ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 120, 2016-03-28 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ח באדר ב' התשע"ו, 28 במרס 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני (תיקון), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק תשלום קצבאות לחיילי מילואים ולבני משפחותיהם (תיקון מס' 7), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון; הצעת חוק איסור הלבנת הון (תיקון מס' 14), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014; החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2828/20 וכלה בהצעת חוק פ/2873/20 – הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – רישיון לישיבת ביקור של אמן במה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת מירב בן ארי; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – קביעת דירוג מוסדות), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק תעריפי התחבורה הציבורית (תיקון – שיעור ההנחה בעת העלאת מס ערך מוסף), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק המאבק בשחיתות הציבורית (הרשעה בעבירה שיש עמה קלון) (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יאיר לפיד, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי ואלעזר שטרן; הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון – ועדת חריגים הומניטרית להעסקת עובדי סיעוד מעבר לתקופה המותרת), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – הגבלת דרישת ההשבה מעובד שקיבל הטבה לפי הסכם נוגד), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק הקלות במס על רכישת מכשיר ניידות מסוג קלנועית (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אילן גילאון; הצעת חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב) (תיקון – חישוב ארנונה כללית לפי מטרים רבועים שלמים), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק קליטת חיילים משוחררים (תיקון – הטבות לחייל משוחרר בודד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי ומירב בן ארי; הצעת חוק תעודת שחרור לחיילים משוחררים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי ואברהם נגוסה; הצעת חוק יסודות התקציב (תיקון – ביטול תוכנית תקציב תלת-שנתית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת משה גפני ואורי מקלב; הצעת חוק לקביעת יום ראשון כיום חופשי במקום יום שישי, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי כהן ודוד אמסלם; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – תוספת לגמלה של מעסיקי עובד בענף הסיעוד בשל חבות מעסיק), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף,

ירדנה מלר-הורוביץ: קארין אלהרר ויעקב מרגי; הצעת חוק לימוד השפה העברית (עולים חדשים ועולים ותיקים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קסניה סבטלובה, אברהם נגוסה, טלי פלוסקוב, יואל רזבוזוב, מרדכי יוגב, יעקב מרגי, מיכאל אורן, יפעת שאשא ביטון, אמיר אוחנה, נחמן שי, איל בן ראובן, יעל כהן-פארן, יוסי יונה, מיכל בירן, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, עמר בר-לב, איציק שמולי, ציפי לבני, יחיאל חיליק בר, רויטל סויד, איתן ברושי, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, מאיר כהן, מיקי לוי, אלעזר שטרן, מרב מיכאלי, עליזה לביא, מיכל רוזין ואראל מרגלית; הצעת חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון – העלאת שיעור מס הרכוש על קרקע המיועדת למגורים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי כהן ואורן אסף חזן; הצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – שינוי שבוע העבודה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – חישוב דמי לידה לפי חצי שנה שקדמה ליום הקובע), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת טלי פלוסקוב ותמר זנדברג; הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – תוספת שנתית לסל שירותי הבריאות), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס; הצעת חוק לתיקון פקודת הרופאים (פטור מבחינות לרופאים ממדינות מסוימות בחוץ-לארץ בעלי ניסיון של חמש שנים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שרן השכל, אמיר אוחנה, יוסי יונה, יחיאל חיליק בר ומירב בן ארי; הצעת חוק יום אבל במות קרוב מדרגה שנייה, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק בתי-דין רבניים (קיום פסקי-דין של גירושין) (תיקון – הגבלות על סרבני גט במאסר כפייה), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק מס קנייה (טובין ושירותים) (תיקון – מס מופחת לרכב שבו שבעה מושבים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, משה גפני, רועי פולקמן, מכלוף מיקי זוהר, עליזה לביא ויואב בן צור; הצעת חוק הקרן לסיוע למפעלים במצוקה (הטלת אחריות כלכלית על בעלים ומנהלים והעברה לשליטת העובדים), התשע"ו–2016,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת דב חנין, יצחק הרצוג, איתן כבל, איימן עודה, מרב מיכאלי, זהבה גלאון, עבדאללה אבו מערוף, יוסי יונה, אילן גילאון, יואל חסון, נחמן שי ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (מניעת הפרטה של בחינות נהיגה מעשיות), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת יוסי יונה; הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) (תיקון סעיף 1), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת יואב בן צור; הצעת חוק הגנת הפרטיות (תיקון – איסור פרסום שמו של נפגע), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת ישראל אייכלר, דב חנין ועבד אל חכים חאג' יחיא; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – ביטוח סיעודי קבוצתי) (הוראת שעה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (הגדרת הקנבוס הרפואי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שרן השכל, אמיר אוחנה, איציק שמולי, מיקי לוי, דב חנין, יגאל גואטה, מירב בן ארי ויוסי יונה; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – שילוב נציגי משרד הבריאות וחובת תסקיר השפעה על הבריאות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעל גרמן, יאיר לפיד, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, חיים ילין, קארין אלהרר, יואל רזבוזוב, עליזה לביא, מיקי לוי, אלעזר שטרן, איתן ברושי, זוהיר בהלול, יואל חסון, נחמן שי, קסניה סבטלובה, עמיר פרץ, יוסי יונה, יעל כהן-פארן, עיסאווי פריג', עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, עאידה תומא סלימאן, מיכאל אורן, רוברט אילטוב, איציק שמולי, יצחק וקנין, יעקב מרגי, יגאל גואטה, מנחם אליעזר מוזס, אילן גילאון וסתיו שפיר; הצעת חוק חובת סימון ופיקוח על בעלי-חיים, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, רועי פולקמן, זוהיר בהלול, יואב קיש, יואב בן צור, אורי מקלב, טלי פלוסקוב, מיקי רוזנטל, שולי מועלם-רפאלי, מנחם אליעזר מוזס, דוד ביטן, דוד אמסלם, מכלוף מיקי זוהר, מירב בן ארי, עודד פורר, חמד עמאר, יעקב מרגי, מרדכי יוגב,

ירדנה מלר-הורוביץ: יפעת שאשא ביטון, אבי דיכטר, ניסן סלומינסקי, נורית קורן, שרן השכל, אברהם נגוסה, ענת ברקו, רחל עזריה, מאיר כהן, יעקב פרי, איתן ברושי, ישראל אייכלר, יואל חסון ואיתן כבל; הצעת חוק התקשורת (בזק ושידורים) (תיקון – העברת נתוני מיקום ציוד קצה שממנו מתבצעת שיחה למוקד החירום של מגן-דוד-אדום), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מיכל בירן ודוד ביטן; הצעת חוק איסור קריאת שמות מבני ציבור ומוסדות ציבור על שם תאגידים ואישים התורמים כספים להקמתם, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יעל כהן-פארן, איל בן ראובן, מיכל בירן, יוסי יונה, יוסף ג'בארין, דב חנין ותמר זנדברג; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה למי שמצוי בהכשרה מקצועית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הסדרת מקומות רחצה (תיקון – אכיפה ומימון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רחל עזריה, מיכאל אורן, נאוה בוקר, איל בן ראובן, אברהם נגוסה ורויטל סויד; הצעת חוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת סימנים) (תיקון – החלת החוק על פרסומות שאורכן אינו עולה על חמש דקות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עיסאווי פריג', איתן כבל, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, מיקי לוי, אילן גילאון, מאיר כהן ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק-יסוד: השפיטה (תיקון – הפרדת רשויות), מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, שולי מועלם-רפאלי, רוברט אילטוב, עודד פורר, חמד עמאר, סופה לנדבר, ישראל אייכלר, דוד ביטן, מנחם אליעזר מוזס, דוד אמסלם, אברהם נגוסה, נורית קורן, אורן אסף חזן, מרדכי יוגב, יואב קיש ואורי מקלב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (שירות טלפוני לדיווח ולקבלת תלונות על עבירות תעבורה או נהיגה מסוכנת של נהג אוטובוס), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורי מקלב, משה גפני, איתן כבל, יחיאל חיליק בר, עיסאווי פריג' וקארין אלהרר; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – איסור הריסה מינהלית בהיעדר תכנון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון,

ירדנה מלר-הורוביץ: עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג; הצעת חוק התוכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2015 ו-2016) (תיקון – התאמת כמויות תחליף חלב-אם לתינוקות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יחיאל חיליק בר, טלי פלוסקוב, דוד ביטן, איציק שמולי, חיים ילין, תמר זנדברג ונאוה בוקר; הצעת חוק הדרכים (שילוט) (תיקון – ביטול היתר לעניין נתיבי-איילון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין ואיימן עודה; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – הפחתת דמי ניהול למקבלי קצבאות נמוכות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מרדכי יוגב, בצלאל סמוטריץ ויואב בן צור; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס על הכנסה ממתנות), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (סמכות אכיפה – מעצרים) (תיקון – מעצר מפרי צו הגנה), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת זהבה גלאון, נורית קורן, רויטל סויד ושולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיוב אגרה בעד הגשת התנגדות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עודד פורר, אביגדור ליברמן, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב, יואל רזבוזוב וטלי פלוסקוב; הצעת חוק יום בריאות האישה הממלכתי, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שרן השכל; הצעת חוק המועצה להכשרה מקצועית, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אלי אלאלוף ומנואל טרכטנברג.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד אודיע

ירדנה מלר-הורוביץ: כם כי הונח היום על שולחן הכנסת דוח ביקורת שנתי של מבקר המדינה, מס' 66ב, וכן הערות ראש הממשלה לדוח זה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כנס החורף מסתיים והקיפאון המדיני מתמשך;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: המשבר העמוק עם יהדות העולם וההשלכות החמורות על מדינת ישראל;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לסדרה של הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: מושב החורף מסתיים והקיפאון המדיני מתמשך – מושב החורף, אין דבר כזה; יש כנס החורף, שאכן מסתיים השבוע.

יולי יואל אדלשטיין: המושב השני יסתיים בעזרת השם בתחילת אוגוסט.

יולי יואל אדלשטיין: אז – כנס החורף מסתיים והקיפאון המדיני מתמשך, מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איתן כבל ינמק את הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, לרשות אדוני עד עשר דקות.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, גברתי הרשמת, חברותי וחברי חברי הכנסת, מבחינתי ראש הממשלה אמור להיות כאן, ואני מדבר בעצם אליו בנאום שהוא בעצם נאום האי-אמון האחרון של הכנס הזה, אדוני, כפי שאכן אמרת.

איתן כבל: אני, ברשותכם, רוצה לומר כך: יכולתי לדבר כסיכום על השנה, ויכולתי לדבר, אדוני היושב-ראש, על כל אותם עניינים כלכליים-חברתיים שהממשלה כן עושה, לא עושה, ולשיטתי היא לא עושה.

איתן כבל: ואדוני היושב-ראש, החלטתי באי-אמון הזה לדבר על מה שכואב לי ומפריע לי יותר מכול בכלל בשנה האחרונה, ובכנס הזה בפרט.

איתן כבל: חשבתי עליך לא מעט, אדוני ראש הממשלה, לפנות בוקר, כשסוף-סוף נרדמתי ושמתי ראש.

איתן כבל: שנתי נדדה הלילה מאשמורת ראשונה ועד אשמורת אחרונה מההתרגשות הגדולה.

איתן כבל: אחרי מאבק אזרחי ארוך וקשה, הצלחנו ללמד אותך, אדוני ראש הממשלה, שאתה לא כול יכול, ואתה לא משיג כל דבר שאתה רוצה.

איתן כבל: כשהציבור הישראלי מבין שדופקים אותו, הוא יכול גם להיאבק, חברי וחברותי חברי הכנסת, וכשהוא נאבק הוא מגלה שהוא יכול לנצח גם אותך, אדוני ראש הממשלה.

איתן כבל: חשבתי עליך, אדוני ראש הממשלה, כי אנחנו מכירים לא-מעט שנים.

איתן כבל: נכנסת לפוליטיקה עם הרבה רצון טוב לשנות ולתקן עולם.

איתן כבל: הגעת ככוכב גדול מארצות-הברית, מבניין האו"ם, אחרי מאבק ארוך וצודק בקורט ולדהיים, שהיה מזכ"ל האו"ם ובעל עבר נאצי – אדוני זוכר את זה.

איתן כבל: אבל מיומך הראשון בפוליטיקה נתקלת במבחן הראשון שבו נתקלים כולנו: מה מותר ומה צריך לשלם כדי להישאר בחיים הפוליטיים.

איתן כבל: אתה איש טוב, אדוני ראש הממשלה, ובאת לפוליטיקה עם הרבה רצון טוב, אבל מן הרגע הראשון החלטת בינך לבין עצמך שאתה מוכן לשלם הכול, אבל הכול, על מנת להישאר בפוליטיקה, מספר אחת.

איתן כבל: וברגע הזה שהיית מוכן לשלם הכול, הפכת את השנאה וההפחדה לכלי עבודה.

איתן כבל: אחרי עשור אתה יכול להביט ביושר על כל מה שקרה בשנות כהונתך ואיך הפכת לראש ממשלת השנאה וההפחדה.

איתן כבל: כדי לשרוד ולהחזיק בחיים הפוליטיים בכל מחיר, הפכת את השנאה ואת ההפחדה לכלי העבודה הראשון במעלה שלך.

איתן כבל: יום אחד טחנת את ראשם של התל-אביבים באזרחים שמתגוררים בפריפריה; למחרת הטחת את ראשם של מצביעי הימין במצביעי השמאל, ואז את ראשיהם של החילונים בדתיים, העשירים בבני המעמד הבינוני; ועד לשיא שהגיע ביום הבחירות, עם המצביעים הערבים שנעים בכמויות לקלפי.

איתן כבל: התרסקת אתמול בבג"ץ, אדוני ראש הממשלה.

איתן כבל: התרסקת, כי אף פעם לא הבנת שראש ממשלה הוא לא כול יכול, אלא הראשון בין שווים – חבר הכנסת יואל חסון.

איתן כבל: התרסקת אתמול בבג"ץ, אדוני ראש הממשלה, כי אף פעם לא הבנת שבהסכמה אפשר לתקן עולם, וללכת תמיד נגד כולם וללבות שנאה גדולה זה נותן אולי עוד יום בעבודה, אבל זו אפילו לא שורה חשובה בהיסטוריה.

איתן כבל: ניהלת שני מאבקים גדולים בשנה האחרונה, והתרסקת.

איתן כבל: הלכת בשנאה ובהפחדה גדולה נגד כל העולם, ראש בקיר, במאבק בהסכם עם איראן – וכולנו בבית הזה, בוודאי סיעת המחנה הציוני, נעשה את הכול לעצור את הצורר הזה.

איתן כבל: אבל בדרך הסתכסכת עם נשיא ארצות-הברית, הידיד הכי גדול שלנו בעשור האחרון ומי שתורם הכי הרבה לביטחוננו – לשיטתי, חבר הכנסת נחמן שי; נכון, היו יותר אולי ממנו, אבל עדיין ארצות-הברית היא הידידה הגדולה שאין בלתה.

נחמן שי: אין חולק.

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז.

נחמן שי: אין חולק.

איתן כבל: ובסוף גם נחתם הסכם, גם מפורק הגרעין, וגם הרמטכ"ל המצוין שאתה מינית, ובצדק, אומר שההסכם עם איראן מלא בהזדמנויות.

איתן כבל: בשנה האחרונה, אדוני ראש הממשלה, הלכת בשנאה ובהפחדה גדולה נגד רוב הציבור הישראלי, הציבור שלך, העם שלך, חצית כל קו אדום.

איתן כבל: ובסוף גם חתמת על סעיף 52 וניסית לכפות בכוח את מתווה הגז, שבעברית פחות מכובסת ראוי לקרוא לו "קומבינת הגז".

איתן כבל: כמו שהובסת בהסכם מול איראן, כך הובסת אתמול בהסכם מול חברות הגז.

איתן כבל: כי במקום לראות את ההזדמנות ראית רק את השנאה והפחד בעיניים.

איתן כבל: אדוני ראש הממשלה, שנאה והפחדה אינן תוכניות עבודה; שנאה והפחדה אינן כלי עבודה; שנאה והפחדה הן סמים נוראיים לראש הממשלה.

איתן כבל: אני לא שונא אותך, אדוני ראש הממשלה, והאמת, אדוני היושב-ראש, אני – יש לי חיבה גדולה לראש הממשלה; חברי, אולי יש מי שלא יאהב את זה, אני אומר זאת בקול גדול, אומר זאת בצורה ברורה.

איתן כבל: אבל אתה שונא את המחנה שאני אחד ממנהיגיו; מחנה שמשרת במילואים, מחנה שמשלם מסים, מחנה שתרם תרומה מכרעת להקמת המדינה הזאת, מחנה שעוד ישוב להוביל ולתקן עולם.

איתן כבל: והשנאה הזו, אדוני ראש הממשלה, היא מה שתפילך בסופו של דבר.

איתן כבל: השנאה וההפחדה שהחזיקו אותך בתפקיד כל כך הרבה שנים, השנאה וההפחדה האלה הן גם מה שיראו לך את הדלת הביתה לתמיד.

איתן כבל: כי כשראש הממשלה שונא כל כך הרבה אנשים וחלקים בעמו שלו, הוא נהפך לראש הקטטה, לא לראש הממשלה.

איתן כבל: ומה שעם ישראל צריך, ומה שאזרחי ישראל צריכים יותר מכול היום, אדוני ראש הממשלה, זה לא את ראש ממשלת הקטטה, אלא את ראש ממשלת התקווה.

איתן כבל: אזרחי ישראל צריכים מנהיג מאחד, לא מפלג.

איתן כבל: אזרחי ישראל, יותר מכל דבר אחר, רוצים לחזור ולהיות עם אחד, בלי צל, ועם אור גדול.

איתן כבל: עם ישראל חי, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: ואני רוצה, לסיכום, לומר עוד שתיים-שלוש נקודות שאמרתי, גברתי, גם בסיעה.

איתן כבל: המאבק הוא מאבק לגיטימי, מאבק הגז, ועבודתה של האופוזיציה היא מאבק לגיטימי לחלוטין.

איתן כבל: כך אני רוצה לראות אותנו, סיעת המחנה הציוני, נאבקת.

איתן כבל: ולא מתקבלת על דעתי ההתקפה שהחל מאתמול יצאה על בג"ץ בצורה מתוזמנת שאין לה אח ורע.

איתן כבל: וקו דק מאוד מאוד, חברותי וחברי, עובר בין ההתקפות על בג"ץ לבין ההתקפה על צה"ל ושר הביטחון והרמטכ"ל.

איתן כבל: זה מטורף מה שאנחנו חווים, בלי קשר לעמדה, לדרך, לתפיסה.

איתן כבל: ראוי שנתווכח, ראוי שנתווכח אפילו בצורה הכי קשה, כל אחד על דרכו ואמונתו.

איתן כבל: אבל נחצים קווים, שאני אומר לכם, אני מוטרד מאוד מהם.

איתן כבל: כולנו מוטרדים.

איתן כבל: ואני שולח כל אחת ואחד מאתנו לקרוא את "מלחמות היהודים" ארבע פעמים, כמו שאני קראתי.

איתן כבל: ובהמשך לכך אני אומר לכם, חברותי וחברי, מנסים להפיל עלינו כאילו אנחנו אשמים בעובדה שאין מתווה גז.

אחמד טיבי: בטח אשמים.

איתן כבל: ואני אומר לכם, חבר הכנסת טיבי וחברים יקרים, הממשלה הזו, ראש הממשלה כבר למעלה משבע שנים, חמש שנים עוסקים בנושא הגז.

איתן כבל: אני אומר, אין פסיכיאטר שיודע לתת טיפול לממשלה הזו.

איתן כבל: הם מתנהגים כאילו מישהו אחר שולט, כאילו מישהו אחר מכוון, והכישלון הוא שלכם, והכישלון הוא לבושתכם.

איתן כבל: ובמה שתלוי בי, אנחנו נעשה את כל אשר נדרש, גם במתווה הגז, כדי שמה שכתוב "זה נהנה וזה לא חסר" יתקיים, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: נס גדול קרה לנו עם הגז, והנס הזה צריך להגיע גם לאזרחי ישראל.

איתן כבל: תודה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין להשיב על הצעת האי-אמון.

יריב לוין: אני צריך שלוש פעמים להשיב?

יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל אלה הצעות ממש לא דומות.

יולי יואל אדלשטיין: שקלנו את הנושא בנשיאות והחלטנו שאלה ארבע הצעות שונות.

יריב לוין: טוב.

יריב לוין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, ידידי חבר הכנסת איתן כבל, למען האמת אני לא יודע בשביל מה טרחת כל כך.

יריב לוין: האמת שיכולת לחסוך את כל העניין הזה.

יריב לוין: גם אדוני היושב-ראש, אתה יודע, נשאר לנו שבוע לסוף המושב.

יריב לוין: אני – – –

מיקי רוזנטל: אתם מוכנים להתפזר מרצונכם בלי אי-אמון?

יריב לוין: אני חושב שאפשר ללכת.

יריב לוין: אני אומר לכם את האמת.

יריב לוין: אנחנו ממילא לא קובעים כלום.

יריב לוין: אנחנו ממילא לא נחשבים.

יריב לוין: ממילא יש אחרים שמחליטים במקומנו.

יריב לוין: אנחנו הרי כאחד האדם, הולכים ומגישים עתירות בפני – איך נקרא?

יריב לוין: – אותם עליונים, והם קובעים.

יואל חסון: איזו ברירה הותרתם לנו?

יואל חסון: איזו ברירה הותרתם לנו?

יואל חסון: לא עשיתם דיון אמיתי פה.

יואל חסון: לא עשיתם דיון שקוף.

יואל חסון: איזו ברירה הותרתם לנו?

יריב לוין: הם מכתיבים מדיניות, הם מחליטים אם חוק נאה בעיניהם אם לאו, אם החלטה נאה בעיניהם אם לאו – –

מרב מיכאלי: לא בעיניהם, בפני החוק.

מרב מיכאלי: לא בעיניהם, אדוני השר היקר, בפני החוק.

יריב לוין: – – אם מינוי כזה או אחר יפה בעיניהם אם לאו.

יריב לוין: ואגב, חבר הכנסת חסון, הפעם הם אפילו לא הגבילו את עצמם, כביכול, לעניינים פרוצדורליים, הם פשוט ישבו במקום הממשלה וקיבלו החלטות.

יריב לוין: אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שאולי הגיע הזמן שבאמת נעשה מעשה ופשוט נקום ונצא מפה.

יריב לוין: ואז יהיה ברור באיזו מציאות אנחנו חיים – –

יואל חסון: אנחנו בעד שתצאו מפה, אדוני.

יריב לוין: – – ונבהיר באיזו מציאות אנחנו חיים.

יריב לוין: כי למה שמתרחש במדינת ישראל בימים אלה יש הרבה מאוד שמות, אבל "דמוקרטיה" הוא לא אחד מהם.

יריב לוין: והמציאות הבלתי-נסבלת הזו, שבה קומץ שופטים שבוחרים את עצמם בחדרי-חדרים, ללא שום שקיפות, בהליך אנטי-דמוקרטי בעליל, מכתיבים את השקפת עולמם ואת אמונותיהם וכופים אותן על כלל החברה הישראלית, בניגוד מפורש להחלטות שנמצאות בליבת הסמכות הן של הממשלה והן של הכנסת – אלה דברים שמקומם לא יכירם.

עמר בר-לב: זה טיבה של הדמוקרטיה.

יריב לוין: לא, אני אומר לך, זה הדבר האנטי-דמוקרטי האמיתי, שקומץ שופטים מבטל החלטה של ממשלה נבחרת רק כי זה לא נראה לו מספיק.

יואל חסון: מתי נראה הצעת חוק שלך לביטול בית-המשפט העליון?

יואל חסון: מתי היא תוגש?

יריב לוין: תראה, חבר הכנסת חסון, זה לא סוד שאני היום לא מכהן כחבר כנסת, אבל אני מזמין אותך להסתכל על הצעות החוק שהגשתי כאשר כיהנתי כאן כחבר כנסת.

יואל חסון: יש לך מספיק חברי כנסת פה שיעשו את זה.

יריב לוין: ואני, לא רק שלא הצעתי לבטל את בית-המשפט העליון, הצעתי לחזק אותו ולהשיב אותו למקום הראוי לו על-ידי כך ששיטת הבחירה תשתנה וייושמו כללים, כפי שקיימים בכל מקום, לעניין שפיטות ולעניין זכות העמידה ועוד רשימה ארוכה של דברים.

