האתי זה רוב הציבור שאומר: כן תהרוג, הקם להורגך השכם להורגו, או שיש את החלק הזה שהסכנה כבר לא קיימת ואפשר לקחת את הבן-אדם, לטפל בו ולשפוט אותו?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד זמן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר – היום יש הפגנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברי כנסת מפה משתתפים בהפגנה לפני בית-המשפט הצבאי שבא בסך הכול לדון בהארכת המעצר.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, אי-אפשר עם הקוד הזה, עם המצב הזה, לדבר על מוסריות, כי כנראה מי שדחף לחקירה הזאת הוא רק הצילום, והרבה אנשים שהשאירו אותם מדממים – – –

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד משפט – – –

טלי פלוסקוב: לא, אני מבקשת לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – אז היו עוזבים אחרים מדממים עד שימותו.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

תמר זנדברג: אנחנו מתבקשים כאן היום להאריך בפעם השנייה בעצם תקופת מבחן, פיילוט, של דבר לא רק מיותר אלא מזיק ומסוכן, ושמו המאגר הביומטרי.

תמר זנדברג: אני לא יודעת אם כל חברות וחברי הכנסת יודעים.

תמר זנדברג: המאגר הביומטרי זה מאגר שבעתיד, אם כוונות הממשלה יצליחו – באופן כפוי, בכפייה על כל האזרחים, יהיה מאגר של אמצעי זיהוי ביומטריים – קרי, טביעת אצבע, תצלום פנים – של כולנו.

תמר זנדברג: מומחים כבר השוו את זה לכך שכל אחד ואחד מאתנו יתבקש לבחור ססמה אחת לכל החשבונות שלנו בחיים, כן?

תמר זנדברג: לבנק, למייל, לקופת-חולים, ביטוח לאומי, פייסבוק, ג'ימייל וכו' וכו' – ססמה אחת לכל החשבונות, ססמה שאי-אפשר להחליף, והיא תאוחסן במאגר ססמאות עם כל הססמאות של כל אזרחי המדינה, שיהיו מחויבים לכתוב את הססמה הזאת שם בכפייה.

תמר זנדברג: האם מישהו מאתנו היה מעלה על דעתו להסכים לדבר כזה?

תמר זנדברג: מובן שלא.

תמר זנדברג: אבל את טביעת האצבע, את תמונת הפנים שלנו, אנחנו ככל הנראה בקרוב ניאלץ לתת.

תמר זנדברג: אני לא אחזור על פארסת התקלות, כשלי האבטחה, היעדר השקיפות והניסיונות האלה לשפר נתונים ותוצאות של המאגר הביומטרי לקראת תום תקופת הפיילוט.

תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו מתבקשים להאריך אותו פעם נוספת.

תמר זנדברג: אני רק אגיד שמדובר למעשה במאגר שכבר מוקם בפועל בשיטת סלאמי – זוחלת.

תמר זנדברג: היום בוועדה המשותפת לחוקה, פנים וחוץ וביטחון התחוור לנו שבעצם דה-פקטו המאגר הביומטרי כבר מוקם, בניגוד גמור להחלטת הכנסת מלפני שתי כנסות, שהייתה להקים פיילוט בלבד – ולא בכדי: בגלל ביקורת ציבורית מאוד מאוד קשה ובגלל בעיות מאוד מאוד חריפות בהגנה על הפרטיות וכשלי אבטחה כמעט אינהרנטיים, כי אין מערכת מספיק טובה שאפשר לאבטח אותה בצורה כזאת שאדם לא יכול לפרוץ אותה.

תמר זנדברג: זה לא קיים.

תמר זנדברג: ולכן הוחלט ללכת על פיילוט, הוחלט ללכת על איזושהי תקופת ניסיון, שבמהלכה היו אמורים להיות מוצגים בפנינו – הכנסת, הציבור – שאלות כבדות משקל.

תמר זנדברג: למשל, שאלת נחיצות המאגר: האם צריך אותו בכלל?

תמר זנדברג: ועל כך יש סימן שאלה מאוד מאוד גדול.

תמר זנדברג: פעם אחר פעם באו גם נציגי משרד הפנים וגם נציגי המשטרה לוועדה והציגו לפנינו כביכול את הבדיקות האלה שנעשו, אלא שפעם אחר פעם עלה שבדיקת נחיצות אמיתית לא נעשתה.

תמר זנדברג: נשארה לנו רק הכוונה המקורית: להציג מאגר ביומטרי ויהי מה, ומחשבה שאנחנו נוכל לעבור לטייס אוטומטי.

תמר זנדברג: ולצערי הרב, בקשת האישור הזאת, ההארכה הזאת היום, היא חלק מאותו טייס אוטומטי, שמנסה לבסס את המאגר דה-פקטו, כעובדה קיימת, ואחר כך, משם הדרך למאגר הסטטוטורי תהיה קצרה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו צריכים לדחות את הבקשה להארכה נוספת, ואנחנו צריכים לדחות את המאגר הביומטרי כולו.

תמר זנדברג: זה דבר לא נחוץ, לא ראוי ומסוכן.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: שיהיה ברור, רבותי: מי שלא נמצא באולם – אני לא חוזרת על שמו.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי.

יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברות וחברי הכנסת, תראו, כמו תמיד – זה בדרך כלל סוף דצמבר; הפעם קיבלנו את זה בסוף מרס – מגיעה הממשלה ברגע האחרון, מהר מהר, בדרישה שאנחנו נאריך – לפעמים זה תקנות לולים, לפעמים זה דברים אחרים – שאם לא כן עכשיו הכול יתבטל, ירד לטמיון, ילך לאיבוד.

יעל כהן-פארן: ומה עשינו עם כל מה שקרה עד עכשיו?

יעל כהן-פארן: לא ברור מה יקרה.

יעל כהן-פארן: ואני באמת שאלתי בדיון שנערך הבוקר בוועדה המיוחדת: מה יקרה אם נעצור, אם לא תאושר ההארכה ונעצור את הכול?

יעל כהן-פארן: אז, רבותי, אני רוצה לומר לכם שלא קיבלתי שום תשובה; לא קיבלתי שום תשובה שסיפקה את דעתי, כי בעצם לא יקרה שום דבר.

יעל כהן-פארן: לא יקרה שום דבר.

יעל כהן-פארן: זה אומר שמה שנאסף בשנתיים ותשעה חודשים שבהם נערך הפיילוט – נאסף.

יעל כהן-פארן: את המידע – הרי מדוע מבקשים מאתנו היום תשעה חודשים נוספים?

יעל כהן-פארן: כי התחלפו שרים, כי היו פה פוליטיקות: זה היה צריך לעזוב, זה היה צריך להיכנס.

יעל כהן-פארן: אז השר הקודם ביקש תשעה חודשים, עכשיו נכנס שר חדש וגם הוא מבקש תשעה חודשים – מאוד נוח – ובינתיים ממשיכים לאסוף פרטים על אנשים כשבכלל לא ברור אם יש צורך בכך.

יעל כהן-פארן: ואתם יודעים מה?

יעל כהן-פארן: יותר מזה: די ברור מהדברים שעלו בוועדה שאת הנושא של טביעת אצבעות הולכים להוריד.

יעל כהן-פארן: זה לא הולך להיות במאגר הביומטרי.

יעל כהן-פארן: כמו שאני מבינה, הממונה על הנתונים הביומטריים במשרד הממשלה – אלה מסקנותיו, שאולי צריך רק את הפנים, רק את צילומי הפנים.

יעל כהן-פארן: אז בסופו של דבר אוספים כאן על אנשים מידע שמסכן אותם.

יעל כהן-פארן: בואו נשים את הדברים על השולחן: המאגר הביומטרי – זה לא דבר פשוט לאבטח אותו.

יעל כהן-פארן: היו כאן דוברים לפני, ואני רוצה להוסיף על דבריהם שיש 74 פרופסורים בתחום אבטחת מידע והצפנה שכולם חתמו על מכתב שאומר כמה המאגר הזה הוא מסוכן ומסכן את האנשים שנמצאים במאגר.

יעל כהן-פארן: ואין דבר כזה שהמאגר לא דולף; אין דבר כזה בעולם המידע שאנחנו חיים בו היום.

יעל כהן-פארן: וגם אם הוא יהיה בקופסה סגורה במרתף, בבונקר, אני לא יודעת איפה, אפשר יהיה להוציא את הנתונים; זו רק שאלה של כמה רוצים לשלם ולמי.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר נשאלה השאלה: האם המאגר הזה בכלל נדרש?

יעל כהן-פארן: האם זאת הדרך לקבל החלטה?

יעל כהן-פארן: ואנחנו יודעים שלא תהיה שום משמעות לאי-הארכה.

יעל כהן-פארן: לא תהיה שום משמעות.

יעל כהן-פארן: המאגר הקיים לא יימחק.

יעל כהן-פארן: ההחלטה יכולה להתקבל בנחת, בלי לחץ.

יעל כהן-פארן: 30 במרס, 31 במרס, חייבים לקבל החלטה – זה פשוט לא צריך להיות מקובל עלינו כאן בכנסת, שהשרים מגיעים: בואו, לחץ, לחץ; תחליטו, כי אין זמן, אנחנו אחרת נאבד את הכול.

יעל כהן-פארן: זה פשוט שקר.

יעל כהן-פארן: זה פשוט לא נכון.

יעל כהן-פארן: אנחנו לא צריכים לאשר את ההעברה הזאת, את ההארכה הזאת.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכולם להצטרף לכך.

יעל כהן-פארן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: לרשותך עד שלוש דקות, אדוני.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, כבר ברור שהממשלה הסתבכה עם העניין הזה של אמצעי הזיהוי הביומטריים, וזה עובד לפי העיקרון שאחרי שמשקיעים כסף, קצת כסף, אז משקיעים הלאה כסף טוב יותר ושוקעים בבוץ.

נחמן שי: מלכתחילה העניין הזה לא היה בשל, ומשרד הפנים ידע את זה.

נחמן שי: אבל היו כל מיני לחצים, ולכן עבדו בשיטת הסלאמי: חותכים עוד קצת, עוד קצת מתקרבים, מתקדמים, ועכשיו מגיע השר ואומר: רגע, אני רוצה להמשיך ולהאריך את תקופת הניסיון.

נחמן שי: זאת תקופת הניסיון הכי ארוכה שאני מכיר לאיזה פרויקט, כי לא יודעים מה לעשות: לסגת אי-אפשר; חלק גדול, חלק מהאוכלוסייה כבר מתנהל עם דרכונים ביומטריים וכדומה, וכבר אנחנו רואים את התורים בלוד.

נחמן שי: זה כבר בדרך.

נחמן שי: מצד שני, יש כנראה ספקות מאוד מאוד רציניים.

נחמן שי: הזכירה ידידתי יעל כהן-פארן את אותו מכתב שקיבלנו בשעתו, כשיצאנו לדרך, של למעלה מ-70 מומחים בלתי מעורערים לעניין הזה שאמרו:

נחמן שי: תעצרו רגע לפני שאתם גורמים את הנזק הזה, מתוך ידיעה מה ההשלכות הצפויות ושל דליפת מידע וכו', גם בהיבטים הביטחוניים, גם בהיבטים האזרחיים.

נחמן שי: יש פה ממש שדה מוקשים.

נחמן שי: אבל הוחלט ללכת עם זה קדימה; שר הפנים לקח על עצמו.

נחמן שי: בינתיים כבר התחלף שר הפנים, ועכשיו יש שר פנים חדש, והוא כבר לא יכול לקחת את זה אחורה, אבל הוא גם לא רוצה לקחת את זה קדימה, אז הוא ממשיך בתקופת הניסיון הנצחית הזאת.

נחמן שי: אז בעניין הזה אני חושב שזו טעות.

נחמן שי: אם זה כיוון רע, עדיף לחתוך אותו עכשיו, לפני ששוקעים עוד ועוד בבוץ.

נחמן שי: ומילה נוספת, גברתי: לא שמעתי שזה נאמר ולא היו לנו הרבה הזדמנויות, גם מפה, להזכיר את הקצין הדרוזי מוניר עמאר, תת-אלוף, שנהרג ביום שישי האחרון בתאונת מטוס.

נחמן שי: ביום ראשון רבים נכחו בהלוויה שלו ורבים הבינו את הנזק ואת הכאב הגדול שנגרם גם לעדה הדרוזית וגם לצה"ל כתוצאה ממותו.

נחמן שי: אני לא יכול לבוא בטענות אליו; זה הדבר שהוא הכי אהב לעשות – הוא אהב לטוס, הוא טס.

נחמן שי: הוא נהנה בוודאי, ועד רגעיו האחרונים בוודאי חש את אותה תחושה נהדרת של אדם שמעופף וטס מעל האדמה ורואה דברים שאנחנו לא תמיד רואים.

נחמן שי: חבל מאוד, כי נלקח מצה"ל קצין מעולה, גם עם עבר מזהיר וגם עם עתיד מזהיר, וגם נציג בכיר של העדה הדרוזית, שאנחנו כל כך גאים על השותפות אתה, אבל לא תמיד יודעים לתת לזה את הכיסוי הראוי – דבר שצריך לדון בו בהזדמנויות אחרות.

נחמן שי: למשפחת עמאר ולכל העדה הדרוזית אני רוצה לשלוח מפה את תנחומי, ואני מאמין שאת תנחומי הכנסת כולה.

נחמן שי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – אחרונת הדוברים, חברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון חבר הכנסת צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

עמר בר-לב: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

עמר בר-לב: יש כאן שתי שאלות – שאלה אחת:

עמר בר-לב: האם צריך מאגר ביומטרי, כן או לא; ושאלה שנייה, לא פחות חשובה, זאת השאלה שמוצגת כאן על הדוכן היום: האם מאריכים בעוד שמונה חודשים את הזמן שבו יוחלט אם יהיה מאגר, כן או לא.

צחי הנגבי: עמר, תשעה חודשים.

עמר בר-לב: מה?

צחי הנגבי: תשעה חודשים.

עמר בר-לב: שישה חודשים?

צחי הנגבי: תשעה.

עמר בר-לב: תשעה, עוד יותר גרוע.

עמר בר-לב: תשעה חודשים.

עמר בר-לב: אני חושב שזו בעיה כרונית של הממשלה הזאת, ממשלה שקשה לה להחליט.

עמר בר-לב: היא לא מחליטה עד הרגע שאין לה ברירה.

עמר בר-לב: ואני חושב שתפקידה של הכנסת, במקום לעודד, אפשר לומר, את הרפיסות וחוסר היכולת להחליט של הממשלה הזאת, הכנסת תפקידה לבקר, ותפקידה, במקומות שצריך, לדחוף ולגרום לממשלה לקבל החלטות, גם אם הן החלטות קשות.

עמר בר-לב: ויכול להיות שזו החלטה קשה.

עמר בר-לב: אבל בשביל להחליט החלטות קשות צריך מנהיגים.

עמר בר-לב: אם שר הפנים איננו מרגיש את עצמו כמנהיג – ואני לא חושב שזאת הבעיה שלו – אז שיפנה את המקום שלו.

עמר בר-לב: אבל אם הוא מנהיג, ואם הוא מסוגל לקבל החלטות, כולל החלטות קשות, אז שיקבל החלטה ולא ידחה אותה.

עמר בר-לב: על מה אנחנו מדברים כאן?

עמר בר-לב: אנחנו מדברים על ניסוי שנמשך במקור, נדמה לי, שנתיים, אחרי זה הוארך בעוד שמונה חודשים, ובסך הכול יש קרוב ל-900,000 אזרחי מדינת ישראל – זאת אומרת, מבחינה סטטיסטית, זה הרבה מעבר לכל סטטיסטיקה, לכל ניסוי וניסיון שיכול להיות.

עמר בר-לב: יש את כל הנתונים שעל בסיסם אפשר לקבל החלטה, ויש מערכת שמבצעת את הניסוי הזה, ויש מנגנון במשרד הפנים.

עמר בר-לב: ולכן, אני לא חושב שעצם העובדה ששר הפנים התחלף זו סיבה להאריך בעוד תשעה חודשים את משך הניסוי הזה.

עמר בר-לב: ולכן, אני קורא לשר הפנים:

עמר בר-לב: ההחלטה הזאת אומרת עד תשעה חודשים; בוא תוכיח שאתה יודע לקבל החלטות קשות, גם אם בסופו של דבר, בניגוד לדעתי, ההחלטה הזאת תתקבל.

עמר בר-לב: קח לעצמך שבועיים – אתה יודע מה?

עמר בר-לב: אחרי פסח, עד יום העצמאות, חודש וחצי – ותקבל החלטה.

עמר בר-לב: אחרי שתקבל החלטה, אני מניח שיהיה דיון על הנושא עצמו כאן, בכנסת, וזאת אולי הדרך לנהל את הדברים ולבצע.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת וחברותי חברות הכנסת, אחד הספרים שחרותים בי מתחיל בתמונה מאוד מאוד שלווה, תמונה של אדם שקם בבוקר ויש לו מסך טלוויזיה מול העיניים.

יעל גרמן: ובמסך הטלוויזיה יש אימוני ספורט, אבל מהר מאוד אנחנו מבינים שהתמונה התמימה הזאת היא בכלל לא תמימה.

יעל גרמן: כי מסך הטלוויזיה הזה צופה בו במשך כל היום, אומר לו מה לעשות, מתי לאכול, את מי לאהוב, עם איזו מדינה אנחנו בשלום ואיזו מדינה היא אויב.

יעל גרמן: מסך הטלוויזיה הזה עוקב אחריו גם ברחוב וגם בבית.

יעל גרמן: זהו הספר "1984", שבו ג'ורג' אורוול מתאר את הסיוט של האח הגדול.

יעל גרמן: המאגר הביומטרי זה הנצחת האח הגדול והנצחת הסיוט של כל אחד ואחד מאתנו שיעקבו אחריו וידעו את כל הפרטים, ולא תהיה יותר צנעת הפרט.

יעל גרמן: ואתם יכולים לשאול אותי: מה, בפייסבוק לא נעלמה כבר צנעת הפרט?

יעל גרמן: כן, היא נעלמה.

יעל גרמן: גם בגוגל; וגוגל פלוס כבר עושה לנו אלבומי יום-הולדת ואלבומי תמונות בלי שאנחנו בכלל שואלים אותו; והיום אנחנו שמים את טביעת האצבע כדי לפתוח את הטלפון הסלולרי.

יעל גרמן: אבל זאת הבחירה שלנו, ובכל עת אנחנו יכולים לסגור – לסגור את הסלולרי, לסגור את גוגל פלוס, לצאת מהפייסבוק.

יעל גרמן: ברגע שלמדינה יהיו כל הפרטים שלנו, לא תהיה לנו יותר צנעת הפרט.

יעל גרמן: ואני שמה את הנושא הזה בגלוי על השולחן.

יעל גרמן: כן, אני גם חוששת מפריצה, שיפרצו למאגר הזה.

יעל גרמן: כן, זה באמת איזשהו אירוע אימים, שיפרצו למאגר הזה ארגוני טרור; מי יודע מה ניתן לעשות.

יעל גרמן: אבל לא מזה אני חוששת.

יעל גרמן: אני חוששת מכך שהמאגר הביומטרי, בניגוד למטרות שלו – ומייד אני אקרא – ישמש את כל ארגוני הביטחון לקיצורי דרך, ולכך שאפילו לא נדע שעוקבים אחרינו ושיודעים עלינו כל דבר.

יעל גרמן: ולכן, אני חושבת שכן, מדינת ישראל צריכה להפיק תעודות זהות חכמות לכל אחד ואחד מאתנו.

יעל גרמן: הגיע הזמן, כי לא ראוי ולא נכון, ואפילו מסוכן, שיגנבו לנו זהות או שתהיה לנו זהות כפולה.

יעל גרמן: וגם אם צריך לשם כך מאגר בתקופת ביניים, שיקימו מאגר עד שלכל תושבי המדינה תהיה תעודת זהות חכמה.

יעל גרמן: אבל לאחר מכן צריך שיהיה מנגנון השמדה אוטומטי, שהמאגר הזה ייעלם ולא יהיה ברשותו של אף גורם מדיני או ביטחוני.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יעל גרמן: כך עשו באנגליה.

יעל גרמן: ולסיום, אני רוצה להקריא לכם את המטרה של החוק, מטרה שהיום – –

טלי פלוסקוב: גברתי, זמנך תם, אז אני מבקשת – – –

יעל גרמן: – – התרחקו ממנה: קביעת הסדרים שיאפשרו זיהוי ואימות זהות של תושבי ישראל.

יעל גרמן: הקמת מאגר מידע שיכלול אמצעי זיהוי שניטלו לצורך שילובם במסמכי זיהוי.

טלי פלוסקוב: תודה.

יעל גרמן: כן לאמצעי זיהוי חכמים.

יעל גרמן: לא למאגר שיעקוב אחרינו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון יושב-ראש הוועדה המשותפת ליישומים ביומטריים חבר הכנסת צחי הנגבי.

צחי הנגבי: גברתי היושבת-ראש, רבותי חברי הכנסת, לפני תשעה חודשים בדיוק עמדתי כאן עם אותה אמירה, שלצערי לא היה לה הד, או לא הייתה לה השפעה בוועדה שבראשה אני עומד יחד עם חבר הכנסת ניסן סלומינסקי; במליאה אני לא יודע אם היא השפיעה, אבל כבר היו עמדות שונות מאשר היו בוועדה.

צחי הנגבי: והאמירה הייתה אז – והיא נכונה גם לרגע זה: אנחנו לא מצביעים, גברתי חברת הכנסת גרמן וכל הדוברים שלפנייך, לא מצביעים על הנושאים שעמדו במוקד הדברים שנשאתם.

צחי הנגבי: כי אני לא חושב שיש בקואליציה ראייה זהה של עתיד המאגר הביומטרי.

צחי הנגבי: אני יודע כעובדה – ושמעת זאת גם בוועדה היום, לפחות מחברת כנסת אחת, ובמידה מסוימת גם ממני – שיש לנו שאלות, תהיות, דילמות וגם אמירות שעומדות בסתירה לטקסט של החוק המקורי.

צחי הנגבי: אני רוצה להאמין שגם באופוזיציה אלה לא אנשים שמצוות איזה גורם אופוזיציוני מלומדה עונים אחריה אמן, אלא יש להם עמדות משלהם; חלק חושבים כך וחלק אחרת, והם לא מתייצבים כזה ראה וקדש בגלל ששר הפנים שייך לקואליציה, ולכן הם אינסטינקטיבית לא יכולים לתמוך בצו שהוא מבקש מאתנו לאשר.

צחי הנגבי: יבוא יום שאנחנו נעמוד כאן, קודם בוועדה אבל בעיקר כאן, במליאה, ונקיים דיון מצפוני, ערכי, ביטחוני ואזרחי עמוק, ונקבל החלטה שתייצג את עמדת הכנסת.

צחי הנגבי: ויכול מאוד להיות שאת ואני נהיה בדיוק באותו צד של המתרס הקוניוקטורלי שיהיה אז, כי גם אני לא קיבלתי עדיין מענה על השאלה אם ניתן לוודא באופן הרמטי וטוטלי שלא תהיה פריצה של המאגר.

יעל כהן-פארן: מה זה – – – מה זה מענה, יפרצו את זה – – –

צחי הנגבי: אין דבר כזה שאי-אפשר לתת מענה.

צחי הנגבי: אפשר לתת מענה שאי-אפשר, אבל אני לא קיבלתי מהשר – השר הוא הנושא באחריות, לא אף אחד מהאנשים שדוברים בוועדות השונות; הם מייעצים לשר.

צחי הנגבי: כשהשר יבוא ויציג בבוא היום – אני מקווה בתוך פחות מתשעה חודשים – את המסקנות שלו ואת הממצאים שלו, אני רוצה לקבל תשובה על השאלה הזאת.

צחי הנגבי: היא מטרידה אותי יותר מרוב הדברים שנאמרו כאן, מכל הסיבות שמובנות פה לכולם.

צחי הנגבי: אני לא קיבלתי תשובה מגורמי הביטחון – ויש כמה וכמה גוונים של גורמי ביטחון – מה המשמעות הביטחונית של המציאות החדשה שתיווצר על יכולות שקיימות למדינת ישראל, גם היכולות לסכל טרור וגם יכולות אחרות.

צחי הנגבי: הם כולם נמצאים בשלבי גיבוש העמדות שלהם.

צחי הנגבי: יכול להיות שאם היינו קובעים "דד-ליין" אחר מכפי שעד היום הכנסת קבעה להם אז כבר היינו מקבלים תשובות, אבל אלה השאלות שבסוף תכרענה, או צריכות להכריע, את השאלה שלפנינו, ולא, עמר ידידי, כמו שאתה אומר: צריך לקבל החלטות קשות.

צחי הנגבי: בעיני זה לא מבחן בכלל – – –

עמר בר-לב: היית נותן להם חודשיים – – –

צחי הנגבי: היכולת לקבל החלטות קשות היא מאוד חשובה, אבל המבחן של המנהיג הוא לקבל החלטות נכונות, לא קשות.

עמר בר-לב: בסדר, אז תן לו עוד חודש, תן לו עוד חודשיים.

צחי הנגבי: אז בא שר הפנים, שהוא אדם שלדעתי יודע לקבל החלטות וקיבל החלטות – –

נחמן שי: אבל הוא לא רוצה, הוא לא רוצה.

צחי הנגבי: – – והוא אומר: חבר'ה, אני כולה בתפקיד כמה שבועות – – –

נחמן שי: הוא יותר, אבל כמה זמן צריך?

נחמן שי: כמה?

נחמן שי: זה כבר כמה שבועות.

צחי הנגבי: רגע, אז אם השאלה היא כמה, זה כמו עם ברנרד שו.

צחי הנגבי: בוועדה שאני היום ניהלתי יחד עם ניסן רק חבר כנסת אחד מהצד הזה אמר: בואו נדבר על כמה.

עמר בר-לב: אני הצעתי חודשיים.

צחי הנגבי: חברת הכנסת שלי יחימוביץ, למשל, היא לא חברה בוועדה הזאת, אבל אני בטוח שאם היא הייתה מגיעה היא הייתה אומרת: מה כמה?

צחי הנגבי: כלום.

צחי הנגבי: כי יש לה עמדה חד-משמעית מזה שנים, או כמה שזה – – –

נחמן שי: כמה זמן לסגור?

נחמן שי: כמה זמן להחליט?

צחי הנגבי: – – – ורבים אחרים בוועדה עמדו כך.

מרב מיכאלי: אקוניס יותר משכנע ממך בפיליבסטר.

צחי הנגבי: היא הוציאה אותי מהריכוז.

עמר בר-לב: צחי, לי אין עמדה חד-משמעית, אבל צריך להחליט.

עמר בר-לב: אז צריך עוד חודשיים – שיקבל עוד חודשיים, למה לא?

צחי הנגבי: אוקיי, אז הוא רוצה תשעה חודשים.

עמר בר-לב: למה תשעה חודשים?

צחי הנגבי: אז שוב, אם הוויכוח היה אם זה תשעה, שבעה או שישה, זה סוג אחר.

צחי הנגבי: החברים שלכם בוועדה נשאו את נאומיהם הנמלצים כנגד קיומו של המאגר.

צחי הנגבי: זה בסדר, אבל זו לא ההצבעה היום, וגם לא הדיון כפי שהיה צריך להיות.

צחי הנגבי: עכשיו אני רוצה לשאול שאלה את עמר; אני בטוח, כמי שמכיר אותך, שהתשובה שלך תהיה כנה:

צחי הנגבי: קורה אסון ויש ממשלת אחדות, ואדוני, קורה לו אסון והוא לא שר הביטחון, הוא שר הפנים, ואתה מתבקש לקבל החלטה.

צחי הנגבי: אתה רוצה להגיד לי שאתה תקבל החלטה, עמר, אתה רוצה להגיד לי שאתה תקבל החלטה בלי לבקש זמן – שאתה תקבע אותו, כמה אתה צריך – –

עמר בר-לב: שעתיים.

צחי הנגבי: – – אבל זמן ללימוד הנושא?

עמר בר-לב: שעתיים.

עמר בר-לב: כל כך הרבה אנשים לקחו כל כך הרבה זמן – – –

צחי הנגבי: אם אתה אומר לי שעתיים, אז אני רוצה – – –

מיקי רוזנטל: כמה זמן צריך?

מיקי רוזנטל: שלושה ימי דיונים.

מיקי רוזנטל: שלושה.

עמר בר-לב: אוקיי, לא שעתיים.

עמר בר-לב: שבועיים.

מיקי רוזנטל: כמה ימים צריך?

מיקי רוזנטל: שלושה, צחי.

צחי הנגבי: אני מקווה שכשהיית מצביא ביקשת קצת יותר זמן להיערכות.

שלי יחימוביץ': כל מה שהיה קודם לא נחשב?

מיקי רוזנטל: צחי, שלושה ימים.

מיקי רוזנטל: קח שבוע, קח חודש.

שלי יחימוביץ': לא נכון.

שלי יחימוביץ': היה ונגמר – – –

מיקי רוזנטל: יש המשאב הציבורי, הכסף.

מיקי רוזנטל: יש לזה משמעות.

צחי הנגבי: תראו, אני יכול להעיד על עצמי שאני אדם שמקבל החלטות מהר יחסית.

צחי הנגבי: אני לא זוכר שמרחתי בחיים שלי.

צחי הנגבי: אני 30 שנה בפוליטיקה, שמונה שנים שר, תפקידים ביצועיים לא מעטים, ואני לא זוכר שהייתה איזו החלטה שמישהו האשים אותי שהתמסמסתי בה.

צחי הנגבי: בנושא הספציפי הזה אני חייב לומר לכם – – –

טלי פלוסקוב: צחי.

צחי הנגבי: אני לא מוגבל בזמן.

טלי פלוסקוב: נכון, אתה לא מוגבל.

יובל שטייניץ: אתה רוצה ללכת – – –

צחי הנגבי: לא, בלי קשר, אני מסיים.

צחי הנגבי: אני, עד שראש הממשלה לא פה, אני לא – סליחה, אני אסיים.

צחי הנגבי: אני לא יכול לומר לך, עם יד על הלב, שאני קיבלתי תשובות על כל מיני שאלות ששאלתי לאורך ארבע–חמש השנים שאנחנו מלווים את הנושא – שלוש שנים, אני לא זוכר בדיוק כמה, נדמה לי שלוש שנים.

צחי הנגבי: רבותי, אני מבקש מהכנסת, בשם הוועדה שניסן סלומינסקי עומד בראשה ובשם הוועדה שלי, לאשר את בקשת שר הפנים לארכה של תשעה חודשים לתקופת המבחן, עד ל-31 בדצמבר שנה זו.

צחי הנגבי: תודה, גברתי.

צחי הנגבי: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת צחי הנגבי.

טלי פלוסקוב: איזו הצבעה הממשלה מבקשת?

צחי הנגבי: בעד, בעד.

טלי פלוסקוב: בעד אני יודעת.

טלי פלוסקוב: אלקטרונית או שמית?

טלי פלוסקוב: הצבעה אלקטרונית או שמית?

צחי הנגבי: רגיל.

טלי פלוסקוב: רגיל.

טלי פלוסקוב: אוקיי, אני מבקשת מחברי הכנסת – לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: אישור הצו.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 13 בעד הצו – 41 נגד – 32 נמנעים – אין צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 41, נגד – 32, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: צו הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע (תקופת מבחן) (תיקון), התשע"ו–2016, אושר.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/954; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' 4750; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק נתוני אשראי, התשע"ו–2015, לקריאה שנייה וקריאה שלישית, שקיבלה פטור מחובת הנחה.

טלי פלוסקוב: יציג את ההצעה יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל; בבקשה, אדוני.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, שרים, רשמות פרלמנטריות, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני ארצה, איך אומרים, קצת את סבלנותכם.

איתן כבל: החוק היה חוק מהמורכבים והקשים שהונחו, לפחות בתקופה האחרונה, בפני ועדת הכלכלה, ולשמחתי יכולנו לו.

איתן כבל: אני אתייחס לדברים בסוף התהליך, בסוף ההקראה.

איתן כבל: אבל אני מבקש קודם כול להקריא – את המהות של החוק.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק נתוני אשראי, התשע"ו–2016, שיזמה הממשלה.

איתן כבל: הצעה זו באה להחליף את חוק שירות נתוני אשראי, התשס"ב–2002, ולקבוע הסדר חדש להקמה ולפעילות של מערכת לשיתוף בנתוני אשראי של יחידים.

איתן כבל: להצעת החוק כמה מטרות: הגברת התחרות בשוק האשראי הקמעונאי, הרחבת הנגישות של האשראי, צמצום האפליה במתן אשראי וצמצום הפערים הכלכליים ויצירת בסיס מידע לא מזוהה שישמש כלי מחקרי לבנק ישראל לשם ביצוע תפקידיו.

איתן כבל: בהתאם למוצע, במאגר שיוקם ויתופעל בבנק ישראל ייכללו נתוני האשראי שיעידו על היכולת של מבקש האשראי לעמוד בהתחייבויותיו בקשר להחזר חובותיו.

איתן כבל: אלה נתונים הדרושים לכל נותן אשראי כדי להחליט אם לתת אשראי ובאילו תנאים, לרבות שיעור הריבית.

איתן כבל: כיום מידע זה מרוכז בעיקר בבנק שבו מנוהל החשבון של מבקש האשראי, אם יש לו חשבון.

איתן כבל: בהיעדר שיתוף במידע, אין באפשרות נותני האשראי האחרים להתחרות באופן ממשי בבנק שבו מנוהל חשבונו של מבקש האשראי ולהציע אשראי בתנאים אטרקטיביים יותר.

איתן כבל: הצעת החוק שבפניכם מתמודדת עם תופעה זו באמצעות הקמת מאגר שיתוף בנתוני אשראי.

איתן כבל: החוק הקיים מבחין בין נתונים שליליים – נתונים שלרוב גם מתפרסמים על-פי דין – המעידים על אי-עמידה בפירעון תשלומים, כגון צו פשיטת רגל, לבין נתונים חיוביים, המעידים על עמידה בהתחייבויות ובהחזר חובות.

איתן כבל: בחוק הקיים איסוף הנתונים החיוביים למאגר הותנה בהסכמת הלקוח, אלא אם כן יש לגביו נתונים שליליים.

איתן כבל: מטבע הדברים, אנשים אינם נוטים לתת מיוזמתם הסכמה לאיסוף מידע עליהם, מה גם שלמי שיש לו מידע לגבי לקוחות אין עניין לשתף אחרים במידע שברשותו.

איתן כבל: סיבה זו, בין היתר, הובילה לכך שהחוק הקיים לא הביא להתפתחות מערכת רצינית ומשמעותית של שיתוף בנתוני אשראי, ונראה שבשל כך גם לא התפתחה תחרות ממשית בשוק האשראי הקמעונאי.

איתן כבל: השינוי המרכזי והדרמטי שיש בהצעת חוק זו ביחס לחוק הקיים הוא שינוי ברירת המחדל: מוצע שכל המידע על הלקוחות יועבר למאגר וממנו ללשכות האשראי באופן אוטומטי, אלא אם כן הלקוח ביקש מבנק ישראל שלא ייאסף עליו המידע, או שייאסף למאגר אך לא יימסר ללשכות האשראי.

איתן כבל: ועדת הכלכלה הייתה מודעת לקשיים שהמודל שבפנינו מעורר בהיבט של הגנת הפרטיות, שהיא זכות יסוד חוקתית.

איתן כבל: עם זאת, הגענו למסקנה שהתכלית של יצירת תחרות של ממש בשוק האשראי הקמעונאי מצדיקה את שינוי כללי המשחק, תוך הוספת הוראות שיפחיתו את הפגיעה האמורה ויחזקו את ההגנה על הפרטיות, ולכך אתייחס בהמשך.

איתן כבל: מדובר בהצעת חוק מורכבת הכוללת פרטים רבים.

איתן כבל: אגע אפוא בקצרה בסוגיות המרכזיות שנדונו בוועדה בלבד.

איתן כבל: השחקנים המרכזיים המשתתפים במערכת שיתוף נתוני האשראי הם הממונה על שיתוף בנתוני האשראי בבנק ישראל, מקורות המידע המעבירים מידע למאגר, לשכות האשראי, משתמשים בנתוני אשראי, נותני האשראי ומיופי כוח בתמורה; אל מול כל אלה עומדים הלקוחות: יחידים, לרבות בפעילותם כ"עוסק", שהם למעשה כל אחד ואחת מאתנו.

איתן כבל: כמה מילים על כל אחד מהשחקנים שמניתי: הממונה על שיתוף בנתוני אשראי – הממונה הוא האחראי בבנק ישראל על השיתוף בנתוני – – –

קריאה: למה היחידים – – –?

איתן כבל: מוצע שהממונה יהיה האחראי בבנק ישראל לשיתוף בנתוני האשראי.

איתן כבל: מוצע שהממונה ימונה ישירות על-ידי נגיד בנק ישראל ויהיה כפוף לו.

איתן כבל: הממונה לא חייב להתמנות מעובדי הבנק, אך כשיתמנה, יהיה עובד בנק ישראל.

איתן כבל: כדי להבטיח את תקינות פעילות מערכת השיתוף בנתוני אשראי, החוק המוצע מצייד את הממונה בסמכויות רבות נוסף על סמכויות לתת הוראות ולפקח על לשכות האשראי, על המשתמשים בנתוני האשראי, על נותני האשראי ועל מיופי כוח בתמורה.

איתן כבל: על כל אלה הממונה יוסמך גם להטיל עיצומים כספיים בשל הפרת החוק, התקנות, הכללים או ההוראות.

איתן כבל: הממונה גם אחראי לטיפול בתלונות הציבור.

איתן כבל: מקורות המידע – בהתאם למוצע, מקורות המידע יזרימו את המידע למאגר.

איתן כבל: חלק ממקורות המידע חייבים להעביר מידע למאגר, וחלק רק רשאים לעשות כן.

איתן כבל: הצעת החוק המקורית כללה קבוצה של מקורות מידע שחייבת להעביר מידע למאגר, הכוללת מקורות מידע ציבוריים – בתי-משפט, בנק ישראל, לשכות ההוצאה לפועל והכנ"ר, וכן הבנקים ומנפיקי כרטיסי החיוב.

איתן כבל: הוועדה סברה שלא די בכך.

איתן כבל: ביקשנו להטיל את החובה על מקורות מידע נוספים, שהמידע שבידם צפוי להעשיר את המאגר דווקא בנתונים חיוביים על לקוחות.

איתן כבל: חיפשנו מקורות שיש בידם נתונים על לקוחות שלא קיימים כיום במאגר – כי אין להם, למשל, חשבון בנק – או מקורות מידע שיכולים להוסיף נתונים חיוביים על לקוחות שעיקר המידע הקיים עליהם היום הוא שלילי.

איתן כבל: נתונים חיוביים אלה יאפשרו לאותם לקוחות לקבל אשראי באופן מכובד, בתנאים משופרים לעומת תנאי האשראי בשוק האפור.

איתן כבל: מנגד, ברור לנו כי ככל שמרחיבים את המידע הזורם למאגר גובר החשש לפגיעה בפרטיות הלקוחות.

איתן כבל: מלאכת האיזון בעניין עדינה ביותר.

איתן כבל: בסופו של דבר הוסכם כי הגופים הנוספים שמוצדק לחייב אותם להעביר מידע למאגר הם בנק הדואר וגופים חוץ-בנקאיים הנותנים אשראי בהיקף שייקבע בתקנות.

איתן כבל: הובהר כי בהיקף האשראי לא יובא בחשבון היקף ההלוואות שגופים אלה נותנים כנגד כספי עמיתים או מבוטחים.

איתן כבל: התלבטנו מאוד בנוגע להעברת מידע למאגר על-ידי חברות התשתית.

איתן כבל: הממשלה הציעה במקור כי חברות תשתית – חברת החשמל ותאגידי המים – יחויבו להעביר מידע למאגר, מתוך תפיסה שבידי מקורות אלה קיים מידע חיוני על לקוחות.

איתן כבל: בתום הדיונים החלטנו שהמידע שבידי תאגידי המים אינו מספיק אמין כדי להצדיק את העברתו למאגר.

איתן כבל: התלבטות דומה הייתה לנו גם לגבי חברת החשמל.

איתן כבל: לבסוף החלטנו להותיר אותה כמקור מידע שחייב להעביר מידע למאגר, אך קבענו כהוראת מעבר כי שר המשפטים, שר האוצר או הנגיד יכולים, כל אחד מהם, לדחות את הכניסה לתוקף של הוראות החוק בנוגע לחברת החשמל לתקופות של שנתיים בכל פעם, וכי בכל מקרה יש להביא לאישור ועדת הכלכלה, לפני הכניסה לתוקף, תקנות לעניין נתוני האשראי שתעביר חברת החשמל למאגר.

איתן כבל: אם הוועדה לא תאשר את התקנות, חברת החשמל תוחרג מהחוק.

איתן כבל: לשכות האשראי – מדובר בגופים פרטיים שתהיה להם גישה למאגר, והם למעשה הגורם המקשר בין נותני האשראי לבין המידע שבמאגר.

איתן כבל: בשל התפקיד המרכזי של לשכות האשראי בהפעלת מערכת שיתוף הנתונים, מוצע לקבוע כי פעילותן תמשיך להיות בפיקוח, וכי מתן השירותים על-ידן יהיה מותנה בקבלת רישיון מאת הממונה.

איתן כבל: מוצע לקבוע כי לשכות האשראי יהיו רשאיות לתת רק את השירותים המותרים לפי החוק המוצע, או לתת שירותים נוספים במסגרת עיסוק אחר אם הנגיד קבע זאת בכללים.

איתן כבל: השירותים המותרים לפי החוק הם הפעלת שירות נתוני אשראי – עריכת דוח אשראי, מתן חיווי אשראי ומסירת דוח ריכוז נתונים ללקוח או למיופה כוח בתמורה.

איתן כבל: נוסף על כך, הלשכה תהיה רשאית לתת שירותים המתבססים על שירותים אלה, ובכלל זה לתת לנותן אשראי או ללקוח דירוג אשראי ולייעץ להם בנושאים מסוימים שפורטו בחוק המוצע.

איתן כבל: לצורך דירוג אשראי ומתן חיווי אשראי, על לשכות האשראי לפתח מודלים סטטיסטיים, ולשם כך מוצע לאפשר להן לקבל גישה ישירה למידע לא מזוהה שקיים במאגר, כלומר מידע שלא ניתן לזהות באמצעותו במאמץ סביר מיהו הלקוח.

איתן כבל: בהקשר זה מוצע כי לעניין המודל הסטטיסטי, וכן לעניין דירוג אשראי וחיווי אשראי, הלשכה לא תהיה רשאית להתחשב בנתונים לא רלוונטיים כגון מין, גיל, נטייה מינית, דת, גזע ומצב בריאותי או משפחתי.

איתן כבל: על מנת להגן על האינטרסים של הלקוחות, הוספנו הוראה שלפיה לשכת אשראי לא תוכל להתנות שירות אחד שלה במתן שירות אחר, וכן הסמכנו את הנגיד, אם ימצא הצדקה לכך, לפקח על כלל המחירים שתגבה הלשכה בעד השירותים שהיא מספקת.

איתן כבל: משתמשים בנתוני אשראי ונותני אשראי – חבר הכנסת שמולי, לא לנקר.

איציק שמולי: אני אעמוד.

איתן כבל: תעמוד.

איתן כבל: משתמשים בנתוני אשראי ונותני אשראי – החוק מבחין בין נותני אשראי שיהיו רשאים לקבל מהלשכה נתוני אשראי באמצעות דוח אשראי, והם מוגדרים "משתמשים בנתוני אשראי", לבין נותני אשראי שיהיו רשאים לקבל מהלשכה רק חיווי אשראי.

איתן כבל: ארחיב מעט בעניין זה.

איתן כבל: דוח אשראי – דוח אשראי כולל את נתוני האשראי לגבי הלקוח בשלוש השנים האחרונות.

איתן כבל: לא כל נותן אשראי רשאי לקבל דוח אשראי, אלא רק מי שנכלל בהגדרה "משתמשים בנתוני אשראי", שהם בעיקר נותני אשראי המעבירים מידע למאגר על כלל לקוחותיהם ואינם נותני אשראי בסיכון נמוך.

איתן כבל: חשוב לציין כי כתנאי לקבלת דוח אשראי נדרשת הסכמה מפורשת של הלקוח לכך שלשכת האשראי תמסור לנותן האשראי נתונים לגביו.

איתן כבל: חיווי אשראי – חיווי אשראי הוא שירות שנותנת לשכת אשראי לכל נותן אשראי, ובמסגרתו היא מחווה את דעתה אם נכון מבחינתה לסרב או להיענות לבקשת ההלוואה.

איתן כבל: נותן ההלוואה אינו נחשף בהליך זה לנתוני האשראי הגולמיים, למעט אלו המתפרסמים על-פי דין או הקשורים אליהם.

איתן כבל: לשכת האשראי מקבלת את המידע, מעבדת אותו ומשיבה לנותן האשראי ב"כן" או "לא".

איתן כבל: לשני שירותים אלה נוסף שירות שלישי, והוא דוח ריכוז נתונים.

איתן כבל: דוח זה כולל את כל המידע על הלקוח הנמצא במאגר, והלקוח זכאי לקבלו פעם בשנה גם ללא תשלום.

איתן כבל: הלקוח יכול לבחור לקבל דוח ריכוז נתונים רגיל, הכולל את המידע בשלוש השנים האחרונות בלבד, או דוח ריכוז נתונים מלא, המתייחס לעשר השנים האחרונות.

איתן כבל: בכל מקרה, את דוח ריכוז הנתונים יכול הלקוח לקבל הן ישירות מבנק ישראל והן באמצעות לשכת אשראי או מיופה כוח בתמורה.

איתן כבל: מיופה כוח בתמורה – מדובר למעשה במתווכים בתשלום המשמשים זרועם ארוכה של הלקוחות לבירור תנאי הלוואה אל מול נותני האשראי השונים.

איתן כבל: מאחר שמיופי הכוח האמורים נחשפים לנתוני האשראי של הלקוחות, נקבעו לגביהם הוראות שונות.

איתן כבל: אבקש עתה לעבור לסוגיות שהקדשנו להן תשומת לב וזמן רב בדיוני הוועדה – סוגיית אבטחת המידע וסוגיית הגנת הפרטיות.

איתן כבל: הגנת הפרטיות ואבטחת המידע – אבטחת המידע שבמאגר היא סוגיה העומדת בפני עצמה.

איתן כבל: קיימנו דיונים פומביים בנושא ואף דיונים מצומצמים בלשכתי.

איתן כבל: נחה דעתי שהגורמים הרלוונטיים בבנק ישראל ומחוצה לו יקצו את המשאבים הדרושים להבטיח, ככל הניתן, שהמידע שבמאגר לא יגיע לידי זרים.

איתן כבל: הסוגיה שהטרידה את מנוחתנו הייתה דווקא ההגנה על הפרטיות של הלקוחות.

איתן כבל: הקמת מאגר מרכזי של מידע כה רב על אזרחים ומסירת מידע זה לגורמים פרטיים מהוות פגיעה משמעותית בפרטיות.

איתן כבל: בהצעת החוק המקורית אומנם היו הוראות שונות אשר נועדו להגן על הפרטיות, אך הרגשנו שלא די בכך.

איתן כבל: לפיכך, לאורך כל סעיפי הצעת החוק הוספנו ושינינו הוראות שונות, שנועדו להבטיח רמה גבוהה יותר של ההגנה על הפרטיות.

איתן כבל: ראשית, כפי שכבר ציינתי, לא יימסרו על לקוח נתוני אשראי בלי שהוא ייתן לנותן האשראי את הסכמתו לכך.

איתן כבל: הבהרנו כי הסכמת הלקוח חייבת להיות מפורשת, והיא תינתן גם למשך התקופה שלגביה ההסכמה תעמוד בתוקפה.

איתן כבל: אזכיר כי בחיווי אשראי לא נמסרים נתוני אשראי על הלקוח, ולכן לעניין זה הסתפקנו ביידוע הלקוח בלבד.

איתן כבל: עם זאת, גם כאן הוספנו הוראה שלפיה על היידוע להיות מראש ומפורש.

איתן כבל: בהצעת החוק עיגנו את סמכויות הפיקוח בידי הרשות למשפט, טכנולוגיה ומידע גם במקומות שלא הוצע כך על-ידי הממשלה.

איתן כבל: הפחתנו את משך הזמן שבו נשמר המידע במאגר לשלוש שנים, לעומת חמש שנים בהצעה המקורית.

איתן כבל: כמו כן, יצרנו תפקיד חדש בבנק ישראל: ממונה על הגנת הפרטיות.

איתן כבל: זה אפרופו הצעת החוק הקודמת שעלתה פה.

איתן כבל: שמנו ממונה, וזה תקדים גדול מאוד – תקדים חיובי, כמובן.

איתן כבל: הממונה יהיה בדרג בכיר בבנק ויתמנה ישירות על-ידי הנגיד.

איתן כבל: תפקידו יהיה, בין היתר, לייעץ למנהל המאגר לעניין הגנת הפרטיות ולייעץ לעניין בירור תלונות ציבור הנוגעות לפרטיות.

איתן כבל: הממונה על הגנת הפרטיות ידווח ישירות לנגיד על כשלים מהותיים שמצא בעניין הגנת הפרטיות.

איתן כבל: על מנת להבטיח שתפקיד זה לא ייבלע בין שאר תפקידיו, קבענו כי לא ניתן יהיה להטיל על הממונה תפקידים נוספים אלא אם כן הם נוגעים להגנת הפרטיות בבנק ישראל.

איתן כבל: אציין כי להבנתנו מדובר בתפקיד מהותי וחשוב ביותר.

איתן כבל: היבטים צרכניים – סוגיה נוספת שעמדה לנגד עינינו לאורך הדיונים בהצעת החוק היא השמירה על עניינם של הלקוחות.

איתן כבל: מונח זה הוסף לסעיפים שונים בהצעת החוק על מנת להבטיח שהממונה ייתן דעתו גם להיבטים הצרכניים הנובעים מהקמת המאגר.

איתן כבל: כך, למשל, הוספנו הוראות הנוגעות לשקיפות – חובת פרסום עיקרי ההמלצות של הוועדה המייעצת לממונה, חובת פרסום דרכים להגשת בקשות שונות לנגיד באתר האינטרנט של בנק ישראל, חובה לפרסם את דרכי הגשת תלונות הציבור בארבע שפות, חובה נרחבת של פרסום בדבר התחלת יישום החוק – –

מאיר כהן: אולי מים?

קסניה סבטלובה: זהו?

איתן כבל: לא, חברים, אני לא אשאיר אתכם את השעות שאני נשארתי.

יוסי יונה: לא, אני אומר – קח את הזמן.

איתן כבל: אבל – בבקשה.

נחמן שי: מה תשתה, משהו חם?

נחמן שי: קפה?

נחמן שי: תה?

נחמן שי: כמה סוכר?

דב חנין: אדוני, יש לך דקה על כל יממה שהקדשת – – –

איתן כבל: כן.

טלי פלוסקוב: לא יישאר לך, חבר הכנסת דב חנין.

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: פרי, אתה רוצה לבוא להשלים?

איתן כבל: בעלייה.

איתן כבל: אני אתן לך עלייה.

איתן כבל: אני אתן לך עלייה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת כבל, בוא נמשיך.

איתן כבל: כן, גברתי, אנחנו עוד מעט צריכים להגיע לחוק שלך.

טלי פלוסקוב: נכון.

איתן כבל: – – – בעיתונות הכתובה בשלוש שפות, בטלוויזיה וברדיו, באתרי האינטרנט הנפוצים ובאתר האינטרנט של בנק ישראל.

איתן כבל: עוד הוספנו כי לשכת אשראי תהיה חייבת למנות ממונה על פניות ציבור וכי אי-מינוי שכזה יכול לגרור הטלת עיצום כספי.

איתן כבל: סיכומו של דבר, הצעת החוק שבפניכם היא פרי עבודה מאומצת של ועדת הכלכלה בחודשים האחרונים.

איתן כבל: מטרות החוק הן כבדות משקל, ודנו לא מעט בשאלה אם הוראות החוק המוצעות אכן יביאו להגשמת המטרות.

איתן כבל: הפכנו והפכנו בסעיפי החוק, הן ברמה הכללית והן ברמה הפרטנית, עד שהרגשנו שיש בידנו מוצר מוגמר משובח אשר יסייע להגשמת מטרות החוק.

איתן כבל: יחד עם זאת, הגענו לכלל מסקנה שכדי להגשים את אותן מטרות חברתיות חשובות, לא די בהצעת החוק, אף לא במתכונת המשופרת העומדת בפניכם היום.

איתן כבל: לפיכך, לצד הצעת החוק עמדנו על כך שיהיה הסדר משלים, שבו תוקם קרן למודרי אשראי שתיתן פתרונות לאלה שאף הצעת החוק במתכונת החדשה לא תצליח להכניסם למעגל מקבלי האשראי.

איתן כבל: קרן זו תוכל לאפשר לאנשים אלה להשתקם באופן כללי וכלכלי, ויש לקוות שבהמשך הדרך הם יוכלו אף ליהנות מהתועלת שבמאגר נתוני האשראי.

איתן כבל: אני גאה לציין בפניכם שבשיתוף פעולה עם משרד האוצר הצלחנו במהלך זה.

איתן כבל: הצעת החוק כוללת הוראות שונות ברמה הכללית ומותירה הסדרים לא מעטים לחקיקת משנה.

איתן כבל: על חלק גדול מהסדרים אלה יהיה פיקוח פרלמנטרי.

איתן כבל: מצפה לנו אפוא גם בהמשך הדרך עבודה רבה, ואני מבטיח כי ועדת הכלכלה תמשיך לעמוד גם בחקיקת המשנה על האינטרסים והזכויות של אזרחי המדינה.

איתן כבל: חברי וחברותי חברי הכנסת הנכבדים, להצעת החוק הוגשו הסתייגויות.

איתן כבל: אני מבקש שתדחו אותן ותאשרו את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית בנוסח שאישרה הוועדה.

איתן כבל: ולפני כן, אני בקצרה רוצה לומר לכם, חברות וחברים – חבר הכנסת פרי, תודות כמובן אני אתן אחרי שהחוק יעבור, אבל אני רוצה לומר לכם: זה נשמע לכם ככה שהקראתי הקראה כאילו מדובר עכשיו באיזו מסכת בגמרא או במשנה או של חג השבועות, שמקריאים, אבל אנחנו מדברים פה על חוק שהגיעו אלינו והשתכנענו שמדובר בחוק כלכלי – חבר הכנסת פרי, חבר הכנסת עיסאווי פריג' – חוק כלכלי מאוד מאוד חשוב.

איתן כבל: אבל למרות זאת מצאנו לנכון, אל מול כל אלה שאנחנו מגדירים אותם מודרי אשראי, שאין להם יכולת היום, עם החוק או בלי החוק, לקבל אשראי – מה שהצלחנו, בשיתוף פעולה עם שר האוצר ועם רן מלמד מ"ידיד", זה לגרום לכך שתוקם קרן מיוחדת למודרים, שתתחיל – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שהיית שותפה לזה – הקמנו קרן שתתחיל ב-50 מיליון שקל, ואולי אותם אנשים שירצו לחזור למעגל אט-אט יוכלו לקבל מהקרן הזאת הלוואות וסיוע.

איתן כבל: בנוסף, חברות וחברים, אם אני מחלק את החברה הישראלית – אם אני שם את המודרים לרגע בצד ואומר שהחברה הישראלית היא מ-1 עד 10, אז 1 עד 5, דב חנין – אין ספק שאנשים מ-6 עד 10, החוק הזה הוא דרמטי עבורם, משפר את היכולות שלהם ואת היכולת שלהם בשוק האשראי מאוד.

איתן כבל: מה כן עשינו פה, חבר הכנסת דב חנין?

איתן כבל: מ-1 עד 5, אותה קבוצה של אלה ששני בני-הזוג עובדים, ששלחו את הילד לפולין והצ'ק חזר, שמוצאים את עצמם בתוך איזה מעגל בעייתי – הקבוצה הזאת, התערבנו בצורה שלא הייתה כדוגמתה עבורה, וביקשנו שתהיה יכולת לממונה אפילו להיכנס אל תוך האלגוריתם ולקבוע אם כל אותם נתונים חיוביים, חבר הכנסת פרי, באמת משתמשים בהם כדי לתת דירוג נכון יותר, חיובי יותר, לאותו אזרח.

איתן כבל: אז אני אומר, אם הצלחנו שמתוך ה-100% של הקבוצה מ-1 עד 5, 30% ישתפר מעמדם, הגענו להישג חברתי מאוד מאוד משמעותי; ושלא לדבר על כך שיצרנו כאן תקדים מאוד גדול: הצלחנו לשכנע את כל הגופים להקים ממונה שיפקח על המאגר.

איתן כבל: אין לזה תקדים.

איתן כבל: ואני קורא לממשלה: בכל מקום שיש עניין לשמירה והגנה על הפרטיות, שיהיה ממונה שזה יהיה תפקידו, כל תפקידו.

איתן כבל: יש גם ממונה על הגנה על הצרכנים, ויש פה פעולות שלא היו כדוגמתן.

איתן כבל: גברתי עורכת-הדין אתי בנדלר, המשנה ליועץ המשפטי והיועצת המשפטית המדהימה של ועדת הכלכלה, אני רוצה לומר לך, יחד עם עורכת-הדין סומפולינסקי – וזה לא תודות: אין סעיף בחוק שלא נכנסנו אליו, אין סעיף בחוק שלא שונה.

איתן כבל: אם מדברים על חוק ששונה כמעט בצורה דרמטית, זה החוק הזה.

איתן כבל: ואם היו לי ספקות, חבר הכנסת דב חנין, כשנכנסתי – וחבר הכנסת עיסאווי פריג' – כשנכנסו עם החוק הזה, אני אומר לך, אני אומר כאן לציבור ואני אומר כאן לחברי הכנסת: הבאנו חוק שעבדנו עליו קשה; שנים לא היה חוק שכל כך עמלו בו, כל כך הפכו בו, כמו החוק הזה.

איתן כבל: אני, כמובן, תודות שומר לסוף, אבל אני מבקש, איך אומרים, שכל הסתייגות תידחה, והחברים, כמובן יש להם אפשרות לזכות דיבור, אבל אני מקווה שהם לא יאריכו, כי כבר הארכתי בשביל כולם.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן כבל.

טלי פלוסקוב: כאמור, הוגשו הסתייגויות להצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: לפי הסיכומים, יציגו הסתייגויות: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – 15 דקות, חבר הכנסת דב חנין – 20 דקות, וחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – עשר דקות.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, ידידי איתן, איפה הוא?

עיסאווי פריג': מה, אמר את דבריו ויצא?

עיסאווי פריג': זה הבייבי.

עיסאווי פריג': זה חוק – – –

יוסי יונה: הוא חוזר.

קריאה: הוא דיבר הרבה – – –

עיסאווי פריג': הוא חוזר.

עיסאווי פריג': בואו, נדייק בעובדות, ואני רוצה שגם איתן ישמע, הוא חלק מכל זה.

עיסאווי פריג': במושב הזה, חברים, מה שקרה בוועדת הכלכלה זה דברים שאני, למען האמת – סרט נע של חקיקה.

עיסאווי פריג': איך אני אתייחס לזה?

עיסאווי פריג': אני באמת משתוקק ומחכה לסוף, לראות אם הסרט הנע הזה יניב תוצאות חיוביות.

עיסאווי פריג': אני אתחיל אתכם: חמש שנים חוק רישוי רכב נמצא בוועדת הכלכלה, והחוק הסתיים ואמור לבוא למליאה.

עיסאווי פריג': חמש שנים.

עיסאווי פריג': חוק נתוני אשראי נמצא במאגר של יוג'ין קנדל והמועצה שנים רבות – הקרדיט, תזכור – שנים רבות.

עיסאווי פריג': עכשיו החליטו: שולפים אותו, והעבירו אותו בוועדה בחודשיים–שלושה.

עיסאווי פריג': זה מדהים.

עיסאווי פריג': חוק חלוקת הגז.

עיסאווי פריג': החקיקה שמתקיימת בוועדה זה כאילו משהו בוער בנו: ימי ראשון, ימי חמישי, עד 12 בלילה.

עיסאווי פריג': אפילו יעקב פרי, שאני חשבתי לעצמי: מי יושיב אותו עד 10 ו-11 בלילה?

איילת נחמיאס ורבין: ועוד איך.

עיסאווי פריג': ועוד איך ישב.

עיסאווי פריג': אז חברים – –

עפר שלח: – – –

עיסאווי פריג': – – בואו, אני באמת רוצה לדבר אתכם – – –

קריאה: – – –

מנואל טרכטנברג: גם את אשתי.

עיסאווי פריג': אה, הגעת?

עיסאווי פריג': אני – – –

איתן כבל: גם אשתו.

עיסאווי פריג': מותר להתייחס?

עיסאווי פריג': עובד מדינה.

איתן כבל: – – – רוצה.

איילת נחמיאס ורבין: לא – – –

עיסאווי פריג': אז למנו היה חלק, שהיה יועץ הסתרים.

איילת נחמיאס ורבין: אויש.

עיסאווי פריג': בטוח.

איילת נחמיאס ורבין: אתה עכשיו מסבך אותו – – –

עיסאווי פריג': אז איתן, ידידי, הכול יחסי.

איתן כבל: בוודאי.

עיסאווי פריג': שמעתי אותך.

עיסאווי פריג': אני מסכים אתך שמה שנכנס הוא לא מה שיצא.

עיסאווי פריג': נכנס משהו דורסני, משהו מאוד מפחיד, וקיבל פנים אחרות ביציאה.

עיסאווי פריג': אבל הכול יחסי.

עיסאווי פריג': ואני רוצה לעבור אתכם, חברים, על מטרת החוק, מה התכלית של החוק, ועל-פי זה אנחנו נתקדם.

עיסאווי פריג': ואני משתף אתכם.

איתן כבל: רק אל תאריך.

עיסאווי פריג': איך?

איתן כבל: לא ארוך מדי.

עיסאווי פריג': לא לא לא, אני אנצל חלק מהזמן שלי.

חיים ילין: אחרי שדיברת שעה, אתה – – –

עיסאווי פריג': כן.

איתן כבל: מה אתה רוצה, לי אין ברירה, אני מציג את החוק.

חיים ילין: אין – – –

עיסאווי פריג': אגיד לך מה – – –

קריאה: – – –

איתן כבל: לא.

איתן כבל: דברי ההסבר חשובים – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': כן.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק.

עיסאווי פריג': אני אדבר מזווית אחרת, אבל.

חיים ילין: – – –

עיסאווי פריג': תראה, יש ארבע מטרות לחוק על-פי החוק.

עיסאווי פריג': אני רוצה שיח אתכם, האם המטרות אכן מתקיימות.

עיסאווי פריג': הגברת התחרות בשוק האשראי הקמעונאי – מתקיים, הולך להתקיים או יתקיים?

עיסאווי פריג': יכול להיות שכן, אבל זה הרבה תלוי בצדדים שנמצאים בתוך זה.

עיסאווי פריג': אני אשים "וי", יכול להיות שיתקיים.

עיסאווי פריג': הרחבת נגישות האשראי – גם, יש סבירות שזה יתקיים.

עיסאווי פריג': וכאן, המטרה השלישית, חברים – וזה הוויכוח שהיה ביני לבין חלק מחברי כאן:

עיסאווי פריג': צמצום האפליה במתן האשראי וצמצום הפערים הכלכליים.

עיסאווי פריג': זאת השאלה שאני שם על השולחן, וחבל ששר האוצר לא נמצא כאן.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: האם החוק יצמצם את האפליה ואת הפערים כלכליים?

עיסאווי פריג': אני חושב שלא.

איתן כבל: זה משפר את המצב בכל – – –

עיסאווי פריג': אני חושב שלא.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם: אני מסתכל על הכול יחסי.

עיסאווי פריג': מה המטרה?

עיסאווי פריג': אני אסכם לכם את זה בשני מובנים, שיהיה לכם קל לקבל את ההחלטה: יש לנו – החוק הזה, אני מודה, תורם ליציבות המערכת הפיננסית במשק.

עיסאווי פריג': נכון, אני מודה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי יש יותר מידע.

עיסאווי פריג': לכל אחד תהיה תעודת זהות.

עיסאווי פריג': כמו שעבר לפני כמה דקות מאגר ביומטרי, תעודת זהות ביומטרית – לכל אחד מאתנו תהיה תעודת זהות שיהיה בה דירוג האשראי שלו.

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, אתה תתחיל להתרגל שאתה כאזרח, בתעודת הזהות, על-פי החוק הזה יהיה כתוב:

עיסאווי פריג': דירוג האשראי של חבר הכנסת אחמד טיבי הוא כך וכך ושל עיסאווי הוא כך וכך.

עיסאווי פריג': בארצות-הברית – ואנחנו מסתכלים תמיד על מודל החיקוי – בארצות-הברית, תראה את התופעה שקורית: אפילו ברמה של – היום אישה, לפני שהיא מתחילה עם גבר או להפך: מה ה-credit score שלך?

עיסאווי פריג': מה דירוג האשראי שלך?

רחל עזריה: מה?

עיסאווי פריג': בארצות-הברית זה קיים, ונכתבו על זה כתבות.

רחל עזריה: בארצות-הברית זה לא – – –

עיסאווי פריג': אנחנו העתקנו את זה משם.

רחל עזריה: בארצות-הברית אנשים מסתדרים – – –

עיסאווי פריג': העתקנו את זה משם.

עיסאווי פריג': אז כל אחד יש לו תעודת זהות ביומטרית, ועכשיו תהיה לו תעודת זהות פיננסית: מה אתה שווה על-פי נתוני האשראי שנאספו לגביך.

עיסאווי פריג': עכשיו, אנחנו צריכים להיות חשופים.

עיסאווי פריג': אז איפה הבעייתיות של החוק, בעיני?

עיסאווי פריג': אמרנו: יש לנו יציבות, אני מודה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': יש לך יותר מידע, ויש לך אפשרות לתת יותר יציבות למערכת.

עיסאווי פריג': אבל מצד שני – וחברי איתן כבל התייחס לזה – יש פגיעה בפרטיות.

עיסאווי פריג': היציבות היא על חשבון הפרטיות – אנחנו חשופים יותר, אנחנו חשופים יותר.

עיסאווי פריג': אלה העובדות.

עיסאווי פריג': אנחנו בוועדה ניסינו לתת הגנה בסוגיה הזאת, כפי שנאמר כאן, על-ידי מינוי ממונה להגנת הפרטיות.

עיסאווי פריג': השאלה היא, האם נצליח במינוי הממונה הזה להקטין את החשיפה?

עיסאווי פריג': נצליח.

עיסאווי פריג': עד כמה?

עיסאווי פריג': אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אבל המסקנה היא שכל אזרח ואזרח יהיה חשוף בצורה מאוד פוגענית לגבי הפרטיות שלו.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתמקד בדברי, חברים, בסוגיית צמצום הפערים.

עיסאווי פריג': מספר לי אחד מפקידי הבנק בכפר-קאסם: נכנסה אישה שמקבלת קצבת ביטוח לאומי של 2,800 שקל.

עיסאווי פריג': יש לה מסגרת אשראי של 1,000 שקל.

עיסאווי פריג': היא נכנסת לפקיד, היא רוצה כסף מזומן; אישה מבוגרת.

עיסאווי פריג': הוא אומר לה: את בחריגה, את לא יכולה, המסגרת נוצלה, 1,000 שקל.

עיסאווי פריג': היא אומרת לו: מה אני אעשה?

עיסאווי פריג': הוא אומר לה: את יכולה לקחת הלוואה של 15,000 שקל.

עיסאווי פריג': ואללה, האישה אמרה, אני אקח 15,000 שקל.

עיסאווי פריג': חתמה לו על טפסים וקיבלה 15,000 שקל ויצאה.

עיסאווי פריג': כשהיא תחתום על הטפסים האלה, האישה המבוגרת, הזקנה הזאת, היא תבין מה זה דירוג אשראי?

עיסאווי פריג': תבין באיזו ריבית היא קיבלה?

עיסאווי פריג': תבין איפה היא נמצאת?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם: היא תבין?

עיסאווי פריג': היום, במציאות של המשק, מי משלם יותר ריבית – חברה מבוססת או אזרח תפרן שיש לו משכורת של 4,000 שקל?

עיסאווי פריג': מי משלם?

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, מידע, שהאזרח משלם ריבית שנעה מ-12% ומעלה והחברות משלמות ריבית שלילית.

עיסאווי פריג': מי שיש לו משלם פחות, ומי שאין לו או יש לו מעט משלם יותר ריבית.

עיסאווי פריג': האם החוק הזה בא לתת הגנה לאזרח המסכן שחי על משכורת של 5,000?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': החוק הזה בא להגיד לאזרח הזה: הדירוג, יכולת ההחזר שלך היא כך וכך, אז לכן הריבית תהיה כך וכך.

עיסאווי פריג': אז מה החוק הזה בא?

עיסאווי פריג': בא ומוסיף כוח לכוחות הפיננסיים שפועלים בשוק, לטייקונים, למוסדות האשראי שקיימים בשוק.

עיסאווי פריג': הוא נתן להם כלי לחשב את רמת הסיכון הפיננסית שלהם.

עיסאווי פריג': בדוחות הכספים שלהם נראה פחות ופחות הפרשה לחובות מסופקים.

עיסאווי פריג': זה מה שנראה.

עיסאווי פריג': אבל מה שקורה, שהגענו למצב שאנחנו נמצאים בוועדה, ואני נמצא, באופן אוטומטי – אני שואל את עצמי: מה עלי לעשות?

עיסאווי פריג': החוק הזה הולך לעבור.

עיסאווי פריג': מה עלי לעשות?

עיסאווי פריג': אז אין לי פתרון אחר אלא לנסות לתקן את זה, לתקן במקסימום שאנחנו יכולים, לשתף פעולה על מנת לצאת עם חוק שלאזרח יהיה כמה שפחות נזק.

עיסאווי פריג': וזה מה שעשינו בוועדה.

עיסאווי פריג': ידעתי שבסופו של דבר לכל אזרח תהיה תעודת זהות פיננסית.

עיסאווי פריג': יהיה שקוף כמה אתה שווה.

עיסאווי פריג': אפילו חשבונות החשמל שלך יהיו במאגר, ואם איחרת בתשלום – יהיה במאגר.

עיסאווי פריג': הרבה נתונים יהיו חשופים במאגר, אבל זה המחיר שאנחנו צריכים לשלם לנוכח המדיניות הכלכלית הדורסנית, שלא מתחשבת בשכבות החלשות, בממשלות ישראל האחרונות.

איתן כבל: תודה, עיסאווי.

עיסאווי פריג': לסיים, איתן?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אני רוצה להתייחס להישג – – –

קריאה: אף אחד לא ידבר יותר מיושב-ראש הוועדה.

עיסאווי פריג': איתן, יש הישג.

עיסאווי פריג': אנחנו אמרנו: החוק יתייג כל אחד.

עיסאווי פריג': כל אחד יהיה עם התיוג: אתה שווה ככה ואתה שווה ככה.

עיסאווי פריג': עכשיו, איתן הצליח להשיג קרן למודרי אשראי.

עיסאווי פריג': הצלחת להביא קרן למודרי אשראי.

עיסאווי פריג': אני שואל, הקרן הזאת – ואכן, קיבלנו את הבטחת שר האוצר לקיום קרן לתפרנים, מודרי האשראי – מתחילה ב-50 מיליון.

עיסאווי פריג': מה זה 50 מיליון שקל?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, מה זה 50 מיליון שקל לקרן מודרי אשראי?

עיסאווי פריג': אז עדיף לי שהכסף הזה, יתרמו אותו למקומות שמסוגלים לתת מענה לאוכלוסייה יותר רחבה.

עיסאווי פריג': 50 מיליון שקל, מה, ייקחו ולא – אבל זה הישג, אני מודה.

עיסאווי פריג': אני מודה, וחוזר ואומר: מה שיצא זה לא מה שנכנס.

עיסאווי פריג': והמאמץ שהופעל בחוק על כל סעיפיו הוא לא פשוט.

עיסאווי פריג': כל סעיף עבר שינוי.

עיסאווי פריג': הישג, אבל הכול יחסי.

עיסאווי פריג': ונקודה נוספת שאני רוצה להתייחס אליה ולהביא לתשומת לב החברים שלי, שהיא מפחידה אותי, היא סוגיית לשכות האשראי.

עיסאווי פריג': פרי, איתן, אני רוצה שההיסטוריה תשפוט אותנו בסוגיה הזאת – לשכות האשראי והתפקיד שלהן במתן הדירוג בנוסחה האלגוריתמית: האם התפקידים הנוספים שהענקנו להם, ברמת הייעוץ, לא יהיו בומרנג לאזרח הפשוט?

עיסאווי פריג': כי כולם רוצים להרוויח.

עיסאווי פריג': בסופו של דבר אלו רוצים להרוויח, ומישהו צריך לשלם את הכסף הזה.

עיסאווי פריג': והמישהו – אני פוחד שאנחנו כאן מקלים ומשחררים סמכות יתר ללשכות האשראי, במיוחד במתן הייעוץ.

עיסאווי פריג': אתה לא יכול לתת ללשכת אשראי, שקובעת את הדירוג על-פי האלגוריתמים, גם את האפשרות לתת לך ייעוץ איך אתה משפר את דירוג האשראי שלך.

עיסאווי פריג': יש אבסורד, חברים: לשכת אשראי, שאמורה לעשות את הדירוג, לקבוע כמה לכל אחד ואיפה הוא נמצא – אותה לשכה יכולה לתת ייעוץ לאזרח איך לשפר את הדירוג שלו.

עיסאווי פריג': איך זה קורה?

עיסאווי פריג': אני חושב שבסוגיה הזאת אנחנו לא מיצינו את עצמנו ולא הגענו לנקודה שצריכים להגיע אליה.

עיסאווי פריג': סוגיה נוספת שרציתי להתייחס אליה, אדוני, לפני שאני מסיים – סוגיה שהיא לא רק בחוק נתוני האשראי אלא גם בחוקים אחרים: דיברו לפני על המאגר הביומטרי, שכבר שחררו, הוא קיבל אישור של תשעה חודשים וטרם התקיים דיון במליאה.

עיסאווי פריג': אתמול עבר בקריאה ראשונה חוק להקמת גוף ביקורת על הפרקליטים.

עיסאווי פריג': רק עבר בקריאה ראשונה, וכבר – זה חודשים יש נציבה לגוף הזה, והחוק לא עבר במליאה.

עיסאווי פריג': כנ"ל בחוק נתוני האשראי: טרם עבר במליאה וכבר הנושא רץ, זה כמה חודשים.

עיסאווי פריג': תופעה כזאת אנחנו, חברי הכנסת, חייבים לתת עליה את הדעת.

עיסאווי פריג': אנחנו לא חותמת גומי, רבותי.

עיסאווי פריג': זה תהליך חקיקה שעובר בבית הזה, ואנחנו צריכים להיות האנשים ששומרים על התהליך הזה.

עיסאווי פריג': כל עוד התהליך לא עבר, אני לא יכול להתחיל ליישם אותו, בטרם עבר.

עיסאווי פריג': והתהליך שקורה בממשלה הזאת – מתחילים את היישום תוך כדי חקיקה, כאילו הדברים הולכים מאליהם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': לשם כך, אדוני, אגיד לך את האמת – אני הולך לתמוך בחוק, כי ההישגים שהשגנו בוועדה יחסית יספקו אותי בשלב זה, אבל אני עם לב כבד לגבי התוצאות וההמשך.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין, עד 20 דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, ידידי וחברי יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל, אני רוצה לפתוח בהערכה – באמת, לא לפרוטוקול – לך, מכובדי וחברי יושב-ראש הוועדה.

דב חנין: העבודה שאתה הובלת בחוק הזה היא עבודה יוצאת דופן בכנסת.

דב חנין: אתה צודק, החוק הזה נכתב מחדש בוועדה, והוא נכתב הרבה יותר טוב מהנוסח שהגיע אלינו, ופה אני רוצה לומר לציבור שצופה בנו עכשיו שיש להם מזל שחבר הכנסת איתן כבל הוא יושב-ראש ועדת הכלכלה – אגב, לא רק בחוק הזה, אבל ודאי בחוק הזה גם כן.

דב חנין: נעשתה פה עבודה עצומה.