יריב לוין: אני מוכרח לומר, אדוני היושב-ראש, שכל הדבר הזה גם מתנהל תחת מין מסך עשן כזה של כל מיני מילים גבוהות.

יריב לוין: למשל, באים ואומרים לנו לא פעם שההחלטה או החוק או המינוי, או כל פעם משהו אחר, הוא לא חוקתי.

יריב לוין: טוב.

יריב לוין: תשמעו, יש לי הרבה מאוד ידידות והערכה לאחינו בני העדה הדרוזית, אבל אני לא ידעתי שמדינת ישראל אימצה לעצמה את עקרונות הדת הדרוזית.

יריב לוין: כי בדת הדרוזית, כפי שבוודאי לא מעט כאן יודעים, ההלכה היא נסתרת.

יריב לוין: יש חכמי הלכה מעטים שיודעים את התורה, ורוב בני העדה אינם מכירים אותה.

יריב לוין: והנה גם פה, אני העני והדל, פעם אחר פעם בא ומבקש שמא יואיל בטובו מישהו מאותם חכמי דת שיושבים בבית-המשפט העליון להציג בפני את אותה חוקה.

יריב לוין: ניסיתי.

יריב לוין: תאמינו לי, התאמצתי.

יריב לוין: הלכתי ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, סיימתי את התואר – את החוקה לא מצאתי.

יריב לוין: ישבתי בספרייה, באמת חיפשתי – לא הלך.

יריב לוין: הלכתי אחר כך, עבדתי כעורך-דין פרטי שנים ארוכות – גם זה לא עזר.

יריב לוין: נכנסתי לפעילות בלשכת עורכי-הדין, אפילו ממלא-מקום ראש הלשכה הייתי – את החוקה לא מצאתי.

יריב לוין: חשבתי שכשאבחר לכנסת, ואכנס בשעריה של ועדת החוקה, חוק ומשפט, משהו יועיל.

יריב לוין: גם זה לא קרה.

יריב לוין: תאמינו או לא, אפילו בוועדת השרים לחקיקה טרם מצאו את החוקה המדוברת.

יריב לוין: עכשיו אני שואל אתכם: איפה נשמע כדבר הזה, שישבו קומץ אנשים בבניין מכובד ככל שיהיה – – –

איילת נחמיאס ורבין: קומץ.

יריב לוין: כן, קומץ – –

איילת נחמיאס ורבין: הגזמת.

עמר בר-לב: זאת מהות הדמוקרטיה.

יריב לוין: – – אלא אם כן את חושבת, חברת הכנסת – זאת דמוקרטיה – –

עמר בר-לב: – – – הרשות השופטת.

יריב לוין: – – שיושבים קומץ אנשים – – –

יואל חסון: – – – שאנחנו בחרנו אותם.

יריב לוין: אנחנו לא בחרנו אותם, הם בוחרים את עצמם.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני לא ידעתי מה בג"ץ יחליט.

איילת נחמיאס ורבין: התגובה שלי הייתה מוכנה: אני מכבדת את החלטת בית-המשפט העליון.

יריב לוין: יושב קומץ אנשים – ודאי שאת מכבדת, כי יושבים שם אנשים שחושבים כמוך, שבאים מאותו רקע שלך, ולכן נוח לך – – –

עמר בר-לב: – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – – לוקחים את העמדות שלך, שאין להן רוב בציבור, ולכן את יושבת בצד הזה של האולם – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יריב לוין: – – ועושים סוויץ', עושים קפיצה – –

קריאות: – – –

יריב לוין: – – הופכים את הקערה, לוקחים את הדעות שבאופוזיציה ושמים אותן במקום הממשלה – –

יואל חסון: בית-המשפט העליון זה מפלגה?

יריב לוין: – – דמוקרטיה בהתגלמותה.

איילת נחמיאס ורבין: אליקים רובינשטיין, אלוהים אדירים.

איילת נחמיאס ורבין: השר – – – אתה לא שומע מה שאתה אומר.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הגיוני.

יריב לוין: אמרתי לך כבר, חבר הכנסת חסון, אני למדתי שיעור אתמול.

יריב לוין: אני שר בממשלה, אבל מי זאת הממשלה בכלל, לשיטתם?

יריב לוין: מי אנחנו בכלל?

איילת נחמיאס ורבין: לא, כי הדמוקרטיה – – –

יריב לוין: הם מתייחסים אלינו ככה.

מיקי רוזנטל: הממשלה לא יכולה להחליט מה שהיא רוצה.

מיקי רוזנטל: – – – לכל ממשלה יש מגבלות.

יריב לוין: רבותי, לא יעזור.

יריב לוין: אפשר לצעוק – – –

יואל חסון: האם מנחם בגין היה אומר את מה שאתה אומר?

יואל חסון: האם ז'בוטינסקי היה אומר מה שאתה אומר?

יואל חסון: – – – לא מתאים לך.

יריב לוין: בימי מנחם בגין, שאתה האחרון שיכול לשאת את שמו – –

יואל חסון: אני הראשון שיכול.

יואל חסון: תאמין לי, הראשון.

יריב לוין: – – בימי מנחם בגין לא היה שופט שהעז – שחלם – לפסול חוקים, שחלם והעז לקבל החלטות מהסוג הזה.

יריב לוין: לא היה.

יריב לוין: אז אי-אפשר לבוא היום, כשמתרחש כל מה שמתרחש, ולהגיד: מה היה אומר מנחם בגין – –

יואל חסון: אתם הבאתם למצב הזה.

יריב לוין: – – הוא לא העלה על דעתו שמצב כזה יכול בכלל לקרות.

איילת נחמיאס ורבין: באמת?

איילת נחמיאס ורבין: הוא במצב לא פחות – – –

יריב לוין: אני אומר לכם עוד דבר שאולי לא כל כך נעים לשמוע אותו, כן?

יואל חסון: כל מה שאמרת לא היה נעים עד עכשיו.

יריב לוין: אני בטוח, אני יודע, כי האמת לפעמים היא לא נעימה, אני יודע.

איילת נחמיאס ורבין: כנראה, גם לך האמת לא נעימה – – – את כל שופטי העליון, ואת הייחוס הז'בוטינסקאי שלהם, וזה לא טוב לך.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא טוב לך, הייחוס הז'בוטינסקאי שלהם.

יואל חסון: השקר הוא לא נעים.

יריב לוין: את כל הדבר הזה הם גם עוטפים ברטוריקה מדהימה, בעיני; תבין, אחרי שלא מצאנו את החוקה, ולא ראינו מהי תורת הנסתר שבה הם קוראים ומכוחה הם מסיקים מה מותר לנו לעשות ומה אסור לנו לעשות, אחר כך הם מוסיפים עוד שלב: הם גם קובעים אם זה סביר או לא סביר; האם סביר שהמסתננים יהיו במתקן 24 חודש, או 16 חודש או 12 חודש?

יריב לוין: אני אגיד לכם את האמת – איך קובעים סבירות?

יריב לוין: מישהו מכיר בית-ספר לסבירות?

איילת נחמיאס ורבין: איך קובעים זכויות אדם?

איילת נחמיאס ורבין: איזה דבר מזעזע.

יריב לוין: מישהו מכיר בית-ספר לסבירות?

יריב לוין: מישהו מכיר איזו פקולטה שמלמדים בה את מדעי הסבירות?

יריב לוין: יש איזה ספר שמישהו אולי יוכל להשאיל לי שאני אוכל לקרוא וגם לדעת להיות אחד מהיצורים הנעלים האלה שיודעים מה סביר?

יריב לוין: הלוא אלה דברי הבל, הלוא סבירות היא בעיני המתבונן.

יריב לוין: היא עניין שכולו – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, לא מתאים לך לדבר ככה על שופטי בית-המשפט העליון.

אלעזר שטרן: איך אתה אומר על שופטי בית-המשפט העליון "יצורים"?

יריב לוין: אתה לא תאמר לי מה אני יכול להגיד ומה אני לא יכול להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: לא מתאים לך.

יריב לוין: סבירות – אני אומר לכם את האמת כפי שהיא:

יריב לוין: סבירות היא דבר שהוא בעיני המתבונן; לא מה שסביר בעינייך סביר בעיני – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יואל חסון: מה – – – בתי-המשפט?

יריב לוין: – – לא מה שסביר בעיני חבר הכנסת אלאלוף סביר בעיני חבר הכנסת טיבי – – –

יואל חסון: מה יעשה המחוזי והשלום?

יואל חסון: גם הם לא רלוונטיים?

איילת נחמיאס ורבין: הם בוודאי לא רלוונטיים, הם לא – – –

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, אם בתי-המשפט יעשו מה שהם עושים בכל מדינה אחרת, את תפקידם – הם ישפטו על-פי החוק, הם לא יבואו במקום הכנסת, הם לא ייכנסו בנעליה של הממשלה, הם לא יחליטו מה סביר ולא סביר, כי הקביעה מה סביר, מהו סדר העדיפויות הסביר, מהי ההחלטה הסבירה, זה בדיוק הדבר שעליו הולכים אזרחי ישראל לקלפיות, זאת בדיוק הסיבה שהם משלמים לנו משכורת – כדי שנשב כאן ונקבל את ההחלטות האלה, לא כדי שמישהו אחר יחליט במקומנו – –

יואל חסון: אתם מותחים את החבל.

יריב לוין: – – לא כדי שמישהו אחר יכפה את השקפת עולמו עלינו.

מיקי רוזנטל: כל החלטה שמתקבלת ברוב היא בסדר?

יריב לוין: אין בזה – אין בזה שום אלמנט – שום אלמנט – – –

מיקי רוזנטל: עריצות הרוב.

יריב לוין: חבר הכנסת רוזנטל, בעניין של הסבירות אין שום אלמנט לא של ידע ולא של משפט, כל כולו בא מעולם של השקפת עולם ומעולם של מה שאדם רואה ומאמין בו בעיני עצמו – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני, האדם הסביר זאת חזקה משפטית.

יריב לוין: – – והדברים האלה, בכל הכבוד, הם לא מעניינו של בית-משפט, הם מעניינן של הממשלה ושל הכנסת.

יריב לוין: בשביל זה הן קיימות.

יואל חסון: הבאת את זה לכנסת בכלל?

יואל חסון: המתווה הזה בכלל לא עבר בכנסת.

יואל חסון: תביא את זה לכנסת, נראה אותך.

יואל חסון: לא הבאתם את זה בכלל.

יריב לוין: עכשיו אני אגיד לכם עוד דבר.

יריב לוין: אתם יודעים, הם גם יודעים להגיד לנו מה מידתי ומה לא מידתי.

יריב לוין: שוב הרטוריקה הזאת – לך תתווכח עם מישהו שאומר לך: זה לא מידתי.

יריב לוין: איך קובעים מידתיות, חבר הכנסת חסון?

יריב לוין: אנא, תשלח אותי; אתה למדת בבית-ספר למידתיות?

יריב לוין: אתה מכיר מקום כזה, שלומדים לדעת מה מידתי?

יריב לוין: יש בעולם כולו מקום כזה?

יריב לוין: זה בכלל עניין משפטי?

אלעזר שטרן: אתה לא צריך שופטים.

יריב לוין: הדברים האלה הם דברים שבהשקפת עולם.

יריב לוין: המציאות, שבא קומץ שופטים וכופה את עמדתו על כלל אזרחי ישראל על-פי השקפת עולמו, ללא שום בסיס משפטי – –

יואל חסון: מציל את אזרחי מדינת ישראל.

יריב לוין: – – היא דבר פסול מיסודו, היא דבר פסול.

יריב לוין: היא הרבה מאוד דברים, אבל היא לא דמוקרטיה – –

אלעזר שטרן: למה צריך שופטים?

יריב לוין: – – כי בדמוקרטיה יש שלטון חוק, לא שלטון השופט, חבר הכנסת חסון.

יריב לוין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: בלי להביע שום עמדה בנושא פסיקות בג"ץ, אני רוצה רק לומר שבניגוד להערות שנשמעו כאן, לבג"ץ לא הייתה שום טענה על התהליך בכנסת; לא שום הערה של אף אחד מן השופטים על מה שהכנסת עשתה בנושא.

איתן כבל: נהפוך הוא, אדוני היושב-ראש, הכנסת התנהגה בעניין הזה למופת.

יולי יואל אדלשטיין: לכן כדאי לציין את זה.

עמר בר-לב: הטענה הייתה על הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 50), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 106), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (דרכי ענישה – הוראת שעה), התשע"ו–2016; הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016; הצעת חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 18) (הודאת נאשם), התשע"ו–2016; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 224), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעות שהעלו חברי הכנסת קסניה סבטלובה, דב חנין, יואל רזבוזוב וטלי פלוסקוב בנושא: ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית, 9 במאי, במערכת החינוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כנס החורף מסתיים והקיפאון המדיני מתמשך;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: המשבר העמוק עם יהדות העולם וההשלכות החמורות על מדינת ישראל;

יולי יואל אדלשטיין: הצעת אי-אמון מטעם הרשימה המשותפת: רדיפת נבחרי ציבור באמצעות חקיקה גזענית ואנטי-דמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: תנמק את ההצעה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת הנכבדים, כבר נאמר רבות, מתחילת הקדנציה של הכנסת העשרים, על המדיניות המסוכנת שמובילה הממשלה הנוכחית בהנהגת ראש הממשלה בנימין נתניהו.

עאידה תומא סלימאן: הסברנו כמה מסוכן המדרון החלקלק של חקיקה אנטי-דמוקרטית העוברת כהרף עין בכנסת הזאת; אמרנו שמבול החוקים הגובלים בפאשיזם בא בעיקר מכיוונים פופוליסטיים של חברי כנסת ושל חברות כנסת שרוצים להתבלט, אבל בו בזמן החוקים האלה מכרסמים במה ששאר מעקרונות הדמוקרטיה במדינה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: אבל תאמינו לנו, הפעם הממשלה ומי שעומד בראשה עוברים קו אדום.

עאידה תומא סלימאן: מי שניצח במערכת הבחירות האחרונה באמירה גזענית, כאשר בקול בהול קרא לציבור: שלטון הימין בסכנה, המצביעים הערבים נוהרים בכמויות אל הקלפיות; עמותות השמאל מביאות אותם באוטובוסים.

עאידה תומא סלימאן: לנו אין 15V, יש לנו צו 8.

עאידה תומא סלימאן: מעבר לשאט-הנפש ולגועל שמעוררת האמירה הזאת, יש בה ביטוי אמיתי לכוונות של ראש הממשלה אז וכיום, מר נתניהו.

עאידה תומא סלימאן: האמירה הזאת מבטאת את העמדה שלו – לפגיעה מתמשכת ועיקרית בזכות לבחור ולהיבחר.

עאידה תומא סלימאן: על מה בדיוק התרעם מר נתניהו, על זה שיצאנו להצביע?

עאידה תומא סלימאן: על זה שהשתמשנו בזכות האלמנטרית ביותר לכל אזרח במדינה מתוקנת, שמתיימרת להגדיר את עצמה דמוקרטית, ואפילו הדמוקרטית ביותר במזרח התיכון?

עאידה תומא סלימאן: ההתרעמות והבהלה היו מהשימוש בזכות להצביע, בזכות להשתתף במשחק הפוליטי, להיות נציגים ולהיות מיוצגים בכנסת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: מר נתניהו, שנכשל, הוא וממשלתו הקודמת, בלחסום את ייצוג האוכלוסייה הערבית דרך העלאת אחוז החסימה, הרחיק לכת, והתחיל, כבר ביום הבחירות, במסע ההסתה שמטרתו להוציא את הייצוג של האוכלוסייה אל מחוץ למעגל הלגיטימציה.

עאידה תומא סלימאן: יש לא רק מסע הסתה גזעני, אלא מסע דה-לגיטימציה של האזרחות שלנו, שמתבטאת בזכות הייצוג הפוליטי של האוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: בתחילת המושב הזה המשיך מר נתניהו את הכיוון שלו, ועמד מעל הדוכן הזה ואמר באופן הכי ברור, והקריא מתוך נייר, כך שאף אחד לא יגיד שזאת הייתה פליטת פה, ואף אחד לא יגיד שהוא לא בדיוק רצה להביע את זה; הוא הקריא את זה, מדף, שחור על גבי לבן, ואמר: חברי הכנסת הערבים, הקומוניסטים מבל"ד, הולכים אחרי דגלי "דאעש".

עאידה תומא סלימאן: זה לא שהוא התבלבל; הוא יודע בדיוק מה ההבדל בין הקומוניסטים לבל"ד ולתנועה האסלאמית.

עאידה תומא סלימאן: אבל האמירה הייתה מאוד ברורה: כולכם אותו דבר.

עאידה תומא סלימאן: כולם אותו דבר, וכולם מקושרים לטרור, ואת כולם צריך להוציא ממעגל הלגיטימציה.

עאידה תומא סלימאן: אין פרשנות אחרת.

עאידה תומא סלימאן: אין מישהו שיכול להסביר איך בדיוק – ואני ממש מתאפקת לא להגיד: איך בדיוק התחלק ראש הממשלה על השכל ואמר את זה.

עאידה תומא סלימאן: הוא שאל אותנו איך התחלקנו על השכל?

עאידה תומא סלימאן: אז איך, איך ראש ממשלה יכול להגיד דבר כזה על 20% מהאוכלוסייה שלו, ועל הנציגים של 20%, ועוד של כוחות יהודיים דמוקרטיים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא היה 20%, זו הייתה הודעה ספציפית בנושא של ה"חיזבאללה".

עאידה תומא סלימאן: תסלחי לי, אני מדברת על האמירה שלו בתחילת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אמירה שלו – – –

עאידה תומא סלימאן: ותפסיקו לשכוח את התפקיד שלכם כאופוזיציה.

איילת נחמיאס ורבין: לא שוכחת – – –

עאידה תומא סלימאן: ברגע שאת מגינה, את עומדת לצדו.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

עאידה תומא סלימאן: תפסיקי, איילת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מוכנה שתגידו ש"חיזבאללה" הוא לא ארגון טרור.

עאידה תומא סלימאן: בושה.

עאידה תומא סלימאן: בושה שהאופוזיציה לוחמת דווקא בקול היחידי, הגלוי והברור, עם עמדה פוליטית אנושית ממדרגה ראשונה, וכן, דמוקרטית.

עאידה תומא סלימאן: מתי יגיע הזמן שתתעורר האופוזיציה הזאת?

עאידה תומא סלימאן: המטרה של לחוקק חוק כזה, חוק ההשעיה, בעיני היא המשך – המשך לחוק העלאת אחוז החסימה.

עאידה תומא סלימאן: המטרה אז הייתה לחסום כניסת הנציגים של הכוחות הדמוקרטיים היהודיים ושל האוכלוסייה הערבית לכנסת, לסתום את הפה של הכוחות שמתנגדים להמשך הכיבוש, שמתנגדים להמשך מדיניות הנישול, והדיכוי, והפשעים נגד שני העמים, לא נגד עם אחד.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה הוא המשך למדיניות הזאת, ומי שאומר משהו אחר, טועה.

עאידה תומא סלימאן: יציאת מר נתניהו אתמול במתקפה על המערכת המשפטית נובעת לא רק מהכאב על ההחלטה של בג"ץ בעניין הגז – וטוב שבג"ץ פסק כפי שפסק, ואמר באופן הכי ברור למר נתניהו:

עאידה תומא סלימאן: אתה לא יכול להמשיך לשרת את הטייקונים על חשבון העם.

עאידה תומא סלימאן: אתה לא יכול להמשיך את המדיניות הזאת, ויש, כן, בלמים.

עאידה תומא סלימאן: טוב שבג"ץ עשה את זה, והלוואי שהוא יעשה את זה בכל נושא ונושא.

עאידה תומא סלימאן: אבל המתקפה הזאת, על המערכת המשפטית, באה בעיקר כדי לכרסם בכוחה ובסמכותה, ואכן, להעביר לבית הזה גם את הסמכות השיפוטית.

עאידה תומא סלימאן: כי החוק שרוצים להביא היום או מחר, חוק ההשעיה, נותן לבית הזה את הסמכות השיפוטית, דבר שאין לו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בית-מחוקקים, ואין לאף אחד מהיושבים פה סמכות לשפוט את הקולגה שלו, את הנציג שיושב על הכיסא שלידו, כי השפיטה שלו היא שפיטה פוליטית, ולא חוקתית, ולא נייטרלית.

עאידה תומא סלימאן: ומי שרוצה לעשות את זה בעצם נותן מכה אנושה למה שנשאר מערכי הדמוקרטיה במדינה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שיש כאלה שחושבים שחקיקת חוק כזה תהווה חרב מעל ראשנו, תשתיק אותנו, תגרום לנו לחשוב מאה-אלף פעמים אם ימצא חן מה שאני הולך להגיד במחנה השני, במפלגה הפוליטית השנייה, אחרת יוציאו אותי.

עודד פורר: לא יזיק.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לכם, החרב הזאת לא תפחיד אותנו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו פה בכוח בחירתנו על-ידי האוכלוסייה שלנו, על-ידי מי שהצביע לנו, על-ידי הציבור הרחב שנתן בנו אמון.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נאמנים לערכים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: ואני אומרת שוב, ממשלה שמובילה קו ימני קיצוני, שמכרסם בדמוקרטיה ונותן מכות גם למערכת המשפטית וגם למערכת הכלכלית והחברתית במדינה, שרוצה לגזול את הזכות האלמנטרית לבחור ולהיבחר מ-20% לפחות מאזרחי המדינה, מגיעה לה הצבעת אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין למסור את תשובת הממשלה על ההצעה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, אני מוכרח לומר לחברי הרשימה המשותפת בגילוי לב, שחוק ההשעיה שאנחנו נדרשים לו היום, בעיני הוא לא פתרון טוב.

יריב לוין: אני אומר את האמת.

יריב לוין: אני חושב שחבל שהגענו למצב כזה וחבל שצריך להביא בפני הכנסת חוקים מן הסוג הזה.

יריב לוין: אם אני רוצה – – –

קריאה: – – –

יריב לוין: לא, אני אומר בגילוי לב.

יריב לוין: אני חושב שקודם כול יש לנו היום בחקיקה חוק מאוד ברור, שלפיו היה צריך למנוע מחלק מחברי הכנסת של הרשימה המשותפת בכלל להתמודד לכנסת, מכיוון שהם לא עומדים בתנאי הסף שנקבעו בחוק-היסוד כדי להתמודד, משום שחלקם, לצערי הרב, תומכים בטרור ומסייעים לאויב במקום לייצג את אזרחי ישראל.

יריב לוין: אבל בית-המשפט העליון, פעם אחר פעם, אף שוועדת הבחירות המרכזית פעלה בדיוק על-פי החוק ופסלה אותם – – –

מסעוד גנאים: עוד הזדמנות לתקוף את בית-המשפט העליון.

יריב לוין: נכון, הנה, אתה רואה.

יריב לוין: מסתבר שהבעיה היא בעיה רוחבית.

יריב לוין: נכון מאוד, זו בדיוק המסקנה.

יריב לוין: בזה אני לגמרי מסכים אתך, חבר הכנסת גנאים, צודק לחלוטין.

יריב לוין: אני – – –

קריאה: – – – תבטל את בית-המשפט העליון – – –

יריב לוין: אני אומר עוד פעם, ישבו בבית-המשפט העליון, שוב, לצערי הרב, שופטים, כתבו פסק-דין, פעם אחר פעם, שאישר את ההתמודדות של חברי כנסת כאלה אף שהם נפסלו, בניגוד מוחלט להוראות החוק, והביאו עלינו את המציאות הזאת שאנחנו צריכים להתמודד אתה עכשיו; מציאות בלתי סבירה ובלתי מתקבלת על הדעת, ומתוך מציאות כזאת גם נולדים צעדים שהם צעדים לא פשוטים, וחבל שצריך לנקוט אותם.

יריב לוין: אני מוכרח לומר אבל, חברת הכנסת תומא סלימאן, אני לא יודע, ניסיתי כל הזמן לחשוב על איזה ביטוי – אתם יודעים, פעם אמרו על אנשי מפלגת העבודה שהם "הומרצו", שמרצ המריצה אותם; אתם, אני לא יודע איך להגיד את זה, "התבלדתם", אני לא יודע איזו מילה אפשר לתת כאן.

יריב לוין: כשאתה מסתכל על ההיסטוריה של המפלגה שלך, של חד"ש, ואתה רואה איפה אתם עומדים היום – מדהים, באמת מדהים.

יריב לוין: עברתם תהליך, בעיני תהליך עצוב מאוד, שהביא אתכם למקום מאוד מאוד בעייתי, עם מעשים שאני מאמין שלא מעטים מכם לא שלמים אתם בכלל, בלשון המעטה.

יריב לוין: אבל אני חושב שמנהיגות זה אומץ לב ציבורי, זה לקום ולומר לאותם נציגים של סיעת בל"ד, שפועלים פה בדרך שבשום פרלמנט בעולם לא היו מאפשרים להם להתנהל: עד כאן.

יריב לוין: אבל אתם, במקום לומר את זה אתם נסחפים אחריהם, ובמקום לגנות אותם ממלמלים כל מיני דברי גיבוי.

יריב לוין: הם אפילו, לא מספיק – אתם יודעים, הם כבר הגיעו למקום שכבר מיצו את כל האפשרויות של האשמת מדינת ישראל; הם עכשיו כבר מאשימים את סעודיה, מאשימים חלק ממדינות המפרץ, וכולם אשמים.

יריב לוין: רק יש צדיקים בעולם הזה – זה "חיזבאללה" וגורמים מן הסוג הזה.

יריב לוין: זה העולם שלהם.

יריב לוין: עכשיו אני שואל אותך ברצינות, חברת הכנסת תומא סלימאן: מה את רוצה שיקרה?

יריב לוין: שנמשיך לתת לזה לקרות?

יריב לוין: שנגיד שהכול בסדר?

יריב לוין: שנאפשר לדבר הזוי מהסוג הזה להתנהל באין מפריע?

יריב לוין: אז הנה אני אומר לך, ואלה בהחלט חדשות חיוביות, שראיית העולם כפי שהיא קיימת אצל אותם קומץ שופטים בבג"ץ, שדיברתי עליהם ארוכות קודם, היא לא ראיית העולם של הרוב המוחלט של אזרחי ישראל.

יריב לוין: את יודעת מה?

יריב לוין: כפי ששמענו קודם מהוויכוח שלך עם חברת הכנסת נחמיאס ורבין, אפילו לא עם האופוזיציה – –

עאידה תומא סלימאן: בגלל זה אתם לא משתמשים במערכת המשפטית.

יריב לוין: – – בחלקה הלא-קטן.

יריב לוין: העובדה הזו היא, אגב, נכונה לא רק כאן.

יריב לוין: תחשבי שהיה סנטור אמריקני שהיה בא ואומר בארצות-הברית: תשמעו, "דאעש" הוא בכלל הגורם החיובי, וצריך להעמיד לדין את החיילים האמריקנים שנלחמים בו, וכן הלאה; מה היה קורה אתו?

יריב לוין: מישהו היה נותן לו להמשיך לשבת, לקבל משכורת מהמדינה, לקבל מימון מפלגות בשביל דברי ההבל האלה והתועבה האלה?

יריב לוין: עכשיו, אלה לא דברים של חופש ביטוי, אלה דברים שנועדו לנצל את חופש הביטוי ואת הדמוקרטיה כדי להרוס את המדינה מבפנים, כדי לסייע לאויביה מבפנים – אגב, אני אומר לך את האמת, לטעמי, בניגוד מוחלט לעמדתם של לא-מעט מהאנשים ששלחו אתכם לכאן.

יריב לוין: אני הייתי מציע לכם לבדל את עצמכם מהתופעות האלה, מכיוון שאחרת אנחנו נמצאים כולנו במקום שאנחנו לא רוצים להיות בו.

עאידה תומא סלימאן: אתה נמצא במקום הנכון?

יריב לוין: אין לנו ברירה, ואנחנו צריכים להעביר חוקים ולקבל החלטות שבמקום רגיל לא היינו נדרשים להם, כי לא היינו צריכים להתמודד עם ניצול כל כך בוטה וכל כך ציני של הדמוקרטיה, של הפרלמנט, של הזכויות של חבר הכנסת, של המשאבים שעומדים לרשותו, לטובת סיוע ישיר לאויב בכל ההיבטים – התעמולתי, ההסברתי; בחלק מהמקרים הגענו כבר למצב שאפילו ברמה של הכוונת הטילים שלו לבתים של אזרחי ישראל.

יריב לוין: לכן אני אומר, חברת הכנסת תומא סלימאן, אל תתלונני, הכדור הוא לגמרי במגרש שלכם.

יריב לוין: תתנהלו אחרת, תעשו דברים אחרים, תוכיחו שאתם לא נמצאים במקום הזה; תקיאו מתוככם את התופעות הפסולות האלה – יהיה הרבה יותר קל, ויהיה גם הרבה יותר נכון, ואז באמת גם נוכל לקיים פה דיונים על הנושאים שבאמת רלוונטיים לציבור של אזרחי ישראל, ולא על דברים שבינם לבין טובת המדינה ואזרחיה אין שום קשר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם יש עתיד: המשבר העמוק עם יהדות העולם וההשלכות החמורות על מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ינמק את ההצעה יושב-ראש יש עתיד חבר הכנסת יאיר לפיד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יאיר לפיד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, יש מדרש יפה במדרש רבה על ספר במדבר כ"א: כשם שאין פרצופיהם דומים זה לזה, כך אין דעותיהם שווים זה לזה, אלא כל אחד ואחד יש לו דעה בפני עצמו.

יאיר לפיד: המדרש מספר על זה שמשה רבנו לפני מותו פונה לקדוש-ברוך-הוא ואומר לו: ריבונו של עולם, גלוי וידוע לפניך דעתן של כל אחד ואחד, ואין דעתן של בניך דומים זה לזה.

יאיר לפיד: וכשאני מסתלק ממך, בבקשה מנה עליהם מנהיג שיהא סובל כל אחד ואחד לפי דעתו.

יאיר לפיד: במונחים של היום, מה המדרש הזה אומר?

יאיר לפיד: המדרש הזה אומר: אתם לא מסכימים עם דרכם של הרפורמים ושל הקונסרבטיבים?

יאיר לפיד: אל תסכימו.

יאיר לפיד: מה הדרך הנכונה לטפל בזה?

יאיר לפיד: להרחיק אותם?

יאיר לפיד: להעליב אותם?

יאיר לפיד: לגרום לילדים שלהם להתנכר למדינת ישראל?

יאיר לפיד: פעם אחרי פעם עולים לדוכן הזה, לבמה הזו, שרים וחברי כנסת ומטיחים עלבונות נוראים ברוב-רובה של יהדות ארצות-הברית ובחלק גדול מיהדות אירופה.

יאיר לפיד: זאת היהדות?

יאיר לפיד: מה עם היהדות שהיא מסבירת פנים, שהיא מאירת פנים?

יאיר לפיד: ישראל, גם אם טעה, ישראל הוא?

יאיר לפיד: בשביל מה זה טוב לעמוד פה ולכנות אותם בשמות?

יאיר לפיד: מה זה תורם?

יאיר לפיד: אם נרחיק אותם, זה מה שימנע את ההתבוללות או שזה מה שיאיץ את ההתבוללות?

יאיר לפיד: מדינת ישראל היא לא רק ארצם של היהודים, היא גם בירתו של העם היהודי כולו, ובמקום לקרב אותם מרחיקים אותם.

יאיר לפיד: אדוני ראש הממשלה, אתה ראש ממשלת היהודים, אל תיתן ידך לפגיעה ביהדות העולם.

יאיר לפיד: בית-הכנסת הגדול ביותר באירופה הוא ה"דוהאני" בבודפשט.

יאיר לפיד: זה בית-הכנסת של המשפחה שלי.

יאיר לפיד: הוא שייך למה שנקרא במקור הקהילה הניאולוגית, הקונסרבטיבים הקדומים, של פעם.

יאיר לפיד: בחצר בית-הכנסת – ביקרתי שם יותר מפעם אחת – קבורים אלפי יהודים שהשמידו הנאצים.

יאיר לפיד: הם לא חשבו שהם לא יהודים; הם חיו כיהודים, הם התפללו כיהודים והם נרצחו כיהודים.

יאיר לפיד: אף אחד לא ניגש לסבא שלי במחנה הריכוז מאוטהאוזן ואמר לו: אתה קונסרבטיבי אז אתה לא יהודי באמת, בוא נוותר לך על ההוצאה להורג.

יאיר לפיד: ישראל היא היום המדינה המערבית היחידה שבה אין חופש דת ליהודים.

יאיר לפיד: רק בישראל יש יהודים שאינם יכולים להתחתן על-פי אמונתם, ללכת למקווה על-פי אמונתם, לעלות למקומות הקדושים על-פי אמונתם.

יאיר לפיד: האם אנחנו אומרים לרוב העם היהודי שהוא לא רצוי בארצו-שלו?

יאיר לפיד: מעבר לפגיעה שיש בזה בקודשי ישראל, יש בזה גם פגיעה בביטחון הלאומי של ישראל.

יאיר לפיד: אל מי אנחנו הולכים כשיש הסכם גרעין עם האיראנים?

יאיר לפיד: אל מי אנחנו הולכים כשיש משא-ומתן קשה עם הממשל האמריקני על הסכם הסיוע הבא?

יאיר לפיד: ממי אנחנו מבקשים שיעזור לנו למנוע מכירות של נשק מתקדם למדינות העולם הערבי מתוך ההכרה בעיקרון שנשק מתקדם שמגיע למזרח התיכון במוקדם או במאוחר יגיע לידיים הלא-נכונות?

יאיר לפיד: ממי אנחנו מבקשים עזרה?

יאיר לפיד: – מיהדות העולם.

יאיר לפיד: יש פה פגיעה ממשית בבריתות האסטרטגיות שלנו, מפני שהקהילות היהודיות הן אלה שיוצרות את הכוח הפוליטי של ישראל בכל מקום.

יאיר לפיד: בשנה האחרונה שוב ושוב ושוב ושוב אמרו לי בכירים בקהילות היהודיות: אם זה היחס שלכם אלינו, אז אל תבואו לבקש מאתנו עזרה מול המוסדות הבין-לאומיים או מול כל הממשלות.

יאיר לפיד: בזמן המאבק על הסכם הגרעין עם איראן, כשראש הממשלה עשה וידיאו-קונפרנס עם הקהילות היהודיות וביקש את עזרתן אל מול הקונגרס, אז הם עזרו, אבל אחר כך הם באו ואמרו לנו בשקט: תדעו, זו הפעם האחרונה, מפני שאנחנו לא יכולים לשאת יותר את העלבונות שמוטחים בנו פעם אחר פעם מעל הדוכן הזה.

יאיר לפיד: יש פה פגיעה מתמשכת במחויבות של הקהילות כלפי ישראל, שיוצרת פגיעה מתמשכת של הממשל כלפי ישראל, שיוצרת פגיעה מתמשכת במדינת ישראל.

יאיר לפיד: מורי ורבי, פרופסור אבי שגיא, שהוא איש דתי, לימד אותי שהמילה סובלנות מקורה במילה סבל; היא באה מזה שלא פשוט לקבל את האחר ואת השונה, זה סבל; זה כרוך בסבל לשאת את זה שהוא כל כך אחר ממך, שהוא לא מסכים אתך, שהוא מרגיש אחרת ממך.

יאיר לפיד: אבל זה הרי התפקיד שלנו בעולם, והתפקיד שלנו פה כנבחרי ציבור.

יאיר לפיד: הרי זה התפקיד שלנו בעולם כיהודים – להיות סובלניים כלפי האחר; להכיר בזה שלהיות שונה זה לא להיות רע; להכיר בזה שיש לנו תפקיד לקבל אותם גם אם אנחנו לא מסכימים אתם.

יאיר לפיד: אם ימוססו את ההסכמות לגבי הכותל, אם יעבירו את חוק המקוואות, אם ימשיכו לעמוד פה על הדוכן ולנסות להוציא את הרפורמים והקונסרבטיבים מכלל ישראל, אנחנו נאבד את רובה המכריע של יהדות העולם.

יאיר לפיד: זה מסוכן, זה חסר אחריות, ובעיקר, זה מאוד לא יהודי.

יאיר לפיד: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת יאיר לפיד, ומזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין להשיב על הצעת האי-אמון.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, זה תמיד אתגר לדבר אחרי שר האוצר לשעבר וחבר הכנסת לפיד, אבל בזמן האחרון זה הפך כמעט למשימה בלתי אפשרית, כי אחרי שיעורי תורה מלומדים כאלה, רוויי ציטטות, אני באמת מודה שאני קצת – – –

יולי יואל אדלשטיין: הוא מדבר נגד כפייה דתית, זה לא יעזור.

יריב לוין: – – – אני באמת קצת מתקשה.

יריב לוין: הייתי מתפתה והייתי מצטט כמה דברים מהקוראן, אבל מכיוון שנמצא פה חבר הכנסת גנאים, אני חושב שזה גם יהיה סיכון גדול מדי, להעמיד את היכולת שלי במבחן מולו, אז אני – –

מסעוד גנאים: – – –

יריב לוין: – – אצטרך, אדוני, להסתפק בתשובה עניינית.

עליזה לביא: – – – מה זה אומר, לא הבנתי?

יריב לוין: זה אומר שהיכולת שלי והידע שלי כבוגר המגמה המזרחנית, וכמי שעסק בנושאים האלה הרבה שנים, יש לי איזו מידה של ידע גם בנושא הזה, בוא נאמר כך.

יריב לוין: אם תהית מה התוכניות שלי מבחינת המרת דת, אז אני לא שם.

יריב לוין: אל תתלה תקוות, חבר הכנסת גנאים, לא נגזים.

יריב לוין: רבותי, תראו, חבר הכנסת לפיד, תראה, אני לא חושב שהיה ראש ממשלה במדינת ישראל שהנושא של הקשר עם יהדות התפוצות היה כל כך מרכזי בעשייה היומיומית שלו, שמשקיע בנושא הזה לא רק כל כך הרבה זמן, אלא גם משקיע בו משאבים עצומים מבחינת התשומות של המדינה, שמעורב באופן אישי בהרבה מאוד פרויקטים שנעשים בתחום הזה, ואני אמנה כאן רק רשימה קצרה, והיא כמובן חלקית.

יריב לוין: נתחיל אולי מפרויקט "תגלית", פרויקט שהתחיל בכהונה הראשונה של ראש הממשלה ותקציבו שולש בכהונה השנייה, שהביא עד היום יותר מחצי מיליון יהודים, אגב מכל הזרמים, למדינת ישראל.

יריב לוין: אנחנו קיבלנו רק לפני חודשיים החלטה לאמץ שלב נוסף בפרויקט, שמהווה עוד נדבך מיוחד ותרומה נוספת לקשר עם הצעירים.

יריב לוין: הפרויקט הזה, אגב, חיבר את הצעירים האלה גם ליהדות, גם למדינת ישראל.

יריב לוין: אני יכול לומר באחריות מלאה, פשוט הציל דור שלם שהיינו מאבדים לחלוטין; פרויקט שראש הממשלה מוביל, משקיע בו משאבים כספיים עצומים מקופת המדינה, משקיע מאמץ עצום לעודד תורמים לקחת בו חלק, וזה כמובן, כדי שלא יהיה ספק, זה לא מביא – זה לא אלקטורלי, זה לא על סדר-היום בבחירות וכן הלאה.

יריב לוין: ניקח את פרויקט "מסע", שגם בו הממשלה משקיעה עשרות-מיליוני שקלים כל שנה, יחד עם הסוכנות, להביא צעירים מהתפוצות לתקופות ארוכות יותר, שבהן הם באמת חווים את החוויה הישראלית, לומדים כאן, משתלבים כאן בתוך החברה.

יריב לוין: אנחנו עוסקים המון בעידוד וקליטת עלייה; הרבה מאוד החלטות ממוקדות שהיו רק לאחרונה, בהובלה של שר הבריאות, ובדגש, אני יכול לומר, שראש הממשלה – והייתי בישיבת הממשלה כשהנושא הזה עלה – בדגש מאוד גדול שראש הממשלה שם ונתן רוח גבית והציב את הדבר הזה בראש סדרי עדיפויות, לטפל בנושא של הכרה בתעודות ובמקצועות של יהדות צרפת, כדי לאפשר לאותם יהודים לבוא ולהיקלט כאן בתנאים יותר קלים.

יריב לוין: אני חושב שמושקעים בנושאים האלה, שוב, מאמצים מאוד מאוד גדולים, במעורבות אישית וישירה של ראש הממשלה.

יריב לוין: יש יוזמה שאתה בוודאי מכיר: ביוני 2014 הגיש משרד ראש הממשלה, בשיתוף עם הסוכנות, החלטת ממשלה שנקראה "יוזמת העם היהודי", שהמטרה שלה הייתה באמת ליצור איזה הידוק וחיזוק של הקשר.

יריב לוין: אגב, אני לא הייתי אז בישיבת הממשלה, מספרים לי, אני מניח שזה נכון ולא מטעים אותי, שלתקצוב הנושא היה אז רק מתנגד אחד, מה לעשות, וזה היית אתה, חבר הכנסת לפיד, בתפקידך דאז כשר האוצר.

יריב לוין: אגב, התנגדותך לא רק נאמרה, אלא גם נשמעה, והביאה לכך שהיקף החלטת הממשלה צומצם, והתקציב צומצם, וכמובן נפגעו חלק מהפרויקטים האלה שראש הממשלה רצה לעשות.

יריב לוין: אני, אגב, לא מבקר אותך, אני מניח שאתה ראית איזו תמונה תקציבית, אבל לבוא היום ולהגיד לראש הממשלה, שרוצה לתקצב את הדברים האלה, ולבוא אליו בטענות – אני לא חושב שזה נכון.

קריאות: – – –

עליזה לביא: – – – אתה לא עונה בכלל על הדברים – – –

יריב לוין: אגב, תמיכת יהדות ארצות-הברית היא היום לא רק במדינת ישראל, אלא, אגב, גם בגיבוי האישי לראש הממשלה, בשיאים שלא היו בהם בעבר.

יריב לוין: אגב, גם תוך כדי המאבק הלא-פשוט שהיה סביב סוגיית הגרעין, והוויכוח שהיה סביבו, התמיכה שראש הממשלה זכה לה על עמדותיו בתוך יהדות ארצות-הברית הייתה יותר גבוהה – אגב, גם ממנהיגים אמריקנים מכהנים וגם מכאלה שרוצים לכהן, ומועמדים, וכן הלאה, שנבדקו כולם באותם סקרים.

יריב לוין: אם כל זה לא מספיק, אני חושב שראש הממשלה עשה מעשה אמיץ – אתה יודע, גם כשיש ביקורת אפשר לצד הביקורת גם לומר לפעמים דברי שבח, כי לפעמים גם הם מגיעים – אני חושב שהוא עשה מעשה אמיץ כאשר הוא הביא לממשלה את ההחלטה בסוגיית הכותל, ואני אומר את זה דווקא כאחד שמודה – אני לא ממש שלם עם ההחלטה הזאת.

יריב לוין: הוא הביא החלטה, שוב, שהוא יכול היה להתחמק ממנה, יכול היה לדחות אותה, יכול היה לגלגל אותה למקום אחר.

יריב לוין: הוא, אני חושב, קיבל החלטה אמיצה מאוד, להביא את הנושא הזה בפני הממשלה ולנסות לאשר אותו, ולקבל תמיכה בו שתאפשר להשלים מהלך היסטורי – אני אומר שוב, אני, באופן אישי, לגמרי לא קל לי אתו.

יריב לוין: אבל – ופה, גברתי היושבת-ראש, תראו איך התבקשתי להשיב על שלוש הצעות אי-אמון בשלושה נושאים שונים, כמו שהסביר כאן יושב-ראש הכנסת, ולכן במקום שאשיב על הנושא בנאום אחד נתבקשתי לעלות שלוש פעמים – אבל ראו זה פלא, בין כל שלושת הנושאים היה חוט מקשר: בכולם צץ ומופיע בג"ץ: אז פעם אחת זה היה בעניין הגז, ששם הוא מכתיב לנו את ענייני חיינו; פעם שנייה זה היה בעניין האי-אמון של הרשימה המשותפת וחוק ההשעיה, שנדרשנו לו כי בג"ץ לא פסל את אותם חברי כנסת תומכי טרור, בניגוד מפורש להוראות חוק-היסוד; והנה, גם כאן, לא יבשה הדיו על ההחלטה בעניין הכותל, והנה, בעיתוי מקרי כמובן, לגמרי, שופכים שמן לתוך המדורה, ובאה ההחלטה על המקוואות.

יריב לוין: כאילו לבוא ולומר: רציתם להשיג איזו הסדרה?

יריב לוין: רציתם לעשות איזה מהלך של קירוב?

יריב לוין: רציתם לנסות ליצור רגיעה בתחום הכל-כך רגיש הזה?

יריב לוין: מה פתאום, לא ניתן לכם.

יריב לוין: דווקא עכשיו נכניס לכם את הפסיקה הזאת.

עליזה לביא: בג"ץ?

יריב לוין: בג"ץ, כרגיל, אלא מי?

יריב לוין: אגב, גם היא פסיקה שכולה בהשקפת עולם, שלא נשענת על שום אדנים משפטיים.

עליזה לביא: אתה מדבר על בג"ץ, אדוני השר?

עליזה לביא: לא הבנתי.

יריב לוין: אמרתי, הסברתי.

יריב לוין: אפשר יהיה לראות את השידור החוזר, אם זה מעניין.

יריב לוין: אמרתי: בשעה שהתקבלה ההחלטה על הכותל, הנה פתאום הופיע לו פסק-הדין בעניין המקוואות.

יריב לוין: אני אומר דברים ברורים.

יריב לוין: כאילו במקרה, בעיתוי הזה.

יריב לוין: הכול פה מקרי לגמרי.

יריב לוין: יש עתירות שיושבות שנים ומחכות, אבל את זה מייד היה צריך באותו זמן.

יריב לוין: לגמרי במקרה.

יריב לוין: ואני אומר – ושלא תהיינה כאן אי-הבנות – אני מאמין, ואני חושב שזו גם עמדת הממשלה, שמדינת ישראל היא לא רק מדינתם של כל היהודים בעולם, אלא שכל יהודי נולד כאילו עם שובר, אתו, שמאפשר לו לגור כאן ולחיות כאן ולהיות אזרח במדינה הזאת, אם ירצה, מתי שירצה, בלי שום תנאים.

יריב לוין: והזכות הזאת נתונה לכל יהודי באשר הוא, ואנחנו רוצים לראות את כל יהודי העולם באים לכאן, תהיה השקפתם אשר תהיה, ואנחנו חושבים שכל יהודי העולם צריכים לגבות את מדינת ישראל, גם כאשר הם לא תמיד מסכימים במאה אחוז עם כל מהלך; ואם הם רוצים לשנות את המדיניות, הדרך היא לעלות לארץ ולהיות שותפים כאן לעשייה ולהשפעה.

יריב לוין: אני לא מקבל, חבר הכנסת לפיד, את ההתניה שאומרת: תישא ממשלת ישראל חן בעינינו, נואיל בטובנו לתמוך במדינת ישראל.

יריב לוין: בעיני זה פסול, כשם שאני לא מעלה, במחשבה הרחוקה ביותר, שנגיע אי-פעם ליום נורא ואיום שבו מישהו יעז לומר לאיזה יהודי בעולם: יישאו עמדותיך ומעשיך חן בעינינו, נסכים שאתה תהיה אזרח מדינת ישראל.

יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה הוא משותף לכולנו, ועליו אנחנו צריכים לעמוד, ואני יכול לומר באחריות מלאה: ראש הממשלה ימשיך לעסוק בחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות, ימשיך להשקיע בזה הרבה מזמנו, להציב את זה במקום גבוה, בראש סדר העדיפויות של הממשלה, ואנחנו נמשיך לקיים את כל אותם פרויקטים רבים שאנחנו עושים, לקרב, ואני מאוד מקווה שבתהליך הקירוב הזה יעזרו לנו, ולא יפריעו לנו.

יריב לוין: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: הכישלון המתמשך של ראש הממשלה ושר הביטחון בטיפול באתגרים הביטחוניים של מדינת ישראל, של ישראל ביתנו.