דב חנין: כמובן, הרבה הערכה ותודות לצוות הוועדה, ליועצת המשפטית, ליועצות המשפטיות, על העבודה המשמעותית שלהם.

דב חנין: חברי יושב-ראש הוועדה, ההערכה הזאת היא משמעותית במיוחד, מכיוון שהיא באה ממקום של מחלוקת.

דב חנין: הרי אתה יודע, במצבים שבהם אני מסכים אתך בכל דבר, לא קשה לי לומר: כל הכבוד, ואני אתך ומאחוריך, אבל בחוק הזה יש מחלוקת, והמחלוקת הזאת היא בסופו של דבר על השקפת עולם, והוויכוח פה הוא ויכוח על השקפת עולם, ואני רוצה את הוויכוח הזה להביא בפני הכנסת.

דב חנין: קודם כול, במבט הרחב, אדוני היושב-ראש, נקודת המוצא שלי, להבדיל מנקודת המוצא של הממשלה, היא שאשראי איננו הפתרון למצוקות חברתיות.

דב חנין: אשראי לא יכול להיות הפתרון למצוקות חברתיות.

דב חנין: אשראי, יש לו טעם ויש בו מקום, אבל המחשבה של לפתור בעיות בתחום האשראי ולאפשר לאנשים לקחת הלוואות ואז פתרנו בדרך הזאת את הבעיות החברתיות זו מחשבה, לדעתי, מאוד מאוד בעייתית.

דב חנין: זה ברמה הרוחבית והעקרונית.

דב חנין: במבט יותר ממוקד על מה שהחוק הזה עושה, עמיתי חברי הכנסת, החוק הזה לא מציע שקיפות של ההון בפני האזרחים; הוא מציע שקיפות של האזרחים בפני ההון.

דב חנין: הוא מציע שקיפות של החלש בפני החזק, וזו הבעיה העקרונית שנמצאת בחוק הזה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מתוך הבעיה העקרונית הזאת נגזרות הרבה בעיות אופרטיביות, ואני רוצה לעמוד על העיקריות שבהן.

דב חנין: קודם כול, החוק הזה יוצר איזשהו מנגנון שבו הוא לא רק מעצים את האי-שוויון אלא הוא מסווג אותו וכותב אותו כנתון מדעי ונייטרלי.

דב חנין: דירוג האשראי של אזרחי ישראל בעצם ישקף את האי-שוויון החברתי הקיים בחברה הישראלית, אבל יהפוך את המצוקות האלה לעניין אינדיבידואלי, "אובייקטיבי", ציון אישי, פרסונלי, של אנשים, דירוג במונחים מדעיים וסטטיסטיים של פרובלמטיקה שהיא בסופו של דבר פרובלמטיקה חברתית.

דב חנין: בפועל, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו יוצרים פה מנגנון תיוג חברתי נוסף, שהוא מאוד יעיל, ודווקא היעילות הזאת היא מה שמפחיד אותי.

דב חנין: החוק הזה בעצם, בסופו של דבר, יסייע להנציח את הפערים החברתיים, שיש להם גם ממדים אתניים, יש להם ממדים לאומיים בחברה הישראלית, והוא בעצם יסווג אותם ויסמן אותם כאילו כנתון אובייקטיבי.

דב חנין: ובעצם כל הרעיון של מאגר נתוני האשראי מתחבר, לפחות מבחינתי, לתפיסה טוטליטרית של פרטיות המידע וחירות האזרח.

דב חנין: מעטות מאוד המדינות שבהן יש מאגר לאומי בהיקף כזה של נתוני אשראי, וזה כמובן מוביל אותי לביקורת הבאה: ריכוז הכוח המשמעותי שנוצר כאן, ריכוז כוח שנוצר במאגר המידע המוצע, הוא ריכוז כוח בלתי מידתי לחלוטין ביחס לתועלת החברתית המובטחת.

דב חנין: אני חייב לומר שמבחינתי, התועלת החברתית המובטחת היא סוג של ציפור על העץ.

דב חנין: אני לא בטוח שזה יקרה, אני לא בטוח שתהיה ירידה בריבית, בעמלות, בקנסות המוטלים על הציבור.

דב חנין: אני לא בטוח.

דב חנין: במדינות אחרות הניסיון הוא, הייתי אומר, שנוי במחלוקת.

דב חנין: אבל החדירה לזכויות הפרט היא קורית, היא קונקרטית, היא חסרת תקדים והיא אקטואלית.

דב חנין: וכמובן, זה מתחבר לטענה הבסיסית שלי על האסימטריות במידע.

דב חנין: יש כאן שקיפות של הלווה בפני ספקי האשראי ולא שקיפות של ספקי האשראי בפני הלווה.

דב חנין: זו הטענה שאני הזכרתי קודם – השקיפות של החלש בפני החזק.

דב חנין: עומדות כאן גם שאלות של עקרוניוּת – קודם כול, היכולת שלנו לסרב להצטרף למאגר נתוני האשראי.

דב חנין: אז קודם כול, זה נכון שיש ללקוח אפשרות לסרב להכללתו במאגר, אבל המשמעות של הסירוב הזה בנתונים של החוק ושל המאגר כפי שהוא יוקם היא עמידה בפני לחצי שיווק עצומים.

דב חנין: אם הלקוח לא יסכים להעביר את נתוני האשראי הוא בעצם, בפועל, יקבל את האשראי בברירת המחדל שתיוותר לו אחרי שהחוק הזה יעבור – במחירי אשראי מאוד מאוד גבוהים.

דב חנין: ולכן בפועל הסירוב להיכלל במאגר הוא לדעתי במידה רבה תיאורטי.

דב חנין: שוב, בעניין הפרטיות, הפרטיות היא בעייתית משתי זוויות: זווית אחת של פריצת מאגרי המידע.

דב חנין: הוועדה בהובלתו של יושב-ראש הוועדה הקדישה הרבה מאמץ ותשומת לב להיבטים האלה של פריצת מאגרי מידע, ואני בהחלט ער לכל התשובות שקיבלנו, אבל כמו במאגר הביומטרי, אני חייב להגיד לכם שאני לא רגוע.

דב חנין: כל מאגר שאני מכיר הוא מאגר שבסופו של דבר ייפרץ, וברגע שהנתונים נמצאים במקום מסוים הם יגיעו משם לעוד הרבה מאוד מקומות אחרים.

דב חנין: הבעיה הזאת היא בעיה מהותית ביותר, בעיית פריצת נתוני האשראי, ובמובן מסוים יש המשכיות בין הדיון שלנו כאן לבין הדיון על המאגר הביומטרי.

דב חנין: המאגר הפיננסי הוא אפילו לפעמים יותר מסוכן מאשר המאגר הביומטרי.

דב חנין: לרוב האנשים לא כל כך אכפת מה יהיה עם טביעות האצבע שלהם, אבל אם הנתונים הפיננסיים האישיים שלהם יהיו חשופים, בעצם המשמעות היא סוג של סטריפטיז חברתי שאנשים מאוד מאוד יתקשו לעמוד בו.

דב חנין: אבל שאלת הפרטיות, יש לה היבט נוסף – לא רק השאלה של פריצת מאגר המידע אלא גם השאלה של מאגר שאיננו נפרץ, אותו אח גדול פיננסי; אותו אח גדול פיננסי שבעצם יתייג את ההתנהגות הפיננסית של האזרחים, ובעצם, במובנים מסוימים, יגביר את המשטור הכלכלי והחברתי שלהם.

דב חנין: אני אמרתי בפתיחת הדברים שלי שיש לי מחלוקת גדולה עם אותה השקפת עולם שאומרת שאשראי זה הפתרון.

דב חנין: זו השקפת העולם האמריקנית, שהובילה את החברה האמריקנית למציאות שבה אנשים קורסים תחת נטל חובות.

דב חנין: כולם לוקחים אשראי, כאילו החברה חיה בסדר, אבל בפועל כולם משועבדים לחובות בצורה נוראית.

דב חנין: אני מזהיר אותנו מהכניסה למסלול הזה.

דב חנין: אנחנו צריכים לעודד תרבות של חיסכון, לא תרבות של אשראי.

דב חנין: מה שצריך לייצר זה תחרות בהעמדת מנגנוני חיסכון לציבור, ולא תחרות בהקלה על מנגנוני הלוואה ואשראי.

רחל עזריה: – – – לא הצלחנו.

רחל עזריה: לא נתנו לנו.

דב חנין: חברתי, אני בהחלט חושב שזה הכיוון שצריך לעבוד עליו.

דב חנין: אבל החוק הזה בעצם מאוד מאוד יחזק את התרבות הזאת של חובות ואשראי במקום תרבות של חיסכון.

דב חנין: וכמובן, יש את השאלה של ההשלכות של החוק הזה על העניים, על אותם אלה שיודרו משוק האשראי מכיוון שהסיכון בלהלוות להם יהיה גבוה מדי.

דב חנין: עכשיו הנתונים שלהם יהיו פומביים, לגופי האשראי לא יהיה שום תמריץ להתחרות עליהם, וזה דווקא ייצור מציאות של הצדקה של האפליה שלהם, של הפגיעה בהם, במונחים רציונליים, במונחים רציונליים ואובייקטיביים, שכן הדירוג השלילי שיקבלו אותם מודרים ייתפס כעת כמשקף סיכון אובייקטיבי ולא ייתפס כביטוי של תנאים חברתיים מפלים.

דב חנין: הממשלה במקור רצתה בכלל את החוק הזה לקדם בזריזות ובמהירות, ומבחינה זו ועדת הכלכלה עשתה דווקא עבודה מאוד רצינית, מאוד שיטתית, מבחינת התהליך.

דב חנין: שמענו הרבה מומחים, שמענו גם הרבה גורמים שהביעו ביקורת קשה על החוק.

דב חנין: אני רוצה בהקשר הזה להזכיר רק את פרופסור דוד לוי-פאור, שעבודתו והביקורת שהוא הביא בפני הוועדה לא יסולאו בפז; המרכז לצדק חברתי ודמוקרטיה על שם יעקב חזן במכון ון-ליר – ניירות מאירי עיניים שסייעו לנו מאוד בעבודתנו; לשכת עורכי-הדין וגורמים נוספים שליוו אותנו בצורה מאוד מאוד מסורה, ולהם צריך להודות.

דב חנין: אני רוצה, עמיתי חברי הכנסת, לדבר על כמה שאלות שמתעוררות מהחוק.

דב חנין: בואו נדבר על השאלה מי אוסף נתונים עלינו ואילו נתונים מועברים למאגר.

דב חנין: האם באמת צריך להגן באמצעות המאגר החושפני הזה על נותני האשראי מפני אזרחים רמאים שצוברים חובות על ימין ועל שמאל?

דב חנין: התשובה היא שלילית, שכן המצב הקיים היום כבר מחייב העברת מידע שלילי, כגון הליכי הוצאה לפועל, לגופים נותני אשראי; אין צורך במאגר חדש לשם כך.

דב חנין: אגב, זו גם לא מטרת המאגר, וזו לא יכולה להיות ההצדקה האמיתית לפגיעה בפרטיות.

דב חנין: דיברתי על היכולת לסרב להשתתף במאגר, שהיא תיאורטית בלבד, כי יש לה משמעות פיננסית מאוד מאוד קשה.

דב חנין: אני רוצה להזכיר שבסופו של דבר למאגר הזה יועבר לא רק מידע שהוא רלוונטי לעניין לקיחת האשראי.

דב חנין: פה היו לנו ויכוחים מאוד גדולים על חברות תשתיות ציבוריות, והישג מסוים בתחום המים לעומת קושי מסוים בנתונים מחברת החשמל.

דב חנין: יש שאלה מאוד רצינית של האיזון בין הפרטי והציבורי.

דב חנין: המאגר הזה מתחיל כסוג של דואופול ציבורי, אבל בפועל הנתונים האלה עומדים בפני סכנה של הפרטה.

דב חנין: וכבר היום בנק ישראל, שהוא הגורם המוביל, מבקש להסתייע בתפעול המאגר בצורות כאלה או אחרות – אני לא רוצה כרגע אפילו להיכנס לוויכוח, כי זה באמת יגרום לי לחרוג מאוד ממסגרת הזמן – בגורמים פרטיים שנמצאים מחוץ לבנק ישראל.

דב חנין: יש שאלות קשות ביותר של הגנה על הצרכנים מפני עוולות.

דב חנין: מי יגן על האדם הפשוט מפני עוולות הכרוכות בדירוג שלילי על לא עוול בכפו?

דב חנין: האם המנגנונים שהצעת החוק מייצרת מספיקים בעניין הזה?

דב חנין: אולי הם, כמו שאני חושש, חלשים מדי, חסרי שיניים מספיק אפקטיביות?

דב חנין: כיצד באמת נייצר אשראי לאוכלוסיות עניות שמודרות היום לגמרי מאשראי?

דב חנין: כל שאלות מיקור החוץ וההפרטה – מי יקים את המאגר?

דב חנין: מי יפעיל אותו?

דב חנין: אלה הן שאלות מאוד מאוד רציניות.

דב חנין: ניהלנו על זה ויכוחים קשים בוועדה, אבל לצערי אני לא יצאתי מסופק.

דב חנין: אני מאוד מאוד חושש מהתוצאות שאנחנו הגענו אליהן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להתקדם לאלטרנטיבה.

דב חנין: אני רוצה לומר שגם בתחום האשראי, כמו במאגר הביומטרי, יש חלופה יותר דמוקרטית, יותר יעילה מאשר מודל המאגר הפיננסי.

דב חנין: לצערי הגדול, הממשלה לא בחנה את המודל הזה.

דב חנין: היא לא בחנה את האלטרנטיבה להקמת איזה דואופול של שליטה במסחור מידע, לא בחנה אלטרנטיבה שהיא לא רק יותר צודקת, לא רק יותר הגיונית אלא גם יותר פשוטה, יותר אפשרית, ובעיקר – משהו שכבר אנחנו יודעים איך הוא עובד.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, בואו נחשוב לרגע מה היה קורה אם היינו הולכים, במקום להקים מאגר, להתייחס לנתונים הפיננסים כמו שאנחנו מתייחסים לטלפון סלולרי; לאפשר לאנשים ניוד של המידע לפי בחירתם, זאת אומרת, לייצר סטנדרט של קישוריות וניידות מידע בין הבנקים, בין ספקי האשראי, לפי בקשת הלקוח, בלי שום צורך במאגר, בלי שום צורך בקרטל של דירוג אשראי.

דב חנין: בהסדר הזה אנחנו יוצרים איזשהו סטנדרט שמאפשר בעצם לאדם להגיד: אני מעביר את נתוני האשראי שלי, כשאני רוצה, עם חשבון הבנק שלי ועם המידע הנתון בו, בסטנדרט קבוע – סטנדרט שאנחנו יכולים לקבוע אותו; לאפשר ניידות מידע, לאפשר לאנשים בהחלט תחרות בתחום האשראי – הייתי אומר, מין מספר חשבון בנק שהוא שייך לאזרח ואתו הוא יכול לנוע מבנק לבנק, מספר כרטיס אשראי ששייך לאזרח ואתו הוא יכול לנוע מחברה לחברה, וסטנדרט ונוהל ברורים שמחייבים את הבנקים וחברות כרטיסי האשראי להעביר את הידע ביניהן לפי דרישות הלקוח, בדיוק כמו שמשטר הקישוריות וניידות המספרים עובד בתחום הטלפונים הסלולריים.

דב חנין: האלטרנטיבה הזאת, הסטנדרט של ניידות המידע, מבטיחה יותר תחרות, פחות ריבית, אבל גם מנגנון הרבה יותר פשוט.

דב חנין: היא משחררת אותנו מהסיכון הגדול הזה של המאגר הפיננסי האימתני, המסוכן, הבעייתי, על כל החולשות וכל החסרונות שלו.

דב חנין: אני מאוד מצטער שגם נוכח הביקורת שהשמענו בוועדה, הממשלה לא הייתה מוכנה לחשוב מחדש על המהלך הזה, לא הייתה מוכנה לחשוב על מהלך שייצר פה פתרון בנקודה שצריך; ייצר את הפתרון הקל, הפשוט, האפשרי, הזמין, במקום המערכת, שאני חושש לומר לכם, עמיתי חברי הכנסת: היא מערכת גדולה ומפלצתית.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, בשורה התחתונה, למרות העבודה העצומה שנעשתה וההערכה הגדולה שלי ליושב-ראש הוועדה ולצוות הוועדה על העבודה המסורה שלהם, אני אציע לכם – כמובן לחברי אבל לכולכם, עמיתי חברי הכנסת – להצביע נגד הצעת החוק.

דב חנין: אני חושב שהצעת החוק הזאת, בסופו של דבר, עם כל הרצונות הטובים שהיו מעורבים כאן, תוביל אותנו למצב הרבה הרבה יותר גרוע ומסוכן.

אחמד טיבי: אני מודה לך על שקיצרת בזמן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, עשר דקות יספיקו?

איילת נחמיאס ורבין: מי שמכיר אותי כבר במליאה הזאת יודע שלרוב אני משתדלת לא לנצל את הזמן, בטח לא בהסתייגות.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול, צהריים טובים, כמובן.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, מדובר בחוק באמת באמת מאוד מורכב, ואני חושבת שהיטיב לתאר זאת יושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שמי שהיה בדיונים בימי שלישי בשעה 18:00 כמעט כל שבוע בשלושת החודשים האחרונים, יכול היה להבין שהדילמות שגולגלו לפתחנו היו רבות, ולשמחתנו אנחנו היינו מלווים בצוות באמת – אני לא רוצה להגיד: הטוב ביותר, כי אני חברה בעוד ועדות, בסדר?

איילת נחמיאס ורבין: אז אל תכעסו עלי, יקירות שלי, אבל באמת בצוות מדהים, של לאה ורון, המפקדת שלנו, של אתי בנדלר, המ"מית שלנו, ושל אביטל, שבלי החיוך שלה אי-אפשר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל באמת אני חושבת שמצאנו את עצמנו כל הזמן מתמודדים – במידה רבה – נכון, אתי?

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה יהיה תיאור נכון – הלכנו מבעיות וחזרו אליהן, הלכנו מבעיות וחזרנו אליהן, כי אין דרך אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר, חברי יושב-ראש הוועדה איתן כבל, שאין דרך אחרת לטפל בעצם בחוק כל כך מורכב, שבאמת משלב בין רגולציה מאוד מאוד לא פשוטה, מצד אחד, ומצד שני, באמת, הוא בכיס האישי של כל אחד מאזרחי מדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: הסיבה שאני ביקשתי להגיש הסתייגות מסוימת לחוק, אחרי שנעשתה בו עבודה מאוד מאוד גדולה, היא אותה נקודת זמן מאוד מאוד לא פשוטה שבה מגיע האזרח, למשל, לקופה באחת מרשתות השיווק; הוא קונה שמפו וגרנולה – זאת הייתה הדוגמה הקבועה שלי, חברים, אז אני לא משנה אותה.

איילת נחמיאס ורבין: הוא היה מגיע ומבקש לקנות שמפו וגרנולה, ואז עומדת שם הקופאית ואומרת לו: תראה, אדוני, יש לך בעיה בחיווי האשראי שלך.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע קצת דמיוני, זה נשמע קצת כמו מין תסריט כזה, נכון, איתן?

איילת נחמיאס ורבין: יש בעיה בחיווי האשראי שלך.

איילת נחמיאס ורבין: המאמר הראשון שפרסמתי כשנכנסתי לכנסת היה מאמר בנושא החשיבות של מאגר נתוני אשראי.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם, אני העדפתי שזה יהיה מאגר שבו הציבור יאמר שהוא רוצה להיות חלק מהמאגר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני הבנתי למה שר האוצר טוען שמאגר וולונטרי כזה, מאגר כזה בהסכמה, לא יוכל לעבוד, אם המטרה שלנו היא באמת לעזור לאזרחי ישראל לתחר את האשראי שאותו הם מקבלים מהבנקים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומר מילה בעניין התחרות.

איילת נחמיאס ורבין: באמת איתן הזכיר את הקרן המאוד-חשובה, וצריך לומר, אפילו מרגשת, איתן, של 50 מיליון שקלים אשראי.

איילת נחמיאס ורבין: פה באמת חייבים לומר מילה לרן מלמד, חברנו, שליווה אותנו בכל דקה מהדיונים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אמרתי, די בתחילת הדיונים: תראו, צריך להבין שלאותם 10% מודרי אשראי, חוק נתוני אשראי לא יעזור.

איילת נחמיאס ורבין: עיסאווי – איפה עיסאווי?

איילת נחמיאס ורבין: לא פה.

איילת נחמיאס ורבין: לאותם 10% באמת צריך לקרוא לזה חוק סיכוני אשראי.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא יעזור להם, החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: החוק הזה, אבל, אמור לעזור לשכבה לא מבוטלת של אנשים, מעל אותם 10% מודרי אשראי.

איילת נחמיאס ורבין: כמובן, אותם אזרחים עתירי הון או עתירי משאבים, אפילו אנשים אמידים – לא צריך להיות עשירים ממש – כשהם מגיעים לבנק אין להם בעיה לקבל אשראי; להם אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אותה שכבת ביניים, לאותה שכבה שהרבה פעמים אנחנו מוטרדים ממה קורה אתה, מכמה כסף עולה לה לחיות במדינה הזאת; אותה שכבה שהרבה פעמים משלמת ריבית הרבה יותר גבוהה ממה שהיא צריכה לשלם, כי היא לא יודעת לתחר את האשראי שלה, כי היא לא יודעת ללכת לבנק הזה ולבנק הזה ולבנק הזה ולנותן האשראי הזה – בתקווה שבאמת יתפתחו עוד ספקי אשראי בשוק הזה, וכמובן, אני מדברת רק על העולמות הלגיטימיים והאיכותיים של ספקי האשראי.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא יודעים לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: לציבור הזה, אני יכולה רק לקוות באמת שהחוק הזה יעזור.

איילת נחמיאס ורבין: אני הייתי מעדיפה בהרבה – אני מודה ומתוודה: בנושא של חיווי האשראי אני הייתי מעדיפה בהרבה אילו חיווי האשראי היה נחסך מהציבור הישראלי; אילו אותה נקודה בזמן, חיליק, שבה אנחנו הולכים לקופה – ואני יכולה לדמיין לעצמי אנשים שמגיעים לקופה די בחרדה אחרי שהחוק הזה יעבור; בדאגה, לא רוצה להגיד בחרדה, אבל די בדאגה ממצב האשראי שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: אנשים שמשלמים בצ'קים, כי זה אמצעי התשלום היחיד שיש להם – חברי חברי הכנסת ביציע.

איילת נחמיאס ורבין: גברת בירן, פשוט הקול שלכם אדיר, רב-עוצמה.

איילת נחמיאס ורבין: מאותו ציבור שבאמת משלם בצ'קים, שזה אמצעי התשלום היחיד שיש לו, אני מודה ומתוודה שאני עדיין מוטרדת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסופו של דבר, מהניסיון המועט שיש לי בכנסת מהשנה הזאת, יש כנראה מעט מאוד חוקים כבדי משקל וכל כך משמעותיים, אדוני יושב-ראש הוועדה, שנכנסים לוועדה בצורה אחת ויוצאים מהוועדה בצורה אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: באמת, עם כל הקושי שיש לי בחוק הזה, החוק הזה נכנס בצורה אחת, יצא בצורה אחרת.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת פרי, תודה רבה לך על השעות, על הבדיחות, גם על הצעקות כשהיה צריך.

חיים ילין: הוא צועק?

איילת נחמיאס ורבין: כשהיו לי שאלות קשות לשאול, כן, כי בעשר בלילה גם הוא רצה ללכת הביתה.

איילת נחמיאס ורבין: גם אני, אבל עדיין.

איילת נחמיאס ורבין: לחבר הכנסת עיסאווי פריג', שהיה שותף מאוד משמעותי, ולחבר הכנסת איתן כבל, שאני באמת חושבת שבלי הסבלנות ואורך הרוח שלו – ופה נדרש הרבה מאוד אורך רוח – כנראה לא היינו מגיעים לתוצאה בכל זאת הרבה יותר טובה מכפי שהחוק הזה התחיל.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת רועי פולקמן.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אכן רוצה לומר כמה מילים מהזווית שלנו, כיוון שהחוק הזה הוא חוק דגל, בוודאי מבחינתנו, מבחינת שר האוצר, ואני חושב שגם מבחינת שרת המשפטים.

רועי פולקמן: היה הרבה מאוד עניין בחוק הזה, והרבה מאוד עבודה נעשתה.

רועי פולקמן: כמובן, אני אתחיל בלהגיד תודה ליושב-ראש הוועדה, לאיתן כבל, על עשרות רבות, לדעתי מעל 100 שעות ישיבות נטו, וכמובן עוד כל האקסטרות שהיו מסביב; היקף אדיר של עבודה.

רועי פולקמן: אומנם אני לא ותיק פה בכנסת, אבל ראיתי כבר דיונים בוועדות, ולא ראיתי כזה עומק בחוק כל כך מסובך.

רועי פולקמן: אז באמת תודה, גם לך וגם לחברי הוועדה שהוזכרו כאן, שיושבים כאן עכשיו, והיו שותפים למהלך הזה.

רועי פולקמן: אני חושב שהחוק הזה, מהזווית שלנו, נוגע בשתי הנקודות המרכזיות שהן אג'נדה מרכזית של שר האוצר היום – גם הנושא של צמצום פערים וגם הנושא של המאבק במונופולים ושיפור התחרותיות בשוק הפיננסים במדינת ישראל.

רועי פולקמן: המצב הקודם, שבו המונופולים של האשראי רוכזו בשני בנקים גדולים במדינת ישראל – זה אתגר גדול שמונח לפתחו של שר האוצר, שהבטיח להילחם בעניין הזה.

רועי פולקמן: חוק נתוני אשראי הוא מהלך חשוב, כחלק מסדרה שלמה של מהלכים, הן פתיחת האשראי החוץ-בנקאי – והם יושלמו במושב הכנסת הבא – בכל סוגיית הפתיחה של השוק הבנקאי וכרטיסי האשראי; הסוגיה הזאת, שבה לא יכול להיות שכל המידע יחזיק את הצרכנים כלקוחות שבויים בידי שני בנקים במדינת ישראל, אלא שבאמת תוכל להתפתח תחרות.

רועי פולקמן: ואכן, הדיון הזה על תחרות, שתכליתה בסוף להוריד את העלויות, העמידה כמה שאלות גדולות, ובראשן סוגיית הפרטיות, שאליה התייחס יושב-ראש הוועדה.

רועי פולקמן: ברור שניתנו כאן מענים באמצעות הממונה על הגנת הפרטיות בבנק ישראל, וזו סוגיה חשובה.

רועי פולקמן: אבל הדבר השני, באמת, היה איך מזרימים מידע חיובי למאגר הזה, כדי שנוכל להרחיב למקסימום לאותם אנשים – שהיום ממילא דירוג האשראי שלהם הוא שלילי ועלויות האשראי שלהם היום מאוד גבוהות.

רועי פולקמן: בניירות הרקע שהוועדה קיבלה במהלך העבודה ראינו עד כמה – ודרך אגב, גם בחוקים אחרים שדנו בהם בתקופה האחרונה בנושא האשראי – ראינו עד כמה העלויות שמשלם הצרכן הישראלי על אשראי הן גבוהות.

רועי פולקמן: לכן, המאבק הזה בריכוזיות שקיימת בשוק האשראי, ובכלל בשוק הפיננסים במדינת ישראל, הוא דגל מרכזי של כולנו ושל שר האוצר, וחוק נתוני האשראי הוא נדבך מרכזי.

רועי פולקמן: זה אכן ייקח זמן עד להבשלה מלאה, אבל זה צעד משמעותי בהורדת יוקר המחיה, שחלק ממנה הוא נזילותו של האשראי.

רועי פולקמן: הצעד האחרון, שגם הוא קשור לחוק החשוב הזה, זה כמובן אותו אשראי שבהמשך יוזל גם לעסקים קטנים ובינוניים, שגם הם היום משלמים עלויות מאוד מאוד גבוהות ולא הגיוניות.

רועי פולקמן: אז שוב תודה ליושב-ראש הוועדה.

רועי פולקמן: זה צעד אחד בשרשרת של צעדים, ותודה בשם כולנו על התהליך הזה, ואנחנו באמת בדרך הנכונה.

רועי פולקמן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעות.

יולי יואל אדלשטיין: לפני שנצביע, בהמשך לנאומים הרבים שנשאו כאן חברי כנסת בנאומים בני דקה, ביציע האורחים יש לנו קבוצה מיוחדת מיוחדת, של ילדים מיוחדים מיוחדים, יחד עם תנועת "הצופים" ונציגי אלו"ט.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הפרחתם בלונים כחולים מאוד יפים כאן ברחבה, ותמשיכו לבקר אותנו, גם ביום המיוחד הזה וגם בשאר הימים.

חיים ילין: – – – גליל עליון.

יפעת שאשא ביטון: אדוני היושב-ראש יש גם קבוצה מהגליל – – –

יולי יואל אדלשטיין: יש גם קבוצה מן הגליל.

יולי יואל אדלשטיין: יפה.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון לא תפספס את ההזדמנות לברך קבוצה מן הגליל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות – למי שמעוניין, בוודאי, להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: נאמר לי שעל ההסתייגויות אני עובד מול חבר הכנסת דב חנין, נכון?

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חנין, לא שמעתי אותך.

יולי יואל אדלשטיין: אני עובד מולך.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק נתוני אשראי, התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: לשם החוק יש הסתייגות של חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג – להלן: קבוצת סיעת מרצ – ושל חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה עבו מערוף – להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – ושל חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: האם להצביע, אדוני?

דב חנין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא להצביע.

איתן כבל: היא מורידה.

דב חנין: סעיף 2.

יולי יואל אדלשטיין: אוקיי.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לשם החוק ולסעיף 1 אין הסתייגויות, כי חבר הכנסת דב חנין הסיר אותן.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נאפס פה את השעון ונצביע על שם החוק וסעיף 1 כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי, לא מוגדר יושב-ראש הישיבה, אז אני לא בטוח שההצבעה שלי – – –

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז טעות במחשב.

יולי יואל אדלשטיין: תכף נראה אם זה קיבל את הצבעתי.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד סעיף 1 – 46 נגד – 5 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 46, נגד – 5, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי שם החוק וסעיף 1 אושרו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לסעיף 2 יש הסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד ההסתייגות – 7 נגד – 45 נמנעים – 2 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 2 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בעד ההסתייגות – 7, 45 נגדה, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לסעיף 2 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 3–17 אין הסתייגויות, ולכן נוכל להצביע על סעיפים 2–17, כולל, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד, מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 2–17 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד סעיפים 2–17, כהצעת הוועדה – 52 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 2–17, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 52, נגד – 5, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי סעיפים 2–17 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני חבר הכנסת חנין, לסעיף 18?

דב חנין: אנחנו מסירים את ההסתייגויות – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שומע אותך.

יולי יואל אדלשטיין: כן, אדוני?

דב חנין: אדוני, אנחנו מסירים את ההסתייגויות חוץ מהסתייגות 14.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 14 היא לסעיף 123.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, אנחנו נצביע עכשיו על סעיפים 18–122, כולל, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות, כי הן הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: 18–122 כנוסח הוועדה – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 17 בעד סעיפים 18–122 – 54 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 18–122 נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, בקריאה שנייה, 18–122 – 54 בעד, חמישה נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הסעיפים אושרו בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות 14, לסעיף 123.

יולי יואל אדלשטיין: שאר ההסתייגויות, 12 ו-13, לאותו סעיף, הוסרו.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות 14.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 18 בעד ההסתייגות – 6 נגד – 53 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 123 לא נתקבלה.

יואל חסון: גם האופוזיציה נגד – – –

יולי יואל אדלשטיין: לפחות חלקה, חבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 6, 53 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: גם הסתייגות 14 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 124–126 אין הסתייגויות מלכתחילה, ולכן נצביע על סעיפים 123–126 בקריאה שנייה ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 123–126, כהצעת הוועדה – 54 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 123–126, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 54, נגד – 5, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי כל סעיפי החוק אושרו ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו עוברים לקריאה שלישית על כל החוק, ללא הסתייגויות, כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: חוק נתוני אשראי, התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 53 נגד – 5 נמנעים – אין חוק נתוני אשראי, התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 53, נגד – 5, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: החוק אושר כנדרש בשלוש קריאות, כנוסח הוועדה.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אפשר לעלות?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל מבקש להודות לרבים שעסקו במלאכה.

איתן כבל: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי השרים, רשמות, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה להזכיר לממשלה, לשר האוצר, את המלחמה שעשו שהחוק הזה לא יהיה בידי האופוזיציה, רחמנא ליצלן.

איתן כבל: אתה זוכר את זה, דוד ביטן?

איתן כבל: רחמנא ליצלן.

איתן כבל: אני רציתי להגיד לכם: אנחנו לא אויבים של אזרחי ישראל.

איתן כבל: כשיש דברים שמובאים בלב נקי, בידיים פתוחות, אנחנו יודעים לעשות את זה אפילו יותר טוב מהקואליציה.

איתן כבל: ואנחנו אכן עשינו את זה יותר טוב מהקואליציה.

איתן כבל: וזו הזדמנות, חברותי וחברי חברי הכנסת – אני עונה היום רק למי שהשתתף בדיונים.

קריאות: – – –

איתן כבל: פולקמן, גם אתה, יש לך אולי חצי דקה לדבר.

מירב בן ארי: מה?

מירב בן ארי: הוא – – –

איתן כבל: אבל רק חצי דקה.

איתן כבל: חברותי וחברי חברי הכנסת, קודם כול אני רוצה להודות לחבר הכנסת פרי, שהיית – באמת אני אומר את זה – יד ימיני, האיש שבלעדיו לא יכולתי להוביל את כל המהלך הזה.

איתן כבל: אני אומר את זה מכל הלב, וכל מה שאני אומר רק ממעיט את מה שהיה בכל אותן עשרות שעות, שלדעתי עברו את 100 השעות, בעבודה המשותפת.

איתן כבל: אני רוצה להודות לחבר הכנסת עיסאווי פריג', שבאמת הרג אותי, הרג אותי, אבל הגענו למנוחה ולנחלה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל לא עד הסוף.

יולי יואל אדלשטיין: על זה אתה מודה לו.

איתן כבל: תשמע, קצת קשה להרוג אותי עד הסוף.

איתן כבל: אני רוצה להודות גם לחברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, שבאמת נתנה את כל-כולה לעניין.

איתן כבל: תודה לך על כל מה שנתת לנו והניסיון שנתת לנו.

איתן כבל: לחבר הכנסת פולקמן, שמעת לעת היה נציג של הקואליציה – –

קריאות: – – –

איתן כבל: – – זאת אומרת, מעת לעת הקואליציה הגיחה לברר מה קורה, איך קורה, למה קורה.

איתן כבל: רועי, אנחנו, לחברי הקואליציה בוועדה נשלח את החוק, שידעו על מה הם הצביעו.

איתן כבל: אני אומר את זה, כך – אבל בכל מקרה, רועי, תודה מעומק הלב על כל אשר עשית; וכמובן, לחבר הכנסת אברהים חאג' יחיא, שעזר לנו מעת לעת.

יולי יואל אדלשטיין: עבד אל חכים חאג' יחיא.

איתן כבל: עבד אל חכים חאג' יחיא, סליחה.

אחמד טיבי: – – –

איתן כבל: נכון, נכון.

איתן כבל: יש גם אחמד.

איתן כבל: ואני רוצה להודות גם לחבר הכנסת מקלב, שגם הוא הגיע כמשגיח כשרות מעת לעת, לוודא מה קורה בדיוני הוועדה.

איתן כבל: אבל אני רוצה, ברשותכם, באמת לומר תודה קודם כול ליועצת המשפטית, המשנה ליועץ המשפטי, עורכת-הדין אתי בנדלר.

איתן כבל: את אדם מדהים.

איתן כבל: אני אומר לך את זה.

איתן כבל: זכיתי.

איתן כבל: זכיתי בוועדה שיש לי אותך.

איתן כבל: אנחנו זכינו.

איתן כבל: ויש לנו את לאה, מנהלת הוועדה.

איתן כבל: בלעדיכן – אלה לא מילים מן הפה ולחוץ; אני אומר זאת כמי שבאמת משתדל להשתמש במילים – לא תמיד במשורה, אבל כאן אני באמת רוצה להיות מדויק: בלעדיכן לא היינו יכולים לעשות דבר.

איתן כבל: ובהזדמנות הזו, אביטל סומפולינסקי – איך אומרים?

איתן כבל: היית עבורי – זאת פעם ראשונה שאנחנו בוועדה נחשפים ליכולותייך; וכמו שאתי אמרה, בלעדייך, עם כל הכבוד למחמאות לאתי, החוק הזה לא היה עובר כפי שהוא עבר.

יצחק כהן: יש כזה שיר.

יצחק כהן: יש כזה שיר.

איתן כבל: איציק, אתה מפריע לי.

איתן כבל: אני גם רוצה להודות לנירית איבי ממשרד האוצר; מבנק ישראל – לנדין טרכטנברג; אני מתנצל בפניך, מנואל, שלקחתי אותה יותר.

איתן כבל: איך אומרים?

איתן כבל: כל יום שלישי, מנואל.

איתן כבל: הוא מדבר אתה בטח עכשיו.

איתן כבל: אני רוצה להודות לחזי כאלו, המנכ"ל, ואני רוצה להודות, ברשותכם, לאנשים שבאמת נתנו מעצמם: לעורך-דין ארז קמיניץ, ולעורכת-הדין רני נויבואר, שבאמת אין עליה.

איתן כבל: גם כן יש כאן, כמובן – ליואל בן-אור מהמועצה הלאומית לכלכלה, שעוד תשמעו עליו, אני מבטיח לכם; בחור מדהים על-פי כל קנה מידה.

איתן כבל: ואחרון – לרן מלמד, סמנכ"ל עמותת "ידיד", שבאמת, ברגע שהבין שאנחנו הולכים להעביר את החוק, נתן את כל-כולו לעניין.

איתן כבל: ואדוני, למרות הכול, למי ששיגע אותי, פרופסור לוי-פאור, שהתרומה שלו למרות הכול, למרות ההתנגדות שלו לחוק – בסופו של עניין ידע גם הוא, בדרכו, לתרום.