נורית קורן: ינמק את ההצעה חבר הכנסת עודד פורר.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: ישיב עליה שר הביטחון חבר הכנסת משה יעלון.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בהצעת האי-אמון הזאת אני דווקא רוצה לדבר על משהו שממשלת ישראל כן הצליחה בו.

עודד פורר: היא הצליחה להרגיל את הציבור.

עודד פורר: היא הצליחה להרגיל אותו לטפטופי הדקירה היומיומיים, להרוגים, לפצועים, לפיגועים.

עודד פורר: היא הצליחה להרגיל את כולם, כך שלפעמים נראה שפיגועי הדקירה האלה הם משהו יומיומי כזה, רגיל.

עודד פורר: חלק משגרת יומנו.

עודד פורר: הם אפילו לא פותחים כבר את מהדורות החדשות בדיווח על פיגוע דקירה.

עודד פורר: במקרים מסוימים, אפילו, בשבועות האחרונים, דיווחו על זה באייטמים של פחות מדקה.

עודד פורר: הם אפילו, בממשלה הזאת, הצליחו להרגיל אותנו גם לטפטופי ירי מעת לעת מכיוון רצועת-עזה לדרום הארץ.

עודד פורר: ממש הצלחתם.

עודד פורר: זאת הצלחה של ממשלה שטומנת את ראשה בחול.

עודד פורר: ממש כמו בת-היענה שחושבת שטמינת הראש בחול תציל אותה מאיזה אובדן, כך גם ראש הממשלה ואתה, אדוני שר הביטחון, אתם חושבים שאם תמשיכו להגיד לנו שזאת לא אינתיפאדה, ואנחנו לא נמצאים בעיצומה של איזו מערכה נגד הטרור, אנחנו נחשוב שבאמת הטפטופים האלה, של הדקירות והירי מהרצועה, אלה טפטופים של גשם, ככה, באמצע שנת בצורת.

עודד פורר: אז אולי כדאי שאנחנו כאן נצלצל בפעמונים, ננסה להעיר את הממשלה הזאת, נגיד לראש הממשלה ולשר הביטחון: תתעוררו.

עודד פורר: כבר חצי שנה שאזרחי ישראל מסתובבים בחשש ברחובות, שירושלים ריקה ממבקרים ומתיירים, שבעלי עסקים ברחבי הארץ נמצאים על סף קריסה, בגלל המצב הביטחוני הרעוע.

עודד פורר: אדוני שר הביטחון, התיירים נטשו לא רק את ירושלים; הם נטשו גם את יפו, ואת תל-אביב, ואת אילת, ולצערי, אתם כנראה חיים באיזה סרט, כי אתם בעיקר מתאפרים ומצטלמים, ממש כמו בסרט, ועסוקים בספינים ובמסיבות עיתונאים, ומישירים מבט חמור סבר למצלמה, באיפור כבד, ומשקרים לציבור, ומספרים לו שגל הטרור הזה דועך.

עודד פורר: ואתם אומרים באותה נשימה לציבור: אנא, שמרו על ערנותכם.

עודד פורר: אבל, חברי חברי הממשלה, נראה לי שאתם נרדמתם בשמירה.

עודד פורר: חצי שנה של עשרות הרוגים ופצועים, חצי שנה שהחברה הישראלית מתבוססת בדם של פיגועים, ונראה שאתם לא מבינים מה קורה כאן.

עודד פורר: הרי לא צריך להיות – אדוני שר הביטחון, לא צריך להיות חבר קבינט כדי להבין שמדינת הטרור בעזה אחראית ודוחפת אותנו לתוך מעגל הדמים הזה.

עודד פורר: הרי לא צריך להיות, אדוני שר הביטחון, חבר קבינט כדי להבין שהרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון מתחרה עם ה"חמאס" מי ישלוט ברחוב, ומנסים לקנות את השליטה בכספי דמים שמשולמים לרוצחים ולמפגעים לפי תעריפים – כמה מקבל רוצח שיושב בכלא, כמה מקבל מי שרק פצע וכמה ישלמו למי שרק זרק אבנים.

עודד פורר: אפשר פשוט להקשיב – להקשיב להצהרות, אפילו לקרוא את העיתונים – ולשמוע מה מדווחים, את הנאומים, את ספרי הלימוד של הרשות הפלסטינית שמשרד החינוך שלנו אמור לבדוק, ולהבין שההסתה והשנאה לישראל מקבלות רוח גבית משם.

עודד פורר: אלה הם אותם המפגעים שאתם משלמים להם, ומעבירים להם תקציבים, ומוחלים להם על חובות שלהם לאזרחי ישראל ולחברות הישראליות.

עודד פורר: אתם שומרים עליהם.

עודד פורר: וכך, לדוגמה, רק אתמול פורסם שאסמאעיל הנייה מצהיר שהאינתיפאדה נכנסת לשלב החדש, של השימוש בנשק חם.

עודד פורר: בנאום בעצרת של "חמאס" ברצועת-עזה, תחת הכותרת:

עודד פורר: המהפכה שלנו מוקדשת לירושלים, אומר הנייה – כך דווח באמצעי התקשורת – מטרת האינתיפאדה היא לסלק את הכיבוש מכל פלסטין, והאינתיפאדה חונכת היום את השלב השלישי שלה, והוא הפיגועים המזוינים.

עודד פורר: ואתם?

עודד פורר: אתם עוד עסוקים בלספר לנו שגל הטרור הזה דועך, ומספרים שלנו שהחסינות שנתתם מפני סיכול ממוקד לראשי ה"חמאס" בעזה בסיומו של מבצע "צוק איתן" היא ההרתעה שלנו.

עודד פורר: אתם מנסים לגרום לנו להאמין שאנחנו באמת באיזה סרט.

עודד פורר: אבל, חברים, הסרט הזה נגמר.

עודד פורר: המציאות הזאת טופחת על פניכם.

עודד פורר: לצערי, היא טופחת גם על פניו של הציבור הישראלי, שאיבד את האמון בכם.

עודד פורר: וכששואלים איך להילחם בטרור, אני חושב שאתם יודעים את התשובות, אתם רק מפחדים לקבל את ההחלטות.

עודד פורר: אתם חוששים להנהיג ולהוביל את מה שאתם יודעים שצריך לעשות, כי אתם עסוקים באיזו הישרדות פוליטית במקום בהנהגה.

עודד פורר: ואני רוצה לצטט לך, אדוני שר הביטחון, מה שכתב פעם מישהו על השגיאות הקשות שעשתה ממשלת ישראל בטיפולה ובהתמודדות שלה נגד הטרור: 1.

עודד פורר: הממשלה ניסתה למסור את מלאכת המלחמה בטרור בקבלנות משנה למישהו אחר, במקרה הזה – לפטרוני הטרוריסטים עצמם.

עודד פורר: מוכר לכם, לא? 2.

עודד פורר: הממשלה כבלה את ידיהם של כוחות הביטחון ושללה את האפשרות להיכנס לערי המקלט של הטרוריסטים או להלום בהן, והקימה במו-ידיה שטחים בלתי פגיעים שמהם אפשר לנהל מעשי טרור – ממש כמו שקורה בדרום הארץ, ברצועת-עזה, בחסותנו, עם איזשהו הסכם חסינות שנתנו להם; 3.

עודד פורר: הממשלה שחררה אלפי טרוריסטים כלואים והתירה להם להיכנס לשטחים האלה, ורבים מהם נטלו מייד את נשקם וחזרו לעיסוקם הישן; 4.

עודד פורר: הממשלה חימשה את הטרוריסטים, ואפשרה להזרים לעזה וליהודה ושומרון ללא הגבלה כלי נשק שמצאו את דרכם למאגרי המיליציות וכנופיות הטרור.

עודד פורר: אדוני שר הביטחון, את הדברים האלה כתב ראש הממשלה בספרו "מלחמה בטרור", שבו הוא מסביר מה אנחנו צריכים לעשות, איך אנחנו צריכים להילחם בטרור.

עודד פורר: אולי כדאי שתסיקו את המסקנות ותבינו שאתם כנראה לא בנויים למאבק הזה, כי זה לא מספיק לכתוב.

עודד פורר: אתם הפניתם עורף לכל מה שהטפתם לו לאורך כל השנים; הפניתם עורף לביטחון, לנחישות ולאומץ, הפניתם עורף למחנה הלאומי.

עודד פורר: אתם לא באמת מוכנים להילחם בטרור הזה.

עודד פורר: אתם מגיבים, ולא יוזמים.

עודד פורר: מדינת ישראל נוקטת קו הגנתי במקום לנקוט קו התקפי ובמקום לתת לצה"ל לנצח ולחתור למציאות חדשה – אולי חדשה-ישנה, כי פעם זה היה – מציאות שבה הטרוריסט מפחד, ובורח ומסתתר, ולא מציאות שבה חפים מפשע מפחדים לצאת לטייל ברחובות, ולא מגיעים לרחובות ירושלים כדי לטייל בה לפני שהם חושבים פעמיים.

עודד פורר: אתם מפחדים, ואז אתם גם מגיבים בהיסטריה על איזה סרטון של "בצלם", מוציאים תגובה ותיקון לתגובה, במקום לתת גיבוי לחייל שיכול להיות שטעה, אבל את הדברים האלה צריך לבדוק ולא לתת איזו הצהרה פומבית מיידית ולשחוט אותו על המזבח של הסרטונים.

עודד פורר: בסוף אתם ואנחנו שלחנו אותו.

עודד פורר: אתם קוראים לחיסול "חמאס" בעזה, אבל ביום מבחן נותנים לו חסינות.

עודד פורר: וראש הממשלה, שהתבטא בחריפות נגד ההתנתקות, הוא בסוף גם הצביע בעדה, והוא אותו ראש ממשלה שכנראה חושש גם לבצע את מה שהוא כתב בספר שלו.

עודד פורר: חברים, אין לציבור הישראלי אמון ביכולת שלכם לנצח במאבק הזה.

עודד פורר: אין שלום, אין ביטחון, אין סיבה לתמוך בכם, ולכן אני קורא לכנסת לתמוך בהצעת האי-אמון שהגשנו היום.

עודד פורר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ישיב שר הביטחון חבר הכנסת משה יעלון.

נורית קורן: בבקשה.

משה יעלון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני שומע בחודשים האחרונים הרצאות מלומדות על איך להילחם בטרור, איך לנצח את הטרור.

משה יעלון: הרבה ססמאות פופוליסטיות, לצערי, תוך התעלמות גם מהמציאות, גם מהעובדות וגם מההישגים.

משה יעלון: נער הייתי וגם זקנתי, באשר לאתגרי ביטחונה של מדינת ישראל, ואני יכול להגיד בביטחון שגבולותינו שקטים באופן חסר תקדים, אם גבול הלבנון, אם הגבול עם סוריה, שתי זירות לא יציבות שבקלות אפשר היה להסתבך בהן, לגרום לזה שהקנים יופנו אלינו – היו ניסיונות, בעיקר איראניים, להפנות קנים אלינו – ורמת-הגולן פורחת ומשגשגת, ויישובי הצפון פורחים ומשגשגים, ואפשר לעבור – כמובן, גבול הירדן מובן מאליו, לכאורה, לא פרי מדיניות; גבול מצרים, שגם שם ספגנו בעבר פיגועים לא פשוטים, גם זה מובן מאליו; ואפילו רצועת-עזה, שפה ושם יש ירי של "דאעש", שקט חסר תקדים באופן יחסי לשנים עברו.

משה יעלון: וכל זה נובע לא ממזל, ולא מעצות מטופשות, תסלחו לי, אלא ממדיניות אחראית, שקולה, שמסתכלת על מה שמתרחש באזור לא באופן נאיבי, כאביב ערבי, אך מנגד לא מגדירה את הכול כחורף אסלאמי, אלא מחפשת הזדמנויות המבוססות גם על עוצמתה של מדינת ישראל והיותה מרתיעה את אויביה, וגם על אינטרסים משותפים עם מדינות שכנות, וגם גזרים, מול מי שלא מרים עלינו יד, כולל מול רצועת-עזה.

משה יעלון: העובדה שה"חמאס" מאז "צוק איתן" לא ירה ולו כדור אחד והעובדה שהחיים מצליחים איכשהו להתקיים ברצועת-עזה הן פרי מדיניות מושכלת, שקולה – –

עודד פורר: – – –

משה יעלון: – – אחראית, ולא נובעת מססמאות כאלה ואחרות שנשמעות חדשות לבקרים.

סופה לנדבר: זה ססמאות של חיילים.

משה יעלון: גל הטרור ביהודה ושומרון, כמובן, הוא גל שאנחנו צריכים להתמודד אתו, הוא אתגר, הוא קודם כול נובע מלא-מעט תופעות שאין צורך כאן לפרט ולהסביר, אבל גם מההצלחה הסיכולית של שירות ביטחון כללי, צה"ל, משטרת ישראל, למנוע מארגוני הטרור המאורגנים לבצע פיגועי התאבדות קשים.

משה יעלון: הם היו מאוד רוצים לעשות את זה.

משה יעלון: ואותן עצות שניתנות לנו: לכו ל"חומת מגן 2"; תעברו מהגנה להתקפה – אז אני רוצה לחדש לכל המייעצים הללו, שאנחנו בהתקפה מאז "חומת מגן".

משה יעלון: קמים בבוקר ואזרחי ישראל שומעים: נעצרו עשרה, נעצרו 20, זאת ההתקפה.

משה יעלון: בשביל זה לא צריך להפעיל אוגדות, בשביל זה מכניסים כוחות קטנים, מסוערבים או לא מסוערבים, מבצעים את המעצר בלב מחנה הפליטים או בקסבה ויוצאים החוצה.

משה יעלון: לכן, עצות מן הסוג הזה, או מן הסוג של: למה אינכם עושים סיכול ממוקד ביהודה ושומרון – אנחנו זקוקים לסיכול ממוקד?

משה יעלון: אם יש מידע על מחבל בלב שכם, כוח נכנס ומוציא אותו.

משה יעלון: לא צריך להפעיל מטוסים, לא צריך להפעיל מסוקים, מבצעים את הפעילות לאורך זמן.

משה יעלון: וההצלחה הסיכולית הזאת הביאה לזה שכשארגוני הטרור אינם מצליחים, ונוסף על זה יש הסתה – נכון, יש הסתה – לא צריך ללמד אותי על החינוך הפלסטיני, נושא שפקח את עיני עוד כשהייתי ראש אמ"ן ליחס עתיד הסכסוך הישראלי–פלסטיני, נושא שאנחנו מתמודדים אתו גם בלחץ בין-לאומי על הרשות, לא בהכרח בהצלחה, כי יש גם נרטיבים אחרים בעולם, או תפיסות אחרות, גם ביחס לסכסוך הזה; לא כולם רואים את הדברים עין בעין כמונו.

משה יעלון: יש כמובן הסתה ברשת, ההתרחשויות באזור, "דאעש" וכו', כל אלה משפיעים על אותו אחד או אחת, לרוב בגיל צעיר, שמקבלים החלטה לעשות מעשה.

משה יעלון: גם נגד הגל הזה אנחנו נותנים מענה.

משה יעלון: אז נכון שהוא לא מענה של 100%, אבל הסטטיסטיקה מדברת בעד עצמה, והיא לא נובעת מזה שנהיו יותר ציונים בצד השני.

משה יעלון: זה נובע מזה ששכללנו את יכולת ההתרעה והסיכול, גם של המפגעים הבודדים, מנוכחות יותר כוחות בשטח שמבצעים פעילות, כך שאם קורה משהו הם מייד במקום כדי לפעול, בין שזה משטרת ישראל, בין שזה צבא הגנה לישראל, וגם נגד הגורמים המסיתים אנחנו נוקטים לא-מעט פעולות, כמו סגירת אמצעי תקשורת, החרמת ציוד, פעולות אחרות שהשתיקה יפה להן כאן, כדי להתמודד גם עם התופעה הלא-פשוטה הזאת.

משה יעלון: ואנחנו גם מענישים, מענישים את המחבלים, שרובם לא יוצאים חיים מהאירועים אתנו, אחרים נעצרים, הריסת בתים, אי-מתן אישורים לבני משפחה ממעגל ראשון ושני מטעמים של אולי יהיה רצון לנקום אחרי שמישהו מהמשפחה עשה פיגוע – כל הצעדים הללו ננקטים.

משה יעלון: אבל במקביל, לנוכח אלה שצועקים עלינו, סגר, סגר, סגר, תחנקו את הפלסטינים, אנחנו נוקטים מדיניות שאנחנו מאפשרים למי שאיננו מעורב בטרור לחיות את חייו, אפילו בכבוד וברווחה – שיצא לעבוד בישראל, שיצא לעבוד בהתיישבות, באזורי תעשייה, קבלנות משנה לחברות ישראליות, ייצור ומכירה לשוק הישראלי.

משה יעלון: ולכן, הססמאות המתלהמות לא היו מביאות ביטחון, אלא להפך, ואנחנו נוהגים גם בזה במדיניות אחראית ושקולה.

משה יעלון: ולכן, כל מי שנותן לציבור איזו תחושה שיש לו איזה פתרון, איזה רעיון של "זבנג וגמרנו", זורה חול בעיני הציבור, ולצערי, אני שומע את זה לא מעט מלא-מעט גורמים פוליטיים שמטעים ומוליכים שולל את הציבור.

משה יעלון: ומילה אחת על סרטון "בצלם", האירוע בחברון.

משה יעלון: מה שקרה בחברון הוא אירוע חמור; מה שגרם לתחקיר האירוע זה לא הסרטון של "בצלם".

משה יעלון: בלי להיכנס כאן לפרטים, המפקדים שנכחו באירוע הבינו שיש פה אירוע חמור של חייל שסרח, ולכן כבר מייד, ברמת הפלוגה, ברמת הגדוד, ברמת החטיבה, היה תחקיר ראשוני כבר ביום חמישי, שהשורה התחתונה שלו הייתה דיווח לרמות הממונות.

משה יעלון: יש פה אירוע חריג של חייל שסרח, ולא של גיבור.

משה יעלון: ומי שהחליט להעביר את העניין מהטיפול הפיקודי, שהוא היה הטיפול הראשוני, אל הטיפול של חקירת מצ"ח וחקירה פלילית, זה מפקד החטיבה שסיכם את התחקיר הראשוני של האירוע עוד לפני שהסרטון פורסם.

משה יעלון: כשלנו היה ברור שזה המצב, וזה דווח למעלה בצינורות האוגדה – אלוף הפיקוד, שדרך אגב, עשה תחקיר למחרת לא על האירוע בשטח – על התפקוד של המעטפת, של המ"פ, של המ"מ.

משה יעלון: אלה שטוענים שיצאנו החוצה בהכרזות עוד לפני החקירה – היה תחקיר ראשוני כבר ביום חמישי, עם תוצאה מאוד ברורה, לצערי, של חייל שסרח.

משה יעלון: ואז חקירת מצ"ח מתקיימת, ומאז – מניפולציות.

משה יעלון: את החייל שסרח, שזכותו בבית-הדין עומדת לו, ולכן אינני מתייחס לפרטים – יש תביעה, יש סנגוריה.

משה יעלון: התחקיר הפיקודי שם שורה תחתונה מאוד ברורה, שהיה חשוב שנאמר מייד – גם הרמטכ"ל, גם שר הביטחון וגם ראש הממשלה – איפה אנחנו רואים את האירוע הזה.

משה יעלון: אנחנו לא כמו הצד השני שאיננו מגנה טרור.

משה יעלון: כשאצלנו מישהו סורח, אנחנו מעמידים את הדברים מייד במקומם.

משה יעלון: ולכן ההתלהמות הזאת, והוצאת המידע השקרי, והמניפולציות, וההתקפות על הרמטכ"ל – עלי עוד מותר, פוליטיקאי – ועל ראש הממשלה, על הרמטכ"ל – רבותי, מה אתם רוצים פה, צבא מתבהם?

משה יעלון: צבא שאיבד חוט-שדרה מוסרי?

משה יעלון: אני גאה בזה שהמ"פ הצביע על זה שזה אירוע חריג, ומייד המג"ד הבין, והמח"ט.

משה יעלון: והמח"ט דרש חקירת מצ"ח לנוכח הממצאים.

משה יעלון: ולצערי, גם מתוך הקואליציה – כולל שר, שבמקום להתקשר לשר הביטחון, לבדוק פרטים לפני שהוא יוצא לתקשורת, מתקשר כדי לעודד, כדי לתמוך; ויש פה חברי כנסת שרוצים להגיע מחר לעודד אותו בבית-הדין.

משה יעלון: רבותי, מי שפועל כמו שצריך מקבל גיבוי מלא; מי שסרח צריך לתת את הדין.

משה יעלון: ועכשיו זה שם.

משה יעלון: פיקודית, ברור לחלוטין מה יהיה סופו של החייל שסרח, ואני מבקש מכם לא להתערב בדברים שבסופו של דבר הם באמת בנימי הנפש.

משה יעלון: יש תחקיר מבצעי, תאמינו לי, יודעים לעשות את זה.

משה יעלון: הרמטכ"ל יודע, אלוף הפיקוד יודע, המפקדים מתחתיו יודעים לעשות את זה, וטוב שכך.

משה יעלון: האמירות האלה מבלבלות את החיילים באשר הם.

משה יעלון: אחר כך אנחנו נבדוק אם יש קשר בין ההתלהמות ברשת וכל מיני אמירות של פוליטיקאים לגבי זה שהחייל קיבל החלטה לעשות מעשה שהוא עבירה על החוק, על ערכי המוסר שלנו ועל הוראות הפתיחה באש.

משה יעלון: לכן אני מציע בזה גם זהירות.

משה יעלון: ודאי, לא מייד למישור הפוליטי, להתקפות אישיות; אומרים ככה, לא ככה, לא נותנים גיבוי, תוקעים סכין בגב.

משה יעלון: רבותי, תאמינו לי, גם בזה אני בקי.

משה יעלון: תמיד העדפתי טיפול פיקודי, אבל ברגע שזה חוצה קו מסוים, זה לא נגמר בטיפול פיקודי, זה עובר גם אל המישור הפלילי, וזה, לצערי, המקרה הזה.

סופה לנדבר: אתה חושב שהגיע להרוג את האזרחים – – –

משה יעלון: זו העת לגלות אחדות.

סופה לנדבר: – – – הוא הרוצח.

משה יעלון: זו העת לתמוך במדיניות הממשלה – –

קריאה: לא רוצח?

סופה לנדבר: הוא הרוצח.

משה יעלון: – – בפעילותה נגד הטרור – –

סופה לנדבר: הוא הרוצח.

סופה לנדבר: אי-אפשר להגיד על החייל שהוא רוצח.

משה יעלון: – – ולכן אני מבקש לדחות את הצעת האי-אמון.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו פותחים את הדיון, בבקשה.

נורית קורן: הדובר הראשון, יחיאל חיליק בר, בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

נורית קורן: ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך.

נורית קורן: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

יחיאל חיליק בר: אעמוד, אעמוד.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, יש פה עדות לממשלה כושלת בכל תחום אפשרי.

יחיאל חיליק בר: ובסיומו של מושב, בסיומה של שנה, לכנסת הזאת אי-אפשר לתת קרדיט כמעט על שום דבר.

יחיאל חיליק בר: בדברים שהיא עושה טוב, אגב, הם יודו בעצמם, אנחנו מגבים אותם מהאופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: סיום מושב עצוב, ללא בשורה, ללא תקווה, ללא שום אופק – לא חברתי ולא מדיני.

יחיאל חיליק בר: במישור החברתי – ראינו את דוח העוני: מיליון אזרחים – 1.7 מיליון מתחת לקו העוני, חלקם רעבים; מאות-אלפי ילדים שהולכים לישון עם בטן מקרקרת במדינה שלנו; ערי פריפריה שמאבדות תקווה, והממשלה עומדת פה ומתגאה במחלפים ובגרפים.

יחיאל חיליק בר: אבל ילד רעב לא יודע לאכול גרף ולא יודע לאכול את המחלפים המפוארים של השר ישראל כץ.

יחיאל חיליק בר: ילד בדימונה ובקריית-שמונה גדל היום במדינה אחרת מזו שנולד אליה ילד בתל-אביב או בגבעתיים.

יחיאל חיליק בר: זאת בושה.

יחיאל חיליק בר: ישראל 2016.

יחיאל חיליק בר: במישור האזרחי: שיסוי של ציבור בציבור, שנאת חינם והסתה שהפכה לאופנה; בריונות פאשיסטית ברשת שלא מקבלת שום מענה מהממשלה; ימין נגד שמאל, ערבים נגד יהודים, ולהפך; בית-משפט שנתון למתקפה; שר ביטחון ורמטכ"ל שנתונים למתקפה.

יחיאל חיליק בר: זו החברה הישראלית האזרחית של 2016.

יחיאל חיליק בר: במישור המדיני: קיפאון, אפס תקווה, צעידה חסרת אחריות ומסוכנת למדינה דו-לאומית, לחתונה קתולית עם הפלסטינים, לסוף החזון הציוני; ניהול סכסוך מדמם, במקום האומץ שהיה פעם למנהיגים פה לפתור את הסכסוך הזה.

יחיאל חיליק בר: במישור הביטחוני: טרור אוחז ברחובות, עשרות הרוגים, מאות פצועים; נותנים לאזרחים נשקים, הופכים את ישראל למערב פרוע, ומי שאין לו נשק יכול לקחת גיטרה, אולי זה יעזור לעצור את הטרור.

יחיאל חיליק בר: והממשלה הזאת לא יודעת לעצור את הטרור.

יחיאל חיליק בר: במישור הבין-לאומי: ישראל יותר ויותר מבודדת, יותר ויותר מוקעת; לא מצליחים אפילו להסביר – ואנחנו עוזרים, אדוני חבר הכנסת אלאלוף – להסביר את ישראל בעולם ואת המצב של הטרור.

יחיאל חיליק בר: לא מצליחים, ואנחנו מאבדים יותר ויותר חברים שלנו בעולם, המדינה שהייתה אור לגויים.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, יש לי רק שלוש דקות, אני יכול לדבר שלוש שעות על כישלונות הממשלה הזאת.

יחיאל חיליק בר: אין תחום שלא נכשלתם בו, ולכן אני מבקש, לטובת עם ישראל, אחדותו, עתידו וחוסנו, תנו גז – תרתי משמע, אגב – פזרו את עצמכם לטובת עם ישראל ולכו הביתה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

נורית קורן: שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, שנה עברה מתחילת הקדנציה, וזו גם השנה הראשונה שלי פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני מסתכל מה התקדם, מה קורה ואיזה חוקים חוקקו הממשלה והכנסת הזו בשנה הזו, ואני רואה שמשהו שונה: המדינה פה הגדירה את עצמה כיהודית-דמוקרטית, אבל החוקים שהיא מחוקקת – היא פשוט החליטה לוותר על החלק הדמוקרטי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא מפסיקה להיות דמוקרטית, במיוחד כשמדברים על חוק ההשעיה וכל החוקים הגזעניים והמסיתים שהיא העבירה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נשאר "יהודית" – השאלה איזו יהודית – מתי יגדירו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יהודית דתית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי היהדות היא גם דת וגם לאום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה אני לא רואה פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ציונית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרבה אומרים שהם לא ציונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חילונית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש ויכוח גדול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז המדינה כנראה מבולבלת, היא לא יודעת איך להגדיר את עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגיע הזמן שתגדיר את עצמה, ולהגדיר "דמוקרטית לכל אזרחיה", ולהפסיק עם כל החוקים הגזעניים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חברי הכנסת שמחוקקים אותם, וגם המפלגות, הם מתחרים ביניהם, כנראה מטעמי פריימריז, מי יהיה יותר קיצוני, מי יסית יותר נגד האוכלוסייה הערבית, וכנראה זה מקדם אותו בפריימריז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז שואלים למה בסטטיסטיקה העם הולך יותר ויותר לקיצוניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקיצוניות מתחילה מפה ומתחילה מהממשלה ומהעומד בראשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את הכוחניות של הממשלה, כל עוד מדובר באוכלוסייה הערבית, אנחנו רואים בכל נושא, אפילו כשמגישים הצעת חוק שהיא מקובלת, שהיא רצויה, שהיא בסדר, אבל דנים בה לגופו של אדם ולא לגופו של עניין – תלוי ממי הגיעה ההצעה, מי הגיש אותה – ולפי זה היא מתקדמת או נדחית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השר לוין עונה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואומר שצריך ממש להחריף; שכל מה שחוקקנו עד היום זה לא מספיק, צריך להחריף את החקיקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק ההשעיה לא מספיק, אלא הוא כנראה מבקש, ואמר את זה מפורשות, ללכת לכיוון של ליברמן, ללכת לחוקים שלא לאפשר לאוכלוסייה הערבית, 20%, להשתתף בבחירות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזו עדיין מדינה דמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, הניסיון שלו של הפרד ומשול, זה לא יעבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החלוקה ל"ערבים טובים" ו"ערבים לא טובים" כבר חלפה מהעולם, וזה לא ימשיך להיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כל עוד בג"ץ מחליט החלטות שמאפשרות לממשלה לבצע את זממה, כמו אום-אלחיראן – הוא מאפשר, הוא לא אומר: תלכו להרוס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא לא אמר: תלכו לעשות טרנספר, אלא מאפשר, אז כולם מתחבאים מאחורי בג"ץ – בג"ץ החליט, בג"ץ קבע, בג"ץ אישר, ואפילו לא קוראים את התוכן כל עוד מדובר בבג"ץ ובאום-אלחיראן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל כשאתמול בג"ץ מחליט לשים גבול לכוחניות של הממשלה, לכוחניות של נתניהו שעומד בראש הממשלה – –

נורית קורן: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – פשוט כולם מתחילים לתקוף את בג"ץ, ואפילו השר לוין רוצה לחוקק חוקים כדי להגביל את כוחו של בג"ץ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי דעתי, ממשלה כזו, אסור לה להמשיך, ואני מבקש לתמוך באי-אמון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברותי, חברי חברי הכנסת, בעקבות הדברים שאמר כאן חבר הכנסת יאיר לפיד על המשבר העמוק עם יהדות העולם, בחר השר לוין לציין את התוכניות השונות שהממשלה מעורבת בהן ומקדמת.

עליזה לביא: ואני שואלת את עצמי איך יכול להיות שבאמת, אם כל כך הרבה תוכניות מקודמות, אנחנו נמצאים באחת מנקודות השפל העמוקות ביותר שהיו לנו עם יהדות העולם בכלל ועם הדור הצעיר בפרט.

עליזה לביא: הממשלה הזאת ממשיכה לטמון את הראש שלה בחול ולהאמין שהכול, אבל הכול, בסדר.

עליזה לביא: חברותי וחברי, אנחנו בנסיגה לאחור בכל מה שקשור בנושאים של יהדות העולם, הדור הצעיר, האחים והאחיות שלנו שנמצאים באירופה ובארצות-הברית.

עליזה לביא: קיימת ירידה אטית ומתמדת בתמיכה היהודית במדינת ישראל; צעירים יהודים – כל מי שיוצא להרצאות ולמפגשים עמם יודע שהם משמיעים אמירות קשות על ההתנהלות של מדינת ישראל, גם ברמה הפוליטית אבל גם ברמה הערכית; יותר ויותר צעירים שמגיעים לכאן, יש לנו ספק גדול ביהדות שלהם, בקשר, בשייכות.

עליזה לביא: אנשים שהיו פה בתוכניות נהדרות כמו "תגלית" ו"מסע", שמבקשים לבוא ולגור כאן, ואז להתחתן, מגלים פתאום שהם לא יהודים, ואז המדינה נותנת בעיטה.

עליזה לביא: הרי רק לפני רגע השווצתם עד כמה אתם מממנים, מסייעים, מאפשרים – רגע אחרי זה המדינה מתנערת, לא מגלה שום הבנה ורגישות ולא מקדמת פה את הסוגיות הגדולות של הגיור.

עליזה לביא: איך אפשר בעצם להמשיך כך?

עליזה לביא: איך למעשה אנחנו רוצים להתנהל כל הזמן בדו-פרצופיות?

עליזה לביא: מצד אחד אנחנו שומעים שרי ממשלה שהולכים לבקר בבית-ספר קונסרבטיבי ומתהדרים, אבל כשבאים לכאן וצריך להצביע על חוק המקוואות, אותם חברים מאותה מפלגה הם הראשונים שחותמים על החוק הזה, שבא להדיר את אותם אלה שהם ההורים של אלה שביקרו, או קרובי המשפחה של אלה שהם ביקרו דקה לפני זה בבית-הספר, אם בדרום-אמריקה או בארצות-הברית.

עליזה לביא: הדואליות הזאת מחלישה אותנו; הגם-וגם הזה גורם לאחים שלנו לזלזל בנו, וזה לא פלא שההתנהלות של הדור הצעיר מולנו היא לא ברורה.

עליזה לביא: ואויבינו מזהים את זה.

עליזה לביא: מזהים את החולשה לגבי הזהות היהודית.

עליזה לביא: וגם מחקרים – אבל לא רק מחקרים, אלא גם כל מי שמבקר בקמפוסים יודע שרבים מהסטודנטים מתקשים להגן על העמדות היהודיות של מדינת ישראל, ואת החולשה הזאת האויבים שלנו מנצלים.

עליזה לביא: המצב הזה דוחק סטודנטים יהודים רבים להחביא את האהדה שלהם לישראל או לחצות קווים ולהצטרף לפעילות נגד ישראל – כן, הפעילות הזאת של ה-BDS, ואנחנו מבקשים יותר ויותר שותפים בקמפוסים, משום הזהות המטושטשת הזאת שאנחנו עם המדיניות הזאת, הלא-ברורה, של הגם ושל הגם.

עליזה לביא: כן, אנחנו מדברים על הנזקים של ה-BDS מצד אחד, אבל לא מבינים שמצד שני אנחנו במו-ידינו מרחיקים את האחים שלנו.

עליזה לביא: אין מה לעשות, צעירים רבים רואים את עצמם אמריקנים הרבה יותר, לפני שהם רואים את עצמם יהודים.

עליזה לביא: וזה גם חלק מהמקום שאנחנו צריכים לגלות את האחרות, את ההבנה, את הכלים שצריך להנגיש לגבי הזהות והיחד המשותף, גם אם הוא משתנה.

עליזה לביא: אבל אנחנו צריכים להמשיך ולפעול לכך, ולא לעמוד ולדרוך במקום וכל היום רק לבוא ולמצוא את האחר.

עליזה לביא: התשובות שאנחנו נותנים, ובטח מהבית הזה, הן לא טובות.

עליזה לביא: הן גרועות, והן מרחיקות את הדור הצעיר, דור ההנהגה הבא של יהדות העולם, מהקשר עם מדינת ישראל.

עליזה לביא: לפני כחודשיים אירחתי פה משלחת של מנהיגים של הפדרציות היהודיות בארצות-הברית בראשות ג'ף שוורץ, והם סיפרו לי על הבעיות הקשות, בעיות הזהות הקשות של הנוער, שהולכות ונהיות הרבה יותר מורכבות והרבה יותר מסובכות.

נורית קורן: נא לסיים.

עליזה לביא: והמשהו הזה שאנחנו מפספסים יום אחרי יום ושנה אחרי שנה יהיה בעוכרינו.

נורית קורן: משפט אחרון, בבקשה.

נורית קורן: אני מבקשת משפט אחרון ולסיים.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: כששאלו את הלל הזקן אם הוא יכול ללמד כל התורה כולה על רגל אחת – משפט אחד – הוא אמר:

עליזה לביא: מה ששנוא עליך אל תעשה לחבריך.

עליזה לביא: ואת זה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אם לא נפנים, נאבד את הדור הצעיר של יהדות העולם.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ולאחריה – חבר הכנסת מרדכי יוגב.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך.

יפעת שאשא ביטון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אולי קצת אפתיע אתכם, אבל אני הולכת לדבר על סערת החייל היורה.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל בכך שאני לא אומרת שלא צריך לחקור את האירועים שקורים בצבא.

יפעת שאשא ביטון: צריך לחקור, אבל צריך לעשות את זה בתוך המערכת, יחד עם הגורמים המקצועיים.

יפעת שאשא ביטון: צריך ללמוד מהם ולהפיק לקחים לפעמים הבאות.

יפעת שאשא ביטון: אם צריך, אז גם נוקטים סנקציות, אבל את הכול עושים בתוך המערכת ולא בזירה הבין-לאומית.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מאמינה שצריך לשמור על היותנו צבא מוסרי וערכי והומני, כי זה אכן הכוח שלנו ואנחנו אכן כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אך ה"עליהום" על החייל שירה, זמן קצר לאחר האירוע, מטריד אותי מאוד.

יפעת שאשא ביטון: עוד לפני שהתחילה החקירה, עוד לפני שביררו את הדברים, כבר נגזר דינו במשפט שדה בלתי נתפס; דינו של חייל שאנחנו שלחנו להגן על המדינה ועל האזרחים בתוך גל הטרור של החודשים האחרונים.

יפעת שאשא ביטון: אך עוד יותר מטרידה אותי התופעה של אנשים שיושבים בבתים שלהם, ברכב, במשרד, בסביבה נוחה וסטרילית, ומנתחים אירועים שרחוקים מלהיות נינוחים וסטריליים.

יפעת שאשא ביטון: כי מלחמה זה לא דבר סטרילי, וזה גם לא מדע מדויק.

יפעת שאשא ביטון: כל החכמולוגים שמנתחים ומפרשים את האירועים בלי סוף, הרי הם עושים את זה בחוכמה שבדיעבד.

יפעת שאשא ביטון: בכל המציאות המטורפת הזו, שבה נמצאים הילדים שלנו, לא ניתן לדעת אם השיקול שהם מקבלים בזמן אמת הוא נכון או לא, ומחמירים וקשים ככל שיהיו הנהלים, אלא בחוכמה שבדיעבד.

יפעת שאשא ביטון: קחו לדוגמה את האירוע שבו נהרג אורי בינמו, זיכרונו לברכה, ב-2005.

יפעת שאשא ביטון: החייל שלו כיוון את הרובה לראשו של החשוד, ואורי, זיכרונו לברכה, אמר לו לא לירות.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר הוא התפוצץ.

יפעת שאשא ביטון: את התוצאה הסופית אנחנו יודעים – אורי נרצח, והחייל שלו נפצע קשה.

יפעת שאשא ביטון: גם בקורסים שלימדתי בנושא של חינוך לשלום, כדי להמחיש את המציאות המטורפת שבה אנחנו חיים, ציינתי תמיד את הסיטואציה שבה אישה הרה מגיעה למחסום ומתעכבת, והעובר שלה נפגע, ואני אומרת כאישה, זה כואב מאוד, ולא משנה אם היא יהודית או פלסטינית, ושבוע אחר כך מגיעה אישה כביכול-בהריון ומסתבר שהיא ממולכדת.

יפעת שאשא ביטון: והילדים שלנו חיים את המציאות המטורפת הזאת יום-יום, שעה-שעה, רגע-רגע, וצריכים לקבל החלטות בזמן אמת, בדיוק כמו החייל הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז לנו יש את החוצפה לעשות להם משפט שדה על סמך קטע אחד מצולם, מנותק מההקשר שלו, ולקבוע מה נכון היה ומה לא נכון היה.

נורית קורן: נא לסיים.

יפעת שאשא ביטון: מייד אני, ברשותך, אסיים.

יפעת שאשא ביטון: הרי כל סיטואציה שאנחנו ננתק אותה מההקשר שלה יכולה להיות זוועתית.

יפעת שאשא ביטון: גם אותו רוצח של דפנה מאיר, ילד בן 16 מסכן שבאו ושלפו אותו מהמיטה, זה יכול להיות לנו לא אנושי אם אנחנו מנתקים אותו מההקשר.

יפעת שאשא ביטון: ואם לא די באבסורד של כל זה, אז הרשות הפלסטינית הגדילה לעשות כשהיא ביקשה שיהיה נציג מטעמה בנתיחה של הגופה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא זוכרת שהרשות הפלסטינית גינתה פיגוע כלשהו – בכל הרצח – –

נורית קורן: אני מבקשת משפט סיום.

יפעת שאשא ביטון: – – של 34 נרצחים מאז שהתחיל גל הטרור הנוכחי.

יפעת שאשא ביטון: מאוד חשוב לי להגיד את המשפט הבא: לכל אלה שחושבים שמדובר פה בפופוליזם – –

נורית קורן: כבר עוברים על הזמן.

יפעת שאשא ביטון: – – אני רוצה לשאול אתכם, מה אני אמורה לומר לבן שלי שמגיע בשבת?

יפעת שאשא ביטון: מדי שבת אני אומרת לו: תהיה שקול – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

יפעת שאשא ביטון: – – תנהג בזהירות, אל תמהרו להגיב באלימות.

יפעת שאשא ביטון: והוא אומר לי: אימא, את לא יודעת מה זה כשאדם עם סכין רודף אחרייך וכשבקת"ב נשלח לעברך, והכול מתלהט מסביב – –

נורית קורן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: – – ושם הוא צריך לקבל את ההחלטה.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת לכם פה, קבל עם ועדה: אם זה הבן שלי או הם, אז קודם הבן שלי; ואם זה הילדים שלנו והחיילים שלנו או הם, אז זה קודם החיילים שלנו – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת שאשא ביטון, תודה.

יפעת שאשא ביטון: – – וההם, אני רק מזכירה לכם, הם לא עוברי אורח מקריים, הם אנשים שבאו לרצוח בנו – –

נורית קורן: חברת הכנסת שאשא ביטון, אני מבקשת לסיים.

יפעת שאשא ביטון: – – ולגזול חיים של אנשים חפים מפשע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מרדכי יוגב.

נורית קורן: אני ממש מבקשת לעמוד בזמנים.

יפעת שאשא ביטון: רק אתי את מקפידה.

נורית קורן: לא, נתתי לך מעל ומעבר.

נורית קורן: נתתי אולי כבר יותר מחמש דקות.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, השר אופיר אקוניס, חברי חברי הכנסת, אורחים, בני-נוער, מושב החורף מסתיים, ואחת מהצעות האי-אמון הייתה של המחנה הציוני, שאני מאוד מעריך את חבריו – הקיפאון המדיני המתמשך.

מרדכי יוגב: האמת שהתחשק לי גם להגיב במשהו לנושא של החייל ובמשהו לנושא של בית-המשפט, אבל אני רוצה להיות ממוקד בעניין, לכן אומר משפט אחד על זה ומשפט אחד על זה.

מרדכי יוגב: במשפט אחד לעניין החייל, ואני אומר ברצינות, לא בציניות: אני באמת חושב שאירועים מבצעיים, מתוך זירה מבצעית, צריך שייחקרו על-ידי מדרג הפיקוד, ויהא זה אלוף הפיקוד או מפקד המחוז שיכריע אם יש צורך להעביר את העניין לעבירה פלילית ולמח"ש או למצ"ח, מצד זה או מצד זה.

מרדכי יוגב: כך ראוי שיהיה, וכך השוטרים והחיילים יהיה להם גם גיבוי במשימותיהם.

מרדכי יוגב: ולעניין בית-המשפט – אני חושב שהוא מוסד שצריך לחזק אותו – –

מאיר כהן: חזרת בתשובה, אדוני?

מרדכי יוגב: – – אבל אני שואל גם, בשביל מה צריך בחירות?

מרדכי יוגב: לא צריך בחירות.

מרדכי יוגב: אני אישית תומך במי שנבחרה אתמול לראשת הממשלה, וחברתי, שמגיע לה גם מזל טוב – ראשת הממשלה שלי יחימוביץ, שבמאבק, ומגיע לה שאפו, הצליחה אתמול לקבוע את מדיניותה של מדינת ישראל.

מרדכי יוגב: עם זאת, ובאמת בהערכה כנה, אני סבור שבמדינה יהודית ודמוקרטית חפצת חיים, צריך לתת לשלטון הדמוקרטי – ואני מניח שנעבור גם את הכנסת, כי זה קצת נוגע, ידידי חיליק בר, ושמעתי אותך בנאומך, לכך שיהיה מענה גדול יותר, גם לרווחה וגם לחינוך, וצריך מתווה גז.

יחיאל חיליק בר: מתווה טוב לגז.

מרדכי יוגב: בחילוקי הדעות בינינו, בסוף צריך שיהיה גז, ושיוציאו אותו מהארץ, ושיהיה יותר כסף לכל התקציבים ששנינו חושבים שחשוב שיהיו.

מרדכי יוגב: ולעצם העניין של הקיפאון המדיני.

מרדכי יוגב: אני דווקא במושב הזה ראיתי פיכחון מדיני.

מרדכי יוגב: ואני אומר לכם באמת, ברוח טובה, לא כל יום פורים, אבל יש איזה משהו של הזיה ושל מחשבה שמרשות פלסטינית שהיא וראשיה מסיתים יום-יום במוסדות החינוך, בפס ייצור רציף של רוצחים, בכלי התקשורת, ברשתות החברתיות, במסגדים, להרג יהודים ולהשמדתה של מדינת ישראל – לאלה לתת מדינה?

מרדכי יוגב: לעשות מדינת רוצחים?

מרדכי יוגב: אז, א.

מרדכי יוגב: אין עם מי לדבר; עם שונאי ישראל ורוצחיו לא מדברים בשביל לתת להם מדינה, אלא מדברים בדרכים אחרות.

מרדכי יוגב: בסרט הזה כבר היינו, וחווינו יותר מ-1,000 הרוגים בהסכמי אוסלו ויותר מ-5,000 פצועים.

מרדכי יוגב: ומעבר לכך, מההזיות האלה כבר התפכחנו; אפילו קנצלרית גרמניה, אפילו מזכיר המדינה האמריקני, אפילו יושב-ראש מפלגת המחנה הציוני, יושב-ראש האופוזיציה.

מרדכי יוגב: מעבר לכך, זה נוגד את תפיסת עולמנו.

מרדכי יוגב: אז אנחנו, אני חושב, במושב החורף הזה התפכחנו, ואני חושב שחשוב להמשיך לבנות, להמשיך לקלוט, להמשיך לנטוע, בכל מרחבי רוחב ארצנו, בגליל, בנגב, ביהודה, בשומרון ובבקעת-הירדן, ולדאוג שם גם לביטחוננו, גם למצבם ההומניטרי ולמרקם החיים של כל האוכלוסיות – הערבים והיהודים כאחד.

נורית קורן: נא לסיים.

מרדכי יוגב: ומכיוון שזמני עבר – אני חושב שדווקא במושב החורף הזה עברנו מקיפאון להתפכחות, שמדינה פלסטינית לא הייתה פה מעולם ולא תהיה פה לעולם.

מרדכי יוגב: ועל הפתרונות היותר-טובים – נמשיך, נחשוב ונקדם אותם גם במושבים הבאים, לביטחון ישראל ולטוב לכולנו.

מרדכי יוגב: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת אביגדור ליברמן.

יעקב מרגי: תודה, גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השרים?

נורית קורן: אופיר כאן.

יעקב מרגי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים אלו, שהחדשות לא דלות, אין יום שלא מאתגר יותר מחברו, אתמול פסיקת הבג"ץ על מתווה הגז; קדמה לכך – מנושא לנושא – תקרית הירי של החייל בחברון במחבל הפלסטיני, ועוד קדם לכך גל הטרור האיום בבריסל, ולא דיברנו עוד על קדחת החקיקה של הממשלה והקואליציה – V15, חוק ההשעיה, חוק המאבק בטרור – ולא הזכרנו את "שוברים שתיקה", שמשקיע מאמצים רבים ב"מיגור" הטרור הפלסטיני על-ידי איסוף מידע מפליל על חיילי צה"ל, אבל כל זה רק כשיחת רקע.

יעקב מרגי: אני רוצה להתייחס היום לפסיקות האחרונות של בג"ץ: האחת, סוגיית רחבת התפילה בכותל; השנייה, סוגיית המקוואות; והשלישית, מתווה הגז.

יעקב מרגי: ואני רוצה לומר באופן חד-משמעי – לפני שאנשים או חברי יקראו קריאות ביניים – אני רוצה לומר באופן חד-משמעי ושלא משתמע לשתי פנים: אני, מי שמכיר אותי, בהיסטוריה הארוכה של הנאומים כאן, אכבד את בג"ץ ומכבד את בג"ץ, ואני לא מתכונן להשתלח בבג"ץ, ואני טוען שיש לכבד ולשמר את מעמדו הבלתי-תלוי של בית-המשפט העליון, אך זה לא ימנע ממני מלשאול אותו את השאלות המתבקשות.