איתן כבל: תודה לכם.

איתן כבל: עשינו מעשה גדול היום – תודה רבה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק למניעת הטרדות של מוקדי חירום, התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת יעקב פרי וסתיו שפיר בנושא: הצלת החינוך המוזיקלי והקונסרבטוריונים בישראל.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בקובלנה נגד חבר הכנסת מאיר פרוש בקשר להתבטאותו במליאת הכנסת נגד "נשות הכותל".

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת האתיקה בדבר חברי הכנסת השוהים בחופשה ללא תשלום – חל"ת – ממקום עבודתם הקודם.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/922; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"א, עמ' 1561; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני (תיקון), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון.

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת צחי הנגבי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אין הסתייגויות אבל יש בקשות דיבור להצעת החוק הזאת.

צחי הנגבי: אכן, אין הסתייגויות, כיוון שהחוק הזה הוא על דעת האופוזיציה והקואליציה בוועדת החוץ והביטחון.

צחי הנגבי: אנחנו, כמעט לא מזדמן לנו בוועדה לעסוק בענייני אופוזיציה וקואליציה, אבל בוודאי בחקיקה הדברים מתקיימים בקונסנזוס.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, החוק שאני אציג לקריאה שנייה ושלישית נדון בוועדה.

צחי הנגבי: הוא למעשה תיקון לחוק הפיקוח על יצוא ביטחוני, התשס"ז–2007, שמסדיר את הפיקוח על שיווק ביטחוני ועל ייצוא ביטחוני.

צחי הנגבי: הפיקוח נעשה באמצעות אפ"י, שזה האגף לפיקוח על יצוא ביטחוני במשרד הביטחון.

צחי הנגבי: ההצעה שמונחת בפני חברי הכנסת כוללת שני תיקונים עיקריים.

צחי הנגבי: הראשון נועד להוסיף גורם שיהיה רשאי לחתום על רישיונות לסוגיהם השונים.

צחי הנגבי: לפי החוק בנוסחו כיום, הגורם שמעניק את הרישיון הוא הרשות המוסמכת, שלפי ההגדרה שלה בחוק כוללת את מנכ"ל משרד הביטחון ואת ראש אפ"י, אם מנכ"ל המשרד מסמיך אותו לכך.

צחי הנגבי: בהצעת החוק אנחנו מבקשים להרחיב את הגדרת הרשות המוסמכת, כך שהיא תכלול גם עובד בכיר, לפחות ראש חטיבה, שמנכ"ל משרד הביטחון יסמיך.

צחי הנגבי: תפקיד הרשות המוסמכת – שאת הגדרתה מוצע, כאמור, להרחיב – לא מסתכם רק במתן רישיונות.

צחי הנגבי: הסמכות שלה היא להפעיל סנקציות מינהליות של קנסות אזרחיים ועיצומים כספיים כלפי מי שמפרים את הוראות חוק הפיקוח.

צחי הנגבי: מאחר שבהצעת החוק מוצע לשנות את הגדרת הרשות המוסמכת כך שהיא תכלול גם עובד בכיר, מוצע להבהיר בהצעת החוק כי ההרחבה היא רק לעניין מתן רישיונות, ולא לעניין השימוש בסנקציות מינהליות.

צחי הנגבי: על כן, מוצע להבהיר כי הסמכויות להטיל קנס כספי או עיצום כספי לא יהיו נתונות לאותו עובד בכיר אלא רק למנכ"ל משרד הביטחון ולראש האגף לפיקוח על היצוא הביטחוני אשר המנכ"ל הסמיך לצורך כך.

צחי הנגבי: התיקון השני שמוצע בהצעת החוק עוסק בפטורים מחובת רישיון.

צחי הנגבי: כיום החוק קובע ארבעה סוגי רישיונות.

צחי הנגבי: לגבי כל אחד מהרישיונות ניתנת לרשות המוסמכת הרשות לפטור מחובת רישיון לגבי סוגים של ציוד או לגבי פעולות מסוימות, כפי שנקבע בתקנות כבר ב-2008.

צחי הנגבי: לעמדת משרד הביטחון, מנוסח החוק היום עולה כי גם כאשר נקבע פטור בתקנות, על מבקש הרישיון לפנות לרשות המוסמכת ולקבל ממנה אישור לכך שהציוד או הפעולה פטורים מחובת הרישיון.

צחי הנגבי: כדי לפשט את התהליכים אנחנו מציעים לקבוע לגבי כל אחד מסוגי הרישיונות כי די יהיה בכך שניתן פטור בתקנות, ולא יהיה צורך בהליך של הגשת בקשה לפטור מהרשות המוסמכת.

צחי הנגבי: בקיצור, התהליך שמתבקש כאן הוא תהליך שאמור לייעל את המערכת, לתת ללקוחות שלה – שאלה אותם אנשים שמבקשים את רישיונות הייצור – לעשות להם חיים קצת יותר קלים בתוך עולם הרגולציה המתעצמת ומתערבלת.

צחי הנגבי: זו אמורה להיות התפתחות חיובית, שינוי מרענן.

צחי הנגבי: לפיכך לא הוגשו, אכן, הסתייגויות לחוק, ואני מבקש מחברי הכנסת לאשר את ההצעה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

צחי הנגבי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת הנגבי.

יואל חסון: יש בקשות דיבור.

יואל חסון: חברת הכנסת זנדברג?

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: חמש דקות, גברתי.

יואל חסון: בבקשה.

תמר זנדברג: תודה, תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: תראו, לאלה שלא מכירים את הנושא, חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני נחקק לפני כעשור, במטרה – כשמו כן הוא, לפקח על היצוא הביטחוני.

תמר זנדברג: אינני יודעת אם אתם יודעים: ישראל מייצאת היום, היא מובילה ברשימת המדינות המייצאות יצוא ביטחוני – אבסולוטית, לא ביחס לאוכלוסייה, לא ביחס לתל"ג או שום דבר מהסוג הזה.

תמר זנדברג: חלק מהיצוא הזה, רק צריך להבין – מדובר ביצוא של חברות פרטיות מסחריות לכל דבר.

תמר זנדברג: כלומר, המוצר הוא אומנם מוצר ביטחוני, אבל מדובר בחברות מסחריות – כמובן, בדרך כלל של יוצאי מערכת הביטחון.

תמר זנדברג: הם לוקחים את הידע, את הפיתוח, שהם צברו במסגרת ניסיונם, והם מוכרים אותו למדינות – חלקן לגיטימיות, והיצוא הביטחוני הזה משמש למטרות הגנה, שלום, לפעמים, או לפחות הגנה בעולם הדמוקרטי; חלקן – מקומות מפוקפקים יותר ומשטרים או חלקים בעולם שבהם הם משרתים דיקטטורות, לפעמים רצחניות.

תמר זנדברג: לפעמים הנשק הזה משמש במלחמות אזרחים, ויש עדויות שלפחות בחלק מהמקרים חלקו משמש לביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.

תמר זנדברג: האגף לפיקוח על היצוא ביטחוני אמור לפקח על היצוא הזה, ובמהלך השנים מאז חקיקת החוק עלה יותר מסימן שאלה אחד לגבי מידת האפקטיביות של הפיקוח הזה.

תמר זנדברג: דוח מבקר המדינה כבר הקדיש פרק די נכבד לפיקוח שאפשר לקרוא לו אולי עוצם עין, בין אם, ככה, בהעלמה מכוונת, יותר או פחות; אבל בטח ובטח הוא הטיל ספק מאוד גדול באפקטיביות של הפיקוח הזה, ובמידת ההידוק שבה באמת הוא מצליח להגשים את מטרתו, ובמיוחד, כאמור, למידה שבה אותו נשק מגיע, בסופו של דבר, ומשמש למטרות מפוקפקות עד רצחניות, אם נקרא לזה ככה.

תמר זנדברג: אני חושבת שאנחנו, בתור אזרחי ואזרחיות ישראל, מדינה דמוקרטית ושוחרת שלום, רוצים לדעת שהנשק שנמכר בשמנו בעולם, מעבר לרווח שהוא משיא לכיסיהם של היצואנים, לא משמש למטרות שלא לשמן אנחנו התכוונו.

תמר זנדברג: והנה, באה הצעת החוק הזאת, ובמקום להגביר את הפיקוח על ייצוא הנשק, ובמקום לדאוג שלמשל יהיה אפשר – כמו שלמשל מציעה הצעת חוק אחרת שהעליתי כאן במליאה לפני כמה זמן, ונדחתה – לאפשר לשלול, או להטיל סנקציות על הרישיון כאשר הוכח שהוא משמש להפרות זכויות אדם או לפשעי מלחמה, במקום זה באה הצעת החוק הזאת ומקלה על מתן הרישיונות; היא מורידה את הדרגה, מורידה את הסמכות במשרד הביטחון שניתן לו להעניק את הרישיון, היא מקלה וקצת פותחת את אפשרויות הפיקוח במקום לצמצם אותן.

תמר זנדברג: נדמה לי שכולנו יכולים להתאחד סביב הרעיון, שגם, כאמור, מצא לו ביטוי בדוח מבקר המדינה, שלא זה התיקון שצריך לעשות כרגע בחוק הפיקוח על יצוא ביטחוני, אלא אם צריך לעשות בו תיקון, צריך לעשות בו תיקון בדיוק לכיוון ההפוך – של הידוק הפיקוח, ולא הרחבה שלו.

תמר זנדברג: לכן אני מבקשת להתנגד להצעת החוק הזאת – ולבצע שינויים בחוק הפיקוח על יצוא ביטחוני, אבל בדיוק לכיוון ההפוך.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: חברת הכנסת גלאון – לא נמצאת; חבר הכנסת גילאון – לא נמצא; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נמצאת.

יואל חסון: לכן אנחנו נעבור להצבעה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני (תיקון), התשע"ו–2016.

יואל חסון: אנחנו נצביע עכשיו בקריאה השנייה.

יואל חסון: הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 1–5 – 33 נגד – 5 נמנעים – אין סעיפים 1–5 נתקבלו.

יואל חסון: 33 בעד, חמישה מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה השנייה.

יואל חסון: אנחנו נעבור לקריאה השלישית.

יואל חסון: אני מכריז על הצבעה.

יואל חסון: אמרתי – עוברים להצבעה.

יואל חסון: אני לא מבין.

יואל חסון: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 28 נגד – 4 נמנעים – אין חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני (תיקון), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: 28 בעד, ארבעה מתנגדים.

יואל חסון: חבר הכנסת איימן עודה מתנגד, חברת – – –

קריאות: – – –

קריאה: הייתה פה בעיה.

יואל חסון: אז חברת הכנסת מרב מיכאלי תמכה, חבר הכנסת אראל מרגלית תומך, לפרוטוקול, וחבר הכנסת יוגב, לפרוטוקול – בעד.

יואל חסון: הצעת חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני (תיקון), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: [מס' מ/930; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ג, עמ' 2168; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום: הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016.

יואל חסון: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון חבר הכנסת צחי הנגבי.

צחי הנגבי: תודה, אדוני היושב-ראש.

צחי הנגבי: זה עוד יותר קצר מאשר קודם.

צחי הנגבי: האם הוגשו הסתייגויות?

יואל חסון: לא.

יואל חסון: רק בקשות.

צחי הנגבי: אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016.

צחי הנגבי: החוק נחקק בשנת 2002 על רקע פער שנוצר בין חיילי המילואים למשרתי הקבע בכל הנוגע לתשלומים הניתנים במקרה של פגיעה או של מוות עקב השירות.

צחי הנגבי: החוק קובע כי נוסף על התגמולים שניתנים לחיילי מילואים שנפגעו במהלך שירותם ולבני משפחותיהם, מכוח חוקי השיקום תשולם להם קצבה נוספת אם לא היו להם הסדרים פנסיוניים וביטוחיים שנתנו לכך מענה.

צחי הנגבי: הצעת החוק שנדונה אצלנו בוועדה ומונחת לפניכם כעת כוללת שני תיקונים שנוגעים לתשלום הקצבאות.

צחי הנגבי: התיקון הראשון נוגע לאופן חישוב הקצבה.

צחי הנגבי: גובה הקצבה מחושב לפי כמה משתנים: שכרו של חייל המילואים, מידת זכאותו לכיסוי ביטוחי מקופת גמל, ובמקרה שנקבעה לו נכות תפקודית – אחוז הנכות התפקודית.

צחי הנגבי: נוסף על כך, לצורך החישוב נקבעה תקרת שכר שאותה מחשבים בהתאם לתחשיבי תגמולי המילואים המרביים שניתנים לפי חוק הביטוח הלאומי.

צחי הנגבי: תקרה זו עומדת כיום על כ-43,000 שקלים.

צחי הנגבי: לפי אופן החישוב הקבוע כיום בחוק, בשלב הראשון נבדקת התאמת שכרו של החייל לתקרת השכר הקבועה בחוק, ואם שכרו גבוה ממנה הוא מופחת עד לתקרה זו.

צחי הנגבי: מגובה התקרה מופחת הסכום שהחייל או שאיריו זכאים לו מקופת גמל, ובהתאם לכך נקבע גובה הקצבה הסופי.

צחי הנגבי: זו שיטה שפגעה בבעלי שכר גבוה, שכן סכומי הזכאות מקופת הגמל קוזזו מתקרת השכר ולא משכרם בפועל, שהיה גבוה יותר.

צחי הנגבי: על כן הצעת החוק מציעה לשנות את שיטת החישוב כך שראשית יופחת מהשכר הסכום שחייל המילואים או שאיריו זכאים לו מקופת הגמל, ורק לאחר מכן יופחת הסכום שנותר עד לתקרת השכר הקבועה בחוק.

צחי הנגבי: זה תיקון שיחול על מקרים שאירעו בעבר – סליחה: התיקון הזה לא יחול על מקרים שקרו בעבר, אם אני לא טועה.

צחי הנגבי: כן, נכון – התיקון יחול גם על מקרים שאירעו בעבר, אך רק על תשלומים שיינתנו מכאן ואילך.

צחי הנגבי: אציין כי אף שהתיקון המוצע מיטיב רק עם בעלי שכר גבוה, הוא לא פוגע במשתכרים שכר נמוך יותר.

צחי הנגבי: תיקון נוסף בהצעת החוק נוגע למועד תשלום הקצבאות לשאירים.

צחי הנגבי: לפי החוק כיום הקצבה הראשונה משולמת החל מהחודש השני שלאחר החודש שבו נולדה העילה לקצבה.

צחי הנגבי: בהצעת החוק מוצע לקבוע כי הקצבה הראשונה תשולם החל מהחודש הראשון שלאחר החודש שבו נולדה העילה לקצבה.

צחי הנגבי: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות.

צחי הנגבי: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת הנגבי.

יואל חסון: יש לנו בקשות של רשות דיבור.

יואל חסון: חברת הכנסת – – –

תמר זנדברג: כל מרצ – – –

יואל חסון: כל מרצ מוותרת.

יואל חסון: אז אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016.

יואל חסון: ההצבעה היא בקריאה שנייה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 23 בעד סעיפים 1–4 – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–4 נתקבלו.

יואל חסון: 33 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יואל חסון: ההצעה עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אנחנו עוברים עכשיו להצבעה בקריאה שלישית.

יואל חסון: חברי הכנסת, הצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 24 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – 1 חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: 32 בעד, אין מתנגדים ויש נמנע אחד.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: [מס' מ/1003; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 10078; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 85 והוראת שעה), התשע"ו–2016 – יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: זה כולל לוח תיקונים.

יואל חסון: להצעת החוק הזאת יש הסתייגויות ויש בקשות דיבור.

יואל חסון: נמחקו?

משה גפני: תכף אגיע לזה, ואני גם אגיד מדוע.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 85 והוראת שעה), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית.

משה גפני: ההצעה כללה במקור שני הסדרים מחמירים ביחס למכירה ולרכישה של דירות מגורים.

משה גפני: ההסדר האחד – יורש של דירת מגורים יצטרך למכור אותה בתוך שנתיים על מנת שיוכל ליהנות מפטור ממס שבח, ככל שהמוריש היה זכאי לפטור בעת פטירתו.

משה גפני: הוועדה סברה שזו גזירה לא מוצדקת על הציבור, שקיימים בה קשיים הנובעים בין היתר ממקרים שבהם הזכויות בדירת ירושה אינן מוסדרות עקב סכסוך משפחה או עקב סיבות אחרות, סיבות שתלויות בנושאים שונים.

משה גפני: בוודאי הדירה הזאת לא נקנתה כדי להשקיע בה, ולצערם של בני המשפחה, אבי המשפחה נפטר, והוא הוריש להם את הדירה הזאת.

משה גפני: כבר במליאת הכנסת עלו טענות כנגד ההסדר המוצע הזה, ובסופו של דבר הוועדה החליטה להסירו מהצעת החוק, והוא לא נמצא בנוסח שבפניכם.

משה גפני: כלומר, ליורשים ימשיך להיות פטור לא מוגבל בשנים ממס על דירה בירושה שהמוריש היה זכאי לפטור לגביה.

משה גפני: אני רוצה לציין את שר האוצר, שהסכים להוציא את הסעיף הזה, את החלק הראשון של הצעת החוק; זו באמת הצעה לא מוצדקת ולא נכונה, והיא לא קיימת.

משה גפני: חבר הכנסת מוזס, נושא הירושה לא נמצא.

משה גפני: היית מוטרד במשך הרבה זמן, אבל כמוך היו רבים מחברי הכנסת שהיו מוטרדים מזה.

מיקי רוזנטל: והגיעו גם לוועדה.

משה גפני: מה?

מיקי רוזנטל: הגיעו גם לוועדה.

משה גפני: והגיעו לוועדה.

יואל חסון: אז מה זה אומר היום?

משה גפני: שזה לא נמצא.

משה גפני: כשאדם יורש דירה, אין הגבלה בשנים – מתי הוא מוכר אותה.

משה גפני: זו לא מוגדרת כדירה להשקעה.

עיסאווי פריג': למה אתם נכנסים להם לחיים?

עיסאווי פריג': למה הם צריכים למכור?

עיסאווי פריג': אני שואל אותך.

עיסאווי פריג': למה?

יואל חסון: לא, זהו, אין.

משה גפני: שאלה טובה.

משה גפני: בגלל השאלה שלך הוצאנו את זה מהחוק.

עיסאווי פריג': זהו?

עיסאווי פריג': אני רגוע?

משה גפני: אין את זה בחוק.

קריאה: תהיה רגוע.

עיסאווי פריג': רגוע?

משה גפני: כן.

עיסאווי פריג': מה אתה נכנס להם לוורידים?

משה גפני: נכון.

יואל חסון: איפה היית עד עכשיו, תגיד לי?

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: הוא צודק.

משה גפני: בגלל השאלה הזאת הוצאנו.

יואל חסון: אחרים שאלו קודם ועשו עם זה משהו.

יואל חסון: לא רק שאלו.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': קראתי – – –

יואל חסון: טוב ששמת לב.

משה גפני: הוצאנו.

משה גפני: הוצאנו את זה.

יואל חסון: טוב שאחרים שמו לב קודם, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': אני – – –

מיקי רוזנטל: הרצחת וגם – – –

משה גפני: זה בסדר.

יואל חסון: אתה בסדר.

משה גפני: ההסדר השני הוא שרוכש דירה יחידה שמעוניין להחליף אותה בדירה אחרת יחויב במס רכישה אם לא יחליף את הדירות בתוך שנה.

משה גפני: כיום, לעניין רוכש שמחליף דירות יש תקופה של שנתיים שבהן הוא זכאי לפטור ממס, והצעת החוק המקורית קיצרה את זה לשנה.

משה גפני: הרציונל היה שאם יקוצרו התקופות, אז יהיו יותר דירות פנויות מהר יותר, והגדלת ההיצע תשפיע גם על מחירי הדיור.

משה גפני: בוועדה הגענו לשתי מסקנות: האחת, שקיצור לשנה בלבד יפגע מאוד ברוכשים שיחויבו במס למרות שהם נשארים עם דירה יחידה לבסוף; השנייה, שהרציונל שייווצרו יותר דירות יתממש רק בשנה הראשונה, ולאחר מכן כבר לא תהיה הגדלת היצע בשל החמרה זו.

משה גפני: לפיכך, החלטנו להאריך את התקופה שמזכה בפטור ממס לשנה וחצי, וכן לקבוע את ההצעה כהוראת שעה – זו הייתה הוראת קבע – לחמש שנים.

משה גפני: כמו כן, קבענו שבתום חמש השנים להוראת השעה תקופת הפטור בהחלפת דירה תהיה שנתיים, גם ממס שבח וגם ממס רכישה.

משה גפני: קבענו שתחילת ההסדר הזה תהיה ב-1 במאי 2016.

משה גפני: היום, מס שבח ומס רכישה – המועד שבו אפשר למכור ולהיות פטור ממס הוא שונה.

משה גפני: באחד מהם זה 18 חודשים ובאחד זה 24 חודשים.

משה גפני: בהסדר הקבע העלינו את כולם ל-24 חודשים.

משה גפני: זה גם יצר בלבול וזו גם הייתה תקופה קצרה מדי.

משה גפני: לכן, הגענו בסוף להסכמה.

משה גפני: עם שר האוצר הייתה הסכמה שזה יהיה 18 חודשים, תהיה הוראת שעה לחמש שנים, ולאחר מכן הכול יהיה 24 חודשים, ולא יהיה מצב שלחלק מהמס יהיה פרק זמן קצר יותר ולחלק מהמס יהיה פרק זמן ארוך יותר.

משה גפני: הכול יהיה שווה.

משה גפני: אנחנו חושבים שזה הסדר נכון.

משה גפני: בנוסף, הוועדה יזמה תיקון מיטיב בהצעה, ומשרד האוצר הסכים לו: החוק כיום קובע שאם חלקו של הרוכש בדירת מגורים לא עולה על שליש, יש פטור ממס.

משה גפני: חברי הוועדה, בכמה הזדמנויות, התרעמו על קביעת השליש, בעיקר עת מדובר באנשים שבבעלותם דירה נוספת או בדירה כלשהי היום הנובעת מירושה, ועל-פי רוב החלקים עולים על שליש, וכך נחשבים אותם יורשים למי שבבעלותם דירה, ועל זה הם מחויבים בשיעורי המס הגבוהים במס רכישה, או אינם יכולים ליהנות מפטור ממס שבח כשהם מוכרים את דירתם שאינה דירת הירושה.

משה גפני: לפיכך קבענו שכששני אחים יורשים דירת מגורים, לא יראו במחצית החזקתם בדירת המגורים כדירה שהופכת אותם אוטומטית למשקיעים בעלי דירה נוספת.

משה גפני: עד היום החוק קבע שרק אם מדובר בשלושה יורשים; היום, בחוק הקיים, מה שאנחנו מבקשים לאשר, זה מצמצם את זה, וגם אם יש שני יורשים הם ייהנו מכך.

משה גפני: להצעה הוגשו הסתייגויות.

משה גפני: הסתייגויות דיבור זה הסתייגויות דיבור, אבל הוגשו שתי הסתייגויות.

משה גפני: הסתייגות אחת היא של חבר הכנסת רועי פולקמן, שמופיע, והוא מבקש את מה שאמרתי, שלאחר חמש שנים זה יהפוך להיות הוראת קבע, ויהיה חוק קבוע שבו המועד יהיה 24 חודשים.

משה גפני: הוא ביקש, אם אכן לא תהיה בסופו של דבר הסכמה עם משרד האוצר – לבטל את זה.

משה גפני: במקביל, הגיש חבר הכנסת מיקי לוי הסתייגות שאם אכן משרד האוצר לא יקבל את ההסדר הזה, הוא מבקש לצמצם את הוראת השעה לארבע שנים.

משה גפני: וסיכמנו, ואני גם קיוויתי וגם תיארתי לעצמי שתהיה הסכמה, שאם אכן תהיה הסכמה – גם חבר הכנסת מיקי לוי מסיר את הסתייגותו – –

מיקי רוזנטל: וגם אני.

משה גפני: כן, נכון.

משה גפני: – – וגם חבר הכנסת פולקמן.

משה גפני: לכן, אין הסתייגויות מהותיות.

משה גפני: יש הסתייגויות דיבור לחוק הזה.

משה גפני: אין הסתייגויות מהותיות.

משה גפני: מה שאמרתי זה בחוק, בהסכמה של כל הצדדים.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש את אישור המליאה להצעת החוק הזאת.

משה גפני: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: היו בקשות דיבור, אבל כל המבקשים ויתרו.

יואל חסון: וגם אין הסתייגויות, כפי שנאמר.

יואל חסון: לכן אנחנו נעבור להצבעה.

יואל חסון: אנחנו נצביע על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 85 והוראת שעה), כולל לוח התיקונים.

יואל חסון: הצבעה בקריאה שנייה.

מיקי לוי: בעד.

מיקי לוי: זה חוק – – – הצבעה מס' 25 בעד סעיפים 1–6 – 31 נגד – 2 נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

יואל חסון: 31 בעד, שני מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: זה כולל לוח התיקונים.

יואל חסון: אנחנו נעבור עכשיו לקריאה שלישית.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, במסכים שלנו כתוב:

עמר בר-לב: הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים.

יואל חסון: יש בעיה?

מרב מיכאלי: היית מצביע בעד כך או כך.

יואל חסון: רגע.

יואל חסון: אנחנו בודקים.

קריאה: כאן רשום בסדר.

יואל חסון: אז נצביע שוב?

משה גפני: זה היה בסדר.

יואל חסון: שיהיה ברור: ההצבעה בקריאה שנייה עכשיו הייתה על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 85 והוראת שעה), כולל לוח התיקונים.

יואל חסון: מי רצה להוסיף את הצבעתו?

יואל חסון: חברת הכנסת מיכאלי, רצית להוסיף את הצבעתך?

מרב מיכאלי: כן.

יואל חסון: את כמובן – –

מרב מיכאלי: תמכתי.

יואל חסון: – – תמכת.

יואל חסון: בעד.

יואל חסון: אוקיי.

יואל חסון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

עמר בר-לב: אתה בודק את הערנות שלנו, אה?

יואל חסון: אתה ערני.

יואל חסון: זה לא אני, זה מזכירת הכנסת בודקת.

יואל חסון: מזכירת הכנסת בודקת.

מאיר פרוש: היושב-ראש צריך לומר שיש הצבעה.

יואל חסון: יש מה?

מאיר פרוש: היושב-ראש צריך להכריז שיש הצבעה.

יואל חסון: אני אומר שיש הצבעה.

מאיר פרוש: לא אמרת.

מאיר פרוש: הצבעה מס' 26 בעד החוק – 31 נגד – 2 נמנעים – אין חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 85 והוראת השעה), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: 31 בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 85 והוראת השעה), כולל לוח התיקונים, עברה בקריאה שלישית ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

מנחם אליעזר מוזס: אפשר לומר כמה מילים לזכות החוק הזה?

יואל חסון: לא נראה לי.

יואל חסון: אתה מציע?

יואל חסון: הוא יכול להגיד כמה מילים?

יואל חסון: הוא מבקש להגיד כמה מילים.

מנחם אליעזר מוזס: אמרו, עניין הירושה – – –

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: אבל אתה לא יכול.

יואל חסון: לא לא לא, אין דבר כזה.

מנחם אליעזר מוזס: אין?

יואל חסון: לא, לא.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: [מס' מ/953; "דברי הכנסת", חוב' ז', עמ' 6858; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 14), התשע"ו–2016.

יואל חסון: יציג את החוק יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להציג בפניכם – בשם ועדת חוקה, חוק ומשפט אני מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 14), התשע"ו–2016.

ניסן סלומינסקי: כפי שכבר אמרתי פעם מעל הדוכן הזה, המגמה שלנו בוועדה היא להיאבק בהון השחור בכל דרך שאפשר, ולתת לרשות המסים ולמשטרה את הכלים הנאותים להיאבק בהון השחור, נקודה.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, לפחות אצלי, ואני חושב שגם אצל שאר חברי, עומד הערך של כמה שיותר לשמור על חיי הפרט ואי-פגיעה בחיי הפרט.

ניסן סלומינסקי: ולכן אנחנו צריכים תמיד לשמור, למצוא את שביל הזהב, את האיזון הנכון, בין לתת כוח לממלכה לבין אי-פגיעה בפרט ושמירה על כבודו.

ניסן סלומינסקי: הצעת החוק שהגיעה בהתחלה הייתה הצעת חוק לא כל כך מידתית, במובן הזה שהיא נתנה הרבה כוח לממלכה ופגעה פגיעה לא מידתית בחיי הפרט, ואני חושב שמצאנו את שביל הזהב בוועדה כדי לאזן את הדברים – ולכן גם להצעה אין הסתייגויות.

ניסן סלומינסקי: אני אסביר בקיצור את המשמעות של החוק.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה חוק שהוא מהפך גדול בגישה ובמאבק בהון השחור.

ניסן סלומינסקי: עד היום מי שמעלים מס מואשם אך ורק בעבירת העלמת מס.

ניסן סלומינסקי: אני אומר "אך ורק" – זו עבירה חמורה שהעונש המקסימלי עליה זה שבע שנים; זה לא פשוט, אבל העלמת מס.

ניסן סלומינסקי: קשה מאוד בדרך הזאת למצוא את אותם אלה שלא רק מעלימים מס אלא גם עוסקים בהון השחור בגדול.

ניסן סלומינסקי: ולכן קבענו שהעלמת מס – אם הוא העלים את המס וגם עשה פעולה להיפטר מהכסף, אזי הוא עבר כאן למעשה שתי עבירות: עבירה אחת, עבירת המקור, היא העלמת המס, והעבירה הנוספת היא הלבנת הון.

ניסן סלומינסקי: המשמעות היא שהוא מקבל גם את העונש – יכול לקבל גם את העונש של מעלים וגם את העונש של הלבנה, שהוא עונש הרבה יותר חמור.

ניסן סלומינסקי: מה זה שם?

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, חבר הכנסת גפני.

יואל חסון: חבר הכנסת פרוש, אתה רוצה שאני אכריז על הצבעה ואז שוב לא תשמע?

מאיר פרוש: אני עוקב אחריך.

יואל חסון: גם אני אחריך, תאמין לי.

יואל חסון: תפוס את מקומך, ונא להפסיק שם את הרעש, כי אני אוציא את כל היועצים, כולל את מנהלת סיעת כולנו, אם צריך.

ניסן סלומינסקי: כלומר, האיש שמעלים הוא – – –

יואל חסון: הנה, זה לא מזיז לה אפילו.

יואל חסון: סליחה, צוות היועצים – הם בכלל לא מקשיבים.

יואל חסון: סליחה, שומעים אתכם עד כאן.

יואל חסון: תודה רבה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, האיש שמעלים מס הוא לא רק מעלים מס אם הוא עושה את הפעולה הנוספת, אלא הוא גם עובר על חוק איסור הלבנת הון, ואיסור הלבנה בחוק הוא יותר חמור – העונש המקסימלי הוא עשר שנים.

ניסן סלומינסקי: פירוש הדבר הוא שהאיש יכול לקבל שבע שנים פלוס עשר שנים.

ניסן סלומינסקי: אבל, מהרגע שחלה עליו ההגדרה של הלבנת הון, אזי רשויות האכיפה, רשות המסים, ולפעמים המשטרה, יכולות לפעול ביתר שאת כדי לאתר את ההון השחור, אם הוא נמצא.

ניסן סלומינסקי: בהלבנה יש הרבה דברים שאין בהעלמת מס, למשל מי שנאשם בהלבנת הון, אפשר לחלט את רכושו.

ניסן סלומינסקי: הכסף – גם יש מה שנקרא ערבוב – לא רק הכסף הזה, אלא כספים נוספים, אם זה נמצא באותו חשבון, ועוד אמצעים הרבה יותר חזקים.

ניסן סלומינסקי: כך שמצד אחד נותנים כוח גדול לממלכה.

ניסן סלומינסקי: אבל מצד שני, כדי לשמור על הפרט וכדי לעשות את האיזון העדין, אמרנו: לא יכול להיות – נניח מישהו שיש לו חנות והוא מעלים מע"מ, שזה דבר חמור כשלעצמו, עליו לא נלך להטיל גם הלבנת הון; שם לא נמצא את ההון השחור, ועבירה של העלמת מס היא מספיק חמורה כדי לטפל בזה.

ניסן סלומינסקי: ולכן קבענו סכומים מסוימים שהחל מהם זה מתחיל להיות; לא האדם הקטן, הרגיל, שעושה פה קצת ועושה אולי שם קצת, אלא רק מי שמתעסק עם הכספים הגדולים, שמעלים סכומים משמעותיים – ויש כאן הפירוט, אני לא אכנס לפירוט – שמעלים סכומים משמעותיים.

ניסן סלומינסקי: ורק אז – העלמה של מיליון שקל, ככה, וסך הכול המחזור הוא 5 מיליון, או דברים מהסוג הזה – כשמדובר באמת באנשים כבדים, עליהם אנחנו אומרים שאם אתה מעלים ומעביר, עושה עוד פעולה בכסף, אז לא תואשם רק כמעלים אלא גם בהלבנת הון, ואז אפשר יהיה לאתר את ההון השחור.

ניסן סלומינסקי: לכן, זה פעולה מאוד חשובה – ושוב, מאוד מאוד באיזון, כדי שבאמת הטיפול יהיה אך ורק בכבדים, ששם ישנו ההון השחור, ולא באנשים הרגילים, שעבורם, אם הם עשו את העלמת המס, העבירה הזאת מספיק חמורה בשביל לטפל בהם.

ניסן סלומינסקי: דבר נוסף – החוק הזה גם מאפשר את הקשר.

ניסן סלומינסקי: עד היום הרשות להלבנת הון – שעושה עבודה אדירה ומקושרת ויודעת לקשר ולחבר – עד היום היא מנועה מלהעביר נתונים למס הכנסה, ומס הכנסה מנוע מלקבל מהם נתונים.

ניסן סלומינסקי: היא מעבירה את הנתונים רק למשטרה.

ניסן סלומינסקי: מעכשיו, על אותם אלה שעוברים את עבירת המקור ושמחילים עליהם את הלבנת ההון, אותם מעלימים כבדים – גם יהיה מעבר אינפורמציה בין רשות המסים לרשות להלבנת הון, וזה ודאי יקל על הרשויות לאתר את ההון השחור, וזה מה שאנחנו רוצים.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב, אני מסכם: מהלך מאוד, איך אומרים, לא פשוט, אבל עשינו אותו בשום שכל ובאיזונים עדינים מאוד; מאבק נחוש בהון השחור, ומצד שני, שמירה מאוד מאוד קפדנית שזה לא יחול על כל אדם אלא רק על הכבדים, ששם יימצא ההון השחור.

ניסן סלומינסקי: לא היו הסתייגויות בנושא הזה, ולכן אני אבקש מחברי חברי הכנסת לתמוך.

יואל חסון: תודה לך, חבר הכנסת סלומינסקי.

יואל חסון: אין הסתייגויות, כמו שנאמר.

יואל חסון: יש לנו בקשות של רשות דיבור.

יואל חסון: אני לא מזהה כאן את חברי סיעת מרצ, לכן אני לא אציע להם לדבר.

יואל חסון: גם חברי הסיעה המשותפת – הסיעה המשותפת גם לא נמצאים כאן.

יואל חסון: סיעת המחנה הציוני נמצאת כאן.

יואל חסון: רוצה לדבר?

יואל חסון: לא רוצים, מוותרים.

יואל חסון: סיעת המחנה הציוני נמצאים אבל לא מדברים.

יואל חסון: חבר הכנסת אורי מקלב – נמצא אך מוותר.

יואל חסון: אז אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אני מכריז על הצבעה.

יואל חסון: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 14), התשע"ו–2016 – אנחנו נצביע עכשיו בקריאה שנייה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 27 בעד סעיפים 1–7 – 35 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–7 נתקבלו.

יואל חסון: 35 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יואל חסון: חבר הכנסת פרוש, הצבעה בקריאה שלישית.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: הצבעה מס' 28 בעד החוק – 33 נגד – אין נמנעים – אין חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 14), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 14), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: מבקש חבר הכנסת ניסן סלומינסקי להודות.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה – –

יואל חסון: נא להזדרז.

ניסן סלומינסקי: – – רק להודות, בקיצור, לכל חברי חברי ועדת החוקה ששיתפו פעולה.

ניסן סלומינסקי: היה לא פשוט, דנו על כל סעיף ועל כל נקודה, אז אני רוצה להודות לכם.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לייעוץ המשפטי שלנו, ובעיקר לאלעזר שטרן, היועץ המשפטי, שעשה עבודה אדירה, סייע בידנו ותמך.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לכל אנשי הממלכה, החל מרשות המסים, הרשות להלבנת – – –

אראל מרגלית: סלומינסקי – – – היחס שלך בין זכויות הפרט לבין – – –

ניסן סלומינסקי: לא חושב.

ניסן סלומינסקי: תבחן אותי ותראה שלא.

ניסן סלומינסקי: תבחן אותי.

ניסן סלומינסקי: תיכנס פעם ותראה.

אראל מרגלית: נתתי לך את ה-benefit, אבל די, אל תמתח את זה.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לאנשי רשות המסים, לאנשי ההלבנה, למשרד המשפטים – –

יואל חסון: יש לנו יום ארוך, חברים.

ניסן סלומינסקי: – – לייעוץ המשפטי, לכל אלה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לכולם.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יעל גרמן: למיקי לוי.

ניסן סלומינסקי: ולמיקי לוי, סליחה, את צודקת.

ניסן סלומינסקי: מיקי לוי, שליווה אותנו, וחיים, אני חושב – –

יואל חסון: תודה.

ניסן סלומינסקי: – – ואחרים, שליוו אותנו בנאמנות גדולה.

יואל חסון: תודה לכל השותפים.

יואל חסון: תודה לכל השותפים.

חיים ילין: – – –

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, חבר הכנסת ילין.

חיים ילין: אני מודה לך מאוד.

חיים ילין: התבלבלת בחוק, אבל לא חשוב.

חיים ילין: [מס' כ/624; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 10091; נספחות.

חיים ילין: ]

יואל חסון: הנושא הבא: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45), התשע"ו–2016.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: לחוק הזה אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אפשר כבר לצלצל, לדעתי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, רשמת פרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45), התשע"ו–2016, שיזמה חברת הכנסת טלי פלוסקוב עם חברי כנסת נוספים.

איתן כבל: סעיף 3(א) לחוק הגנת הצרכן, התשמ"א–1981, שעניינו איסור השפעה בלתי הוגנת, אוסר על עוסק לעשות מעשים שיש בהם כדי לשלול את חופש ההתקשרות של הצרכן, או לפגוע בו בצורה מהותית.

איתן כבל: לצד האיסור הכללי על הפעלת השפעה בלתי הוגנת, מונה סעיף קטן (ב) של הסעיף האמור רשימה של מעשים שיראו עוסק שעשה אותם כמי שהפעיל השפעה בלתי הוגנת.

איתן כבל: כך, בין היתר, נקבע בסעיף 3(ב)(10) לחוק כי יראו עוסק שמנע מצרכן להביא למקום העסק, או למקום אחר המנוהל על-ידי עוסק, מזון או שתייה מאותו סוג שהעוסק מוכר במקום, כמי שהפעיל השפעה בלתי הוגנת, אלא אם כן המקום הוא במהותו בית-אוכל.

איתן כבל: לדוגמה, בית-קולנוע המציע למכירה פופקורן, אך מונע מצרכן להכניס לאולם פופקורן שהביא מהבית או קנה במקום אחר, ייחשב למי שהפעיל השפעה בלתי הוגנת.

איתן כבל: הסנקציה הקבועה בחוק הגנת הצרכן על עוסק שהפעיל השפעה בלתי הוגנת היא עיצום כספי בגובה 45,000 שקלים, ואם העוסק הוא יחיד, 25,000 שקלים.

איתן כבל: ואולם – חברת הכנסת פלוסקוב, אני ארד, אני לא אעביר לך את החוק, את מפריעה לי.

איתן כבל: ואולם, לעתים אין זהות בין העוסק שמנהל את המקום ובין מי שמוכר את המזון במקום.

איתן כבל: כך, ייתכן שבית-הקולנוע מהדוגמה לעיל יעדיף שלא למכור את הפופקורן ישירות לצרכן, ויבחר לעשות זאת באמצעות זכיין המפעיל קיוסק במקום.

איתן כבל: מטרת הצעת חוק זו היא להבהיר שהאיסור למנוע מצרכן להביא למקום מזון או שתייה כאמור חל על עוסק, בין שהוא מוכר את המזון או השתייה במקום ובין שאחר עושה זאת.

איתן כבל: בהתאם לכך, מוצע להרחיב את ההסדר הקבוע בסעיף 3(ב)(10) האמור, כך שיאסור על עוסק למנוע מצרכן להביא למקום מזון או שתייה מאותו סוג שנמכר בו, ללא תלות בזהות מוכר המזון או השתייה.

איתן כבל: עם קבלת השינוי המוצע לא יוכל עוסק לחמוק מהאיסור האמור על-ידי הפעלת מוכר אחר במקום.

איתן כבל: אני מודה לחברי הכנסת בראשות טלי פלוסקוב על ההצעה שתתרום לרווחת הצרכנים.

איתן כבל: חברותי וחברי הכנסת, להצעת החוק לא הוגשו הסתייגות, ואני מבקש מכם לקבל אותה בקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת כבל.

יואל חסון: אנחנו ניגש להצבעה על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45), התשע"ו–2016.

יואל חסון: ההצבעה עכשיו, בקריאה שנייה.

יואל חסון: הצבעה מס' 29 בעד סעיפים 1–2 – 31 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

יואל חסון: 31 בעד.

יואל חסון: אין מתנגדים.

יואל חסון: אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אנחנו נעבור עכשיו לקריאה שלישית.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 30 בעד החוק – 32 נגד – אין נמנעים – אין חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: 32 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שלישית, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

אראל מרגלית: חבר הכנסת חסון, אני בעד.

יואל חסון: רגע.

יואל חסון: אני מזמין את חברת הכנסת טלי פלוסקוב, יוזמת החוק – –

אראל מרגלית: תרשום אותי לפרוטוקול, כי זה לא נקלט.

יואל חסון: – – להגיד כמה מילים.

יואל חסון: חבר הכנסת אראל מרגלית תומך, אני משער, ולא הספיק להצביע.

יואל חסון: מאה אחוז.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברֵי חברַי הכנסת, חברַי חברֵי הכנסת – מרוב ההתרגשות כנראה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה, כמובן, להודות.

טלי פלוסקוב: זה החוק השני שלי שעבר בשבועיים האחרונים.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד כמה מילות תודה על התמיכה ועל העזרה בקידום החוק הזה.

טלי פלוסקוב: הרעיון נולד בפגישה עם המועצה לצרכנות.

טלי פלוסקוב: סיפרו לי שמשפחה שהולכת לסרט מוציאה, מעבר לעלות הכרטיס, כ-200 שקל על פינוקים לילדים, כמו פופקורן וקוקה-קולה.

טלי פלוסקוב: ולחוק הזה יש שם, שמו חוק הפופקורן.

טלי פלוסקוב: הבשורה שאנחנו מעבירים לצרכנים שלנו היא שהם יכולים היום ללכת לסרט, או לאצטדיון, למשחק, ולקחת את הפופקורן שהכינו בבית, שזה יעלה להם הרבה פחות כסף, והם גם ייקנו את הקוקה-קולה שלהם במכולת שנמצאת ליד הבית שלהם.

טלי פלוסקוב: דיברנו על צמצום פערים, דיברנו על שכבת הביניים.

טלי פלוסקוב: זה בדיוק זה.

טלי פלוסקוב: כמובן, אני רוצה להגיד תודה ענקית ליושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל, שהבטיח לי שעד סוף המושב אנחנו נסיים את החוק הזה.

איתן כבל: נאכל פופקורן ביחד.

טלי פלוסקוב: כן, נאכל פופקורן ביחד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לך.

יואל חסון: תודה.

טלי פלוסקוב: כמובן, תודה ענקית לצוות הוועדה; תודה רבה למועצה להגנת הצרכן שתמכו בנו; תודה לשרת המשפטים, שהיא הראשונה שתמכה בי בוועדת השרים, כשהייתי חברת הכנסת החדשה, וזו הייתה הצעת החוק הראשונה שלי, ונורא דאגתי שזה לא יעבור; ותודה לכל חברי הכנסת שהצטרפו אלי בהכנת החוק הזה.

טלי פלוסקוב: ברכות, בעיני, היום – –

יואל חסון: תודה.

טלי פלוסקוב: – – לכל עם ישראל.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: יישר כוח.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת פלוסקוב.

יואל חסון: [מס' מ/1030; "דברי הכנסת", חוב' כ"ג, עמ' 11883 ו-11884; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים, חברים, חברי הכנסת, להצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אני חושב שכדאי שתהיה קשוב להצעה הזאת, שהיא במידה רבה סגירת מעגל גם עבורך.

איתן כבל: חברותי וחברי הכנסת, רשמות פרלמנטריות, ברשותכם – – –

מיקי רוזנטל: כמעט סגרת את רשות השידור.

איתן כבל: לא, זה לא, זה לא ככה.

מיקי רוזנטל: אמרתי "כמעט".

איתן כבל: כמעט, נכון, העניין הוא נקודה של מבט.

מיקי רוזנטל: אתה יודע, כוונות טובות לפעמים עלולות להיות – – –

איתן כבל: קודם כול, ברשותכם, אני רוצה להקריא את הדברים.

איתן כבל: אני מתכבד להציג בפניכם את הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איתן כבל: הצעת חוק זו היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית והצעת חוק שיזמו חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

איתן כבל: כידוע, חוק השידור הציבורי הישראלי, התשע"ד–2014, היה אמור להיכנס לתוקפו ביום 30 במרס 2016.

איתן כבל: ואולם – וגם על כך אוכל לומר "כידוע" – תאגיד השידור הישראלי אינו ערוך להתחיל לשדר בסוף חודש זה.

איתן כבל: לפיכך, בהצעת החוק המונחת בפניכם מוצעת דחייה נוספת של מועד כניסתו לתוקף של החוק, כך שתחילת החוק תהיה ביום 30 בספטמבר 2016.

איתן כבל: בעניין זה אזכיר כי בהצעת החוק המקורית מועד התחילה היה 1 באפריל 2015, ומאו חקיקת חוק השידור הציבורי הישראלי בשנת 2014 תחילתו של החוק נדחתה כבר פעמיים, וזו הפעם השלישית – ואני מקווה, מתפלל, שגם האחרונה.

איתן כבל: נוסף על דחיית מועד התחילה, הממשלה הציעה כי תאגיד השידור הישראלי יחל את שידוריו באופן הדרגתי.

איתן כבל: תיקון זה הוסר בדיוני הוועדה, שכן מלבד העובדה שלא היה ברור מה הם השלבים להחלת השידורים באופן הדרגתי, לא קיבלנו הסברים איך יוחלט מתי להתחיל מה ומתי תסתיים ההדרגתיות.

איתן כבל: הצעת החוק כוללת תיקונים נוספים לחוק – במהלך הדיונים בוועדה חברי הוועדה ואני יזמנו עוד כמה תיקונים.

איתן כבל: אני מקווה שעם כל התיקונים, בין אלה שיזמה הממשלה ובין אלה שנוספו כאמור בוועדה, התאגיד אכן יהיה ערוך לצאת לדרך ולהתחיל בשידורים ביום 1 באוקטובר 2016.

איתן כבל: אסקור בקצרה את התיקונים, ואתחיל בתיקון משמעותי שנוסף בדיוני הוועדה.

איתן כבל: כפי שכולכם יודעים, עד היום טרם מונתה מועצת התאגיד.

איתן כבל: אני סבור שכבר אין צורך להכביר מילים באשר לנושא זה, אדוני השר – ותקשיב איך הצלחנו למצוא את המענה לעובדה הזאת שהמועצה איננה מוקמת.

איתן כבל: כבר למעלה משנה וחצי אנו ממתינים למינוי המועצה, ובכל פעם אנו שומעים סיבה אחרת לעיכוב המינוי.

איתן כבל: כרגע, בהתאם להודעת מר שלמה פילבר, מנכ"ל משרד התקשורת, עשרה מתוך 12 חברים כבר אושרו בוועדה לבדיקת מינויים בראשות השופטת בדימוס בלהה גילאור, ואילו מינוים של שניים מחברי המועצה המיועדים מתעכב.

איתן כבל: כיוון שמצאנו שהתועלת במינוי מועצה המונה בינתיים עשרה חברים עולה על הנזק העלול להיגרם בנסיבות העניין מהמשך העיכובים במינוי המועצה, כללנו בהצעת החוק סעיף שלפיו השר רשאי למנות מועצה ראשונה בת עשרה חברים, ובלבד שיפעל להשלים, בהקדם האפשרי, את הרכב המועצה ל-12 חברים.

איתן כבל: כך סיימנו, סגרנו את הגולל על הסיפור הזה שחייבים שכל ה-12 יהיו בישיבה הראשונה, שחייבת – – –

עיסאווי פריג': – – –

איתן כבל: כן, כן.

עיסאווי פריג': תציין את זה.

איתן כבל: אני מקריא עכשיו.

איתן כבל: מנכ"ל משרד התקשורת הודיע לוועדה כי לאחר קבלת התיקון – אני אומר זאת לפרוטוקול – שר התקשורת, שהוא ראש הממשלה, יחתום על מינוי המועצה לאלתר.

איתן כבל: הדברים האלה צריכים להיות ברורים ונאמרו לפרוטוקול.

איתן כבל: תיקון נוסף הכלול בהצעת החוק מתייחס להארכת תקופת פעילותה של הטלוויזיה הלימודית, כך שהיא תפסיק לשדר שנה ושלושה חודשים אחרי יום התחילה, כלומר ביום 1 בינואר 2018.

איתן כבל: מועד זה מוגדר בהצעת החוק "יום המעבר".

איתן כבל: ביום המעבר תופסק פעילותה של הטלוויזיה הלימודית, ואילו תאגיד השידור הישראלי יחל לשדר גם שידורים לילדים ולנוער במסגרת ערוץ נפרד, בהתאם להוראות החוק.

איתן כבל: בעניין זה נדרשו כמה תיקוני התאמה.

איתן כבל: כך, למשל, מוצע לתקן את סעיף 63(ב) ולקבוע שעד יום המעבר ישדר התאגיד ערוץ שידורים מרכזי וערוץ בשפה הערבית לפחות.

איתן כבל: כך גם לעניין העברת הארכיונים מהטלוויזיה הלימודית לתאגיד השידור הישראלי.

איתן כבל: בשל הארכת תקופת פעילותה של הטלוויזיה הלימודית, מוצע לתקן גם את סעיף תקציב תאגיד השידור הישראלי ולקבוע כי בשנים 2016 ו-2017 הוא יעמוד על 634 מיליון, במקום 665 מיליון, שכן מתוך הסכום המקורי מוצע לקזז את תקציב הטלוויזיה הלימודית.

איתן כבל: עוד מוצע לתקן את סעיף 95(ד), שעניינו תקופת כהונת המנהל הכללי הזמני, ולקבוע שבמקום שתקופת כהונתו תהיה שנה מיום התחילה היא תוארך לשנתיים, מתוך כוונה לאפשר רציפות ניהולית בתקופת הקמת התאגיד ועד לתחילת השידורים המלאים.

איתן כבל: נושא משמעותי נוסף המוצע בהצעת החוק משקף הסכמות בין ההסתדרות לבין העובדים בעניין מספר עובדי רשות השידור שיעברו לתאגיד השידור הישראלי.

איתן כבל: כזכור, בסעיף 96 לחוק העיקרי נקבע ש-25% מעובדי תאגיד השידור הישראלי יהיו מבין עובדי רשות השידור.

איתן כבל: עתה מוצע לתקן את הסעיף ולהכפיל, אם לא למעלה מזה, את מספר עובדי רשות השידור שהמנכ"ל הזמני יציע להם משרות בתאגיד בפטור ממכרז, להיקף של 450 משרות מלאות או למספר עובדים השווה ל-51% משיא כוח-האדם בתאגיד, בהתאם לאישור שיא כוח-האדם של המועצה.

איתן כבל: נוסף על כך, ובעקבות החשש שנשמע בוועדה לעניין נוסח הסעיף כיום, הקובע שעד ליום התחילה יציע המנכ"ל הזמני לעובדי רשות השידור להתקבל כעובדים בתאגיד השידור הישראלי, עלתה השאלה אם ניתן לפרש את הסעיף כך שהמנכ"ל מחויב רק להציע למספר עובדים כאמור, ולאו דווקא לקלוט עובדים בשיעור כאמור, וזאת, בהנחה שיהיו כאלה שלא יקבלו את ההצעה לעבוד בתאגיד.

איתן כבל: כדי למנוע ספקות, החלטנו להוסיף הוראת הבהרה שלפיה הצעת המנכ"ל הזמני לעובדים להתקבל כעובדים בתאגיד תהיה לפני יום התחילה, כך שבפועל תתאפשר קליטת העובדים במספר או בשיעור האמור.

איתן כבל: אציין כי כל התיקונים האמורים מתייחסים רק לעובדי רשות השידור, ולא לעובדי הטלוויזיה הלימודית, שבשלב זה, ועד סוף שנת 2017, ממשיכים במתכונת השידור הקיימת היום ובמקביל ההסתדרות תמשיך לנהל משא-ומתן בעניינם.

איתן כבל: במהלך דיוני הוועדה החלטנו גם, בהתאם לבקשת המנכ"ל הזמני והעובדים, להגדיל את מספר העובדים שהמנכ"ל הזמני יהיה רשאי לקבל לעבודה בתאגיד לפני יום התחילה, לשם היערכות התאגיד לקיום שידורים ביום התחילה, כך שבמקום 400 עובדים הוא יהיה רשאי לקבל 600 עובדים.

איתן כבל: נושא נוסף שמוצע להסדירו בהצעת החוק – גם עליו ודאי שמעתם לאחרונה – הוא הוראת השעה שתוקפה מיום התחילה ועד יום המעבר לעניין רכישת שידורי חדשות ותוכניות בענייני היום.

איתן כבל: בהצעת החוק שהציעה הממשלה נקבע שבתקופה של שנתיים מיום התחילה תתאפשר רכישת שידורי חדשות ותוכניות בענייני היום.

איתן כבל: לאפשרות לרכוש שידורי חדשות התנגדנו נחרצות בוועדה.

איתן כבל: אנו סבורים כי אין מקום לאפשר רכישה של שידורי חדשות, שכן לא יעלה על הדעת שהשידור הציבורי ישדר חדשות שלא הופקו על-ידו ונרכשו מערוצים מסחריים ופרטיים.

איתן כבל: בהתאם לכך, ובהסכמת הממשלה, כללנו הוראה בהצעת החוק שלפיה לא תתאפשר רכישה של שידורי חדשות בטלוויזיה, ברדיו ובאינטרנט, ובכלל זה מהדורת החדשות המרכזית בטלוויזיה ומבזקי חדשות, אלא רק תוכניות בענייני היום.

איתן כבל: מאחר שלא תמיד ההבחנה בין חדשות לבין ענייני היום היא חדה וברורה, וכדי להותיר לתאגיד שיקול דעת מקצועי ולאפשר לו בכל זאת להיות שחקן בשוק, החלטנו להוסיף הוראה שהתקשרות לרכישת תוכניות בענייני היום תהיה טעונה אישור המועצה, שכאמור אמורה להתמנות בקרוב מאוד.

איתן כבל: זאת ועוד, מוצע כי אם המועצה תיווכח במהלך השנתיים האמורות שחטיבת החדשות ערוכה לקיים תוכניות בענייני היום, היא רשאית להורות לה לעשות כן.

איתן כבל: כדי להבטיח מגוון – – –

אראל מרגלית: בחדשות לוקחים outsourcing או לא?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אמרתי, את זה הוצאנו לגמרי מתוך התהליך.

איתן כבל: כדי להבטיח מגוון ופלורליזם בתחום שידורי האקטואליה, נקבע בהצעת החוק כי לא תתאפשר רכישת תוכניות בענייני היום מבעלי זיכיונות או רישיונות לשידורים לפי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, מבעלי רישיונות לשידורי כבלים או לשידורי לוויין או ממפיק חדשות עצמאי לפי חוק התקשורת (בזק ושידורים) ומעיתון, וכן מכל חברות האם והבת שבשליטתם או השולטות בהם, או חברות אחיות.

איתן כבל: נוסף על כך מוצע שבכל מקרה מנהל חטיבת החדשות יהיה גם העורך הראשי של התוכניות בענייני היום שיירכשו, והוא יפעל באופן עצמאי.

איתן כבל: אני סבור שהגבלות אלה, יחד עם הרצון של המנכ"ל הזמני למצב את התאגיד, יביאו לרכישת תוכניות אובייקטיביות, איכותיות ומקצועיות.

איתן כבל: אזכיר עוד שבהצעת החוק נקבע שבתקופה שמיום התחילה ועד סיום פעילותה של הטלוויזיה הלימודית היא לא תשדר שידורי חדשות ותוכניות בענייני היום.

איתן כבל: בהצעת החוק מוצעים גם כמה תיקונים לפרק התיקונים העקיפים בחוק השידור הציבורי הישראלי, כדי להתאים את שם החוק ואת שם התאגיד כפי שנחקק בתיקון מס' 2 לחוק.

איתן כבל: נוסף על כך, מפאת לוח הזמנים, מוצע שתחילתו של התיקון המונח בפניכם יהיה ביום 31 במרס 2016 – מועד התחילה הקבוע בחוק כיום.

איתן כבל: לעניין העובדים, ואף שעשינו כל שניתן לקדם את הנושא, אני מבקש מהמנכ"ל הזמני של התאגיד ומכל מי שידו בדבר לגייס, ראשית, את עובדי רשות השידור, ורק לאחר מכן להתחיל בגיוס עובדים שאינם נמנים עם עובדי הרשות.

איתן כבל: חוסר הוודאות שבו הם חיים כבר שנים, שנים אחדות, מחייב לשים אותם בראש סדר העדיפויות ולאפשר, לחלקם לפחות, ודאות לגבי עתידם.

איתן כבל: לסיכום, אני יודע ומבין שהקמת תאגיד בסדר גודל כזה לוקחת זמן.

איתן כבל: כעת, משמוצע לדחות את התחילה, לדחות את תקופת פעילותה של הטלוויזיה הלימודית ולאפשר רכישת שידורים בענייני היום, אני מאמין שהדבר אפשרי.

איתן כבל: אני רוצה גם לציין כי בסופו של דבר הצעת החוק אושרה בוועדה בהסכמה מלאה של חברי הוועדה.

איתן כבל: נוסח הצעת החוק משקף את ההסכמות עם ההסתדרות ועם איגוד העיתונאים והיוצרים, מתוך כוונה ורצון כן של כולנו שבמדינת ישראל יהיה שידור ציבורי ראוי ומקצועי, שייתן מענה לכל אזרחי המדינה.

איתן כבל: אני מבקש להודות לחברי הכנסת, למנכ"ל משרד התקשורת, ליו"ר ההסתדרות אבי ניסנקורן, לאגף התקציבים, לשר האוצר, לעובדים ולמנכ"ל הזמני אלדד קובלנץ, שגילו הבנה ורצון להגיע לפשרה ולאפשר את הקמתו של תאגיד השידור הישראלי.

איתן כבל: להצעת החוק לא הוגשו הסתייגויות אלא בקשות רשות דיבור בלבד.

איתן כבל: אני מבקש מהכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית, וכמובן, אחרי זה אני אגיד תודה לכל האנשים.

איתן כבל: אני רק רוצה, חברים, לומר: באמת הצלחנו בעמל רב – ויושבים פה חבר הכנסת יוסי יונה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', שגם לו מגיעות תודות, ואני אחר כך אמסור את התודות – יצאנו ועשינו פעולה שהביאה את כולם, מהעובדים עבור דרך ההסתדרות, עבור דרך האוצר, עבור דרך כל חברי הכנסת, עבור דרך ההנהלה הקיימת, להבנות ולהסכמות.

איתן כבל: אני קורא לכם לתמוך בהצעה בקריאה שנייה ושלישית.

איתן כבל: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

יואל חסון: יש לנו בקשות דיבור.

יואל חסון: ראשון הדוברים – חבר הכנסת אילן גילאון.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: אפשר את רשימת הדוברים?

חיים ילין: אפשר לשים את הרשימה, בבקשה?

יואל חסון: זה לא נהוג, זה לא נהוג, חברים.

יואל חסון: אל תשנו כאן סדרי עולם.

יואל חסון: גם ככה מנסים.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אפשר לראות – – –

יואל חסון: לא, לא נהוג לעשות את זה בקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: זה מופיע אצלכם בדפים הצהובים.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון, עד חמש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, חברי חברי הכנסת, עוד מעט נתחדש כאן בחוק חדש – לא ראשון במספר, אגב, באותו תחום, אבל חדש.

אילן גילאון: וההתחדשות הזאת היא לא שמחה בכל בית בישראל היום.

אילן גילאון: יש אנשים, מאות אנשים, שחייהם אינם חיים בשנים האחרונות, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: אני אומר את הדברים משום שיכול להיות שאני איש מיושן, שבא מתקופה שהאמינו שכאשר דברים מתקלקלים צריכים ללכת ולתקן, ולא ללכת ולזרוק בחוסר אחריות.

אילן גילאון: החוק הזה – אני מעריך שחלקים ממנו הם בהחלט הישגים, ואנחנו הרי רוצים להמעיט את הפגיעה ברבים ככל שניתן בכל מקרה.

אילן גילאון: ויש כאן הישגים לעומת מה שעוד יכול היה להיות בחוסר אחריות כזה.

אילן גילאון: אבל היום הזה ייזכר ברשות השידור כפרשת דרכים בלקיחת האזימוט המוחלט לכיוון של מדינה כעסק, של הפרטה מוחלטת של כל דבר, של חוסר אחריות.

אילן גילאון: אין שידור ציבורי לציבור בלי שהוא בעליו, והוא צריך לשלם עבור היותו בעליו.

אילן גילאון: בחלוקה הזאת השידור הציבורי הולך להיפגע.

אילן גילאון: עוד אינני רואה איך יצירת המקור תעלה אחרי שהסיתו את היוצרים בעובדים, בחוסר אחריות מוחלט, בלי מתן כבוד לשום דבר מתהווה.

אילן גילאון: היום הזה, אדוני, ייזכר כאותה פרשת דרכים שבה קם הכורת על הרשות הציבורית הראשונה במדינת ישראל והביא לה כונס נכסים, כדי להפריט בסופו של דבר את השידור הציבורי, כדי לתת הרבה בידיים מעטות, בלי להסתכל על שום הוויה תרבותית שיש לצמיחתו של השידור הציבורי בישראל יחד עם המדינה הזאת.

אילן גילאון: לו הייתם שופטים את עצמכם על-פי אמות המידה שלפיהן אתם שופטים את רשות השידור, הייתם עפים מכאן ת"ק פרסה כולכם, כל המחליטים – הפופוליסטיים, ואלה שהיו צריכים מהר לספר לחבר'ה, ואלה שהורידו את האגרה, ואלה שאין להם כבוד לשום יכולת אמיתית לייצר שורשים, היכולת להסתכל ברטרוספקטיבה איך אנחנו מתקדמים לעידן חוסר אחריות.

אילן גילאון: ולכן, אדוני, אנחנו לא נוכל כמובן להצביע בעד החוק הזה.

אילן גילאון: אולי הוא משופר לעומת דברים שיכלו להיות במקום הזה.

אילן גילאון: בגדול, נדמה לנו שהפירוק של רשות השידור – אותה רפורמה שעליה מדובר נועדה רק לכיוון אחד: להחליש את השידור הציבורי, לרכז הרבה יותר כוח בהרבה פחות ידיים.

אילן גילאון: ואנחנו, לצערנו הרב – אנחנו נשלם על כך את המחיר.

אילן גילאון: לכן, סיעתנו מתנגדת כמובן להצעת החוק הזאת.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גילאון.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אילן גילאון: פריג'.

אילן גילאון: עיסאווי פריג'.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', יש לך זמן, אני מבין.

עיסאווי פריג': לא, יש לי חמש דקות.

יואל חסון: לא, התכוונתי בדרך לפה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

עיסאווי פריג': עד חמש דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, חברים וחברות, זה מאוד מעניין, ויצא צירוף מקרים מאוד טוב שאנחנו באים לדון בהנחת החקיקה לקריאה השלישית ויושב כאן במליאה השר גלעד ארדן, השר שהוביל את החקיקה הזאת, והוא הקפיד להיות בכל ישיבות הוועדה שהוקמה אז לצורך העניין, ועדת אלהרר.

גלעד ארדן: רגע, ראש הממשלה לא הגיע לדיונים?

עיסאווי פריג': לא, לא, לא.

מיקי רוזנטל: דיון כן, דיון לא.

גלעד ארדן: – – –

עיסאווי פריג': ראש הממשלה, ראש הממשלה – אתה מתכוון – – –

גלעד ארדן: וזה היה לו כל כך חשוב.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אז זאת שאלתי אליך.

גלעד ארדן: אלי?

עיסאווי פריג': ובהזדמנות הזאת, כבוד השר, אני שואל אותך – –

גלעד ארדן: – – –

עיסאווי פריג': – – האם לילד הזה ציפית?

עיסאווי פריג': האם היה לך ביודעין – – –

גלעד ארדן: הילד עוד לא גדל.

עיסאווי פריג': אז לא לילד הזה אתה ציפית.

גלעד ארדן: הוא לא גדל.

גלעד ארדן: הוא עוד לא נולד.

עיסאווי פריג': עוד לא נולד.

עיסאווי פריג': שמעתם, חברים?

מיקי רוזנטל: נולד.

מיקי רוזנטל: צריך למות לפני שהוא ייוולד.

עיסאווי פריג': שמעתם, חברים, מה שהשר – –

יואל חסון: חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: מה?

עיסאווי פריג': – – שהוביל את המהלך הזה אומר?

יואל חסון: תפסיקי להפריע.

יואל חסון: באמת.

עיסאווי פריג': הילד עוד לא נולד.

גלעד ארדן: אבל לפחות כבר הפסיקו לשלם עליו.

גלעד ארדן: זה כבר הישג.

עיסאווי פריג': הוא לא נולד.

עיסאווי פריג': אמרת את זה.

עיסאווי פריג': לא צריך הסבר אחר.

עיסאווי פריג': לא נולד.

עיסאווי פריג': מכאן אני ממשיך.

יואל חסון: את מפריעה.

עיסאווי פריג': הכוונות הטובות שהיו לך התפתחו לתרמית הגדולה ביותר שהייתה אי-פעם בתחום של הגופים הסטטוטוריים במדינה.

עיסאווי פריג': תראו מה היה לנו, חברים: הייתה לנו ועדת אלהרר, והיו כוונות טובות, היו מלחמות; יצא חוק – בסדר.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': נאנסנו, יצאנו לדרך.

עיסאווי פריג': אחרי ועדת אלהרר באה ההנחה של אותו חוק.

עיסאווי פריג': הוקמה ועדת הנגבי; אחרי ועדת הנגבי, שיצאה בקול צעקה, הוספנו שידור ציבורי "ישראלי" – הוספנו את המילה.

עיסאווי פריג': גילינו שיש לנו שידור ציבורי ישראלי.

עיסאווי פריג': התעקש שר התקשורת אקוניס על העניין.

קארין אלהרר: – – –

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': סיימנו את זה – הגענו לוועדה נוספת, לעוד הנחה של חקיקה.

מיקי רוזנטל: כל מי שנגע ברשות השידור, זה היה יום התפנית הפוליטית שלו.

מיקי רוזנטל: תשים לב.

עיסאווי פריג': תפנית פוליטית?

מיקי רוזנטל: כן.

עיסאווי פריג': לטוב או לרע?

מיקי רוזנטל: למשל, השר ארדן היה בנסיקה.

עיסאווי פריג': לא, לא, לא.

עיסאווי פריג': אני מוציא אותו, הוא הודה – – –

מיקי רוזנטל: השר אקוניס היה גם – – –

עיסאווי פריג': הוא הודה שהילד לא נולד.

גלעד ארדן: זה כמו גוש-קטיף: מי שמרים את ידו על גוש-קטיף – – –

עיסאווי פריג': אבל הוא הודה שהילד לא נולד.

גלעד ארדן: לעומת זאת – – –

עיסאווי פריג': ויצא, אגב, לטובתו.

יואל חסון: ראש הממשלה הרים את ידו נגד גוש-קטיף – –

עיסאווי פריג': כן.

יואל חסון: – – וזה לא הפריע לו, לא עצר את קידומו, לצערי.

גלעד ארדן: לא – – – בכללים כאלה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, זה בהחלט – – –

יואל חסון: אתה העלית את זה, אדוני.

עיסאווי פריג': תוסיף לי דקה, יואל.

גלעד ארדן: לא – – –

יואל חסון: לא, לא מוסיף.

יואל חסון: לא.

עיסאווי פריג': נו, יאללה, תן לי, נו.

עיסאווי פריג': לא, תוסיף לי.

קריאות: – – –

מיקי רוזנטל: זה אני, אני העליתי, זה לא היה הוא.

גלעד ארדן: – – –

מיקי רוזנטל: זאת הייתה התזה שלי, שהוא לא אחראי לה.

גלעד ארדן: מיקי אמר את זה.

יואל חסון: אתה מנהל דיון מרצון עם השר.

יואל חסון: אני לא אוסיף לך.

עיסאווי פריג': אז, חברים, ההנחות – כל שישה חודשים הנחות, ואני אומר לכם את זה, ותקליטו כל מילה שאנחנו אומרים: בעוד שישה חודשים – – –

יואל חסון: אני אקרא אותך לסדר, חברת הכנסת ברקו.

יואל חסון: אני מבקש להפסיק את – – –

עיסאווי פריג': בעוד שישה חודשים נבוא לכאן עם ארכה נוספת.

עיסאווי פריג': זה המצב שאליו הגענו, זה המצב המצחיק שאנחנו נמצאים בו, ואנחנו כולנו שותפים בו.

עיסאווי פריג': לא יהיה כלום.

עיסאווי פריג': אתם אונסים אותנו ללכת על השינוי הזה, כי מאיימים עלינו תמיד באלטרנטיבה יותר גרועה.

עיסאווי פריג': מביאים את זה בדקה התשעים: אם לא תאשרו את זה, העובדים יהיו ברחוב.

עיסאווי פריג': תראה איזו שיטת הפחדה ואיום – ואנטי-חקיקתית – אתם מביאים לנו כאן.

עיסאווי פריג': ואתם יודעים שזה לא יהיה.

עיסאווי פריג': וכל התהליך שמתנהל עכשיו, ללא פיקוח – חברים, הדבר שמתנהל עכשיו הוא ללא פיקוח – גם בקולות הקוראים, גם באוצר שיושב על השיבר, ומייבש את המערכת, ולא עומד בחוק שהבית הזה חוקק.

יואל חסון: נא לסכם.

יואל חסון: נא לסכם.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם, חברים – וצר לי מאוד שאני אומר, אבל זאת המציאות: אתם ממשלה אימפוטנטית, אפילו "קליניקה און" לא תעזור לכם.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אסור פרסומות במליאת הכנסת.

גלעד ארדן: – – –

עיסאווי פריג': אני, אין לי זמן להרחיב.

יואל חסון: אין צורך להרחיב בנושא הזה או בנושא אחר.

יואל חסון: אין צורך להרחיב בנושא הזה.

עיסאווי פריג': אני, היה לי המון מה להגיד, אבל – – –

יואל חסון: נוותר על הדגמה בנושא הזה, וזה גם גובל בפרסומת.

יואל חסון: אומנם רשות השידור, אבל זה לא חסות – פרסומת, לא יודע אם מותר.

יואל חסון: חברת הכנסת קארין אלהרר – בבקשה, גברתי.

יואל חסון: בבקשה, חברת הכנסת אלהרר, עד חמש דקות עומדות לרשותך.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, אני חייבת להודות שבהצבעה בקריאה ראשונה על התיקון הזה לחוק הצבעתי נגד, כי אמרתי שלא יעלה על הדעת שיהיו חדשות שהן במיקור-חוץ; זו לא הייתה כוונת המחוקק בשלב הראשון של החוק הזה, בשנת 2014.

קארין אלהרר: זו ממש לא הייתה כוונת המחוקק.

קארין אלהרר: אדוני השר, אדוני השר.

יואל חסון: השר ארדן, תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', אני מבקש, אתם מפריעים פה לדוברת.

יואל חסון: תודה רבה, חברים.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', הדיון פה נגמר.

יואל חסון: סליחה, תודה רבה.

יואל חסון: נא לשבת.

גלעד ארדן: אתה רוצה?

גלעד ארדן: אני אעלה ואגיד את זה.

עיסאווי פריג': אם ייתנו לי אני אגיד.

קארין אלהרר: מה אתה רוצה להגיד, עיסאווי?

קארין אלהרר: מה?

עיסאווי פריג': לא, אני לא רוצה להגיד, אני לא רוצה.

עיסאווי פריג': שהשר בעצמו ידבר.

מירב בן ארי: לילה שלם ישבנו והוא דיבר.

גלעד ארדן: אמרתי שבין המצב – –

קריאות: – – –

יואל חסון: כן, השר.

גלעד ארדן: – – שהיה קיים לבין המצב כיום בתהליך שמתבצע, גם אם זה השתנה בגלל הרבה דברים שתוארו, המצב היום הרבה יותר עדיף ממה שהיה בעבר.

קארין אלהרר: אני לא יודעת לומר את זה – – –

גלעד ארדן: זאת עמדתי.

גלעד ארדן: אני לא קובע – – –

קארין אלהרר: בסדר, אדוני, אני רק חייבת לומר שלי נדמה שמה שנשאר – – –

עיסאווי פריג': אני – – – היכולות – – –

קארין אלהרר: עיסאווי, די כבר, תן לדבר.

קארין אלהרר: מה שנשאר – – –

יואל חסון: טוב שקארין באה.

גלעד ארדן: די לסתימת פיות.

יואל חסון: חבר הכנסת פריג', באמת נראה לי שהיית ב"קליניקה און".

עיסאווי פריג': לא לא לא, עוד לא.

יואל חסון: אתה מאוד פעיל.

יואל חסון: אתה רב-און.

עיסאווי פריג': – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: מספיק.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, הוא ישן עד 12:00.

קארין אלהרר: תראו מה קורה לכם אחרי לילה – אנשים פה מתפרקים.

יואל חסון: חברת הכנסת אלהרר, בואי, קחי את הפיקוד.

קארין אלהרר: אדוני, תוסיף לי את הדקות, באמת.

יואל חסון: בסדר, אני אוסיף.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר, אדוני השר – זנדברג, אני רוצה שהוא יקשיב לי.

תמר זנדברג: הוא מקשיב לך, יש לו חלוקת קשב טובה.

קארין אלהרר: אני חייבת לומר, אדוני השר, שבין מה שהיה בהצעת החוק המקורית לבין מה שקרה היום – עושה רושם שנשאר אולי הצל של ההצעה המקורית.

קארין אלהרר: כי אם היינו רוצים ללכת לפי ההצעה המקורית, מועצה כבר הייתה צריכה להיות ותהליכים כבר היו צריכים לקרות.

קארין אלהרר: אבל מה עשינו?

קארין אלהרר: הפסקנו את האגרה, כי פופולרי ונעים ונחמד; לא נתנו מימון; השארנו אותם בחובות אדירים; פיטרנו עובדים – וזהו.

קארין אלהרר: והשארנו אותם כמובן חלשים וכפופים על הברכיים.

קארין אלהרר: ברצותו שר התקשורת יעשה להם טוב, וברצותו – יסגור אותם.

קארין אלהרר: זה המצב שאליו פיללנו?

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: התשובה היא ממש לא.

קארין אלהרר: עכשיו, אני חייבת לומר שגם בהצעה הראשונה, כמו שאמרתי, בקריאה הראשונה, הצבעתי נגד, כי אני לא מוכנה בשום פנים ואופן שחדשות יהיו במיקור-חוץ.

קארין אלהרר: אני חייבת להודות שיושב-ראש ועדת הכלכלה, חבר הכנסת איתן כבל – הדבר הראשון שהוא הכניס זה תיקון לעניין הזה, שלא יהיו חדשות במיקור-חוץ.

קארין אלהרר: ובהינתן התיקון הזה, אני חושבת שבין אין רשות שידור לבין רשות שידור בתנאים האלה, עדיף שתהיה רשות שידור.