יעקב מרגי: בג"ץ לא חסין לשאלות, לא חסין אף לביקורת.

יעקב מרגי: ואני שואל את בג"ץ, כאחד שחרד למעמדו ושומר ותובע את אי-תלותו: מדוע באותה חרדת קודש שבג"ץ חרד לקולו של הציבור – לעתים התחושה שלי, ואני אומר את זה בהסתייגות, בצניעות – לעתים התחושה שלי היא שהיא חד-צדדית; מדוע אף פעם – ואף פעם – הרגישות הזאת לא באה לידי ביטוי כשמדובר בקהלים שמודרים מבית-המשפט העליון?

יעקב מרגי: ואני מבקש שלא יתרצו לי שיש בבית-המשפט העליון משבצת של השופט הדתי.

יעקב מרגי: אני מבקש להעלים – הלוואי שיכולתי לבטל את המשבצות בוועדה למינוי שופטים.

שלי יחימוביץ': אבל כבוד השופט אליקים רובינשטיין, שהוא חובש כיפה, היה דווקא מהמחמירים ביותר בפסק-הדין שניתן אתמול.

יעקב מרגי: אמרתי.

יעקב מרגי: אמרתי: אל תתרצו לי במשבצת של השופט הדתי – –

שלי יחימוביץ': אוקיי.

יעקב מרגי: – – ואל תתרצו לי במשבצת של השופט הערבי.

יעקב מרגי: אני מוכן שיגישו הצעת חוק – – –

שלי יחימוביץ': מרגי, גם הערבי וגם הדתי חשבו אותו דבר.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אז לכן אני אומר לכם – – –

רויטל סויד: שלי, אולי זה לא קשור אם זה דתי או ערבי, זה קשור לכך שהשופטים אומרים – – –

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני מוכן, אני מוכן לתמוך בהצעת חוק שתחייב את הוועדה למינוי שופטים או מי שמנהל בג"ץ או איך שלא יהיה, שלא יהיו משבצות לאף אחד, שייבחרו לפי כישוריהם – –

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: כן.

יעקב מרגי: – – הנה אני אומר לכם.

יעקב מרגי: ועד כדי כך, ואני אומר עד כדי כך – – –

נורית קורן: כבוד חבר הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: אני מסיים, רק תיתני לי את זמן הפציעות – –

נורית קורן: כן, אני יודעת.

נורית קורן: אני יודעת.

יעקב מרגי: – – דקה.

יעקב מרגי: ואני שואל, ואני אומר, רבותי, מדוע לא ישאל הבג"ץ פעם אחת את הציבור הרפורמי – ואני לא מאלה שיגידו לכם שהם לא יהודים ואשתלח בהם – תשאלו אותם פעם אחת מתי – לא רוצה לומר "לכל הרוחות" או "לעזאזל" – נדרשתם לאחרונה למקוואות?

יעקב מרגי: האם זה מופיע ב"שולחן ערוך" שלכם?

יעקב מרגי: מתי הייתה רחבת הכותל לכם בכלל כמקום – מתי התפללתם לבניין בית-המקדש?

יעקב מרגי: הבג"ץ, מה, אין מקום?

יעקב מרגי: ואני אומר לכם עכשיו, והכול בהסתייגות: התחושה היא – והם שומעים אותי – התחושה היא שהם מגויסים למאבק של התנועה הרפורמית בממסד הדתי, בממסד הרבני, שפועל על-פי ההלכה היהודית המקובלת מאז ומתמיד.

יעקב מרגי: ואני טוען וקורא לקהילה הרפורמית: אתם רוצים לשנות את ההוויה בישראל?

יעקב מרגי: בואו תצטרפו למשחק הדמוקרטי – ובזה אני מסיים – תעלו לארץ בהמוניכם, תשקיעו את המאמץ הזה פה, ואז תוכלו לשנות את כללי המשחק הדמוקרטי.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אביגדור ליברמן, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת משה גפני.

נורית קורן: בבקשה, שלוש דקות לרשותך.

אביגדור ליברמן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, כנסת נכבדה, אני רוצה לפנות לראש הממשלה ולהגיד לו: אדוני ראש הממשלה, אתה משקר במצח נחושה.

אביגדור ליברמן: אתה משקר לכל עם ישראל.

אביגדור ליברמן: כשאתה מעלה את חוק ההשעיה, אתה יודע שהסיכוי לממש את החוק הזה הוא אפס.

אביגדור ליברמן: כמו שאתה לא יודע לרכז 61 חברי כנסת השייכים לקואליציה שלך, הסיכוי שלך לרכז 90 חברי כנסת שיסכימו להשעיה של חבר כנסת אחר הוא מתחת לאפס.

אביגדור ליברמן: אבל אתה רגיל לעשות את זה.

אביגדור ליברמן: אמרתי כבר שעל הצעת החוק הזאת אתה ראוי לפרס נובל לשרלטנות פוליטית.

אביגדור ליברמן: בדיוק כמו שלפני הבחירות שיקרת לעם ישראל ואמרת: המוני ערבים מסתערים על האוטובוסים לקלפיות, ומייד אחרי הבחירות התנצלת.

אביגדור ליברמן: עוד קצת זמן עבר, והזמנת את איימן עודה ואחמד טיבי וזחאלקה ברוב פאר וכבוד אליך ללשכתך, וצחקת אתם, טפחת להם על השכם.

אביגדור ליברמן: אחרי זה גיבשת עם אותו איימן עודה תוכנית 15 מיליארד שקלים השקעה במגזר הערבי.

אביגדור ליברמן: אתה, אדוני ראש הממשלה – עם אותו איימן עודה, שדרש לבטל את החלטת הליגה הערבית ש"חיזבאללה" הוא ארגון טרור; אותו איימן עודה שפרסם שאותו מחבל שחוסל כנראה על-ידי כוחות מיוחדים של מונקו, אי-שם בסוריה, הוא כמובן גיבור ולוחם החופש.

אביגדור ליברמן: אתה, אדוני ראש הממשלה, שהאשמת את יצחק שמיר, שלחת אליו מכתב כנגד עסקת ג'יבריל, נתת את כל הנימוקים למה אסור לעשות עסקאות עם טרוריסטים, אתה הלכת ועשית את עסקת גלעד שליט – הרבה יותר גרועה.

אביגדור ליברמן: אותם אנשי "חמאס" ששחררת בעסקת גלעד שליט, כולם או רובם חזרו לפעולות טרור כרגע.

אביגדור ליברמן: לכן, אדוני ראש הממשלה, זה לא יעבור לך, אנשים בכל זאת, יש להם זיכרון, הם מבינים שאתה עובד עליהם בעיניים פעם אחרי פעם.

אביגדור ליברמן: אנחנו לא נהיה חלק מהמשחק הזה.

אביגדור ליברמן: בדיוק כמו ששיקרתם פה, אנשי הקואליציה, לפני כחודש, כשהעברתם את סעיף 7א, תיקון 7א, בהסכמה עם ישראל ביתנו, כשהבטחתם להעלות את שתי הגרסאות בוועדת החוקה, חוק ומשפט – גם גרסה ממשלתית וגם גרסת עודד פורר.

אביגדור ליברמן: הגענו לוועדת החוקה, חוק ומשפט, וכמובן העליתם רק את הגרסה הממשלתית – –

נורית קורן: נא לסיים.

אביגדור ליברמן: – – ואת גרסת עודד פורר משום מה לא העליתם.

אביגדור ליברמן: אנחנו לא רשת ביטחון שלך.

אביגדור ליברמן: אתה, שאמרת ב-4 בנובמבר שאתה ממנה ראש מטה הסברה חדש, מי מונע ממך להביא את המינוי הזה למליאת הממשלה?

אביגדור ליברמן: – –

נורית קורן: נא לסיים.

אביגדור ליברמן: – – האופוזיציה?

אביגדור ליברמן: הבג"ץ?

אביגדור ליברמן: איפה היועץ לביטחון לאומי?

אביגדור ליברמן: גם הבטחת שאתה ממנה.

אביגדור ליברמן: למה שנה אין שר במשרה מלאה בארבעה משרדי ממשלה?

אביגדור ליברמן: גם שם האופוזיציה מונעת ממך?

אביגדור ליברמן: אדוני ראש הממשלה – –

נורית קורן: נא לסיים, חבר הכנסת ליברמן.

אביגדור ליברמן: – – תפסיק לשקר במצח נחושה לכל עם ישראל.

אביגדור ליברמן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון.

נורית קורן: שלוש דקות.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מבקש בדקות הספורות שיש לי לדבר על בג"ץ.

משה גפני: התחלתי לשמוע – – –

עודד פורר: בג"ץ או בד"ץ?

משה גפני: מה?

עודד פורר: בד"ץ?

משה גפני: בג"ץ.

משה גפני: אני התחלתי לשמוע דיבורים נגד בג"ץ, דיבורים מאוד מעניינים.

משה גפני: אני זוכר כמה נאומים שלי כאן במליאת הכנסת וגם במקומות אחרים.

משה גפני: אני יכול להגיד לכם שאני טענתי – מעולם, אבל מעולם, לא הייתה פסיקה אחת בבג"ץ שתאמה את השקפת עולמי כאדם חרדי.

משה גפני: מעולם.

משה גפני: לא הייתה פעם אחת שבית-המשפט העליון פסק פסיקה שאני יכול להזדהות אתה בנושא של דת ומדינה.

משה גפני: מעולם לא.

משה גפני: ולא עוד, אמר לי אהרן ברק – הופענו באוניברסיטת תל-אביב כשהוא היה נשיא בית-המשפט העליון; הוא אמר לי: גפני, תדע שיהיו ימים שאתם תהיו באופוזיציה ותצטרכו את בית-המשפט העליון.

משה גפני: אמרתי לו: הרבה פעמים אנחנו באופוזיציה, אנחנו לא צריכים את בית-המשפט העליון, מפני שאף פעם לא פסקת ולא תפסוק לטובתנו.

משה גפני: יתרה מזאת, לא היה דבר כזה – – –

שלי יחימוביץ': אז למה, אדוני יושב-ראש הוועדה, עתרת ביחד אתי לבג"ץ על ייצוא הגז?

משה גפני: זה לא על דת ומדינה, זה על נושאים – –

שלי יחימוביץ': אה – – –

משה גפני: – – כלכליים רגילים.

משה גפני: ודאי, אני אמרתי לך אז.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

משה גפני: אם זה היה נושא דת ומדינה לא הייתי עותר לבג"ץ.

משה גפני: יתרה מזאת, כשהיה הסיפור של פסיקה של בית-המשפט שלא לתת לחינוך החרדי בנושאים של רשויות מקומיות, שאי-אפשר להחזיק מערכת חינוך בלי זה, היה אצלנו דיון אם ללכת לבג"ץ, מכיוון שהייתה בירושלים ילדה קטועת גפיים, שהסייעת מהעירייה היה אסור לה, על-פי פסיקת בית-המשפט, לקחת את הילדה לבית-הספר, והיא הייתה בבית-הסוהר.

משה גפני: והיה אצלנו דיון אם לעתור לבג"ץ, לבקש ארכה של שלושה חודשים, כדי שהילדה תוכל ללכת לבית-ספר.

משה גפני: ואני אמרתי שאני חושב שאת זה בית-המשפט כן ייתן לנו.

משה גפני: והתשובה הייתה לא, באל"ף רבתי.

משה גפני: בית-המשפט השאיר את הילדה קטועת הגפיים בבית מפני שהיא חרדית.

משה גפני: שמישהו יקום ויפריך את הדברים שלי ויגיד: אנחנו חיים במשטר דמוקרטי, בחברה פתוחה, ושלטון החוק זה בית-המשפט העליון; ושיגיד לי פעם אחת מתי הוא הגן עלי, מתי הוא הגן על הילדים שלי, מתי הוא הגן על ילדים חולים, ילדים של חינוך מיוחד שלא מקבלים סיוע מהמדינה, שיגיד.

משה גפני: היום נזכרים להגיד שבית-המשפט הוא כזה וכזה.

משה גפני: את מה שאנחנו החרדים יודעים תמיד, אתם לומדים מאוחר מדי.

משה גפני: אני מבקש – גברתי היושבת-ראש, היות שאין לי הרבה זמן, אני מבקש לסיים ולומר גם משהו על עבודת הכנסת.

נורית קורן: אז ממש קצר.

משה גפני: כן, כן, ממש טלגרפית.

משה גפני: יש החלטות שחוקים עוברים לוועדות שונות בכנסת, והוועדות, על-פי התקנות, צריכות לעשות את עבודתן.

משה גפני: בימים האחרונים אנחנו שומעים זמירות חדשות; יש חוקים שצריכים לעבור לוועדה מסוימת – על-פי הסכם קואליציוני, אני לא נכנס בכלל לעניין הזה – צריכים לעבור לוועדה מסוימת, מכיוון שבוועדה ההיא החוק יצא כמו שהוא נכנס, על-פי רצון הממשלה.

משה גפני: יש אנשים שאינם יודעים מה זה כנסת, אינם יודעים מה זה עבודת כנסת, ולא מבינים למה אחרי זה מזלזלים בנו.

משה גפני: לא היה חוק אחד שנכנס לוועדת הכספים ויצא כמו שהוא נכנס.

משה גפני: התקיימו דיונים.

משה גפני: אחרת, שהממשלה תעשה את החוקים.

משה גפני: היום היה דיון בוועדת הכספים על חוק של קופת גמל להשקעה – –

נורית קורן: נא לסיים.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: – – ואמרו לי: תוציא את החוק כמו שהכנסת אותו.

משה גפני: אמרתי: אם אני אוכל – בסדר.

משה גפני: קיימתי את הדיון, התברר שאין שום אפשרות בעולם להוציא את החוק כמו שהוא נכנס.

משה גפני: יש בו הרבה פגמים אמיתיים.

משה גפני: אמרתי: תיקחו את החוק חזרה.

משה גפני: אני לא אתן לפגוע בכנסת, לא אתן לפגוע בוועדות הכנסת.

משה גפני: אני העברתי במשך המושב הזה עשרות חוקים, וכולם, דנו בהם בוועדה, רובם עברו פה-אחד.

נורית קורן: נא לסיים.

משה גפני: אם מישהו חושב להעביר חוקים על-ידי הכנסה לוועדה שממנה הם יצאו כמו שהוא נכנסו – אני לא שותף לזה.

משה גפני: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אתה צודק מאוד – בסיפה של הדברים.

משה גפני: גם ברישה.

זהבה גלאון: בסיפה, בסיפה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת – –

נורית קורן: אני רק מבקשת לעמוד בזמנים.

זהבה גלאון: – – גברתי היושבת-ראש, שמעתי כאן את שר הביטחון מדבר דברים נכוחים נגד ההתלהמות נגד הרמטכ"ל, על העובדה שהוא לא רוצה – דברים נכוחים, אני מתכוונת לזה – העובדה, אני מצטטת, שהוא לא רוצה שיהיה לנו צבא מתבהם, שאיבד את חוט השדרה המוסרי שלו, ומתח ביקורת חריפה על השר בנט ועל שרים אחרים, שניצלו את האירוע של הירי של החייל בחברון כדי לגזור קופונים בתחרות מי מנצח בקרב על לבו של הימין או הימין הקיצוני.

זהבה גלאון: אבל אמר השר יעלון: מדובר בחייל שסרח.

זהבה גלאון: סרח, חברי חברי הכנסת?

זהבה גלאון: האם כשאנחנו מדברים על חשד – אני מדגישה: על חשד – לפשע מלחמה, על ירי כשלא נשקפת סכנת חיים, שצריך להתברר בבית-הדין הצבאי והכול, האם "סרח" זו המילה?

זהבה גלאון: מה, הוא גנב משהו?

זהבה גלאון: הוא בזז משהו?

זהבה גלאון: אנחנו מדברים על סיטואציה של חייל שעומד, כשלא נשקפת סכנת חיים, ויורה – – –

עודד פורר: היית שם?

זהבה גלאון: – – – ויורה בפלסטיני מנוטרל – – –

עודד פורר: את כבר יודעת מה היה שם?

עודד פורר: את עמדת שם?

זהבה גלאון: – – – ויורה בפלסטיני מנוטרל, ואז נתניהו ובנט וליברמן וחבורה של מחרים מחזיקים אחריהם, המסיתים יחד עם הרבנים, אתם הייתם צריכים להיות עם החייל הזה בחדר החקירות.

זהבה גלאון: החייל הזה ואתם הייתם צריכים להיות בחקירות – –

עודד פורר: תלכי למשפחה.

עודד פורר: תלכי לנחם אבלים במשפחת המחבל – –

סופה לנדבר: – – –

זהבה גלאון: – – כי הוא תוצר של ההסתה הפוליטית שלכם.

עודד פורר: – – באוהל האבלים.

זהבה גלאון: סרח, אומר הרמטכ"ל?

זהבה גלאון: סרח?

זהבה גלאון: מה, הוא גנב?

עודד פורר: – – – הוא הגיש פרחים, המחבל הזה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אותם גורמים פוליטיים שמגבים את החייל שירה במחבל המנוטרל מלמדים את החיילים שלנו – להתנהגות שאינה עומדת בשום קריטריון.

זהבה גלאון: אמר על זה שר הביטחון: צבא מתבהם אנחנו לא רוצים שיהיה.

סופה לנדבר: אז – – –

זהבה גלאון: במקום לגבות את הרמטכ"ל אתם עושים נגדו מסע הסתה.

זהבה גלאון: אתם צריכים להיות בחדר החקירות עם החייל הזה; הוא צמח על הקרקע הפורייה של ההסתה שלכם.

זהבה גלאון: אז אתם עומדים כאן, וכדי לקבל איזו פופולריות, לגזור קופונים – אז ראש הממשלה נתניהו, בהתחלה הוא דיבר באופן מאוד מאוד חריף נגד הדבר הזה, שאפשר לירות במישהו מנוטרל.

זהבה גלאון: אחר כך הוא ריכך את התגובה הראשונית שלו למקרה.

זהבה גלאון: מה, אימת ליברמן או בנט נפלה עליו?

זהבה גלאון: ובמקום להכות על חטא וללמוד את הלקח ממה שקרה, ממשיכים בהתלהמות הזאת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, התופעה הזאת היא תופעה מדאיגה.

זהבה גלאון: אין ספק שהחייל צריך להישפט בבית-דין צבאי, אבל הגיבוי הציבורי – 47% מהציבור קונים את ההסתה שלכם; עיריית בית-שמש מעלה בדעתה לעשות על חשבון העירייה, במימון כספי המדינה, כנס תמיכה בחייל; חברי חבר הכנסת עיסאווי פריג' ומוסי רז פנו ליועץ המשפטי לממשלה בבקשה למנוע את זה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אל תתבלבלו, אל תהרגו את השליח.

זהבה גלאון: תגידו תודה שהיו שם נציגי ארגון "בצלם" שצילמו את הסרטון.

סופה לנדבר: במקרה הם שכנים שלך.

זהבה גלאון: מי יודע כמה מעשים כאלה היו ולא היה מי שצילם.

סופה לנדבר: את מתבלבלת, זהבה.

נאוה בוקר: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אבי דיכטר, בבקשה.

אבי דיכטר: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, רגע לפני שהכנסת מביעה אמון בממשלה, ראוי שהכנסת תעסוק באמון הכנסת בחברי הכנסת, כלומר בעצמה.

אבי דיכטר: כששלושה חברי כנסת מהמפלגה הערבית באים לנחם משפחתו של מחבל רוצח שרצח ישראלים ועומדים דום לזכרו, הכנסת, באמצעות ועדת האתיקה, מרחיקה אותם לחודשים אחדים מהכנסת.

אבי דיכטר: ואולם, כשהעומד בראש אותה מפלגה ערבית, איימן עודה, מכריז קבל עם ועולם שבכנסת יושבים רוצחים, ועדת האתיקה מסתפקת בנזיפה חמורה בו.

אבי דיכטר: אני מצטער, ועדת האתיקה אינה פינת הליטוף של הכנסת; עליה להרתיע חברי כנסת סוררים.

אבי דיכטר: ככה לא בונים הרתעה.

אבי דיכטר: איימן עודה השתלח בחברי הכנסת הן בוועדת החוקה בכנסת והן בריאיון בטלוויזיה, והצהיר כ׳ בכנסת יושבים חברי כנסת רוצחים, ששלחו רוצחים לרצוח את ערפאת ואת שיח' אחמד יאסין ואת עבד אל-עזיז רנתיסי.

אבי דיכטר: קשה היה לך, יא איימן, לומר את האמת, האמת שקובעת כי שיח' אחמד יאסין היה רב-מחבלים, וכך גם רנתיסי.

אבי דיכטר: שניהם אחראים לרצח מאות ישראלים – ופלסטינים.

אבי דיכטר: כן, איימן, גם האמת היא אופציה לפעמים.

אבי דיכטר: הרי לו היית אומר אמת היית נאלץ לברוח לקצה העולם מחשש לנקמת ה"חמאס" וארגוני הטרור האחרים.

אבי דיכטר: על הרבה פחות מכך ברח מכאן הרב והמורה שלך, חבר הכנסת לשעבר עזמי בשארה, "יסחבו לכלאב".

אבי דיכטר: לו היית מגרד את האמת, איימן, אפילו חבריך למפלגה היו מתנערים ממך.

אבי דיכטר: נו, אז בחרת ללכת בדרך השקר, השקר הגס.

אבי דיכטר: אבל זכור, איימן, (אומר בערבית ומתרגם(: לשקר יש חבל קצר.

אבי דיכטר: האשמת את מדינת ישראל שרצחה את ערפאת, ואתה יודע שאפילו ההנהגה הפלסטינית התעייפה כבר מלחזור על השקר הזה שוב ושוב; האשמת אותי, איימן, ברצח שיח' יאסין ורנתיסי, ואתה הרי יודע ששניים אלה היו רבי-מחבלים שהרגו ופצעו אלפי ישראלים.

אבי דיכטר: אבל אתה נצמדת לשקרים שלך.

אבי דיכטר: אתה יודע שחיסולם היה (אומר בערבית ומתרגם:) סיכול טרור על-פי רצון האל.

אבי דיכטר: איך לא רעדו לך, איימן, השפתיים כשהאשמת אותי וחברי כנסת אחרים ברצח של רב-מרצחים כמו יאסין ורנתיסי, אללה לא ירחמהם?

אבי דיכטר: הרי באזור מגוריך, איימן, חיפה והצפון, היו פיגועי טרור של ה"חמאס" ו"הג'יהאד האסלאמי", ובהם נהרגו גם ערבים, נוצרים ומוסלמים, לצד יהודים ודרוזים.

נורית קורן: נא לסיים.

אבי דיכטר: מה בדיוק אמרה לשונך לאחר הפיגועים הנוראים האלה?

אבי דיכטר: כלום.

אבי דיכטר: ואללה, אישי.

אבי דיכטר: לי הייתה הזכות להיות באותה עת ראש השב"כ, ולהורות על חיסולם של אלה ששלחו את המרצחים למסעדת "מצה" ולמסעדת "מקסים" בחיפה, שתי מסעדות בבעלות ערבית שבהן נרצחו 37 יהודים וערבים ונפצעו יותר מ־200.

נורית קורן: נא לסיים.

אבי דיכטר: מה עשית, איימן, אז, ומה אתה עושה היום כדי למנוע טרור?

אבי דיכטר: נאדה, ואללה אישי, כלום.

אבי דיכטר: (אומר בערבית ומתרגם:) איימן, אלוהים יבוא עמך חשבון.

אבי דיכטר: בבוא היום בשערי הגיהינום יקבלו את פניך השיח' יאסין ורנתיסי מה"חמאס" – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

נורית קורן: נא לסיים.

אבי דיכטר: – – ופתחי שקאקי מ"הג'יה

אבי דיכטר: אד האסלאמי" – –

מסעוד גנאים: תתבייש לך.

מסעוד גנאים: אתה לא מתבייש?

אבי דיכטר: – – וימהרו למנות אותך לראש ועד-הבית שלהם, ללא הצבעה.

אבי דיכטר: את מבחן הקבלה שלהם כבר עברת.

מסעוד גנאים: אתה לא מתבייש?

מסעוד גנאים: תרד.

אבי דיכטר: כל מדינות ערב הכריזו שה"חיזבאללה" הוא ארגון טרור.

אבי דיכטר: אבל אצלך, איימן, הרוצחים האלה – –

נורית קורן: חבר הכנסת דיכטר, אני מבקשת לסיים.

אבי דיכטר: – – שמשתתפים ברצח חצי מיליון ערבים בסוריה – –

מסעוד גנאים: תמשיך להסית.

אבי דיכטר: – – אצלם אתה נחשב לצדיק, והם אצלך נחשבים לצדיקים.

מסעוד גנאים: גזען.

אבי דיכטר: אני מסיים, גברתי היושבת-ראש.

נורית קורן: משפט אחרון.

אבי דיכטר: אמירות קיצוניות – – –

נורית קורן: משפט אחרון.

אבי דיכטר: אמירות קיצוניות, שקריות, המעודדות מחבלים לרצוח עוד ועוד יהודים וערבים, לא מתאימות לכאן, איימן.

אבי דיכטר: (אומר דברים בערבית, להלן תרגומם: לשונך היא כסוסך.

אבי דיכטר: אם תשמור עליה היא תשמור עליך, ואם תבגוד בה היא תבגוד בך.

אבי דיכטר: )

נורית קורן: חבר הכנסת דיכטר, אני מבקשת לסיים.

אבי דיכטר: הפעם (אומר דברים בערבית, להלן תרגומם: – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

אבי דיכטר: – – הפעם לשונך בגדה בך, איימן, ועל לשון בוגדנית משלמים ביוקר.

אבי דיכטר: ) תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: מה אתה מאיים?

עאידה תומא סלימאן: תתבייש לך.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת שהשר יסכם את הדיון.

מסעוד גנאים: אתה מסית.

עאידה תומא סלימאן: אתה מאיים?

מסעוד גנאים: – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת שקט.

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת שקט.

נורית קורן: בבקשה.

מסעוד גנאים: תתבייש לך.

נורית קורן: שר המדע חבר הכנסת אופיר אקוניס יסכם את הדיון.

נורית קורן: אני מבקשת שקט – – –

עאידה תומא סלימאן: אתה מאיים?

נורית קורן: סליחה, אני מבקשת שקט באולם.

עאידה תומא סלימאן: מה אתה מאיים?

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מסעוד גנאים: הוא מסית.

מסעוד גנאים: הוא מסית.

מסעוד גנאים: הוא מתסיס.

נורית קורן: סליחה, אני מבקשת שקט, אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

מסעוד גנאים: בערבית – – –

אמיר אוחנה: למה לא עמדת דום לזכר – – –

נורית קורן: חברים, אני מבקשת שקט באולם.

עאידה תומא סלימאן: לא מתבייש לשקר – – –

נורית קורן: אני מבקשת שקט באולם, אני לא רוצה להוציא אף אחד.

נורית קורן: נא לתת לשר לסכם את הדיון.

נורית קורן: בבקשה.

ענת ברקו: – – – אחרי כל הרציחות שהם עשו.

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברת הכנסת גלאון, העם בישראל מעדיף מחבלים מתים על חיילים מתים.

אופיר אקוניס: אנחנו מעדיפים – – –

זהבה גלאון: כן, שמענו עליך.

זהבה גלאון: שמענו את הפופוליזם הזה.

אופיר אקוניס: עשינו ונמשיך לעשות כדי לחסל את הטרור הפלסטיני הנמשך 100 שנים ברציפות – –

תמר זנדברג: ממש מצליח לכם.

תמר זנדברג: הולך לכם מצוין.

אופיר אקוניס: – – כולל ביום חמישי האחרון בחברון.

מיכל רוזין: חצי שנה אנשים נרצחים, מה אתם עושים?

מיכל רוזין: חצי שנה, יום-יום, מה אתם עושים?

אופיר אקוניס: גברתי היושבת-ראש, ביום חמישי האחרון בחברון – – –

מיכל רוזין: – – – נלחמים נגד הטרור.

אופיר אקוניס: ביום חמישי האחרון בחברון, חברת הכנסת רוזין, ניסו עוד שתי חיות דו-רגליות מן העיר – – –

זהבה גלאון: אתה רוצה שנגיד לך מה אנחנו חושבים עליך?

אופיר אקוניס: – – – חיות דו-רגליות, טרוריסטים מתועבים – –

זהבה גלאון: לך תבכה עם מוגריני.

מיכל רוזין: תגבש חוק הוצאה להורג.

אופיר אקוניס: – – מן העיר חברון – – –

מיכל רוזין: זו מדינת חוק.

אופיר אקוניס: – – – מן העיר חברון, שידועה ב-100 השנים האחרונות כעיר שמוציאה מתוכה את האכזריים ביותר מבין המחבלים הערבים – – –

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: את יודעת את זה או שאת לא יודעת את זה?

אופיר אקוניס: ואם את לא יודעת את זה, תלמדי את זה.

מיכל רוזין: – – –

אופיר אקוניס: ואני עוד אחזור על זה אלף פעם – –

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין.

אופיר אקוניס: – – העיר חברון מוציאה מתוכה את המחבלים האכזריים ביותר, שירו בראשה של תינוקת, שלהבת פס, זכרה לברכה, שעשו טבח ליל הסדר באינתיפאדה המטורללת של 2002 בראשות החיה הדו-רגלית יאסר ערפאת.

אופיר אקוניס: ושעשו את הטבח האכזרי, המכוער, ביהודי חברון.

אופיר אקוניס: ומשם – – –

דב חנין: מה קרה לך?

דב חנין: לא לקחת את התרופה היום?

אופיר אקוניס: מה שקרה לי זה שאגיד לכם את האמת.

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: מה שקרה לי זה שאתם תפסיקו עם השקרים שלכם ותתחילו לעמוד על האמת.

אוסאמה סעדי: אתה המסית העיקרי.

אופיר אקוניס: אם תוכיח – – –

אוסאמה סעדי: – – – אתה המסית.

אופיר אקוניס: אם תוכיחו – – –

אוסאמה סעדי: – – –

אופיר אקוניס: אם תוכיחו שלא הייתה אמת או עובדה – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: אם תוכיחו שלא הייתה אמת או עובדה במה שאמרתי כאן, אני אסיר בפניכם את הכובע.

אופיר אקוניס: אבל אתם לא – – –

מסעוד גנאים: זה שקר.

אופיר אקוניס: זה שקר, חבר הכנסת גנאים?

מסעוד גנאים: אתה משקר.

אופיר אקוניס: טוב, אז מישהו פה, יחד עם חברת הכנסת רוזין – – –

אוסאמה סעדי: זה האבא של השקרים.

אוסאמה סעדי: האבא של השקרים.

אופיר אקוניס: יחד עם חברת הכנסת רוזין, תלכו ללמוד כמה שיעורים בהיסטוריה של תולדות הסכסוך הערבי–ישראלי.

מיכל רוזין: מה זה שייך לעניין?

מיכל רוזין: מה זה שייך לעניין?

אופיר אקוניס: ובכן, גברתי היושבת-ראש, ביום חמישי ניסו שני טרוריסטים לרצוח חיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: זה מה שקרה בחברון.

אופיר אקוניס: קודם כול, זהו האירוע.

אופיר אקוניס: קודם כול.

אופיר אקוניס: ואחר כך היה אירוע נוסף.

אופיר אקוניס: אף אחד – –

אוסאמה סעדי: תגיד שזו הוצאה להורג.

אופיר אקוניס: – – תקשיבו טוב, שמעו – –

אוסאמה סעדי: תגיד שזה הוצאה להורג.

אוסאמה סעדי: מה זה אירוע נוסף?

אופיר אקוניס: – – אף אחד – – –

נורית קורן: חברי הכנסת של הרשימה המשותפת.

אוסאמה סעדי: זה הוצאה להורג.

אוסאמה סעדי: תתבייש לך.

אופיר אקוניס: – – – אף אחד, גם לא אתם – – –

קריאות: – – –

אופיר אקוניס: – – – גם לא אתם – –

נורית קורן: חברי הכנסת – – –

אופיר אקוניס: – – לא ישפטו את חיילי צה"ל בבית הזה, לא משמאל ולא מימין – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – לא בתקשורת ולא ברשתות החברתיות, ולא בטוויטר.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אופיר אקוניס: בשום מקום, חבר הכנסת בהלול, לא ישפטו את החייל, אלא אם יוחלט – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – בבית-הדין הצבאי.

אופיר אקוניס: עכשיו, מה קורה כאן, גברתי היושבת-ראש, מאז יום חמישי בצהריים?

אחמד טיבי: החייל הזה הוא רוצח שפל.

אופיר אקוניס: שופטים אותו, שופטים את החייל בתקשורת – –

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אופיר אקוניס: – – מרשיעים אותו בתקשורת, גוזרים את דינו בתקשורת או במליאת הכנסת.

אופיר אקוניס: זה לא יהיה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת טיבי, זה לא יהיה.

אופיר אקוניס: אתה לא תחרוץ את דינו.

אחמד טיבי: אירוע?

אופיר אקוניס: אתה לא תחרוץ את דינו.

אחמד טיבי: תתבייש.

אחמד טיבי: אירוע?

מסעוד גנאים: הוצאה להורג.

אופיר אקוניס: אתם לא – – –

מסעוד גנאים: הוצאה להורג.

אופיר אקוניס: הרי שני המנוולים הללו באו לרצוח, אני מזכיר לכם.

אופיר אקוניס: אני מזכיר לכם מה הם באו לעשות בחברון, אדוני היושב-ראש.

שולי מועלם-רפאלי: להתחיל את הסיפור מהאמצע – – –

אופיר אקוניס: הם באו לרצוח חיילי צה"ל.

אופיר אקוניס: זה מה שהיה בחברון ביום חמישי.

אופיר אקוניס: תהיה חקירה, כפי שצריכה להיות, על-פי חוק השיפוט הצבאי, ולא בבית-דין שדה, לא של הפרשנים, לא של הפרשניות, לא של פוליטיקאים, לא של צייצנים בטוויטר.

אופיר אקוניס: יש עכשיו, אדוני היושב-ראש, יש גם כמה כתבים שאת החיים שלהם העבירו לטוויטר.

אופיר אקוניס: הם לא מפסיקים לצייץ.

אופיר אקוניס: כל היום הם מצייצים, וגוזרים את דינו של החייל.

אופיר אקוניס: זה לא ייגזר כאן.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת בר, שמעתי בהרחבה, כתמיד, את נאומך.

אופיר אקוניס: אתה מדבר על אופק מדיני – שמעתי את הביטוי; על איזה אופק מדיני אתם מדברים?

אופיר אקוניס: מה זה המושג הזה שאתם חוזרים עליו שוב ושוב?

יחיאל חיליק בר: על האופק שיו"ר המפלגה שלכם פעם ידע לתת.

אופיר אקוניס: וגם אם תחזרו עליו – – –

יחיאל חיליק בר: אבל הליכוד של היום זה לא הליכוד של אז.

אופיר אקוניס: וגם אם תחזרו עליו כל הזמן, זה ייצור את הפרטנר בצד השני?

אופיר אקוניס: אם תגיד אלף פעם, אם תחזור אלף פעם על הביטוי אופק מדיני, אופק מדיני, זה יביא את אבו מאזן לשולחן המשא-ומתן?

יחיאל חיליק בר: ואם תחזור אלף פעם שאין – אז מה, זה יהיה נכון?

אופיר אקוניס: הנה אני חוזר אלף פעם – אין פרטנר.

יחיאל חיליק בר: אז זה גם לא נכון.

אופיר אקוניס: למה אין פרטנר?

יחיאל חיליק בר: מזל שבגין לא היה תבוסתן כמוכם.

אופיר אקוניס: לא משום שאני אומר את זה.

יחיאל חיליק בר: מזל שהמנהיג של פעם לא היה תבוסתן כמוכם.

אופיר אקוניס: זה לא משום שאני אומר את זה, משום שהם אומרים את זה.

אופיר אקוניס: אתה אולי שכחת להזכיר – – –

יחיאל חיליק בר: שמעתי ברדיו את צחי הנגבי.

יחיאל חיליק בר: שמעת את הריאיון?

אופיר אקוניס: אתה שכחת להזכיר – – –

יחיאל חיליק בר: שמעת את הריאיון עם צחי?

אופיר אקוניס: אתה שכחת להזכיר, שמי שמעודד ומסית בשבעת החודשים האחרונים ומצית את גל הטרור הזה זה הרשות הפלסטינית – –

יחיאל חיליק בר: נכון.

יחיאל חיליק בר: נו, אז מה?

אופיר אקוניס: – – לא הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אז נעזוב את זה וזהו?

יחיאל חיליק בר: – – – וזהו?

אופיר אקוניס: עכשיו, יש קופים – אתה מכיר את זה, חבר הכנסת בר?

אופיר אקוניס: הרי חבר הכנסת מרגלית הוא דווקא בחור נאה, ויש כאן אנשים, אבל הוא – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא נאה?

אופיר אקוניס: גם אתה נאה מאוד.

אופיר אקוניס: אבל הוא קוף.

אופיר אקוניס: לא אני אומר את זה.

אופיר אקוניס: גם אתה וגם אני.

אראל מרגלית: אתה קורא לי קוף?

אופיר אקוניס: לא, לא אני.

אופיר אקוניס: עכשיו, תקשיב טוב, מי אומר את זה, חבר הכנסת בר?

אופיר אקוניס: חברך – הוא לא חברך, כי הוא לא בשדולה – איך נקראת השדולה שלך?

אופיר אקוניס: שתי מדינות – מה צריך שדולה?

אופיר אקוניס: מה אתה צריך שדולה לשתי מדינות?

יחיאל חיליק בר: זה משהו שאתה לא מבין בו.

אופיר אקוניס: מבין מצוין.

יחיאל חיליק בר: פתרון לסכסוך הישראלי–ערבי.

שולי מועלם-רפאלי: לא לא, זה לא פתרון.

שולי מועלם-רפאלי: – – –

אופיר אקוניס: תודה, חברת הכנסת מועלם, על העזרה.

יחיאל חיליק בר: עדיף על – – – של שולי מועלם – מדינה אחת לשני עמים.

אופיר אקוניס: עכשיו, חברי הכנסת מרגלית ובר, אתם גם לא רק קופים – גם חזירים.

אופיר אקוניס: מי אומר זאת?

אופיר אקוניס: מי אומר זאת?

אופיר אקוניס: לא אני.

אופיר אקוניס: לא אני, ואני גם לא חושב את זה.

אופיר אקוניס: אבל הפרטנר הפלסטיני של חבר הכנסת בר, שחוזר כל הזמן, הוא חושב זאת – קופים וחזירים.

אופיר אקוניס: אתם אתם רוצים – אתם, חבר הכנסת בר, אתה רוצה באמת לעשות שלום?

קסניה סבטלובה: – – –

יחיאל חיליק בר: גם המצרים והירדנים לא היו פרטנרים כאלה טובים, אבל אז היו לכם מנהיגים.

אופיר אקוניס: כן, כן.

יחיאל חיליק בר: היום אין מנהיגים, מה לעשות.

יחיאל חיליק בר: זה ההבדל.

אופיר אקוניס: אני ראיתי גם כאן, חברות וחברי כנסת, באי-אמון הזה, שמתייחסים – –

קסניה סבטלובה: – – –

אופיר אקוניס: – – חברת הכנסת סבטלובה, לחוק ההשעיה.

אופיר אקוניס: עכשיו אגיד לכם למה לא היה צריך באמת, כפי שנאמר פה, את חוק ההשעיה.

אופיר אקוניס: השר לוין, אם בית-המשפט העליון היה פועל לפי חוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7א, ופוסל, למשל, את חברת כנסת זועבי שהייתה ב"מרמרה" – במצב הזה לא היה צריך את חוק ההשעיה.

אופיר אקוניס: מכיוון שבית-המשפט העליון, לדאבון הלב, אדוני היושב-ראש, מתעלם מחוק-יסוד: הכנסת, המונח כאן לידך, הנה, משמאל, סעיף 7א, אז נדרשים חוקים חדשים, כמו חוק ההשעיה.

אופיר אקוניס: כאשר אתם עולים על ה"מרמרה", חבר הכנסת טלב אבו עראר, או עומדים דום לזכר שהידים, או תומכים ב"חיזבאללה", זוהי תמיכה בטרור, ועל כך חלקכם ראויים לפסילה, ולא להשעיה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, לסיום, כיוון שהלילה עוד ארוך, שמעתי כמה מחברות וחברי הכנסת, כולל חברת הכנסת לבני – שלום לך, אני רוצה להתייחס לדברים, בשיא הרצינות, להבדל שאת עשית בין טרור לטרור.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, אין הבדל בין טרור לטרור.

אופיר אקוניס: כאשר חבורה של פסיכופתים – חבורה של פסיכופתים, חבר הכנסת לוי, קוטלת בירושלים, או בבריסל, או בפריז, או בלונדון, או במדריד, הטרור הזה הוא מתועב והמבצעים אותו הם אנשים מתועבים.

אופיר אקוניס: לסיום, אדוני היושב-ראש, לפני שניגש להצבעה ונהדוף את הצבעות האי-אמון של – כן, גברתי?

זהבה גלאון: מה לקחת היום?

זהבה גלאון: מה לקחת היום?

אופיר אקוניס: לא היית בנאומי הקודמים.

אופיר אקוניס: כפי שנאמר – ובעניין זה אני רוצה לפנות, חבר הכנסת מרגלית, חבר הכנסת בר-לב – שמעתי שיש עמותה שמריצה אותך לראשות מפלגת העבודה; אחד מהתומכים שלה השתתף אתי בדיון בטלוויזיה, אפילו לא אמרו לי שהוא יהיה, אבל הוא היה, ודווקא כיבדתי אותו, וחבר הכנסת הרצוג גם כן – כיוון שאתם מרבים להשתמש בדמותו של מנחם בגין, אדוני היושב-ראש, כמוביל דעה, כמנהיג, כדי להטיף לנו, חבר הכנסת כץ – – –

יחיאל חיליק בר: שכחתם את זה, שכחתם את זה.

אופיר אקוניס: אני אגיד לך, חבר הכנסת בר, משפט אלמותי של מנהיג אמיתי, שחלקתי עליו – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: לא, שמע עד הסוף – שחלקתי עליו, של יצחק רבין, מנהיג אמיתי של מפלגת העבודה, ותקשיב מה הוא אמר ותלמד: בבכיינות לא בונים מנהיגות.

אופיר אקוניס: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: אז תפסיקו לבכות, תחילו לעשות, תתחילו למגר טרור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מבקש מכולם לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סלומינסקי, אדוני ישב.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: השרה רגב, את האחרונה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, לפני ההצבעה, אנחנו מבקשים לכבד כעת את זכרם של שני חברי הכנסת לשעבר שהלכו, לצערנו, לעולמם באחרונה: ד"ר אליעזר רונן, זיכרונו לברכה, שנפטר בן 84, ואסתר הרליץ, זיכרונה לברכה, שנפטרה בפורים בגיל 94.

יולי יואל אדלשטיין: נכבד את זכרם בקימה.

יולי יואל אדלשטיין: (חברי הכנסת מכבדים בקימה את זכרם של המנוחים.

יולי יואל אדלשטיין: ) נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ברושי, לא נעים לי לומר, אבל לכולנו פעם יעשו פה דקת דומייה, ואנחנו מצפים שאז הח"כים לא ידברו, באותו רגע, כן?

איתן כבל: אני רוצה חמש שניות יותר.

יואל חסון: רק כדאי שהדקה תהיה דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אליעזר רונן כיהן בכנסת השמינית, בשנים 1974–1977, והיה חבר בסיעת המערך מטעם מפ"ם.

יולי יואל אדלשטיין: ד"ר רונן נולד במקסיקו כאליעזר רוזנפלד.

יולי יואל אדלשטיין: בצעירותו עסק בפעילות ציונית וריכז את פעילות "השומר הצעיר" במקסיקו.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר עלייתו ארצה, בשנת 1952, היה חבר בקיבוץ מגידו.

יולי יואל אדלשטיין: הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטה העברית ועבד בגופים ציבוריים, בהם מחלקת המחקר של בנק ישראל, וכן היה מנהל הרשות לתכנון כלכלי במשרד האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: רונן עסק בפעילות ציבורית וחברתית, וראויים לציון חברותו במועצת העיר ירושלים, ייסוד ארגון ער"ן - עזרה ראשונה נפשית, וייסוד חברת "קרתא" לפיתוח ירושלים, שבראשה עמד כמה שנים.

יולי יואל אדלשטיין: במישור המפלגתי היה אליעזר רונן מראשי תנועת מפ"ם, ושימש חבר המרכז והמזכירות של התנועה.

יולי יואל אדלשטיין: שנים לאחר שכיהן כאמור בכנסת השמינית, והיה חבר בוועדות הכספים, הפנים והחוקה, הוא נבחר ב-1993 ליושב-ראש מפ"ם, ופרש ממנה כעבור כשנתיים בעקבות המיזוג עם מרצ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לשעבר אליעזר רונן הקדיש את חייו לפעילות ציבורית עשירה ומגוונת למען העם בישראל ותרם מכישוריו במשך יותר מיובל.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי כי נשאב השראה ממנו, מפועלו ומנכונותו לפעול למען הזולת במסירות ובהתמדה.

יולי יואל אדלשטיין: בשם כנסת ישראל וחבריה, אני שולח תנחומים כנים למשפחתו, למכריו ולמוקירי זכרו.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרו ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי, בשבוע שעבר, בחג פורים, הלכה לעולמה גם חברת הכנסת לשעבר אסתר הרליץ, כלת פרס ישראל על מפעל חיים, והיא בת 94.

יולי יואל אדלשטיין: אסתר, ילידת ברלין שעלתה ארצה בגיל 12, רשמה דפים מפוארים בתולדות מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: עוד בצעירותה שירתה ב"הגנה".

יולי יואל אדלשטיין: לאחר ששירתה הן בצבא הבריטי והן בצה"ל בראשית דרכה, פנתה לעולם הדיפלומטי ומילאה שורת תפקידים בשירות החוץ הישראלי – בשגרירות בוושינגטון, כקונסולית בניו-יורק, ובהמשך כראש מחלקת ההסברה.

יולי יואל אדלשטיין: אסתר עשתה היסטוריה כאישה הראשונה שהתמנתה לשגרירה, עם מינויה לשגרירה בדנמרק.

יולי יואל אדלשטיין: במישור הציבורי הייתה אסתר חברת מועצת העיר תל-אביב ונבחרה לכנסת מטעם המערך ב-1974, כחברת הכנסת השמינית, וכיהנה גם בכנסת התשיעית.

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר, הייתה חברה בוועדות החוץ והביטחון, החוקה, חוק ומשפט, הכלכלה והפנים.

יולי יואל אדלשטיין: לאסתר הרליץ זכויות רבות גם בתחום העשייה החברתית וההתנדבותית.

יולי יואל אדלשטיין: בין היתר, יזמה את אות הנשיא למתנדב וייסדה את המועצה הלאומית להתנדבות.

יולי יואל אדלשטיין: היא הייתה גם יקירת העיר תל-אביב.

יולי יואל אדלשטיין: בשנה שעברה זכתה בפרס ישראל על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.

יולי יואל אדלשטיין: בנימוקי ועדת הפרס נכתב כי היא "אחת הדמויות המופלאות שחיות ופועלות בינינו וטביעות אצבעותיה ומעשיה ניכרים ברבים מתחומי חיינו".

יולי יואל אדלשטיין: עוד נכתב כי הייתה "כחלוצה ההולכת לפני המחנה כפורצת דרך לנשים רבות שבאו בעקבותיה".

יולי יואל אדלשטיין: אסתר הרליץ הייתה ללא ספק מודל והשראה – כדיפלומטית, כאישה, כשליחה ופעילת ציבור וכציונית ברמ"ח אבריה.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת וחבריה אני שולח תנחומים למשפחה ולמכריה.

יולי יואל אדלשטיין: יהי זכרה ברוך.

יולי יואל אדלשטיין: אני מבקש מחבר הכנסת אילן גילאון לומר כמה דברים לזכרו של חבר הכנסת לשעבר אליעזר רונן, כנציג מפלגתו.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, ממשלה נכבדה, חברי חברי הכנסת, היטבת, אדוני היושב-ראש, לתאר את מסלולו של חברנו אליעזר רונן, שנפרד מאתנו בשבוע שעבר.

אילן גילאון: לצורך העניין אומר שאליעזר רונן הפך – קראת לו ד"ר אליעזר רונן – הוא הפך לדוקטור רק לפני חמש שנים – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון.