קארין אלהרר: שימו לב שמה שאתם מצביעים – כל מצביעי הנגד – זה שאין יותר ארכות, ובעצם מה שנשאר זה ואקום.

קארין אלהרר: זה המצב שאליו רוצים להגיע?

קארין אלהרר: לא נראה לי.

קארין אלהרר: אני כן רוצה שידור ציבורי, ואני חושבת שלכולנו יש אינטרס שיהיה שידור ציבורי.

קארין אלהרר: זה לא בדיוק מה שחשבנו שיצא מהחוק, אבל מה לעשות, הממשלה חזקה יותר מהכנסת בעניין הזה.

קארין אלהרר: אז אני מפצירה, באמת.

קארין אלהרר: הממשלה הייתה חזקה יותר.

קארין אלהרר: אדוני השר יודע את זה, ואדוני השר יודע שאם זה עדיין היה בידיים שלך זה היה נראה אחרת לגמרי.

קארין אלהרר: ומאוד מצער ששר – – –

מיקי לוי: עכשיו סיבכת אותו.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: אני אמרתי, לא הוא.

עיסאווי פריג': הוא אמר שהילד לא נולד.

קארין אלהרר: לא, זה לא ילד, זה מוטציה של ילד.

קארין אלהרר: זה ילד?

קארין אלהרר: בושה וחרפה.

קארין אלהרר: שר התקשורת הנוכחי עשה על כולנו סיבוב בעניין הזה.

אראל מרגלית: את רוצה להגיד לי שזה הנוסע השמיני?

קארין אלהרר: לא, זה באמת לא מצחיק.

מיקי לוי: יש לו יותר מדי תיקים, גברתי.

מיקי לוי: אין לו זמן להתעסק עם התקשורת.

קארין אלהרר: אני בטוחה שהיו מתנדבים לתיק הזה.

יואל חסון: חבר הכנסת לוי, עם התקשורת הוא מתעסק, אל תדאג.

קארין אלהרר: לפחות ממונה על השידור הציבורי – אני בטוחה שהיו מתנדבים לזה.

קארין אלהרר: אבל לא – הרבה יותר נוח להיות ממונה ולעשות כבשלו בתקשורת.

יואל חסון: נא לסכם.

קארין אלהרר: אני מפצירה בחברי הכנסת לבחור ברע במיעוטו, שזה כן להאריך וכן להצביע בעד התיקון.

קארין אלהרר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת אלהרר.

יואל חסון: הודעת סגן מזכירת הכנסת – בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק הצהרת הון של בעלי תפקידים בכירים בשירות המדינה וברשויות המקומיות, התשע"ו–2016, של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, מרדכי יוגב ואיציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 75) (איסור פרסום שם חייל לעניין הליכים הקשורים לפעילות מבצעית), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת איל בן ראובן, ציפי לבני ודוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר, בבקשה.

יואל חסון: עד חמש דקות עומדות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני מסתכל על החוק כולו, מתחילתו ועד סופו, ואני רואה פה חוק של מסגרות; כך תיבנה המסגרת, כך תיבנה המסגרת, מועצה – דברים חשובים מאוד.

ישראל אייכלר: אמר פה יושב-ראש הוועדה איתן כבל, שהשקיע המון המון זמן בדיונים האלה, שהם דיברו עם כולם: עם העובדים, ועם הממשלה, ועם ההסתדרות – עם כולם.

ישראל אייכלר: ורק עם אדם אחד הם לא דיברו: לא עם המאזין ולא עם הצופה.

ישראל אייכלר: אין בחוק הזה מילה אחת שבאה להגן על האזרח מפני תכנים פוגעניים, מפני הסתה ומפני כל מה שקורה במדינת ישראל – כל הפיצול והשסע והאיבה שיש בין האזרחים, שנגרמים על-ידי שליטה במיקרופונים ובמצלמות ובתקשורות.

ישראל אייכלר: וצודקים אלה שאומרים שהם לא רוצים רשות ממשלתית, שראש הממשלה והשרים יכתיבו את התכנים.

ישראל אייכלר: אבל אני, באותה מידה, בשם כל האזרחים, לא מוכן שאלה שיושבים על המיקרופונים באופן מקצועי – הם יהיו ראש הממשלה והם יהיו השרים והם יהיו השופטים והם יהיו המוציאים לפועל.

ישראל אייכלר: מה שקורה היום במדינת ישראל – עצם העובדה שמדובר בשידור ציבורי בחברה כל כך משוסעת, שאין בה שום דבר משותף או מכנה משותף לכל האזרחים.

ישראל אייכלר: אם יש משהו שהיה פעם, כמו עם יהודי, כמו תורת ישראל, כמו מסורות וערכים – כולם מרוסקים ומתרסקים, והכוחות שרוצים לרסק ומה שנקרא לשחוט את כל הפרות הקדושות, בלשונם – ואני אומר:

ישראל אייכלר: לשחוט את כל הערכים המקודשים – הם שנותנים את הטון כבר עשרות שנים.

ישראל אייכלר: למה זה גורם, אדוני היושב-ראש?

ישראל אייכלר: זה גורם לזה שאזרח לאזרח זאב, אם לא אויב.

ישראל אייכלר: ולכן, צריך מאוד מאוד להיזהר.

ישראל אייכלר: אני לא אומר איך לעשות את זה, אבל לא ייתכן שמי שיושב ליד המיקרופון יהיה בעל הבית.

ישראל אייכלר: זה יותר גרוע מאשר שראש הממשלה הנבחר יהיה בעל הבית, או שר נבחר, כי בכל זאת מישהו בחר בו.

ישראל אייכלר: מי בחר באותם בעיתונאים שיודעים להעלות ולהוריד ולהסיר ולשרוף אנשים וציבורים שלמים?

ישראל אייכלר: אתם מתארים לעצמכם שרופא בבית-חולים, שעובד מטעם משרד הבריאות, יגיד: אני אפגע בחולה בגלל שהוא ערבי, בגלל שהוא חרדי?

ישראל אייכלר: יום אחד, מילה אחת כזאת שיגיד – הוא יעוף, כי הוא רופא, הוא צריך לעשות את מקצועו.

ישראל אייכלר: עיתונאי שמקבל משכורת מהממשלה – אני לא מדבר על עיתונאים פרטיים וכלי תקשורת פרטיים – עיתונאי שמקבל משכורת מהציבור, חייב לדעת שהוא חייב לכלל הציבור במקסימום המרחב שהוא יכול.

ישראל אייכלר: לא ייתכן מצב – הבאתי דוגמה בוועדה, למשל, לגבי בית-שמש.

ישראל אייכלר: מי העלה את האש בין אזרחי בית-שמש אם לא התקשורת?

ישראל אייכלר: ולפני כמה שבועות, עם הרוח היותר-חדשה, ועם העיתונאים של רשות השידור – ואני תמיד מציין את זה, לא בגלל שאני צריך להחניף להם, אלא שהם עדיין האחראים הכי אחראיים בתקשורת המשתוללת בארץ, כי הם בכל זאת באיזושהי מסגרת של מחויבות – הם הביאו כתבה על בית-שמש והציגו את הילדים החרדים בבית-שמש כסכנה לעיר, ככובשים זרים, כאויבים.

ישראל אייכלר: ואחר כך ילד עולה לאוטובוס – צלצלה אלי אישה שעלתה לאוטובוס, ואומר לה הנהג: חשבתי שהנבלות האלה – על הילדים שלה – כבר מתו.

ישראל אייכלר: יש כל כך הרבה נבלות.

ישראל אייכלר: אנחנו נבדוק את העניין הזה באופן אישי לגבי הנהג, אבל מאיפה הנהג קיבל את הדעה הזאת על האישה הזאת?

ישראל אייכלר: הוא לא קיבל אותה מהבית, לא מאבא שלו, לא מאימא שלו; יכול להיות שסבתא שלו אפילו הייתה אישה דתייה; הוא קיבל את זה מהתקשורת שאומרת לו שהילדים האלה הם סכנה למדינה.

ישראל אייכלר: אז מי שרוצה לקבל תקציבי ציבור – מדובר פה במאות-מיליונים שאנחנו האזרחים משלמים – לא יכול להיות שכל המועצות האלה כולן יהיו בנויות מעור אחד, וכבר בונים את תנאי הסף להיכנס אליהן באופן שאף יהודי חרדי לא יוכל להיכנס; ואני אומר יהודי חרדי, וזה לאו דווקא חרדי – זה עוד קבוצות שונות, רבות מאוד, שאין להן ייצוג.

ישראל אייכלר: רוב האזרחים אין להם ייצוג.

ישראל אייכלר: שימו לב, יש עכשיו דיון בעניין החייל היורה.

ישראל אייכלר: אני לא רוצה להיכנס לסיפור הזה מפני הזהירות משני הצדדים, אבל שימו לב לפער האדיר בין מה שרוב העם חושב לבין מה שהתקשורת מציגה.

ישראל אייכלר: תראו מה קורה בארצות-הברית: רוב העם רץ אחרי טראמפ רק בגלל שהתקשורת נגדו.

ישראל אייכלר: אבל שם זה פרטי לפחות, שם אני לא משלם; משלם המסים לא משלם את זה.

ישראל אייכלר: לכן, אדוני היושב-ראש, אין מקום לשידור ציבורי שאינו מייצג את כלל הציבור.

ישראל אייכלר: אם אי-אפשר לעשות את זה – שכל כלי התקשורת יהיו פרטיים.

ישראל אייכלר: תודה, אדוני.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה, עד חמש דקות עומדות לרשותך.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני יודע שאני מנהל קרב אבוד, אבל למדתי בימי חיי שגם קרב אבוד – לא אומר שהוא קרב לא צודק.

נחמן שי: ואני מאמין בכל כוחותי שהמהלך הזה, שהולך ומבשיל אבל מעלה ריח רע, או מבשיל רע, הוא טעות גדולה, טעות מיסודו, טעות שהייתה צריכה להימנע, ולצערנו, הוא יצא לדרך באופן שהוא כנראה בלתי הפיך.

נחמן שי: אבל זה לא עושה את זה נכון, לא עושה את זה מוצדק, וזה לא יביא לשינוי שכולנו רצינו בו בשידור הציבורי במדינת ישראל.

נחמן שי: זה לא יקרה.

נחמן שי: הרעיון הבסיסי היה לעשות רפורמה ברשות השידור, ולאט-לאט הייתה הבנה שזו הדרך – לעשות רפורמה.

נחמן שי: אבל מהרפורמה עברו לגרזנים בשיטת פינוי-בינוי: קודם כול תפנו את העובדים, תפנו את הנכסים – עובדה, כבר נכס אחד מכרו שם בשרונה במיליארד שקל.

נחמן שי: אם היו מחלקים את זה לעובדים, יכול להיות שהחיים שלהם היו נראים יותר טוב היום.

נחמן שי: אבל זה לא הסיפור האמיתי.

יואל חסון: או משקיעים את זה בשידור הציבורי.

נחמן שי: או משקיעים את זה בשידור.

נחמן שי: אגב, אותה חלקת אדמה שתתפנה בירושלים בבוא הזמן גם כן תזרים מאות-מיליוני שקלים.

נחמן שי: אז כסף האוצר יודע להוציא, כנראה, אבל לעשות יותר מזה – את שלב הפינוי – עלא כיפאק; שלב הבינוי – תעזבו אותנו, את זה יעשו אנשים אחרים.

נחמן שי: ועכשיו, כשגזרו איזו מערכת שצריכה להקים, היא לא יכולה להקים, היא לא מסוגלת להקים, היא לא תקים.

נחמן שי: היא פשוט לא תקים את זה.

נחמן שי: מה שאנחנו רואים פה, חברים וחברות יקרים, זה שרשות השידור החדשה תהיה בסופו של דבר דומה מאוד לקודמת, והיא תישא אתה את אותן בעיות או מצוקות שהיו, אבל היא תתחיל ממקום הרבה יותר גרוע – היא תתחיל בלי הבסיס שהיה.

נחמן שי: היא מאבדת בינתיים צופים, ואולי גם מאזינים, ולשקם אותה ולהקים אותה – אני כבר לא רואה כיצד זה יקרה.

נחמן שי: כל השדים יצאו כבר, הסוסים ברחו, ולא יהיה אפשר להחזיר אותם.

נחמן שי: ועכשיו גם נתקענו פה בכל מיני בעיות קונקרטיות: מה יהיה עם ענייני היום, מה יהיה עם החדשות, נעשה את זה בקבלנות, נעשה את זה כך.

נחמן שי: חברים וחברות יקרים, כל זה – אלה פתרונות גרועים ודחוקים.

נחמן שי: הם לא יצליחו לענות על השאלה הבסיסית: איך מקימים רשות שידור חדשה.

נחמן שי: את זה לא יודעים לעשות ולא הולכים לעשות.

נחמן שי: אבל אני מבין שהתהליך הזה כבר קיים, והוא יוצא לדרך, ובאמת, הוועדה בראשותו של חבר הכנסת איתן כבל עשתה כמיטב יכולתה.

נחמן שי: אני מכבד אותה, מעריך אותה, מבין שהיא משתדלת.

נחמן שי: חשוב מאוד לשמר ככל האפשר עובדים טובים מהארגון המתפרט.

נחמן שי: אז מספרם עלה, והוא מגיע כרגע ל-50%, 51%, וזה כבר טוב.

נחמן שי: אבל עדיין אני אומר לכם, מתוך הניתוח שלי: בעוד חצי שנה, צריך לומר – אני לא יודע אם זה בעזרת השם או לא – נעמוד פה כולנו, נאריך שוב בחצי שנה, אולי עוד חצי שנה, וככה זה ילך ויידחה, ילך ויידחה, והיצירה הזאת, המפוארת, שחברי השר ארדן היה שם בשלבי ההתחלה שלה, ואני מאמין שכוונותיו, כפי שאמרתי אז, היו טובות – הוא יראה שגם הכוונות הטובות ביותר האלה לא לוקחות אותנו למקום טוב.

נחמן שי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: אחרון הדוברים – חבר הכנסת יוסי יונה, ואז ניגש להצבעה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, עד חמש דקות.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, בהקשר הזה ניתן לומר: בראשית היה השר ארדן, ולא רק שאנחנו מאמינים שכוונותיו היו טובות, אלא אנחנו יודעים שכוונותיו היו טובות.

יוסי יונה: הניסוח המקורי, כאשר השר ארדן היה שר התקשורת, היה מלאכת מחשבת, לכינונה המחודש של רשות השידור הציבורית.

יוסי יונה: ולא הייתה מחלוקת, אני חושב, בין האגפים השונים בכנסת לגבי הצורך לעשות רפורמה בשידור הציבורי.

יוסי יונה: על כך לא הייתה מחלוקת ואין מחלוקת.

יוסי יונה: כאשר אני אומר שהייתה מלאכת מחשבת – אחד הדברים המרכזיים שניתן להם ביטוי וניתנה להם הגנה היה בעצם ההבחנה בין הדרג המקצועי לבין הדרג הפוליטי.

יוסי יונה: כלומר, מלאכת המחשבת הייתה כזאת שהיא באה להבטיח – שהייתה אמורה להבטיח – שיהיה לנו שירות שידור ציבורי עצמאי, ביקורתי, שעושה את עבודתו ללא משוא פנים.

יוסי יונה: מאז השתבשו היוצרות; מאז השתבשו הדברים; מאז קיבלנו הצעת חוק שהיא בלתי מושלמת, בעייתית ביותר.

יוסי יונה: אני רוצה לומר כאן לחברי איתן כבל: ישבתי בוועדה, ואכן, נעשתה עבודה טובה.

יוסי יונה: העבודה שנעשתה, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה – ואתה יודע – הייתה עבודה שנועדה למזער נזקים, ואכן, עשינו עבודה של מזעור נזקים והשגנו הישגים טובים.

יוסי יונה: שתי הסוגיות המרכזיות שעמדו בפנינו:

יוסי יונה: האחת – היכולת להבטיח, בסופו של יום, שיהיה לנו שירות שידור ציבורי עצמאי; והסוגיה השנייה הייתה מעמדם של העובדים.

יוסי יונה: בין שני הדברים הללו קיים קשר איתן וחזק, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, קשר איתן וחזק, כלומר, רשות שידור ציבורי שיכולה להיות עצמאית זו רשות שידור ציבורי שבה לעובדים יש הגנה ובה העובדים אכן יכולים לעשות את עבודתם נאמנה.

יוסי יונה: ואכן, היו שם הישגים.

יוסי יונה: ובכל זאת, אחד הסעיפים שעדיין נותרו בעייתיים – ההרשאה למנכ"ל להציע – – –

איתן כבל: לא, זה תוקן.

יוסי יונה: אני יודע שזה תוקן.

יוסי יונה: הקשבתי לדבריך, אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יוסי יונה: אמרת שהדרך שבה אנחנו יכולים לתת מענה לסוגיה הזאת – שההצעה תהיה זמן רב לפני תחילת פעולתו של השידור הציבורי, נכון?

איתן כבל: יש גם התחייבות של השר, שהוקראה לפרוטוקול, מעבר לתיקון שעשינו בחוק.

איתן כבל: אני אומר לך, זה בהסכמת יושב-ראש ההסתדרות.

איתן כבל: האמירה הזאת היא הרבה מעבר למה שמקובל בדרך כלל.

יוסי יונה: יפה מאוד, אבל עדיין יש שם פרצה.

יוסי יונה: אני זוכר גם את ידידי רועי פולקמן, שיושב כאן – – –

איתן כבל: אני אומר לך, זאת לא הבעיה.

איתן כבל: באמת שלא.

יוסי יונה: אני אומר, יושב כאן ידידי רועי פולקמן, והדאגה שלו הייתה הפוכה:

יוסי יונה: אם אנחנו נכתוב בהצעת החוק "יועסקו", הרי שזה ייתן כוח גדול מדי לעובדים.

יוסי יונה: ולכן, על פניו היה צריך למצוא איזושהי פשרה שאומרת להציע פלוס משהו, זאת אומרת, שלא יהיה מצב, שלכאורה – או לא לכאורה – המנכ"ל יציע לעובדי רשות השידור הוותיקה את העבודה, והוא יערים בפניהם קשיים כאלה ואחרים, זאת אומרת, הוא יציע להם הצעה שהם יוכלו לסרב לה.

יוסי יונה: אתה חששת שאם אנחנו נאמר "יועסקו", הרי שניתן יותר מדי כוח לעובדים, והם ירצו להיות מועסקים בתנאים שלהם.

יוסי יונה: זאת הייתה בעצם הדילמה בין שני הקצוות הללו.

יוסי יונה: אני וחברים אחרים בוועדה הצגנו קצה אחד של המטוטלת הזאת, כי החשש שלנו היה – ואני אומר מדוע החשש הזה: משום שהעובדים של רשות השידור הציבורי הוותיק התלוננו ומתלוננים על היחס הלא-נאות כלפיהם, על היחס הלא-מכיל כלפיהם, על הייסורים שהם היו צריכים לעבור, על העובדה שהם נותרו בחוסר ידיעה תקופה מאוד ארוכה.

יואל חסון: נא לסכם.

יוסי יונה: הם לא יודעים מה יהיה עתידם.

יוסי יונה: זאת אומרת, יש אווירה – היחסים בין המנכ"ל החדש לבין העובדים של רשות השידור הציבורי הוותיקה לא היוו בשורה שאכן תהיה דאגה כנה לאופן קליטתם ברשות השידור הציבורי החדשה.

יוסי יונה: משם דאגתי, ואני עדיין דואג.

יוסי יונה: אני רוצה לומר מילת סיכום.

יואל חסון: מילה אחרונה.

יוסי יונה: משפט סיכום: נכון, יועסקו 450, או לפחות הגענו להסכמה הזאת שיועסקו 450 עובדים מרשות השידור הוותיקה, או 51%.

יוסי יונה: אבל עדיין, אני רוצה כאן להביע את הכאב לגבי אלה – כי התחלנו עם 1,700 עובדים.

יוסי יונה: חלקם פרשו מרצון; חלקם הגדול לא רוצים לפרוש.

יוסי יונה: אז אני רוצה להביע אמפתיה, גם כאשר החוק הזה יעבור, לאלה שמחר לא ימצאו מקום עבודה.

יוסי יונה: אליכם האמפתיה שלי.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה, חבר הכנסת יונה.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יואל חסון: נא לתפוס את מקומותיכם.

יואל חסון: הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016 – הצבעה בקריאה שנייה.

יואל חסון: הצבעה מס' 31 בעד סעיפים 1–24 – 31 נגד – 8 נמנעים – 2 סעיפים 1–24 נתקבלו.

יואל חסון: 31 בעד, שמונה מתנגדים, שני נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: ואנחנו עוברים עכשיו לקריאה שלישית.

יואל חסון: קריאה שלישית, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 32 בעד החוק – 31 נגד – 9 נמנעים – 2 חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: 31 בעד, תשעה מתנגדים, שני נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, עברה, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: אני מבקש מחבר הכנסת איתן כבל לעלות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, שרים, רשמת, חברותי, חברי חברי הכנסת, אשרי הדואג תמיד, וצריך כל הזמן לדאוג, אבל באיזושהי נקודת זמן – אני אומר את זה גם לחבר הכנסת אילן גילאון, שבאמת, לאורך כל הדרך אמר את דברו בצורה מאוד ברורה, שאף אחד – – –

יואל חסון: רגע, רגע.

יואל חסון: חבר הכנסת אילן גילאון, לפרוטוקול, התנגד להצעת החוק.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר כאן, חברות וחברים, אחרי כל התקופה הארוכה, ולי הייתה הזכות – אני אומר את זה, ואני רואה את זה כזכות – להוביל את המהלך הזה ממש מתחילתו, עוד סביב הסרט "המדריך למהפכה" וכל התהליך הזה.

איתן כבל: זה בא ממקום אחד: שראיתי שהשידור הציבורי קורס.

איתן כבל: ואילו – עם כל הקשיים, אדוני השר גלעד ארדן, וכל אלה שמדברים – בסופו של עניין, לצערי, לא היה מהלך דרמטי בתוך הרשות, בוקר אחד היו באים – כולנו היינו צודקים, אבל כולם היו הולכים הביתה בלי פיצויים, היו נזרקים לרחוב.

איתן כבל: ולכן אני אומר: נלחמתי, ואני גאה שהייתה לי הזכות, במידה רבה, חברי הכנסת, לסגור מעגל.

איתן כבל: כיושב-ראש ועדת הכלכלה אני מתכוון ללוות את התהליך, וכבר עכשיו התקיימה ישיבה בחוץ כדי לדעת בדיוק לגבי הכספים, לגבי כל עניין ועניין.

איתן כבל: לב-לבי על העובדים.

איתן כבל: הלכנו למהלך שאף אחד לא האמין שהוא יהיה.

איתן כבל: אני רוצה להודות לאבי ניסנקורן, יושב-ראש – – –

אילן גילאון: אני רוצה לבקש ממך משהו: ראינו שהודעות פיטורים יגיעו לקראת ראש השנה.

אילן גילאון: תתחשב בעניין הזה.

איתן כבל: אדוני, התחלתי לטפל בזה.

איתן כבל: אני יכול לומר לכם, חברותי וחברי, שאני צריך להודות קודם כול לאבי ניסנקורן, שבאמת היה שותף, ובלעדיו התהליך הזה לא היה מתקיים.

איתן כבל: אני רוצה להודות לחבר הכנסת עיסאווי פריג', שעשה פה חיים קשים, אבל אני אומר לך, עיסאווי, תודה גדולה.

איתן כבל: אתה ידיד, אתה דמות מרכזית בוועדת הכלכלה, ואתה ראוי לכל שבח והלל על העבודה שלך, ועל העובדה שאתה נמצא יותר מכל חבר כנסת אחר – חוץ מפרי, שאתה אתו כל הזמן ביחד, אבל אתם באמת חברי כנסת נאמנים של הוועדה, ואתם מסייעים לעשות את העבודה כמו שצריך.

איתן כבל: ואי-אפשר בלי להודות שוב לצוות.

איתן כבל: אני מודה לגברת תורג'מן הפעם – נכניס אותה לפרוטוקול – שהייתה כמובן בעבר עוזרת שלי – אפשר להגיד גם את זה לפרוטוקול – ואני אומר את זה ליועצת המשפטית, ואני אומר את זה למנהלת הוועדה, אני אומר את זה לך, רן, ראש המטה – מגיע גם לך על העבודה שעשית.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני באמת מתפלל, בסוף בסוף בסוף, שהממשלה תדע לתת את כל אשר סיכמנו והסכמנו, ולהוציא סוף-סוף – שיהיה לנו שידור ציבורי חופשי, דמוקרטי.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת איתן כבל, יוזם החוק.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי.

איתן כבל: הוא הצביע נגד, אסור לו לעלות.

יואל חסון: משפט קצר אני מאפשר לו בכל זאת.

יואל חסון: משפט קצר, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נכון שהצבענו, אחדים מאתנו, נגד, ואני עצמי, שיזמתי את התוספת של ששת החודשים, שישה חודשי חמצן לרשות השידור – ואני גם אצביע בפעם הבאה, עוד שישה חודשים, כמובן – אבל לא יכולתי לקבל את ההתעללות הנמשכת והולכת גם ברשות וגם בעובדי הרשות.

נחמן שי: אני רוצה לומר לכם את זה גם על דעתו של חברי יוסי יונה.

גלעד ארדן: אבל מה עם הציבור?

גלעד ארדן: הציבור גם חשוב פה, או רק העובדים?

נחמן שי: הציבור הוא הכי חשוב.

נחמן שי: כולנו עובדי ציבור.

גלעד ארדן: אז מה עם ההתעללות בציבור – זה לא משנה?

גלעד ארדן: התעללות.

נחמן שי: לדעתי, מה שקורה ברשות זה גם התעללות בציבור.

גלעד ארדן: מה השכר הממוצע במדינה ומה השכר הממוצע שם?

נחמן שי: אני לא נכנסתי לשכר.

גלעד ארדן: אתה יודע אותו, אז אל תקרא לזה התעללות.

גלעד ארדן: אף אחד לא מתעלל שם בעובדים.

יואל חסון: חבר הכנסת השר ארדן, תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: נא לסכם.

נחמן שי: נכון, נכון היה לפתוח את הסכמי השכר ולטפל בזה.

נחמן שי: אמרתי גם קודם.

נחמן שי: אמרתי קודם שצריך היה לעשות רפורמה ברשות השידור.

נחמן שי: אתה זוכר שדיברנו על זה יותר מפעם אחת.

גלעד ארדן: אתה יודע יותר מכולנו – – –

נחמן שי: נכון, נכון.

יואל חסון: אנחנו לא פותחים את הדיון עכשיו מחדש.

נחמן שי: לא, זה חשוב, כי לשר יש השפעה חשובה בעניין הזה.

יואל חסון: נא לסכם.

יואל חסון: יש פה יום ארוך.

נחמן שי: אני רוצה לומר ככה: גם אנחנו מקבלים את ההחלטה, כמובן, ונמשיך להיות מעורבים ככל שאנחנו יכולים.

נחמן שי: אני בטוח שזה מקובל – גם על דעתו של יושב-ראש ועדת הכלכלה וגם על דעת חברי פה שהצביעו נגד.

נחמן שי: אנחנו נמשיך ללוות את הנושא הזה, ומתוך נקודת ראות אחת מאוד מאוד חשובה עכשיו: למנוע התערבות חיצונית של הממשלה, של האוצר ושל גורמים אחרים בתוך ענייני רשות השידור, ובעיקר כמובן על השידורים עצמם.

נחמן שי: זה יהיה המיקוד שלנו בחודשים הקרובים, ואני מניח שנמשיך וניפגש סביב הנושא הזה.

יואל חסון: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: [מס' מ/890; "דברי הכנסת", חוב' זו, עמ' 12487; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ודנים כעת בהצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18).

יואל חסון: יציג אותה יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת סלומינסקי; בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

יואל חסון: יש כניסה חדשה לסדר-היום – עודכן, אגב, בסדר-היום.

יואל חסון: סגן היושב-ראש עדכן על כך, רק לא הייתם קשובים.

קריאה: רגע, אבל אין פה חוק.

יואל חסון: החוק הונח על שולחנכם.

יואל חסון: החוק הונח?

יואל חסון: אנחנו ביקשנו שיונח על שולחן חברי הכנסת.

יואל חסון: נא להתחיל.

יואל חסון: החוק יונח על שולחנכם.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להגיד לכם שאנחנו נמצאים בריצה המטורפת כדי לגמור את הכול, וזה לא היה מתאים, כי בהתרגשות גדולה אני אומר לכם שזה באמת רגע גדול.

יואל חסון: אני מבקש רגע לעצור את הדיון.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, אם מישהו מחברי הכנסת מתעקש שהצעת החוק תונח כרגע על שולחנו, אנחנו לא נקיים את הדיון עד שההצעה תונח.

ניסן סלומינסקי: לא, יש.

יואל חסון: אל תגיד לי מה יש ומה אין, אני יודע מה יש ומה אין; אין כרגע, לכן, אם יש מישהו שמתעקש, לא נקיים את הדיון.

ניסן סלומינסקי: יש, אפשר לתת לו.

ניסן סלומינסקי: אפשר לתת לו.

ניסן סלומינסקי: יש.

יואל חסון: תסלח לי, אני אומר לך אם יש או אין.

ניסן סלומינסקי: אבל יש.

יואל חסון: חבר הכנסת סלומינסקי, אתה לא מנהל את הדיון.

יואל חסון: אני מבקש ממך לעזוב את הדוכן כרגע.

יואל חסון: אתה לא מנהל פה את הדיון, זאת לא ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יואל חסון: אין כאן טיימר.

ניסן סלומינסקי: אתה לא רואה שהיא מחזיקה את זה בידיים?

ניסן סלומינסקי: למה אתה אומר לי שאין?

יואל חסון: אז אני אומר שזה לא חולק עדיין.

ניסן סלומינסקי: הנה, זה מחולק.

יואל חסון: ברגע שזה יחולק, זה יקרה.

ניסן סלומינסקי: רק לדב חנין.

יואל חסון: זה לא מקובל, מה שאתה עושה כאן עכשיו.

יואל חסון: סליחה, אני מבקש ממך לרדת עד שזה יחולק, בסדר?

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: באמת, מה זה הדבר הזה.

מאיר פרוש: ניסן, זה לא יעזור לך.

יואל חסון: באמת, זה ממש לא ראוי מה שהיה כאן עכשיו, עם כל הכבוד, אדוני.

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום, כי אין מספיק עותקים.

יואל חסון: אין מספיק עותקים.

ניסן סלומינסקי: אבל לא ביקשו.

יואל חסון: חברת הכנסת קארין אלהרר, קיבלת עותק?

יואל חסון: לא.

יעקב מרגי: בכנסת יש – – –

יואל חסון: אבל זה גם לא מופיע במחשב, אדוני.

יעקב מרגי: זה משהו אחר.

מאיר פרוש: זה מופיע במחשב, לפרוטוקול.

יואל חסון: עכשיו יש.

יואל חסון: עכשיו חבר הכנסת ניסן סלומינסקי יעלה ויציג את הצעת החוק ויהיה קשוב ליושב-ראש הישיבה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: אני מתנצל.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לומר שוב: אני מרגיש התרגשות גדולה.

ניסן סלומינסקי: זה חוק שעושה מהפכה גדולה, עצומה, לאותם אנשים שיש לנו כחברה מחויבות אמיתית להיות שותפים להם, ואני חושב שהחוק הזה עשה מהפך שלם.

ניסן סלומינסקי: קיימנו דיונים במשך – אני חושב שיותר מ-20 דיונים, ארוכים מאוד.

ניסן סלומינסקי: בדיונים האלה השתתפו, מעבר לכל אנשי הממלכה, שנפרט אותם כשנגיד תודה, גם ארגונים וגם אנשים פרטיים, אנשים בעלי מוגבלויות – כל אחד בתחום שלו – והשתתפו – –

קארין אלהרר: אומרים אנשים עם מוגבלויות.

קארין אלהרר: אם הייתה להם בעלות – – –

ניסן סלומינסקי: סליחה, אוקיי, אנשים עם מוגבלויות.

ניסן סלומינסקי: – – והשתתפו ובאו קבוע, יום אחרי יום, ישבו שעות אתנו, והליבון היה עצום.

ניסן סלומינסקי: מעבר לישיבות של הוועדה, היו גם ישיבות מאחורי הקלעים, מה שנקרא, כדי לגבש את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אני אומר לכם שהתהליך עצמו היה תהליך – אני לא מכיר כזה תהליך נפלא בכל החוקים האחרים.

ניסן סלומינסקי: זה היה תהליך כל כך מרומם, שאני באמת אומר בהתרגשות גדולה, שכשהצבענו על החוק, ראו ממש בכי של אנשים.

ניסן סלומינסקי: סליחה שאני מתרגש.

ניסן סלומינסקי: כדי שלא להאריך, אני רק אציג, ממש בחצי דקה, את החוק.

ניסן סלומינסקי: עד היום, כשאנשים עם מוגבלויות מגיעים לשלב שהם כבר לא מבינים בדבר, הדרך היחידה היא למנות להם אפוטרופוס.

ניסן סלומינסקי: בית-המשפט ממנה את האפוטרופוס.

ניסן סלומינסקי: שמענו בוועדה עדויות של אימהות שהיו אפוטרופוס על הילדים, והרגישו איך האפוטרופוס חנק את הילד – הוא לא יכול היה להתפתח.

ניסן סלומינסקי: בישיבה עצמה הן ביקשו סליחה מהילד.

ניסן סלומינסקי: הן הפסיקו את זה והילד התחיל לצמוח.

ניסן סלומינסקי: יש באפוטרופוס הרבה דברים חיוביים, אבל יש גם הרבה דברים קשים מאוד, גם מבחינת המטופל, שלמעשה כמעט לוקחים את חירותו, וגם מבחינת הרגולציה על האפוטרופוס, אבל זה היה המהלך היחיד.

ניסן סלומינסקי: פתחנו כאן אפיק חדש לחלוטין, אפיק שבא ואומר: לא מסתכלים רק על טובתו של האיש, אלא גם – בעיקר – על רצונו, מה הוא רוצה.

ניסן סלומינסקי: כל זמן שיש את הרצון שלו, אנחנו עושים את הרצון שלו.

ניסן סלומינסקי: והמשמעות היא שהוא יכול למנות, הוא ימנה את מי שהוא חושב שיוכל לטפל בו הכי טוב.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אדם שעדיין מבין בדבר ומרגיש שהוא יכול להגיע בעוד שנה לשלב שהוא כבר לא יבין בדבר, הוא יכול, בזמן שהוא מבין, להגיד: רבותי, אני רוצה שיעקב או משה או האבא או האימא – הם יהיו האנשים שיטפלו בי.

ניסן סלומינסקי: בנינו את המנגנון.

ניסן סלומינסקי: זה רצונו – לא צריכים בית-משפט, לא צריכים אף אחד.

ניסן סלומינסקי: זה רצונו, וזה מה שיתממש.

ניסן סלומינסקי: אז בנינו את כל המנגנון הזה, מנגנון חדש לחלוטין בישראל – והוא קיים במקומות אחרים – שפותח אפיק חדש, שלא צריכים להזדקק לבתי-משפט, לא נזקקים לכפות על האיש.

ניסן סלומינסקי: רצונו הוא שיתממש.

ניסן סלומינסקי: עשינו צעד נוסף, צעד שתקענו בו יתד, שאמרנו שיש אנשים שנמצאים בסיטואציה שהם לא צריכים לא אפוטרופוס ולא מיופה כוח; הם רק צריכים מישהו שיסייע להם, כל אחד בהנגשה שלו, לקבל את ההחלטה, ואם יהיה להם תומך-החלטה, זה יכול לשחרר אותם ממישהו שיהיה צמוד אליהם.

ניסן סלומינסקי: עד היום אין את זה, אז שמים להם אפוטרופוס.

ניסן סלומינסקי: זה נכנס כרגל בחוק, ויקבל את כל ההתפתחות שלו בהמשך.

ניסן סלומינסקי: כלומר, זה מהלך אדיר שעשינו.

ניסן סלומינסקי: באמת, אני חושב שזאת מהפכה מהגדולות ביותר, וכך לפחות מרגישים גם אותם האנשים.

יואל חסון: תודה.

ניסן סלומינסקי: אם כך, אני רוצה כבר להודות – – –

יואל חסון: לא, אל תודה עד שהחוק יעבור.

יואל חסון: אני אתן לך להודות.

יואל חסון: אנחנו ניגשים לדיון, הוגשו הסתייגויות.

יואל חסון: לסעיף 7 יש מסתייגת – חברת הכנסת יעל גרמן.

יואל חסון: חברת הכנסת גרמן, יש לך רשות דיבור על ההסתייגות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, האמת היא שזאת חגיגה, אני לא יכולה להתעלם מזה.

יעל גרמן: החוק הוא לא שלי, החוק הוא חוק ממשלתי, ומי שקידמו אותו היו ועדת החוקה ויושב-ראש ועדת החוקה ניסן סלומינסקי.

יעל גרמן: אני גם אומר את הקטעים הפחות-נעימים – אבל זאת הייתה חוויה.

יעל גרמן: זאת הייתה חוויה לראות איך הכנסת הזאת יכולה באמת לעשות רפורמות אמיתיות – ויש כאן רפורמה; יש כאן רפורמה גם בתפיסה וגם במעשה.

יעל גרמן: למעשה, החוק הזה בא ואומר, שאם עד היום אדם בעל מגבלות, היו ממנים לו אפוטרופוס והיו יוצאים מתוך הנחה שאותו אפוטרופוס יודע מה טוב לו – הוא לא יודע מה טוב לו אבל מי שממונה עליו יודע מה טוב לו – הרי שהיום החוק הזה בא ואומר: לא.

יעל גרמן: אדם בעל מוגבלות יש לו דעה ויש לו רצון ויש לו הזכות המלאה להביע את רצונו ואת דעתו בכל נושא ונושא שקשור אליו, אם זה רכוש ואם זה חיי זוגיות, אם זה תרופות וטיפול רפואי ואם זה מינוי אפוטרופוס.

יעל גרמן: צריכים לשמוע אותו וצריכים להתחשב בדעתו.

יעל גרמן: עוד שני דברים שישנם בחוק – אני לא שמעתי אם אמרת, ניסן – כמובן יש לנו היום נושא חדש, למעשה שירות חדש, שנקרא תומך בהחלטות.

ניסן סלומינסקי: דיברתי על זה.

יעל גרמן: כל אדם עם מוגבלות יוכל לקבל תומך בהחלטות.

יעל גרמן: אבל לדאבוני הרב, ממש לקראת הסוף, כאשר כבר כמעט סגרנו את החוק, התברר שמשרד הרווחה דורש – אדוני השר, אני רוצה שתשמע, זה חשוב לי.

יעל גרמן: זה חוק חשוב, זאת רפורמה שאתם, הממשלה, מובילים, לא האופוזיציה.

יעל גרמן: ממש לקראת הסוף בא משרד הרווחה ואמר: על מנת לקיים את החוק הקיים, שגם הוא אומר שצריך לשמוע את מי שרוצים למנות לו אפוטרופוס – בית-המשפט צריך לשמוע אותו – ושצריך גם למנות לו מיופה כוח ומייצג, ועל מנת לשמוע עוד אנשים שהיום לא שואלים את דעתם, משרד הרווחה דרש – תקשיב היטב, השר ארדן – 160 תקנים.

יעל גרמן: ובגלל הדרישה הזאת של משרד הרווחה נפל סעיף עקרוני, חלק מנשמת אפו של החוק, סעיף שלמעשה בא וקובע שלפני שממנים אפוטרופוס, שומעים את דעתו של מי שממנים – של האדם שממנים לו אפוטרופוס.

יעל גרמן: כאן אני רוצה לספר לכם על אחת העדויות המרגשות ביותר ששמענו במהלך הישיבות הארוכות, כאשר אם ובנה באו והעידו, והאם אמרה שאחת הטעויות הגדולות ביותר שהיא עשתה הייתה כאשר היא החליטה למנות את עצמה לאפוטרופוסית לבנה.

יעל גרמן: היא אמרה שברגע שהיא מינתה את עצמה לאפוטרופוסית, ובית-המשפט מינה אותה, אישר את זה, היא למעשה גזלה ממנו את חירותו.

יעל גרמן: לאחר מכן דיבר הילד, דיבר הנער, וגם הוא אמר שברגע שבית-המשפט מינה לו אפוטרופוס ולא שמע אותו, לא שמע את דעתו ולא ידע מה הוא רוצה, למעשה נטלו ממנו את החירות שלו, נטלו ממנו את היכולת לקבל החלטות.

יעל גרמן: הוא זה שהבהיר לנו עד כמה חשוב שלפני מינוי אפוטרופוס ישמעו את האדם שרוצים למנות לו אפוטרופוס, ולא יתיימרו לדעת מה טוב לו ולא יגזלו ממנו את חירותו.

יעל גרמן: אני חייבת לומר שממש עד לפני דקה גם יושב-ראש הוועדה ניסן סלומינסקי וגם אני, בקטנה – אבל באמת אני חייבת לתת את כל הקרדיט לניסן – ניסינו בכל מאודנו לבטל את רוע הגזירה של משרד הרווחה, שדורש לכך 160 תקנים.

יעל גרמן: אני חושבת שכל מי שמקשיב לי מבין שאין שחר לבקשה, ושבגלל הבקשה הזאת לא ניתן היה להכניס את אותו סעיף שהיה גורם כל כך הרבה אושר וחירות לאותם אנשים שלא שפר עליהם מזלם, והם לא כמונו, והם לא יכולים לעשות את כל מה שלנו נראה טבעי ומובן מאליו.

יעל גרמן: לכן הגשתי את ההסתייגות, וההסתייגות שלי, חברי וחברותי חברי הכנסת, ההסתייגות באה ואומרת: בואו נחזיר את הסעיף שגרעו.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסכם.

יעל גרמן: כדי ללכת לקראת, אפילו אמרתי שנמתין שנה, ובמהלך השנה ישבו כל מי שצריכים לשבת – המנכ"לים של משרדי האוצר, המשפטים, הרווחה והבריאות – ובמהלך השנה יגיעו להחלטות.

יעל גרמן: יגיעו להחלטות – מה טוב; לא יגיעו להחלטות – תמיד אפשר לבטל את הסעיף.

יואל חסון: תודה.

יעל גרמן: אבל הסעיף הזה בחוץ, והשמחה על הרפורמה פגומה, ועל כך אני מצרה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חברי הכנסת, אנחנו ניגשים להצבעה בקריאה שנייה.

יואל חסון: לסעיפים 1–6 אין הסתייגויות.

יואל חסון: לפיכך, אנחנו נצביע כהצעת הוועדה.

יואל חסון: מ-1 עד 6 כהצעת הוועדה – בבקשה, הצבעה.

יואל חסון: כהצעת הוועדה, אין הסתייגויות.

יואל חסון: 1–6.

יואל חסון: הצבעה מס' 33 בעד סעיפים 1–6 – 46 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

יואל חסון: 46 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: סעיפים 1–6, כהצעת הוועדה, אושרו.

יואל חסון: סעיף 7 – יש הסתייגות של חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: את משאירה את ההסתייגות?

יעל גרמן: כן.

יואל חסון: משאירה.

יואל חסון: אנחנו נצביע על ההסתייגות של חברת הכנסת יעל גרמן ושל חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן – להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני.

יואל חסון: מי בעד?

יואל חסון: מי נגד ההסתייגות?

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 34 בעד ההסתייגות – 21 נגד – 25 נמנעים – אין ההסתייגות של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 7 לא התקבלה.

רועי פולקמן: היה בוועדת שרים סיכום לסגור את זה.

יואל חסון: 21 בעד ההסתייגות, 25 נגד.

יואל חסון: ההסתייגות לא התקבלה.

יואל חסון: לכן, אנחנו נצביע עכשיו על סעיפים 7 עד 55 כהצעת הוועדה.

יואל חסון: ירדו ההסתייגויות.

יואל חסון: מסעיף 7 עד סעיף 55, כהצעת הוועדה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים.

יואל חסון: הצבעה מס' 35 בעד סעיפים 7–55, כהצעת הוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 7–55, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יואל חסון: 46 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: החוק התקבל בקריאה שנייה.

יואל חסון: נעבור להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 36 בעד החוק – 47 נגד – אין נמנעים – אין חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: 47 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, אושרה, ותיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: ניסן סלומינסקי מבקש להודות ולברך.

יואל חסון: תעשה את זה בקצרה.

ניסן סלומינסקי: כן, בקצרה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לכל חברי חברי הוועדה, ובעיקר ליעל גרמן, שליוותה אותנו לאורך כל הדרך.

ניסן סלומינסקי: באמת תודה, תרמת לנו המון.

ניסן סלומינסקי: אני מצטער שזה לא נכנס.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נדאג שההליך שסוכם יימשך הלאה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות לנועה, היועצת המשפטית, שעמלה לאורך כל הדרך, אבל בעיקר בסוף – שלושה ימים ולילות ללא הפסק – כדי להביא לנו את זה חם מהתנור.

ניסן סלומינסקי: נועה, תודה.

ניסן סלומינסקי: ולכל הייעוץ המשפטי – אני רוצה להודות לאלה שליוו אותנו, למוריה, אורית, תמי סלע – כל אחד יודע – איילת ששון, רינת, ד"ר מיטל.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות מאוד מאוד לרונן גיל – אני יכול להגיד דוקטור – שליווה אותנו לאורך כל הדרך, הגיע לכאן במסירות נפש ותרם לאין ערוך; ליותם, לריבי ולאנשי המינהלה שלנו, לאסף פרידמן, מנהל המחלקה, לנטלי, לחופית, ולעוזרי – רחלי, רועי, רונן; וללשכת עורכי-הדין – מרים שהשתתפה.

ניסן סלומינסקי: ולכל מי שפספסתי – שוב, להודות לכולם בהתרגשות גדולה.

ניסן סלומינסקי: תודה לך, אדוני.

יואל חסון: תודה, אדוני.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/629); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: המשך סדר-היום: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 54) (זכויות הוריות), התשע"ו–2016, של חברות הכנסת רחל עזריה, נאוה בוקר ויפעת שאשא ביטון וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: חברת הכנסת עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, כבוד השר, חוק הורות שוויונית שעולה כעת בא להתאים את החקיקה למציאות המתקדמת בשוק העבודה.

רחל עזריה: המשפחה הישראלית משתנה בקצב מהיר.

רחל עזריה: אם בעבר האימא הייתה אוספת את הילדים כל יום ואחראית בלעדית לטיפול בהם אחר הצהריים, אם בעבר שיעור תעסוקת הנשים היה נמוך והאבא היה הנושא העיקרי בנטל העבודה, כיום האימא – האישה – אינה האחראית הבלעדית לטיפול בילדים, והאבא, או הגבר, אינו האחראי הבלעדי לפרנסה, אלא שני בני-הזוג יחדיו מארגנים את החיים שלהם כפי שם רואים לנכון.

רחל עזריה: סיפור אישי בהקשר הזה: כשנולדה לנו בתי הבכורה, לפני כ-12 שנה, כשבן-זוגי היה הולך אתה לגינה, הוא היה מתבאס – אבא בודד בין אין-ספור אימהות – והיום באותה גינה יש 30% אבות כל אחר צהריים.

רחל עזריה: חברים וחברות, העולם משתנה, אבל החקיקה עוד לא שם, עוד לא הופנם השינוי.

רחל עזריה: הצעת החוק שלי כוללת כמה החלטות חשובות בנושא הורות שוויונית: 1.

רחל עזריה: שינוי היסטורי של השם "חופשת לידה" ל"תקופת לידה והורות".

רחל עזריה: כל מי שאי-פעם הייתה או היה בתקופה כזאת יודע טוב מאוד שחופשה זה לא.

רחל עזריה: זאת תקופת החלמה מלידה וטיפול אינטנסיבי בתינוק או תינוקת קטנטנים שזקוקים לך בכל רגע נתון.

רחל עזריה: זאת תקופה מדהימה, אבל חופשה זה לא.

רחל עזריה: לפיכך אמרו מעתה "'תקופת לידה והורות'", ולא עוד חופשת לידה, כי בגידול ילדים לא צריך להשתמש במושגים מעולם העבודה.

רחל עזריה: 2.

רחל עזריה: כשחוזרים מאותה תקופת לידה והורות, אישה זכאית למה שמכונה שעת הנקה, שזה אומר לצאת הביתה שעה אחת קודם, כל יום, למשך ארבעה חודשים.

רחל עזריה: כבר מזמן שעה זו ניתנת גם למי שאינה מניקה.

רחל עזריה: אומנם לפני כמה שנים אושר שגם האב יוכל לקחת את אותה שעת ההנקה, אך כיום בני-זוג רבים חולקים ביניהם את האחריות לאיסוף הילדים.

רחל עזריה: לפיכך, התפיסה שלפיה רק אחד מבני-הזוג יוכל לאסוף מוקדם את הילד בכל יום במשך ארבעה חודשים נוגדת את מה שקורה בפועל בשטח.

רחל עזריה: לפיכך, השינוי השני בחוק שלי הוא שניתן לפצל בין בני-הזוג את שעת ההנקה, כך שבימים מסוימים האב יצא מוקדם לאסוף את הילדים, ובימים אחרים האם – או בת-הזוג או בן-הזוג – יצאו מוקדם.

רחל עזריה: והשינוי השלישי, השינוי האחרון בחוק: מעתה תיקרא אותה שעה "שעת הורות" ולא "שעת הנקה" – מה שמתאר בפועל את החיים שלנו, בהתאמה למציאות הקיימת.

רחל עזריה: זוהי שורת החלטות שמקדמת אותנו עוד שלב לקראת הורות שוויונית, החלטות שמתארות טוב יותר את החיים שלנו, חיי היום-יום שלנו.

רחל עזריה: חוק ההורות השוויונית מתווסף לרצף של חוקים שאני ומפלגתי, מפלגת כולנו, יוזמים – חוקים המתאימים את שוק העבודה לחיי היום-יום של משפחות:

רחל עזריה: חוק ימי חופשה, חוק ימי מחלת ילד, וכעת – חוק הורות שוויונית.

רחל עזריה: בבראשית, פרק ג', בעת הגירוש מגן-עדן, נענשים גם הגבר וגם האישה.

רחל עזריה: האישה נענשת בכך ש"בעצב תלדי בנים" והגבר נענש בכך ש"בזיעת אפיך תאכל לחם".

רחל עזריה: וכיום גם האישה בזיעת אפיה מפרנסת, וגם הגבר מטפל בילדים, ואולי השותפות שאנו מייצרים תוכל להקטין את העונש שקיבלנו מימים ימימה, בעת גירושנו מגן-עדן, ולהביא תיקון וגאולה לעולם.

רחל עזריה: ועכשיו לשלב התודות: תודה רבה למשרד הכלכלה על העבודה המשותפת והמאומצת – והייתה פה עבודה, כי צריך לתאם בין מקומות העבודה של שני בני-הזוג, כדי למצוא את הדרך לעבוד ביחד; תודה רבה ליו"ר ועדת העבודה והרווחה מר אלי אלאלוף, שותף בסיעתי, על הסיוע הרב; תודה לשר האוצר ולמשרד האוצר על התמיכה בחוק הזה; תודה רבה ליועצת המשפטית של ועדת העבודה הרווחה, עו"ד ענת מימון, על הליווי המאוד-מאוד צמוד; וכמובן, תודה רבה ליועצי המסורים, ישי, עמרי ורותם, שבלעדיהם החוק הזה לא היה מגיע עד הלום.

רחל עזריה: ומכם, חברי וחברותי חברי הכנסת, אבקש שתתמכו בחוק הזה למען כל משפחה בישראל.

רחל עזריה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת עזריה.

יואל חסון: אני מודיע שנעלתי את רשימת הדוברים.

יואל חסון: ראשונת הדוברות, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

יואל חסון: חבר הכנסת אכרם חסון – בבקשה, אדוני.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, תרשו לי קודם להזכיר את זכרו של תת-אלוף מוניר עמאר, ראש המינהל האזרחי, אשר נהרג בתאונת מטוס ביום שישי שעבר.

אכרם חסון: מובן שהעדה הדרוזית, גם מערכת הביטחון וגם מדינת ישראל איבדו קצין אשר היווה מקור גאווה לכל צעיר דרוזי ולכל ישראלי אשר מאמין במדינת ישראל.

אכרם חסון: אתמול, לצערי הרב, הוזכרנו כאן כמה פעמים – במיוחד ידידנו וחברנו עיסאווי פריג' הזכיר – בני העדה הדרוזית, עקב דבריו של כבוד הרב אלי בן-דהן, סגן שר הביטחון.

אכרם חסון: ללא כל ספק, הרב טעה בהודעת ההספד, אבל חזר ותיקן, ואנחנו עדה שלא מחכה בפינה למי שטועה.

אכרם חסון: כולם טועים.

אכרם חסון: אנחנו סולחים, בוודאי על טעות אנושית.

אכרם חסון: ולכן, רציתי להגיד לידידי עיסאווי פריג', שהעדה הדרוזית היא עדה חזקה, ובדרך כלל אנשים חזקים סולחים ולא מוסיפים עוד שנאה.

אכרם חסון: אני חודשיים בכנסת, ולפעמים אני רואה הרבה שנאה מרחפת כאן.

אכרם חסון: לא באנו לכאן כדי להוסיף בנזין למדורה.

אכרם חסון: אנחנו רוצים לגשר על הפערים, אנחנו מסתכלים על כל האנשים וכל האזרחים וכל חברי הכנסת כבני-אדם, ולכן אנחנו גם נשמח לייצג כל אזרח, ואין הבדל בין ערבי ליהודי, לדרוזי, לנוצרי, למוסלמי, לאתיופי; כולנו אחים וכולנו תושבי מדינת ישראל.

אכרם חסון: החוק הזה, שאני בוודאי תומך בו, ואני מברך – אבל רציתי גם לבקש מחברות הכנסת: החוק הזה מיטיב אתכן, וזה בסדר וככה צריך לעשות, וצריך להעצים את האישה הישראלית וצריך לקדם אותה, ורק ככה נוכל לבנות חברה בריאה ומתקדמת.

אכרם חסון: אבל, לצערי הרב, אני גם בודק מה הנשים הדרוזיות יכולות להרוויח מרוב החוקים או כל החוקים שנמצאים כאן, ולצערי, הרווח שלנו כחברה – ואני טוען עד היום שאנחנו אזרחים סוג ב' במדינת ישראל.

אכרם חסון: אנחנו כמעט לא זוכים ולא מקבלים שום הטבות.

אכרם חסון: בבדיקה שעשיתי במשרדי ממשלה, מתוך סקר שקיבלתי מנציבות שירות המדינה, במשרדי ממשלה קליטת הנשים הדרוזיות הייתה אפס – ב-39 משרדים מתוך 46.

אכרם חסון: אני אתן לכם דוגמה, למשל במשרד לפיתוח הנגב והגליל – אפס נשים דרוזיות; אותו דבר – אפס – ברשות להגנת הצרכן; במשרד התקשורת יש לנו אפס נשים; במשרד לביטחון הפנים, אדוני השר, יש לנו אפס נשים מהעדה הדרוזית.

אכרם חסון: וכך אנחנו ממשיכים.

אכרם חסון: אני עשיתי עבודה, ככה, מקיפה, שפעם אחת הכנסת הזאת תתעורר וגם תעשה מעשה לטובת העדה הדרוזית, ואתם כל הזמן שומעים את הדרוזים – מה קרה לדרוזים.

אכרם חסון: אז אני רוצה ככה לתת לכם קצת אינפורמציה, שתראו איזה יחס יש אלינו.

אכרם חסון: במשרד החקלאות ופיתוח הכפר – אישה דרוזית אחת; בכנסת, שהיא סמל הדמוקרטיה של מדינת ישראל, מתוך 450 עובדי מינהלה – עובדת דרוזית אחת מסכנה יושבת, ועל-פי המפתח מגיע לנו תשעה או עשרה עובדים כאן בכנסת; במשרד התחבורה יש לנו אפס נשים; במשרד לביטחון הפנים – אמרתי, אין לנו אף אישה; במשרד להגנת הסביבה יש לנו אישה אחת מתוך 600 עובדים.

אכרם חסון: דרך אגב, יש משרדים – למשל, במשרד ראש הממשלה יש 802 עובדים, ויש אפס נשים דרוזיות; בנציבות שירות המדינה – והנציב בא לכאן ואמר:

אכרם חסון: זה חשוב מאוד וזה חיוני לשלב את בני העדה הדרוזית, וגם את שאר המיעוטים – יש לו 307 עובדים ויש עובדת דרוזית אחת.

אכרם חסון: אז אם הנציב לא מקיים את התקנות ואת החוקים, והשוויון לא קיים בנציבות ולא בכנסת ולא במשרדי הממשלה, מה, נבוא בטענות לבנקים?

אכרם חסון: נבוא בטענות למועצות המקומיות או למשרדים האחרים?

אכרם חסון: אותו דבר – אנחנו ממשיכים.

אכרם חסון: נגיד, ברשות המסים בישראל, שיש בה 2,013 עובדים, עובדות רק שש נשים דרוזיות.

אכרם חסון: אני לא רוצה להאריך ולהוסיף עוד על המצב העגום והבלתי-נסבל, אבל רוצה להגיד לכם שמתוך 71,103 עובדים בשירות המדינה, יש 186 נשים דרוזיות.

אכרם חסון: אז אני שואל את חברות הכנסת המכובדות, שאני מעריך ואני מוקיר – –

יואל חסון: נא לסיים, אדוני.

אכרם חסון: – – ואני חושב שאתן עושות עבודת קודש למען האישה הישראלית: מתי יגיע תורה של האישה הדרוזית?

אכרם חסון: האם האישה הדרוזית תמשיך להיות אימא סוג ב'?

אכרם חסון: בלי תעשייה?

אכרם חסון: ברוב הכפרים שלנו אין תעשייה.

אכרם חסון: 60% מהנשים הדרוזיות חיות ממשכורת אחת.

אכרם חסון: זה אותו דבר גם אצל שאר המיעוטים, אצל הערבים.

אכרם חסון: איך אפשר לבנות חברה בישראל, מתקדמת, חברה שאפשר להתגאות בה, כאשר נשים עדיין מרגישות שהן סוג ג' וסוג ד'?

אכרם חסון: אז לכן אני מבקש: תביאו אותנו בחשבון.

אכרם חסון: האישה הדרוזית היא אישה שגידלה חיילים רבים שתרמו למדינת ישראל ומגיע לה יחס אחר.

אכרם חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אמרת דברים כל כך חשובים שהיה קשה לעצור אותך, אדוני.

יעל גרמן: – – – בקואליציה או באופוזיציה?

יואל חסון: הדובר הבא – חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יעל גרמן: אבל למי אתה בא בטענות?

יעל גרמן: תבוא בטענות לממשלה – – –

אכרם חסון: לפני שנתיים הייתה קואליציה אחרת ולפני ארבע שנים הייתה קואליציה אחרת.

אכרם חסון: זה מדיניות.

יעל גרמן: – – – אתה פונה אלינו?

יעל גרמן: שהממשלה תטפל בזה.

אכרם חסון: הייתם בממשלה.

אכרם חסון: לא ראיתי שהמצב השתנה.

אכרם חסון: לא ראיתי שהתקדמנו.

יעל גרמן: אתה צודק.

אכרם חסון: זו בושה גדולה.

יעל גרמן: אתה צודק במאה אחוז, רק הכתובת – היית צריך להפנות את המבט שמאלה, לא ימינה.

יחיאל חיליק בר: שלוש דקות, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חג הפסח, זמן חירותנו, הבא עלינו לטובה, עומד בשער, ובו מתכנסים ומתכנסות משפחות-משפחות, אבות ובנים, נכדים, נינים, נכדות, נינות, בשולחן הסדר.

מנחם אליעזר מוזס: ולמה קוראים לזה סדר?

מנחם אליעזר מוזס: כי זה הזמן שכל עם ישראל עורך בצוותא ובאותו הזמן את ליל הסדר, ולא יעלה על הדעת שמישהו יערוך את הסדר לילה קודם או שבוע קודם או שבוע אחרי, וגם מאחלים שיהיה סדר כל השנה.

מנחם אליעזר מוזס: אבל מה רב הצער כאשר קבוצה הזויה הקוראת לעצמה "נשות – בסוגריים: מחללות – הכותל", החליטה שבא' חול המועד פסח, בזמן שרבבות – –

תמר זנדברג: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – אלפי בני ישראל מגיעים לכותל המערבי, הן החליטו לעשות צרמוניה של ברכת כוהנות במקום שבאים אלפי יהודים לשפוך את לבם – –

תמר זנדברג: היהדות – – –

יעל כהן-פארן: – – –

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – ולהתפלל: בנה ביתך כבתחילה, השב כוהנים לעבודתם, ותחזינה עינינו בשובך לציון.

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: מה הקשר של הנשים האלה לציון וירושלים?

מנחם אליעזר מוזס: לפני 80 שנה ההורים והסבים שלהן כבר קרעו את ציון וירושלים מהסידור.

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לכן, נשים הזויות?

מנחם אליעזר מוזס: מה קורה לכן?

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: בזמן הזה אתם באים, כשעם ישראל עומד ובוכה ומתחנן לזכות ולראות את בניין בית-המקדש?

מנחם אליעזר מוזס: מה לכן ולמקום הזה?

מנחם אליעזר מוזס: תעשו את הצרמוניה בטמפלים שלכן.

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – זייפני היהדות.

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

יחיאל חיליק בר: זייפניות.

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: כשאני רואה שאת דואגת לכותל, אז אני רואה באמת באיזה מצב אנחנו נמצאים.

תמר זנדברג: – – – הכותל הוא גם שלי.

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: אמר לי אחד ממפקדי המשטרה הבכירים, אדוני שר המשטרה: אנו עסוקים בבעיות ביטחוניות קשות, כבדות משקל, בפרט בחול המועד, כאשר מתכנסים אלפי אלפי אנשים, רבבות מבקרים, ומעסיקים אותנו לשמור על קומץ נשים ומלחמות היהודים.

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: אני קורא לכל מי שבתוכו – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת פארן, נא לאפשר לו לסיים את דבריו.

מנחם אליעזר מוזס: היא לא נתנה לי אפילו לדבר בכלל.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, אתה תדבר.

יחיאל חיליק בר: יש לך עוד זמן.

תמר זנדברג: – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – הרפו מהמקום הקדוש הזה.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש מכל אחד: הרפו מהמקום הקדוש הזה.

יעל כהן-פארן: זה מקום קדוש לכולם, לא רק לך.

מנחם אליעזר מוזס: מספיק מה שעשיתם בפורים:

מנחם אליעזר מוזס: לקחתם את מגילת אסתר וחיללתם את זה בהמונים, איך שהתכנסתם סביב זה.

מנחם אליעזר מוזס: הרפו מזה.

תמר זנדברג: גם מגילת אסתר היא לא רק שלך.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש, כל מי שיכול לעשות למען זה – לא לגרום לכל מלחמות היהודים האלה, ובפרט בחג הפסח, זמן חירותנו הבא עלינו לטובה, שנזכה לחירות אמיתית.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת מוזס.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גפני – נמצא?

יחיאל חיליק בר: אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב, אתה עולה?

יחיאל חיליק בר: אה, התחלפתם?

יחיאל חיליק בר: אוקיי.

יואל חסון: שלוש דקות, חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, המציעה חברת הכנסת רחל עזריה, נימקת נימוקים טובים.

אורי מקלב: אני לא יודע למה היית צריכה להוסיף בסוף איזו חולשה של הנשים, ושאת צריכה לבוא לחזק אותן.

אורי מקלב: אנחנו לא חושבים שהנשים צריכות חיזוק; אנחנו חושבים שהן חזקות, הן עומדות מפני החוזק שלהן ולא צריך לחזק אותן.

אורי מקלב: אנחנו רואים אותן, וגם נותנים להן את כל הכבוד, את כל החוזק, בלי שצריך תוספת.

אורי מקלב: וגם את יודעת שזה שהן פטורות מכמה דברים זה בגלל התפקיד החשוב שלהן, ולא בגלל שהן מוחלשות.

אורי מקלב: אז לכן, החוק הזה צריך לעמוד בפני עצמו, ולא בגלל חולשת הנשים.

רחל עזריה: – – –

אורי מקלב: לא, אמרת: בעצב תלדי בנים, וכל מיני דברים – יש איזה חטא בעבר – אבל לא ניכנס לזה.

רחל עזריה: – – –

אורי מקלב: אם לא אמרת, אז עוד יותר טוב.

אורי מקלב: אבל, במסגרת הזמן הקצר הזה – הכניסו לנו בסדר-יום העמוס גם החלטה של ועדת האתיקה, שנוזפת בחבר הכנסת פרוש על דברים שהוא אמר.

אורי מקלב: אני לא יכולתי להתעמק כדי להוכיח שזו החלטה תקדימית, לפי עניות דעתי, בכך שנוזפים בחבר כנסת שדיבר באופן כללי, דיבר על קבוצה.

אורי מקלב: הוא לא דיבר על מישהו אישי – הוא דיבר על פרשנות של דברי רש"י והתורה.

אורי מקלב: ואני אומר לחבר הכנסת פרוש: אשריך, חבר הכנסת פרוש, שנתפסת על דברי רש"י ועל פרשנות של פרשת השבוע.

קריאה: – – –

אורי מקלב: הוא לא נמצא פה, אבל אני אומר לו את זה.

אורי מקלב: הוא ידע את זה.

אורי מקלב: אני אומר לו את זה.

אורי מקלב: אני מסתכל עליו ואני רואה אותו ננזף – – –

יואל חסון: רואה אותו בעיני רוחך.

אורי מקלב: ראיתי אותו ננזף היום על-ידי ועדת האתיקה; אני לא רוצה לפגוע בוועדת האתיקה, אבל אני אומר, בכל אופן, בעניין הזה, שלא ראינו ביממה האחרונה – עמד כאן חבר כנסת ופגע כאן באופן אישי בגדול בתורה, בגדול בישראל, מנהיג רוחני, מנהיג תורני, ודיבר דברים חריפים, ולא שמעתי שוועדת האתיקה – לא עשו מזה שום דבר, ואף אחד לא דיבר על זה.

אורי מקלב: אני גם שמח שאותו חבר כנסת הבהיר את הדברים, והפגיעה לא הייתה פגיעה, אבל גם בלי שהבהיר את הדברים לא ראינו שעשו בדבר הזה.

אורי מקלב: ואני פה שואל, מדוע מגיעה הגנה כזאת גדולה לקבוצה הזאת?

אורי מקלב: איזה דבר טוב הם עשו לישראל שמגיעה להם הגנה?

אורי מקלב: על מה – שהם מגבירים ומעמיקים את הקיטוב?

אורי מקלב: לא טוב ההסדר שכל התיירים שבאים, כל העם היהודי נמצא פה, ונניח שהן גם קבוצה, ויש רוב שנוהג כפי שנוהג – לא נוהג – וצריך את המקום היחיד, אולי, המקום המיוחד הזה, שבו העם מתאחד ובו רואים את עם ישראל בתפארתו, באחדותו; צריך לבוא ולראות את זה.

אורי מקלב: אז באופן לא חוקי, כמפרי חוק, בפרובוקציות חוזרות ונשנות, מדי חודש, מדי תקופה, ולבוא ולהגביר את הקיטוב הזה – זה מה שחסר וזה מה שמפריע לעם היהודי עכשיו?

אורי מקלב: על מה?

אורי מקלב: וכל זה נעשה בתוך שרשרת של דברים, שאנחנו לא נשארים אותה קבוצה, והרפורמים באופן כללי לא נשארים לנהוג איך שהם רוצים לנהוג, אלא אכפת להם והם רודפים – איך שהיום האורתודוקסים נוהגים – זו היום המטרה שלהם.

אורי מקלב: מנסים להכפיש את כל המוסד התורני, את כל בתי-הדין, להציג אותם כאנשים מושחתים, כאנשים רעים ואכזריים.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: מכיוון – – –

יואל חסון: נא לסיים.

יואל חסון: נא לסיים.

אורי מקלב: אני כבר מסיים.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: מכיוון שמה שיש למכור בארצות-הברית אי-אפשר למכור בארץ.

יואל חסון: תודה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים – אני מסיים במשפט הזה: אי-אפשר למכור את החתונה המצחיקה והזיוף הזה, חתונה של כומר עם רב.

אורי מקלב: זה לא ילך.

אורי מקלב: אבל אפשר להציג, להכפיש יהדות אחרת באופן תמידי, כמושחתים, ואחרי זה להציג: אנחנו יהדות אחרת; אנחנו רוצים ככה.

אורי מקלב: ובואו תראו אותנו – כשהם מציגים מצג שווא.

יואל חסון: תודה, אדוני.

אורי מקלב: תודה.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

קריאה: – – –

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: לפחות דיברת בטון מתון.

יואל חסון: הטון.

יואל חסון: רק הטון.

יעל גרמן: הטון היה מתון לעומת הטון של – תשמע, מוזס, הטון היה פשוט – – – טוב, אדוני היושב-ראש – –

קריאה: – – –

יעל גרמן: אתה עוד כועס על זה שהוא היה עדין.

יעל גרמן: – – נכבדי השר, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני נורא מתפתה לדבר על אחדות עם ישראל ועל – אבל אני לא אדבר על זה.

ישראל אייכלר: – – –

יעל גרמן: אני לא אדבר על זה.

ישראל אייכלר: – – –

יעל גרמן: יפה.

יעל גרמן: ואני, כמו שאני עושה לפעמים, אני אפתיע ואני אדבר לעניין – אדבר על החוק.

יעל גרמן: אז אני רוצה לברך את חברת הכנסת רחל עזריה.

יעל גרמן: זהו חוק נהדר, חוק מתקדם, חוק שבאמת מאפשר לנשים עובדות לחלוק את התפקיד שלהן ואת העול שלהן עם הבעל.

יעל גרמן: אבל לי יש בקשה: בואו נמשיך.

יעל גרמן: המתחיל במצווה אומרים לו: גמור.

יעל גרמן: ולי יש חוק שהעליתי בנובמבר, לפני כארבעה חודשים.

יעל גרמן: ביקשו לדחות אותו – לא ביטלו אותו, לא התנגדו לו, רק דחו את הזמן.

יעל גרמן: וזה הזמן, מייד אחרי הפגרה, להעלות את החוק ולהשלים את המלאכה.

יעל גרמן: ואיך נשלים את המלאכה?

יעל גרמן: את יודעת שהיום – אני משערת לעצמי שלא רק את יודעת; כולנו יודעות – החוק מדבר על כך שארבעה חודשים מגיע לאישה אחרי לידה שעה של פעילות עם הילד.

יעל גרמן: יש כאלה שקוראים לזה שעת הנקה, אבל אני לא חושבת ששעת הנקה זה נכון; שעת הורות אנחנו נקרא לזה, וזה בהחלט נכון.

יעל גרמן: אבל הגדילו לעשות במוסדות הממשלה, במגזר הציבורי, ואפשרו לאישה אחרי לידה במשך שנה לקבל את השעה הזאת.

יעל גרמן: פעמים רבות זה אפילו לא עולה הרבה מאוד כסף למדינה, מפני שיש נשים שנמצאות חצי שנה בבית, ואז מסתבר שחצי שנה ועוד ארבעה חודשים זה עשרה חודשים – עוד חודשיים בסך הכול.

יעל גרמן: אלא מאי?

רחל עזריה: – – – מיום – – – במגזר הציבורי זה מיום החזרה לעבודה.

יעל גרמן: מיום החזרה לעבודה.

יעל גרמן: זאת אומרת, אם את נמצאת שישה חודשים.

יעל גרמן: יש לנו עוד מלאכה גדולה מאוד, וזה להאריך את חופשת הלידה.

רחל עזריה: לא לא לא, אבל זה – – –

יעל גרמן: אבל אני מדברת בהנחה שחופשת הלידה, שאנחנו יודעים, היא כך וכך שבועות, ולאחר מכן יש נשים שנמצאות בבית.

יעל גרמן: מהרגע שהן חוזרות, מגיע להן, על-פי חוק, ארבעה חודשים.

יעל גרמן: במגזר הציבורי, בלי חוק, על-פי החלטה של המגזר הציבורי, החליטו להשלים את זה לשנה.

יעל גרמן: כל אישה שיולדת ועובדת במגזר הציבורי, במשך שנה עובדת שעה פחות, כדי באמת להיות עם התינוקת או התינוק שלה.

יעל גרמן: אבל יש לנו כל כך הרבה נשים במגזר הפרטי, ושם נשים – בעיקר, דרך אגב, נשים יחידניות, נשים חד-הוריות – –

יואל חסון: נא לסכם.

יעל גרמן: – – ונשים שהבעלים שלהן עובדים ולא יכולים להיות בבית – שמוצאות את עצמן במצב שאחרי לידה הן חייבות לוותר על שעה כדי להגיע בזמן ולהיות עם ילדם.

יעל גרמן: אני חושבת שהגיע הזמן להשלים את המלאכה – –

יואל חסון: תודה.

יעל גרמן: – – ולהשוות את הנוהג הקיים במגזר הציבורי – גם במגזר הפרטי.

יעל גרמן: מברוכ.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר – בבקשה, אדוני.

מנחם אליעזר מוזס: ישראל, תשלים את המלאכה.

מנחם אליעזר מוזס: וכדאי שהטרוריסטית לא תפריע לך.

יואל חסון: בבקשה, חבר הכנסת אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, לפני שאתייחס לחוק, אני חייב להזהיר את חברי וחברות הכנסת: יש בכנסת קריאות ביניים; זה חלק בלתי נפרד מהפרלמנט.

ישראל אייכלר: אבל טרור ואלימות טרוריסטית, אלימות מילולית, טרור מילולי שנעשה פה לחבר הכנסת הרב מנחם אליעזר מוזס, זה דבר שמחסל כל אפשרות של דיבור.

ישראל אייכלר: כי בטרור יהיו תשובות של טרור; אלימות מילולית תהיה מלווה באלימות מילולית.

ישראל אייכלר: אתם רוצים להחריב את המדינה לגמרי?

ישראל אייכלר: אתם רוצים שאנשים לא יוכלו ללכת ברחוב בלי להיפגע אחד מהשני?

ישראל אייכלר: אני מזהיר אתכם מפני טרור מילולי.

תמר זנדברג: אני מזהירה אותך – – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל אייכלר: אתם לא תעשו פה טרור מילולי.

תמר זנדברג: סליחה, אדוני היושב-ראש – – –

יעל כהן-פארן: רק – – –

ישראל אייכלר: אתם לא תעשו פה טרור מילולי.

תמר זנדברג: הוא מדבר על אלימות טרוריסטית?

תמר זנדברג: – – –

ישראל אייכלר: אלימות.

ישראל אייכלר: טרור מילולי.

יואל חסון: – – –

ישראל אייכלר: טרור זה הפחדה, ואתם מנסים להפחיד אותנו.

ישראל אייכלר: אתם לא תפחידו אותנו.

תמר זנדברג: אני מזהירה אותך – – – ואדוני היושב-ראש – – –

ישראל אייכלר: אתם רוצים מלחמה?

ישראל אייכלר: אתם תגרמו למלחמה בתוך מדינת ישראל.

ישראל אייכלר: זה מה שחסר?

ישראל אייכלר: אנחנו לא נרשה לכם.

ישראל אייכלר: הרב מוזס ידבר בכל הזמן שלו.

יואל חסון: והחוק הזה זה מלחמה?

תמר זנדברג: מי אתם בכלל – – –?

יואל חסון: והחוק – – – מלחמה?

ישראל אייכלר: לא לא לא, מה שהם עשו לרב מוזס.

תמר זנדברג: – – – לא פחות ולא – – –

יעל כהן-פארן: – – –

ישראל אייכלר: הם לא נתנו לו להוציא מילה אחת.

יואל חסון: לא הייתי פה.

יואל חסון: לא הייתי פה.

יואל חסון: לא הייתי פה.

ישראל אייכלר: זה היה נורא ואיום.

ישראל אייכלר: אני יודע שכשאורן חזן אומר שני משפטים, מוציאים אותו החוצה.

ישראל אייכלר: מישהו אחר – נותנים לו אחרי שלושה משפטים.

ישראל אייכלר: אבל ממש לא נתנו לו לדבר.

ישראל אייכלר: זה לא יאומן.

תמר זנדברג: אלימות טרוריסטית – – –

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: ממש טרור.

ישראל אייכלר: את יודעת מה זה טרור?

ישראל אייכלר: הפחדה, השתקה.

ישראל אייכלר: זה מה שאתם רוצים לעשות.

תמר זנדברג: סליחה, אדוני היושב-ראש, מה זה?

ישראל אייכלר: זה מה שעשיתם לרב מוזס.

יואל חסון: אני לא הייתי בסיטואציה הקודמת.

יואל חסון: אני לא יודע.

תמר זנדברג: בתקופה – – – שנה של טרור, עולה חבר כנסת – – –

מנחם אליעזר מוזס: את לא נתת לי לדבר.

תמר זנדברג: תשתוק אתה.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

תמר זנדברג: תשתוק – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

תמר זנדברג: תשתוק – – –

יואל חסון: חברת הכנסת זנדברג, תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת מוזס, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

ישראל אייכלר: הוא לא ישתוק גם אם המחיר של השתיקה שלו יהיה שאת לא תדברי.

תמר זנדברג: אתה – – – בסדר גמור.

תמר זנדברג: שמענו אותך.

קריאה: – – –

ישראל אייכלר: אין לך יותר כוח ממנו.

ישראל אייכלר: אל תהיי גיבורה.

תמר זנדברג: – – – לא – – – בבית הזה.

יואל חסון: חברת הכנסת זנדברג, תודה רבה.

יעל כהן-פארן: – – –

יואל חסון: תודה.

ישראל אייכלר: אדוני, אני – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: חבר הכנסת – – –

ישראל אייכלר: אני מבקש, היות שהם הפריעו לי, אני רוצה – אני חשבתי שגם הרב מוזס צריך לקבל את כל זמן ההפרעה.

ישראל אייכלר: אני רוצה עכשיו לדבר מההתחלה.

יואל חסון: אתה יכול לרצות.

יואל חסון: יש לך דקה וחצי.

ישראל אייכלר: אתה יכול גם להוריד אותי.

יואל חסון: לא.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: הרב וקנין עשה את זה אתמול.

יואל חסון: יש לך דקה וחצי ותסיים אתן.

ישראל אייכלר: כן.

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אני אגיד.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: דקה – – –

יואל חסון: לא – לא.

יואל חסון: כן.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: אתה גם רוצה לעשות טרור?

ישראל אייכלר: תעשה גם אתה טרור.

קריאה: לא משנה – – – מניפולציה – – –

ישראל אייכלר: יגיע הזמן שלא נוכל לדבר בכנסת.

ישראל אייכלר: נצא לרחובות, נילחם שם.

ישראל אייכלר: מה זה פה?

יואל חסון: לא, באמת, כי אני – באמת.

יואל חסון: עוד דקה נקים עמותה בשבילך, על זכויותיך.

יואל חסון: אתה, יש לך זכויות רבות.

ישראל אייכלר: אתם, אל תגנו על זכויותי.

יואל חסון: הכול בסדר.

ישראל אייכלר: אני אלחם על זכויותי בכל הכלים הדמוקרטיים הנתונים – – –

יואל חסון: ויש לך אותם, תודה לאל.

ישראל אייכלר: בבקשה.

ישראל אייכלר: תודה לך.

יואל חסון: יש לך עוד דקה.

ישראל אייכלר: בסדר.

ישראל אייכלר: בדקה הזאת אני רוצה לומר שהרפורמים גרמו בארצות-הברית ש-60% מהיהודים שהתחתנו משנת 2000 התחתנו עם נוכריות; 76% מהיהודים שמגדירים את עצמם כחילונים בארצות-הברית – זה סקר של Pew – התחתנו בנישואי תערובת; 65% מהיהודים אף פעם לא השתתפו או השתתפו לעתים רחוקות בתפילה או מעמד דתי; רק 15% מהיהודים אומרים שהחלק העיקרי של היהדות זה דת; רק 43% מהיהודים היו בארץ-ישראל; רק 40% מהיהודים מאמינים שהקדוש-ברוך-הוא נתן את ארץ-ישראל ליהודים; 73% מהיהודים חושבים שיהדות זה רק זיכרון השואה.

יואל חסון: כמה אחוז מהם ציונים?

ישראל אייכלר: זה בדיוק.

ישראל אייכלר: האלה שכן באים זה רובם אורתודוקסים.

ישראל אייכלר: אבל זה לא כתוב, כי זה סקר.

ישראל אייכלר: שאלו 70,000 יהודים.

יואל חסון: לא, אבל כמה מיהדות ארצות-הברית מגדירה את עצמה כציונית?

ישראל אייכלר: כן, כן.

ישראל אייכלר: אני אומר לך: כל אלה שבאים לארץ – – –

יואל חסון: כמעט כולם.

ישראל אייכלר: לא, זו הטעות.

יואל חסון: כציונים?

ישראל אייכלר: לא.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך: רק 26% מהיהודים אומרים שהדת מהווה בכלל חלק עיקרי מהחיים שלהם.

ישראל אייכלר: והקשר עם ישראל – וכאן אני רוצה לצטט את העיתונאי של רשת Fox – – –

יואל חסון: ציטוט אחרון.

ישראל אייכלר: ציטוט אחרון ממש, ברשותך, ואני מודה לך על אורך הרוח.

ישראל אייכלר: קוראים לו בן שפירו.

ישראל אייכלר: הוא אומר, ש-80%, פעם ראשונה הצביעו לאובמה למרות – כי הם לא ידעו שהוא נגד ישראל.

ישראל אייכלר: בפעם השנייה, כשהם ידעו שהוא נגד ישראל והוא הולך לעשות הסכם עם איראן, עדיין 70% מהיהודים הצביעו בשביל אובמה.

ישראל אייכלר: והוא טוען שמתוך האורתודוקסים והמסורתיים, אז שניים מתוך שלושה מצביעים לרפובליקנים.

ישראל אייכלר: מתוך החילונים, זאת אומרת, האלה שאינם אורתודוקסים – 70% מצביעים בשביל אובמה.

ישראל אייכלר: הווי אומר: הרפורמים והקונסרבטיבים אינם בעד ישראל.

ישראל אייכלר: זה שקר גדול להגיד שהם בעד ישראל.

ישראל אייכלר: בעד ישראל הם דווקא האורתודוקסים ואלה שכן קשורים ליהדות.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: אני קצת מצטער שנתתי לך יותר זמן, אבל תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: אנחנו ניגש להצבעה.

יואל חסון: אם שכחתם על מה אנחנו מדברים אז כדאי שתדעו:

יואל חסון: אנחנו מצביעים עכשיו על הצעת חוק עבודת נשים – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

חיים ילין: על הכותל.

קריאה: כותל.

קריאה: כותל.

יואל חסון: הצבעת – – –

חיים ילין: – – – מה – – –

קריאה: – – –

יואל חסון: אז אני אומר.

יואל חסון: אני אומר: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 54).

יואל חסון: 54.

יואל חסון: שימו לב.

יואל חסון: אנחנו מצביעים בקריאה ראשונה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 37 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 54) (זכויות הוריות), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

קריאות: – – –

יואל חסון: חבר'ה, זה רק קריאה ראשונה.

יואל חסון: יש עוד דרך ארוכה.

יואל חסון: 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 54) (זכויות הוריות), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותועבר לדיון חוזר – להמשך דיון – בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

עאידה תומא סלימאן: בוועדה למעמד האישה.

יואל חסון: לא, זה קריאה ראשונה, גברתי.

יואל חסון: זה כבר done deal.

יואל חסון: חייבת.

יואל חסון: זה קריאה ראשונה, זה כבר done deal, מה שנקרא.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, כ/630); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום – שימו לב – הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55) (חופשת אבהות), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת תמר זנדברג וחברי הכנסת דוד ביטן ויואב קיש וקבוצת חברי הכנסת.

יואל חסון: חברת הכנסת תמר זנדברג כבר נמצאת פה ותציג את החוק.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: האמת שאני מתרגשת להציג את החוק הזה לקריאה ראשונה, כי החוק הזה עבר כבר שלוש פעמים בקריאה טרומית, בכנסות השמונה-עשרה, התשע-עשרה והעשרים, וזו הפעם הראשונה שהוא זוכה להגיע לקריאה ראשונה.

תמר זנדברג: אני חושבת שזה מראה שהנחישות והעקביות משתלמות.

תמר זנדברג: אני חייבת להתחיל ולציין את השר היום, אז חבר הכנסת, אורי אריאל, שיזם אותה לראשונה בכנסת השמונה-עשרה.

תמר זנדברג: אני ירשתי אותה בכנסת התשע-עשרה והעשרים, ובעבודה די סיזיפית ודי קשה אנחנו ממשיכים ומקדמים אותה עקב בצד אגודל.

תמר זנדברג: אני חושבת שההשקעה הזאת שווה את המאמץ, מפני שמדובר בהצעת חוק – ואני עוד רגע אתאר את ההסדר שהגענו אליו – שהגם שהיא קצת מצומצמת, הגם שהיא קצת מכורסמת, הגם שהיא קצת, ככה, עוברת חבלי לידה קשים, היא הצעה שמביאה בפעם הראשונה מושג היסטורי, לא פחות מהיסטורי, אל ספר החוקים של מדינת ישראל, והוא המושג חופשת אבהות.

תמר זנדברג: חופשת לידה, הורות, אימהות, נחשבה עד היום, ובמידה רבה מאוד עדיין נחשבת, נחלתה הכמעט-בלעדית של האישה.

תמר זנדברג: היא זוכה לחופשת לידה יחסית קצרה בישראל, ובעצם, מהרגע הראשון הופכת למטפלת הבלעדית, ואם לא הבלעדית אז המרכזית, בתינוק או בתינוקת ובכל הילדים של אותה משפחה.

תמר זנדברג: אבל עם התמורות והשינויים שחלים בהורות ובעולם המשפחה, יש לנו אינטרס כמדינה, כחברה, להכניס יותר ויותר את הגבר, את האבא, כשותף אינטגרלי של חיי המשפחה הזאת.

תמר זנדברג: קודם כול – כי זה צודק ושוויוני; אני חושבת שזה דבר שכולנו באמת יכולים להסכים עליו.

תמר זנדברג: דבר שני, הנתונים מצביעים על כך – אם לא ידעתם, אני אסבר את אוזנכם: ביום האישה האחרון, ביום האישה הבין-לאומי, ב-8 במרס 2016, פרסם מרכז טאוב השוואה בין-לאומית שממנה עלה הנתון הלא-מפתיע, שישראל היא אחת מחמש המדינות היחידות ב-OECD שלא מעניקה חופשת לידה לאבות בכלל.

תמר זנדברג: כתוצאה מכך, שיעור הגברים שיוצאים לחופשת לידה שכן מותרת בישראל, שזה חלוקה יחד עם חופשת הלידה של האימא ובשבועות האחרונים בלבד, עומד על 0.4%, לעומת 16% בשאר מדינות ה-OECD.

תמר זנדברג: המחקרים גם מראים – שוב, דבר שאולי לא יפתיע אותנו – שבמדינות שבהן אבות כן זכאים לחופשת לידה, אימהות נוטות לחזור יותר לשוק העבודה, ופערי השכר במדינות האלה נמוכים יותר.

תמר זנדברג: נדמה לי שהצעד שאנחנו עושים היום יש לו השפעות רוחב כל כך משמעותיות, לא רק על אותן משפחות, לא רק על חלוקת הנטל בין עבודה למשפחה וחלוקת הנטל בין גברים לנשים בתוך המשפחה, אלא גם על החברה והמשק כולו.

תמר זנדברג: לצערי הרב, הצעת החוק אינה מושלמת.

תמר זנדברג: היא לא מעניקה חופשת אבהות משולמת על-ידי המדינה, בטח לא בימים משמעותיים.

תמר זנדברג: אנחנו, במסגרת הדיונים עם הממשלה לקראת הצעת החוק, הגענו למודל באמת מאוד מאוד צנוע, שגם, ככה, הפיס את דעתם של ארגוני המעסיקים, ובמיוחד העסקים הקטנים – הגענו למודל של שישה ימי חופשה, שיתחלקו בין שלושה ימי חופשה שנתית ממכסת ימי החופשה השנתית של העובד ועוד שלושה ימי מחלה שישולמו ברצף.

תמר זנדברג: וככה השגנו – באמת, אני חייבת להגיד, בפריצת דרך – את הסכמת הממשלה.

תמר זנדברג: אני למרות זאת מאוד גאה ומתרגשת שהצעת החוק הזאת ממשיכה להתקדם, וכאמור, עוברת היום לראשונה בתולדותיה את הקריאה הראשונה.

תמר זנדברג: נדמה לי שזה מעשה חקיקה שקודם כול יש בו מסר.

תמר זנדברג: המושג חופשת אבהות ייכנס לספר החוקים הישראלי ויהווה מסר שמקומו של האבא בימים הראשונים להולדת התינוק או התינוקת הוא בבית, הוא עם המשפחה – להתחיל את חיי המשפחה הצעירה בצורה הרבה יותר צודקת ושוויונית.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר כמה תודות, ובזאת אסיים.

תמר זנדברג: אני קודם כול רוצה להודות לשותפים הרבים שחתומים על הצעת החוק, ובראשם חבר הכנסת דוד ביטן, שנרתם – באמת, כולם כאן כבר מכירים אותו בבית הזה, אבל באמת נרתם לתמוך, להעביר, לנווט את ספינת החוק הזה בין המכשולים השונים, ובאמת, המון המון תודה.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: בהחלט.

תמר זנדברג: והוא גם יוזם חוק הגבר.

תמר זנדברג: נראה לי שיהיה לו הישג להתגאות בו ביום הגבר הקרוב.

יואל חסון: יום הגבר.

תמר זנדברג: סליחה, יום הגבר.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לשר אלקין, שדחף את החוק והוביל אותו בממשלה, והשיג את תמיכת ועדת השרים לחקיקה.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לצוותים של משרד הכלכלה ומשרד האוצר, לנעמי הימיין-רייש ממשרד הכלכלה ולאורי שיינין ממשרד האוצר.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לאפרת פוקס וגם לדוד שרן ממשרד ראש הממשלה, שכרגע גם ממלא את מקום שר הכלכלה; הם, ככה, דאגו לנו להיות האבא והאימא של החוק הזה במשרד, שהוא כרגע קצת נטול אבא ואימא.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לעורכת-הדין ענת מימון, היועצת המשפטית של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שממש ליוותה את החוק במסירות, במקצועיות ובשקדנות.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות ליושב-ראש הקבוע של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות אלי אלאלוף וליושב-ראש המחליף מאיר כהן, שהוביל את הישיבה הזאת.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לחברי הכנסת טלי פלוסקוב, דב חנין ומיכל בירן, שהגעתם, תמכתם והענקתם רוח גבית לחוק בוועדה.

תמר זנדברג: ואחרונים חביבים – אני רוצה להודות לצוות היועצים שלי, לטלי טסלר, היועצת הפרלמנטרית, לאופיר בר-זוהר, לתום כהן ולקשת קורן, שהייתה היועצת שלי בתחילת הקדנציה הקודמת ובעצם כתבה והובילה וליוותה את החוק הזה בשלביו הראשונים.

תמר זנדברג: תודה אחרונה ומיוחדת לאריק בן-שמעון.

תמר זנדברג: כולכם מכירים אותו כיועץ שר החקלאות לשעבר, שהתחיל לעבוד על החוק הזה בהיותם, אי-שם בכנסת השמונה-עשרה, חברי כנסת באופוזיציה, וממשיך ללוות אותו אתנו.

תמר זנדברג: תודה לכולם על התמיכה, ונקווה שנזכה לראות את החוק הזה מובא גם לקריאה השנייה והשלישית.

תמר זנדברג: תודה.

יואל חסון: תודה רבה, חברת הכנסת זנדברג.

יואל חסון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת דב חנין – נמצא ומדבר.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: שלוש דקות.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, אני ביקשתי את רשות הדיבור בעיקר כדי לומר לכם שאני שמח שאחרי יומיים מפרכים וקשים, עם עליות וירידות, אני חייב להגיד – מבחינתי גם דברים פחות טובים, דברים יותר טובים – אבל הנה, אנחנו מסיימים באקורד חיובי את היומיים הקשים האלה והמסובכים האלה.

דב חנין: אני חושב שזה חוק מצוין.

דב חנין: אני רוצה לברך את חברת הכנסת תמי זנדברג על העבודה ועל קידום העניין הזה.

דב חנין: אני מצטרף לתקוותה שזו תהיה התחלתה של פריצת דרך בכיוון של תפיסה יותר שוויונית של הורות, גם בזכויות וגם בחובות.

דב חנין: אני גאה להיות אחד מהקבוצה המכובדת של היוזמים שחברת הכנסת זנדברג צירפה אליה ליוזמה החשובה הזאת.

דב חנין: ואני מקווה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו נוכל, את הישיבה הזאת, למרות הרגעים הקצת-קשים שהיו לפני רבע שעה, לסיים באקורד חיובי; אולי זו בקשה לחברי, כי אני יודע שאני לא הדובר האחרון.

דב חנין: אז תודה רבה ובהצלחה.

יואל חסון: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יעל גרמן: תסיים גם אתה באקורד חיובי, אייכלר.

יעל גרמן: אנחנו זקוקים לזה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, קודם כול, ברכות לחברת הכנסת תמר זנדברג על חוק טוב שהיא עושה בשביל המשפחות עם הילדים, ואצל משפחות ברוכות ילדים זה הרבה פעמים, אז יישר כוח על הדברים הטובים.

ישראל אייכלר: רק בכנסת שבה כל אחד יכול לדבר גם עם קריאות ביניים תוכלי להעביר חוקים שכאלה, טובים, והייתי רוצה להמשיך באקורד החיובי, אבל אני חייב לומר, באמת, להזהיר את עצמנו: אנשים פה לא חשים את הזעם הציבורי סביב הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: בכל עם אחר זה כבר היה נגמר מזמן אחרת.

ישראל אייכלר: בהר-הבית, למשל, לא יעז אף מוסלמי שבעולם לבוא ולשנות את סדרי התפילה באל-אקצא.

ישראל אייכלר: בכנסיות הנוצריות בעיר העתיקה, כל עדה יש לה את הקיר שלה, והיה פה מפקד משטרת ירושלים, מיקי לוי, והוא יספר לכם כמה רגישות וזהירות יש בכל מסורת של מאות שנים: מי מדליק, מתי, איך, בכל החגים שלהם.

ישראל אייכלר: לא ייתכן שהכותל המערבי יהפוך – וכשאני אמרתי אתמול שראיתי את התמונה של פריסת מגילת אסתר כממש – יציע; לא שקראו במגילה – עשו מזה תמונת מחזור, פרסו את המגילה.

ישראל אייכלר: אני אומר לכם, זוועות עולם היו במוחי כשנזכרתי איזה חילול של המגילה.

ישראל אייכלר: אני לא מדבר על הקריאה.

ישראל אייכלר: עשו הפנינג כזה, ערמות של קבוצות של נשים שהיו שם, בעזרת הנשים, ליד הכותל, ופרסו את המגילה לתמונת ניצחון.

ישראל אייכלר: את זה לא עושים אנשים שמאמינים בקדושת הכותל; את זה לא עושים אנשים שחונכו על התפילה ועל הדברים האלה.

ישראל אייכלר: והסקר שאמרתי לך קודם, אדוני היושב-ראש, על ההתרחקות של יהדות ארצות-הברית מהדת, זה אסון נוראי.

ישראל אייכלר: זה לא דבר שאני שמח עליו, להראות: הנה, הם לא בסדר.

ישראל אייכלר: תבינו, 83% מהנוצרים אומרים שהם דתיים, באותו סקר; 80% ומשהו מהמוסלמים וההינדים.

ישראל אייכלר: רק היהודים – אומרים רק 23% אנשים שהם דתיים, והם כוללים בדתיים גם את האלה שהם רפורמים שרואים את עצמם דתיים.

ישראל אייכלר: זה אומר שחלה התנתקות נוראה ביהדות ארצות-הברית.

ישראל אייכלר: להביא את האסון הזה לפה בארץ, ולהתגרות בציבור המאמין והבא אל הכותל – והוא שייך לכל העדות:

ישראל אייכלר: לא חרדים ולא דתיים ולא חילונים; כולם באים לכותל – לעשות את הכותל למקום של מלחמה, מלחמת דת או מלחמת הרפורמה בחרדים, זה יהיה אסון לאומי היסטורי.

ישראל אייכלר: לכן, אני מבקש מכם, מכל אלה שמשתתפות או תומכות בהן: אל תיתנו להם יד בעשיית מלחמת דת בכותל המערבי.

ישראל אייכלר: אני מבין שהמוסלמים מאוד ישמחו, אבל היהודים מאוד יסבלו מזה.

ישראל אייכלר: אומרים – יש ברכת כוהנים.

ישראל אייכלר: הן רוצות לעשות ברכת כוהנות דווקא בחול המועד.

ישראל אייכלר: זאת ממש התגרות.

ישראל אייכלר: קודם כול, מי זאת כוהנת?

ישראל אייכלר: אני חושב שאם יש כוהנים שהם בנים לאב כוהן, אז כוהנת צריכה להיות מי שאימא שלה כוהנת, נכון?

ישראל אייכלר: זה הולך לפי האימא.

ישראל אייכלר: זו ממש עשיית צחוק מהמושג כוהנים, מהמושג ברכת כוהנים; זו פשוט התגרות.

ישראל אייכלר: ממשלה, אפילו לא ממשלה יהודית, ממשלה רגילה, הייתה מונעת בכל מחיר.

יואל חסון: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: מה שצריך למנוע בדתות אחרות צריך למנוע פה.

ישראל אייכלר: ואני רוצה באמת לסיים בברכה, שבאמת, קשה לי להגיד את הברכה, אבל: עושה שלום במרומיו, הוא יעשה שלום גם עלינו ועל כל ישראל.

קריאות: אמן.

יואל חסון: למה היה קשה?

ישראל אייכלר: – – –

יואל חסון: טוב.

יואל חסון: אנחנו מצביעים.

יואל חסון: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55) (חופשת אבהות), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה – אנחנו מצביעים.

יואל חסון: בבקשה.

קריאות: – – –

דוד ביטן: השיפוע הזה – – –

יואל חסון: רפורמת השיפוע.

יואל חסון: הצבעה מס' 38 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 23 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55) (חופשת אבהות), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: 23 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק אושרה, וחוזרת לדיון בוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: סיימנו את פרק החקיקה.

יואל חסון: אנחנו עוברים לשאילתות לשר לשירותי דת.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא, את פה?

יואל חסון: מעולה.

יואל חסון: אני מזמין אותך לשאול.

יואל חסון: נא להמתין לעליית השר.

יואל חסון: חברי הכנסת, נא לשמור על השקט.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא, שאילתה לשר בעניין עירוב בים-המלח.

יואל חסון: חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: לא הספקתי, אני מתנצלת.

עליזה לביא: אדוני השר, אדוני היושב-ראש, חברותי וחברי חברי הכנסת, באזור ים-המלח יש אתרי נופש ומלונות רבים, המהווים מוקד תיירות מרכזי.

עליזה לביא: למרות הנוכחות הרבה של אורחים שומרי תורה ומצוות מהארץ ומחוץ-לארץ, אין במקום עירוב מוסדר.

עליזה לביא: כידוע, בהיעדר עירוב, שומרי מצוות אינם יכולים לטלטל חפצים מחוץ לשטח המלון, לא את התינוק, לא בקבוק מים, ונאלצים להיות בסגר כל השבת.

עליזה לביא: רצוני לשאול: אדוני השר, מדוע אין דואגים לעירוב באזור ים-המלח כבר למעלה משנה, והאם פועלת מועצה דתית באזור?

עליזה לביא: איך זה שמציאות כזאת שוררת במדינת ישראל?

עליזה לביא: תודה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברת הכנסת עליזה לביא, אני רוצה קודם כול להודות לך על שאת מעלה את הנושא הזה.

דוד אזולאי: הוא באמת נושא חשוב.

דוד אזולאי: כידוע לכם, באזור ים-המלח מתבצעות עבודות של קציר מלח שנועדו להבטיח מניעת הצפות בתי-המלון ועליית מפלס המים באזור.

דוד אזולאי: עבודות התשתית לחיזוק החוף שבאזור המלונות מבוצעות על-ידי משרד התיירות באמצעות החברה הממשלתית להגנת ים-המלח, חל"י, ובשיתוף המועצה האזורית תמר.

דוד אזולאי: לשם ביצוע העבודות היה צריך להזיז את עמודי העירוב שעל שפת ים-המלח, שכן לא הייתה כל אפשרות אחרת לביצוע העבודות.

דוד אזולאי: הסיכום של המועצה האזורית תמר עם המועצה הדתית בקעת-הירדן – שהיא מכסה את האזור הזה, שהיא המועצה הדתית שפועלת באזור – הוא כי בסיום העבודות יוחזרו עמודי העירוב על חשבון המועצה האזורית תמר, שכן מדובר בעלות כספית גבוהה, שלא נכון שהמועצה הדתית תיאלץ לשאת בה.

דוד אזולאי: עבודות אלה החלו לפני כשנתיים וטרם הסתיימו.

דוד אזולאי: צפי סיום העבודות הוא חודש חשוון תשע"ז.

דוד אזולאי: לפיכך, נכון להיום אין עירוב לחלק שגובל בחופי ים-המלח, והסיבה היא עבודות התשתית בלבד.

דוד אזולאי: נושא הצבת עירוב זמני נבחן אף הוא, אולם הדבר אינו בר-ביצוע מבחינה מעשית, שכן הדבר מפריע לביצוע העבודות.

דוד אזולאי: יצוין כי עד לביצוע העבודות המועצה הדתית השקיעה רבות בעירוב – בשנים שקדמו לביצוע העבודות, קרוב ל-700,000 שקל – ואף תחזקה אותו באופן קבוע.

דוד אזולאי: כיום, כאמור, אין עירוב, ומדי שבת משגיחי הכשרות במלונות מכריזים על כך ומזהירים את הציבור מפני איסור טלטול חפצים בשבת.

דוד אזולאי: לנוכח פנייתה של חברת הכנסת לביא נדרשתי לנושא, קיימתי ישיבה בעניין עם יושב-ראש המועצה האזורית תמר, מר דב ליטבינוף, והוא הבטיח לי כי הוא יפעל לזירוז העבודות בקטע הצפוני של מתחם בתי-המלון באזור עין-בוקק, ממלון "דיוויד" ועד "ישרוטל", כך שניתן יהיה להקים עירוב בקטע הזה מוקדם ממועד סיומן של כל עבודות הפיתוח.

דוד אזולאי: בינתיים, ועד לסיום העבודות, הוצבו שלטים המזהירים את הציבור על היעדר עירוב באזור, ומשגיחי הכשרות בכל מלון מודיעים לציבור המסורתי בעניין הזה.

דוד אזולאי: אדוני, ברשותך, אני רוצה להגיד כמה דברים בעל-פה.

דוד אזולאי: אני באמת מודה לך.

דוד אזולאי: אני לא מכיר את המקום הזה, לא ידעתי, ונכנסתי בעובי הקורה.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות גם להודות לעוזר שלי, משה, שלקח את הנושא לידיים.

דוד אזולאי: אישית נפגשתי עם ראש המועצה, שמעתי ממנו.

דוד אזולאי: כולם מכירים את הבעיה.

דוד אזולאי: העניין הוא שהיום, להשקיע כל סכום באופן זמני זה גם לא יעזור, כי כל הזמן עובדים שם, כל הזמן מפתחים שם.

דוד אזולאי: קיבלתי הבטחה שבעזרת השם, מייד לאחר החגים – אני ביקשתי להקדים, לפני החגים, על מנת שבכל זאת נמצא איזשהו פתרון – הובטח לי שייעשה הכול על מנת לגמור את העבודות לפני החגים, אפילו במחיר של עירוב זמני, שעולה כסף, אבל חשבתי על אפשרות של עירוב זמני לתקופה מסוימת.

דוד אזולאי: גם זה עלויות מאוד גבוהות, ואף אחד לא מוכן לשאת בהוצאות האלה.

דוד אזולאי: אני מבטיחך נאמנה, בעזרת השם, שלקראת החגים, אחרי החגים, אחרי החגים, יסתיימו שם בקטע הזה העבודות ויפתרו את הבעיה.

עליזה לביא: איזה חגים – ראש השנה?

דוד אזולאי: החגים הבאים עלינו לטובה.

דוד אזולאי: אנחנו נמצאים בפגרת הקיץ, עוברים את פסח, אחר כך מגיעים החגים.

יואל חסון: החגים הבאים, הוא מתכוון.

יואל חסון: יש לך אפשרות לשאלה נוספת.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

עליזה לביא: אדוני, למעלה משנה אין עירוב בים-המלח.

עליזה לביא: פסח, ליל הסדר, הולך להיות ליל הסגר להרבה מאוד משפחות.

עליזה לביא: תהיה פגיעה כלכלית במלונות.

עליזה לביא: הנושא עלה על סדר-היום, ביטוי תקשורתי – אני גם פניתי להתאחדות המלונות וביקשתי את עזרתם בהתגייסות לנושא.

עליזה לביא: לא יעלה על הדעת שאנשים שמגיעים מחו"ל לישראל ובאים לנפוש פה בחגים, מסתבר שבעצם הם לא יכולים לצאת גם עם עגלות ילדים או עם בקבוק מים.

עליזה לביא: אי-אפשר לצאת החוצה.

עליזה לביא: זה סגר – סגר מלא שמוטל על אנשים דתיים.

עליזה לביא: הייתי שם וכך גיליתי את זה.

עליזה לביא: להפתעתי הרבה, נודע לי הדבר הזה.

עליזה לביא: אני ביקשתי מהשר, כבר לפני שלושה חודשים, את התשובה על השאילתה.

עליזה לביא: אני חושבת שאם היה משהו בנושא אחר, כמו כשרות או דברים אחרים, היה אפשר למצוא את התקציב.

עליזה לביא: אני יודעת מבני החייל שבכל מקום שמגיעים לשמור, דבר ראשון שהחבר'ה עושים, גם אם זה במחיר של לא להתקשר להורים לפני שבת, זה עירוב זמני, כי אחרת הם לא יוכלו ללכת לעמדת השמירה, ואדוני יודע את זה.

עליזה לביא: אז מה הבעיה לתת עירוב זמני?

עליזה לביא: אפשר למצוא פתרונות.

עליזה לביא: הריב הוא ריב בין מועצות, בין שתי מועצות.

עליזה לביא: אני לא מבינה מה קרה למועצה הדתית – נרדמה בשמירה.

יואל חסון: תודה רבה.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על המועצה המקומית הכי עשירה בישראל, המועצה האזורית תמר.

עליזה לביא: מה קרה, אדוני?

עליזה לביא: שנה אין עירוב באזור ים-המלח.

עליזה לביא: אז בואו ונודיע את זה עכשיו בקול, ואנשים יבטלו את הנסיעה שלהם לאזור ים-המלח, יהיה שבר כלכלי, ואולי מזה תצמח ישועה.

יואל חסון: תודה רבה.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

דוד אזולאי: אין שום ריב בין המועצות – לא המועצה הדתית ולא המועצה האזורית.

דוד אזולאי: שתיהן יודעות ושתיהן השקיעו בעבר בעירוב ומוכנות להשקיע בעתיד.

יואל חסון: על כמה כסף מדובר?

דוד אזולאי: מדובר על סדר גודל של קרוב למיליון שקל, אם לא יותר.

יואל חסון: זה לא – – –

דוד אזולאי: הבעיה היא לא מיליון שקל.

דוד אזולאי: אין בעיה להשקיע את מיליון השקל; ימצאו את הכסף הזה.

דוד אזולאי: הבעיה היא שברגע ששמים את זה, למחרת באים לעבוד ושוב צריך לפרק את זה, ועוד פעם לשים ועוד פעם לפרק.

דוד אזולאי: זה חלק מהמסלול של העבודה.

דוד אזולאי: אז הבעיה הזאת תיפתר.

דוד אזולאי: אני רק אומר: כרגע יש מציאות אמיתית.

דוד אזולאי: אני נפגשתי אישית עם ראש המועצה האזורית ועם ראש המועצה הדתית, ולמדתי את הנושא.

דוד אזולאי: האמינו לי שאני לא הייתי מוותר כל כך בקלות לולא ראיתי את המציאות למול עיני.

דוד אזולאי: חברת הכנסת עליזה לביא – – –

עליזה לביא: מה הבעיה – – – משבת לשבת?

עליזה לביא: משבת לשבת.

דוד אזולאי: דקה, דקה, אני אשמע אותך.

דוד אזולאי: חברת הכנסת עליזה לביא, מי שקצת מבלה בים-המלח יודע שרוב הזמן נמצאים בתוך המלון.

דוד אזולאי: כמעט לא יוצאים החוצה.

דוד אזולאי: אנחנו מכירים את החום הגבוה שם, ומי שצריך לצאת לים – אז בשבת הוא לא יוצא לים והוא נמצא במלון.

דוד אזולאי: אני אמרתי – – –

עליזה לביא: אתה רוצה ללכת ממלון למלון.

דוד אזולאי: חברת הכנסת עליזה לביא, אני מאוד מעריך את השאילתה שלך ואת תשומת הלב שלך לעניין הזה.

דוד אזולאי: אני מודיע לך: הנושא הזה – אני כמעט בטוח שזה לא יפגע בתיירות.

דוד אזולאי: אנשים ימשיכו לבוא, היות שבשבת, במזג אוויר כזה, במקום כזה, אנשים לא יוצאים.

דוד אזולאי: העירוב יהיה, אבל אחרי שיגמרו.

דוד אזולאי: אין אף אחד היום – אם בתי-המלון שמרוויחים ומכניסים כל כך הרבה כסף ירצו לתרום עירוב, אנחנו בשמחה רבה נסייע להם.

דוד אזולאי: אבל – – –

עליזה לביא: אפשר למצוא פתרון.

עליזה לביא: אפשר למצוא פתרון משבת לשבת.

דוד אזולאי: אני מציע לך לרדת לשטח ולראות שם על מה מדובר.

עליזה לביא: הייתי שם.

עליזה לביא: איך ידעתי?

דוד אזולאי: אם היית שם, ראית את העבודות.

דוד אזולאי: אז זה בלתי אפשרי.

יואל חסון: טוב, תודה.

יואל חסון: זו לא שעת שאלות.

יואל חסון: מוצה העניין.

יואל חסון: אני מודה לך, אדוני השר.

יואל חסון: אני רואה שחבר הכנסת אלעזר שטרן לא נמצא כאן, ולכן אנחנו נעבור לשאילתה מס' 431 של חברת הכנסת עליזה לביא.

יואל חסון: את יכולה לגשת למיקרופון ולשאול את השאלה בנושא:

יואל חסון: התנכלות לזוגות הנרשמים לנישואים באמצעות "צהר".

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: אדוני השר, לאחרונה פורסם כי כ-100 זוגות מאזור חיפה שנרשמו לנישואים בחודשים האחרונים נתקלו בהתנגדות.

עליזה לביא: בין היתר, נטען כלפיהם כי הם אינם יהודים או ממזרים.

עליזה לביא: המשותף לזוגות האלה היה בחירתם להירשם לנישואים דרך "צהר".

עליזה לביא: רצוני לשאול: 1.

עליזה לביא: האם נכון הדבר?

עליזה לביא: האם אדוני בדק?

עליזה לביא: 2.

עליזה לביא: אם כן – מה אדוני עושה כדי לטפל בתופעה הקשה הזאת?

עליזה לביא: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: אדוני השר.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמדת המשרד, ובכלל זה הייעוץ המשפטי של המשרד, היא שבהתאם לפקודת הנישואין והגירושין (רישום), גם לאחר התיקון, רב רשאי לרשום לנישואין בתחומי כהונתו ולא מעבר לכך.

דוד אזולאי: פירושו של דבר הוא שרב עיר רשאי לרשום לנישואים בני-זוג שבאים אליו על מנת להירשם לנישואים, אולם הוא אינו מוסמך לרשום לנישואים מחוץ לתחום כהונתו.

דוד אזולאי: משכך, הובהר לארגון "צהר" כי ברמת העיקרון הנהלת המשרד אינה רואה בחיוב רישום לנישואים שנערך על-ידם בחיפה ובירושלים על-ידי הרב סתיו, כמו גם רבני עיר אחרים, ורב רשאי לרשום בני-זוג שאינם מתגוררים בתחום כהונתו בתנאי שהם מגיעים להירשם לנישואים אצלו ולא שהוא מגיע אליהם.

דוד אזולאי: עם זאת, עד להסדרת העניינים הוחלט על שמירת סטטוס-קוו בעניין.

דוד אזולאי: אשר להתנהלות פקידי הנישואים במועצה הדתית חיפה, כפי שהנושא עלה בתקשורת, הרי שאני רואה את הדברים בחומרה רבה.

דוד אזולאי: הנושא מצוי כעת בחקירת משטרה.

דוד אזולאי: המשרד העביר את הידוע לו למשטרת ישראל, וממתינים לתוצאות החקירה.

דוד אזולאי: ואולם, אני סבור כי תוכנית-אב למחשוב, שכבר פועלת בחלק מהמועצות הדתיות בארץ, ותפעל בכולן במהלך השנה הקרובה, תיתן מענה לכך ומקרים מעין אלו שלכאורה התרחשו בחיפה – ואני אומר לכאורה – לא יוכלו לקרות.

דוד אזולאי: בעקבות הכנסת מערכת המחשוב החדשה, מועצת הרבנות הראשית החליטה אמש, אתמול, לייתר את הצורך בהוצאת תעודת רווקות.

דוד אזולאי: עובדה זאת תקל מאוד על קידום הרישום לנישואים גם על בני-הזוג שנרשמים במסגרת "צהר" בחיפה ובמקומות אחרים וגם תחסוך להם אגרה של 120 ש"ח.

יואל חסון: שאלה נוספת?

עליזה לביא: בנימה אופטימית – – –

דוד אזולאי: ובנימה אופטימית זו אני מציע שנסיים את היום הזה – –

עליזה לביא: – – – על ההישג שאדוני הזכיר.

יואל חסון: בהחלט.

דוד אזולאי: – – ובעזרת השם אני מקווה שנעשה עוד שיפורים ושינויים.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה לך, אדוני השר.

יואל חסון: תם סדר-היום.

יואל חסון: הישיבה הבא תתקיים מחר, יום רביעי, כ' באדר ב' התשע"ו, 30 במרס 2016, בשעה 11:00.

יואל חסון: ישיבה זו נעולה.