אילן גילאון: – – מה שיכול להעיד על סקרנותו הבלתי-נלאית של האיש הזה, שלמד ולמד כל הזמן.

אילן גילאון: הוא באמת היה ממנהיגי "השומר הצעיר" במקסיקו, וכאן הצטרף לקיבוץ, והוא עבר את המסלול השגרתי של פעיל או מה שנקרא בזמנו עסקן, במובן הטוב של המילה, בתנועת העבודה בעבר.

אילן גילאון: אני חושב שאין מידות יותר תפורות על אליעזר רונן כמו המידות של ציונות, סוציאליזם ואחוות עמים, שזאת הייתה הססמה המובילה ב"על המשמר".

אילן גילאון: וכשליח ציבור, כאדם שעומד כשליח ציבור מול התיבה, תמיד שליחותו של זה הייתה חשובה לו ממנו עצמו.

אילן גילאון: ואני אומר את הדברים משום שכדאי לציין שפעם מנהיגים במדינת ישראל היו כאלה שהבינו ששליחותם יותר חשובה מהם עצמם, וזה היה דבר אדיר.

אילן גילאון: הוא היה אדם וכחן.

אילן גילאון: הוא היה אדם בר-פלוגתא.

אילן גילאון: הוא היה בעל דעה, הוא נחשב בתוך מפ"ם.

אילן גילאון: באמת, הגיע להיות יושב-ראש מפ"ם.

אילן גילאון: מידותיו הגדולות, ואני אומר תרתי משמע מידותיו הגדולות, שיוו לו באמת מראה של מנהיג חד מאוד שאומר את הדברים נכוחה.

אילן גילאון: הוא עישן סיגר, אליעזר רונן.

אילן גילאון: זה היה הרגל מהבית, אבל לא מהסוג היקר של "הוואנה", אלא מאלה הפשוטים.

אילן גילאון: כי הוא היה מנהיג סוציאליסטי עד אחרון ימיו.

אילן גילאון: אני רוצה בשם חבריו לציין כאן שנפרדנו מאדם שייכנס לתוך ההיסטוריה, בתוך הספרים היפים של ספרי הפועלים שהיו פעם במקראות ישראל.

אילן גילאון: אנשים שהיו הרבה פחות חמדנים והרבה יותר כובשים את יצרם ויכולים להנהיג אותנו למקומות ולזמנים שבהם חשבנו שהכי טוב עומד לקרות לנו.

אילן גילאון: אני עד היום חושב שאנשים כמו אליעזר רונן נמצאים בתוכנו, והם יום אחד יובילו את הדבר הזה, את המעשה הזה שאנחנו עושים פה.

אילן גילאון: והכי טוב בעצם עוד עומד לקרות לנו, כי הסוציאליזם, אדוני היושב-ראש, על-פי מורשתו של אליעזר רונן, הוא אופטימי, והוא מאמין שבמקום שבו אנשים חיים, אפשר גם אפשר את הכול לתקן.

אילן גילאון: רק שיחיו.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ביקשה לומר כמה דברים לזכרה של חברת הכנסת אסתר הרליץ.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן אנחנו נצביע, ואז נמשיך עם החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, השרים, כשאנחנו הנשים שיושבות כאן, בכנסת, שואלות את עצמנו: איך הגענו לכאן?

איילת נחמיאס ורבין: לא תמיד אנחנו זוכרות ומרגישות את כל הנשים שאנחנו עומדות על הכתפיים שלהן.

איילת נחמיאס ורבין: אסתר הרליץ, האישה המיוחדת הזאת, מאוד – אני מסתכלת גם עלייך, השרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, כי אני יודעת שאת זוכרת וחושבת על כל הנשים האלה – היא הייתה אישה יוצאת דופן.

איילת נחמיאס ורבין: כי בראשית שנות ה-60, כשאמר לה מנכ"ל משרד החוץ עד לאן אישה יכולה להגיע, זה גרם לה פשוט לכתוב ספר.

איילת נחמיאס ורבין: והיא אכן, כמי שהייתה השגרירה הראשונה אי-פעם בשירות החוץ הישראלי, שכיהנה כשגרירה בדנמרק, היא לקחה את זה עד הסוף, עד הקצה.

איילת נחמיאס ורבין: והיא הייתה חברת כנסת מטעם מפלגת העבודה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר שממש לא מזמן היא הופיעה בוועידת מפלגת העבודה שעסקה בנושאים מדיניים, ודיברה כאילו היא באמת נערה צעירה: בנחישות, ברצינות ובהתמדה.

איילת נחמיאס ורבין: אסתר הרליץ הייתה אישה – עד יומה האחרון הייתה אישה יוצאת דופן, ואני רואה בזה זכות גדולה שאנחנו היום יכולות ויכולים להזכיר אותה כאן.

איילת נחמיאס ורבין: ולא לשכוח: היום זה קצת יותר פשוט – עד לאן אישה יכולה להגיע.

איילת נחמיאס ורבין: אבל האחריות הזאת, היא הותירה אותה בידינו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: זה בכלל לא מפתיע, מה שאת אומרת.

יולי יואל אדלשטיין: כי בגיל 91 היא עדיין הגיעה ליושב-ראש הכנסת לדרוש את הופעת יושב-ראש הכנסת באיזה כינוס להצלת יהודי דנמרק, והיא תביא לשם את הנשיא.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יולי יואל אדלשטיין: נכון, חברת הכנסת?

יולי יואל אדלשטיין: נכון?

יולי יואל אדלשטיין: אז כנראה הגיל זה רק מספרים בתעודת הזהות.

יולי יואל אדלשטיין: לא מעבר לזה.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: כנס החורף מסתיים והקיפאון המדיני מתמשך;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: המשבר העמוק עם יהדות העולם וההשלכות החמורות על מדינת ישראל;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעות על הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן, מטעם המחנה הציוני: כנס החורף מסתיים והקיפאון המדיני מתמשך.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד הצעת האי-אמון?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 57 נגד – 58 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 57, נגד – 58, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נצביע על הצעת האי-אמון של הרשימה המשותפת: רדיפת נבחרי ציבור באמצעות חקיקה גזענית ואנטי-דמוקרטית.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 50 נגד – 62 נמנעים – אין הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 50, נגד – 62, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המשבר העמוק עם יהדות העולם וההשלכות החמורות על מדינת ישראל, מטעם יש עתיד – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 45 נגד – 59 נמנעים – 6 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 45 בעד, 59 מתנגדים, שישה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: מטעם ישראל ביתנו: הכישלון המתמשך של ראש הממשלה ושר הביטחון בטיפול באתגרים הביטחוניים של מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה – 42 נגד – 58 נמנעים – 11 הצעת סיעת ישראל ביתנו להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, להלן התוצאה: 42 בעד, 58 נגד, 11 נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם ההצעה של ישראל ביתנו לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הכנסת דחתה את כל הצעות האי-אמון, ואנחנו נעבור לחקיקה.

אופיר אקוניס: – – – אדוני היושב-ראש, רק לתקן הצבעה – – – נוכח – – – ההצבעה הראשונה – – – ולא נוכח – – –

יולי יואל אדלשטיין: של אופיר אקוניס?

אופיר אקוניס: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת השר אופיר אקוניס מודיע שבטעות הצביע "נוכח" כשהתכוון להצביע נגד.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא משנה את התוצאה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 222), התשע"ו–2016, שהחזירה הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית, בהצעת חוק שירותים פיננסיים חוץ מוסדיים ובהצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכלכלה; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 223), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת קארין אלהרר, שרן השכל, יחיאל חיליק בר, עודד פורר ויעקב מרגי בנושא:

נאזם בדר: מצוקה תעסוקתית בקרב העולים מצרפת – לציון יום הבריאות בכנסת.

נאזם בדר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 44) (השעיית חבר הכנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת), התשע"ו–2016 [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/626); נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, יעלה לדוכן על מנת להציג שתי הצעות חוק: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 45) (השעיית חבר הכנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א), מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, לקריאה ראשונה; ובמקביל, הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 44) (השעיית חבר כנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת), התשע"ו–2016, מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט, לקריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: יתקיים דיון משולב.

יולי יואל אדלשטיין: מי שרוצה להירשם, זה הזמן וזה הרגע.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן, ודאי שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל הגדירה את עצמה – וואו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מניח שחשוב לשמוע.

יולי יואל אדלשטיין: נכון?

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר דרעי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד השר ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישראל כץ.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישראל כץ, פעם שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת צחי הנגבי, אדוני ישב ליד חבר הכנסת פורר, זה יעזור.

יולי יואל אדלשטיין: וגם חברי הכנסת דיכטר ושמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

ניסן סלומינסקי: תודה לאדוני היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: מדינת ישראל הגדירה את עצמה כמדינה יהודית דמוקרטית.

ניסן סלומינסקי: כרגע אנחנו מדברים על החלק הדמוקרטי – – –

דב חנין: על החלק האנטי-דמוקרטי.

ניסן סלומינסקי: חכו, תנו רק עוד כמה משפטים עד שתתחילו.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, מדינה דמוקרטית.

ניסן סלומינסקי: במדינה דמוקרטית, כולנו יודעים, יש זכויות חשובות מאוד לכל אחד מהאזרחים, ובפרט לאלה שנבחרו לכנסת.

ניסן סלומינסקי: אבל כל מדינה דמוקרטית בעולם, או כל מדינה דמוקרטית שפויה, יודעת שיש גבולות לדמוקרטיה, שאם לא כן, דמוקרטיה תיהפך לאנרכיה.

ניסן סלומינסקי: אם לא יהיו קווים אדומים, כל אחד ינצל את הדמוקרטיה כדי לפעול נגד הדמוקרטיה.

ניסן סלומינסקי: כנסת ישראל קבעה כבר בזמנו מהם אותם קווים אדומים שמגדירים את הדמוקרטיה, והקווים האלה נמצאים בחוק-יסוד: הכנסת, סעיף 7א, שאומר: א.

ניסן סלומינסקי: שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; ב.

ניסן סלומינסקי: הסתה לגזענות; ג.

ניסן סלומינסקי: תמיכה במאבק מזוין של מדינת אויב או של ארגון טרור נגד מדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: כלומר, כנסת ישראל בזמנו קבעה שאלה הקווים האדומים של הדמוקרטיה הישראלית, שמי שלא עונה עליהם לא יוכל ליהנות מהדמוקרטיה.

ניסן סלומינסקי: לכן, על-פי חוק-היסוד הזה, מפלגה, רשימה, שלא עונה על אחד משלושת העקרונות האלו, אפשר יהיה למנוע את השתתפותה בבחירות, וחבר כנסת, כל חבר כנסת, שרוצה להתמודד לכנסת גם חייב לחתום באופן אישי שהוא עונה על שלושת הקריטריונים, או לא עונה על שלושת הקריטריונים, כלומר שהוא לא שולל, שהוא לא מסית ולא תומך במאבק מזוין.

ניסן סלומינסקי: ככה מדינת ישראל חיה וקיימת כבר הרבה זמן.

ניסן סלומינסקי: מה שקורה, שהמחוקק לא נתן דעתו לתופעה שיכולה להיות מעניינת, שבדרך כלל היא לא הגיונית, אבל היא יכולה להיות מעניינת: מה קורה לחבר כנסת שחותם על כל שלושת העקרונות האלו, ובגין זה התאפשר לו להתמודד לבחירות והוא גם נבחר, ובהיותו חבר כנסת הוא מפר את אחד משלושת העקרונות האלה או יותר?

ניסן סלומינסקי: מה קורה לאותו אדם?

ניסן סלומינסקי: מה קורה לאותו חבר כנסת?

ניסן סלומינסקי: למעשה, הוא נבחר על-ידי ציבור, אבל באמת הוא הוליך שולל ציבור שבחר בו, כי הוא הרי התחייב שהוא לא יסית לגזענות, שהוא לא יתמוך בטרור, ונבחר לכנסת.

ניסן סלומינסקי: אם אכן הוא יסית לגזענות או אם אכן הוא יתמוך בטרור, אם זה יקרה, הרי למעשה הוא הטעה את הציבור, הוא רימה את הציבור, והוא נבחר שלא בצדק.

ניסן סלומינסקי: לכן בא החוק הזה ואמר: אנחנו צריכים לתקן את הפרצה הזו.

ניסן סלומינסקי: לא רק, אם כנסת ישראל דרשה בזמנו שכל חבר כנסת, כדי להיבחר, צריך לחתום על שלושת העקרונות האלה, אזי גם אם הוא חתם ונבחר ומתברר שהוא לא מקיים את אחד משלושתם, הטעה את הציבור, ויחול עליו – איך אומרים?

ניסן סלומינסקי: זה כאילו מלכתחילה הטעה, ולכן יחול עליו הדין שהכנסת – ותכף נפרט – תוכל להשעות אותו לתקופה קצרה או להשעות אותו עד תום כהונתה.

ניסן סלומינסקי: וכדי שלא תיפגע הדמוקרטיה, במקומו ייכנס חבר הכנסת הבא אחריו ברשימה.

ניסן סלומינסקי: זה החוק, והחוק הזה, כדי שאכן שיקול הדעת – כי בכל אופן הוא נבחר, אז כדי ששיקול הדעת יהיה שיקול דעת לא מפלגתי אלא שיקול דעת רציני, שבאמת אפשר יהיה לאמת שאכן האיש עבר על אחד משלושת העקרונות האלה, וזה לא התחשבנויות פוליטיות, לכן נקבעה כאן מערכת איזונים גדולה מאוד, שבאמת, אם מישהו מחברי הכנסת צולח את המערכת הזו, סימן שבאמת הוא ראוי שישעו אותו מהכנסת.

רויטל סויד: מה המערכת אומרת?

ניסן סלומינסקי: אני אומר אותה עכשיו: המערכת הזאת אומרת שהיה – בהנחה שהחוק הזה עובר, ואני מקווה שהוא עובר – אזי 61 חברי כנסת צריכים להיות הקבוצה שבאה ואומרת: רבותי, יש לנו כאן בעיה, והיא צריכה לפנות ולעורר אותה בוועדת הכנסת.

רויטל סויד: למה 61 חברי כנסת?

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להגיד במאמר מוסגר, שאמרנו שבין הקריאה הראשונה לקריאה השנייה והשלישית יהיו שינויים, ואחד השינויים שאני מניח שיהיו, והם גם על-פי בקשתו – אם אנחנו זוכרים, אז יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין היה שותף בעניין, וכשהוא הופיע בוועדה וגם כשהוא דיבר אתי, הוא ביקש שבמקום שיהיו 61 חברי כנסת שמתחילים את התהליך, הוא ביקש שנגדיל את זה ל-70, כדי שזה לא יהיה רק מה שנקרא קואליציה מול אופוזיציה.

ניסן סלומינסקי: כדי להגיע ל-70 שמתחילים, אתה תהיה חייב להשתמש ביותר מאשר הקואליציה.

ניסן סלומינסקי: נענינו לבקשתו, שהיא הגיונית, ולפחות כמה שיהיה תלוי בי, אנחנו ננסה להעביר את השינוי הזה, שבמקום 61 יהיו 70 חברי כנסת, שהם צריכים להתניע את המהלך הזה.

ניסן סלומינסקי: יישר כוח, אדוני היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: אחר כך זה צריך להגיע לוועדת הכנסת – צריך רוב גדול של שלושה-רבעים מחבריה כדי שאפשר יהיה להעביר את זה; ואחר כך צריכים 90 חברי כנסת שיתמכו בדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, צריך להיות כאן משהו מסיבי, גדול, אמיתי, שגם חברי כנסת שנמצאים באופוזיציה מרגישים שאכן אותו חבר כנסת עבר את הגבול המותר בכל אחד משלושת הסעיפים האלו – זאת אומרת, מספיק אחד מהם – עבר את הגבול המותר.

ניסן סלומינסקי: אם זה לא יהיה דבר שהוא כל כך ברור וכל כך חד, לא יהיו 90 חברי כנסת, ולא יהיו 70 שיתחילו את התהליך, וממילא החוק הזה לא ימומש.

ניסן סלומינסקי: אם הוא ימומש, סימן שהדבר באמת עבר כל גבול, וכפי שכנסת ישראל החליטה בזמנו, אלה הקווים של הדמוקרטיה, ומי שהצהיר שהוא ישמור עליהם ומתברר שהוא שיקר, מקומו יהיה בהשעיה, כפי שייקבע, מחוץ לכנסת, והבא בתור אחריו ייכנס לכנסת.

ניסן סלומינסקי: זו הצעת החוק, הצעת החוק הראשונה.

ניסן סלומינסקי: אחר כך יש הצעת חוק נוספת שבאה לבטא כאן את הפרוצדורה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו ניסינו באמת לשוות לזה תהליך מסודר, לא מנסים לחטוף; האיש יקבל הודעה מראש, יהיה לו זמן להתארגן, יהיה שימוע, הוא יוכל לדבר.

ניסן סלומינסקי: אחרי כל הערעורים ואחרי שהחוק הזה יתקבל, תהיה זכות, כפי שהחוק תמיד מבטיח, תהיה זכות לאותו אדם גם לערער לבית-המשפט העליון.

ניסן סלומינסקי: שוב, זו לא אותה זכות, זה לא כתוב – כלומר, לא צריכים את בית-המשפט העליון כדי לאשר את ההשעיה.

ניסן סלומינסקי: הכנסת רשאית לאשר, ורק לאחר מכן, אם ירצה האיש, יוכל לערער בפני בית-המשפט העליון, ובית-המשפט העליון יאמר את דברו, שאני מניח שהוא יאמר.

ניסן סלומינסקי: אלה שתי הצעות החוק.

ניסן סלומינסקי: אני יודע שזה לא פשוט, אבל אני חושב שעם כל ההתניות וכל האיזונים שנאמרו פה החוק הזה הוא סביר, הוא שומר על הדמוקרטיה כדמוקרטיה ולא כאנרכיה.

זהבה גלאון: הוא שומר על הדמוקרטיה?

ניסן סלומינסקי: ואני חושב – – –

אילן גילאון: – – –

זהבה גלאון: הוא שומר על הדמוקרטיה?

זהבה גלאון: אתה לא – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: ואני חושב שכל מי – – –

קריאות: – – –

ניסן סלומינסקי: מה קרה?

יולי יואל אדלשטיין: לא נרשמתם לזכות דיבור?

יולי יואל אדלשטיין: נרשמתם.

ניסן סלומינסקי: ואני חושב שכל מי שעושה – – –

זהבה גלאון: אבל לא יכול – – –

ניסן סלומינסקי: כל מי שבאמת – לא חשבונות פוליטיים וכו' – כל מי שיחשוב ביושר ובאמת יוכל להצביע, וצריך גם להצביע בעד החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יש לנו רשימת דוברים ארוכה.

יולי יואל אדלשטיין: אני רואה כאן כ-60 דוברים.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות לכל דובר.

יולי יואל אדלשטיין: אני נועל את הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: ואני – כן, אנחנו נוסיף, חבר הכנסת זוהיר בהלול, והוא יהיה אחרון הנרשמים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי יהיה ראשון הדוברים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – תמר זנדברג; אראל מרגלית; זהבה גלאון; עאידה תומא סלימאן, וכן הלאה על-פי הרשימה.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות אדוני.

קארין אלהרר: אפשר לראות את רשימת הדוברים על המסך?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: אני, אחמד טיבי, מצהיר אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם, ואעשה כל שביכולתי – –

אורן אסף חזן: מה עם מדינת ישראל?

אחמד טיבי: – – כדי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם, גזענות והדרה.

אחמד טיבי: אמשיך להיאבק נגד הכיבוש של העם הפלסטיני, למען שלום, ואמשיך לפעול למען צדק חברתי ושוויון.

אחמד טיבי: אני קורא לחברות וחברי הכנסת להצטרף להצהרה זו.

אורן אסף חזן: מה עם מדינת ישראל, טיבי?

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני, אחמד טיבי, מצהיר אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם, ואעשה כל אשר ביכולתי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם, גזענות והדרה.

אחמד טיבי: אמשיך להיאבק נגד הכיבוש של העם הפלסטיני, למען שלום, ואמשיך לפעול למען צדק חברתי ושוויון.

אחמד טיבי: אני קורא לחברי הכנסת להצטרף להצהרה זו.

אחמד טיבי: ) I, Ahmad Tibi, declare allegiance to democracy and human rights – –

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: – – and I will do all I can – –

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, לא נהוג לנאום באנגלית מעל הדוכן.

אחמד טיבי: – – to eradicate fascism, racism and exclusions.

אחמד טיבי: I will continue struggling against occupations, for peace, and will continue to struggle for – –

אורן אסף חזן: טיבי, אם אתה צריך עזרה עם האנגלית אני אעזור לך.

אחמד טיבי: – – social justice and equality.

אחמד טיבי: I urge Members of Knesset to join this statement.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השפה האנגלית הייתה מיותרת, כל השאר בסדר גמור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת תמר זנדברג – –

אורן אסף חזן: טיבי, מה עם מדינת ישראל?

אורן אסף חזן: למה אתה לא מצהיר אמונים?

יולי יואל אדלשטיין: – – אחריה – חבר הכנסת אראל מרגלית.

אורן אסף חזן: אם כל כך קשה לך אתה יכול לעבור להיות בפרלמנט הפלסטיני.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: שלוש דקות.

תמר זנדברג: תודה רבה.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: שמעתי כאן את חבר הכנסת ניסן סלומינסקי מציג את הצעת החוק ואומר שהיא תחזק את הדמוקרטיה.

תמר זנדברג: ואתם יודעים, ג'ורג' אורוול ב"1984" כבר כתב שבערות היא כוח, מלחמה היא שלום, שקר הוא אמת, ובאותה מידה החוק הזה שומר על הדמוקרטיה.

תמר זנדברג: הרי החוק הזה הוא ההפך מדמוקרטיה, וכל אחד, כל בר-דעת, יודע את זה.

תמר זנדברג: מדובר בחוק לסילוק הערבים מהכנסת, נקודה.

תמר זנדברג: מדובר כאן כבר על ממשלה שנייה שמנסה לעשות את זה.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: מדובר בסילוק תומכי טרור מהכנסת.

תמר זנדברג: בכנסת הקודמת היא ניסתה לעשות את זה.

תמר זנדברג: בכנסת הקודמת ניסיתם לעשות את זה – –

אורן אסף חזן: תמר, אל תתבלבלי.

תמר זנדברג: – – באמצעות העלאת אחוז החסימה.

תמר זנדברג: לא הצליח.

תמר זנדברג: הערבים חזרו, ובגדול.

תמר זנדברג: חלק אפילו אמרו "באוטובוסים".

תמר זנדברג: אז בכנסת הזאת מנסים לעשות את זה עם חוק ההשעיה.

תמר זנדברג: הפעם זאת שיטה – –

אורן אסף חזן: – – –

קריאה: נו, מה עכשיו?

תמר זנדברג: – – יותר מתוחכמת.

תמר זנדברג: זה לא לסלק לגמרי את הערבים מהכנסת, זה פשוט להחליף ערבים בערבים, ערבים בערבים, עד שאולי תמצאו כמה ערבים טובים.

תמר זנדברג: אולי האב גבריאל נדאף יוכל לייצג כאן את הציבור הפלסטיני במדינת ישראל, ואולי זה יהיה לשביעות רצונכם.

אורן אסף חזן: תגידי, את לא מרגישה שאת צבועה כשאת אומרת שהוא ייצג את הציבור הפלסטיני?

תמר זנדברג: אבל, אבל, אבל אתם רק חושבים שזה יעזור פה.

תמר זנדברג: כי, חברות וחברים, ואני פונה בעיקר לחברים מהקואליציה, אתם כרגע לא יכולים לדמיין את זה, אבל הגלגל הזה מסתובב, ובקרוב מאוד זה יכול להיות מישהו מכם.

תמר זנדברג: ואתם יודעים מה?

תמר זנדברג: יש כאן אפילו כמה חברים בספסלי הקואליציה שיודעים מה זה להיות מיעוט, שהרגישו את זה על בשרם.

תמר זנדברג: כי המיעוטים, מה שמאפיין אותם, שהם מיעוטים, הם יכולים להיות מכל הצדדים, והם יכולים להרגיש מה זה שהרוב מחליט להתאגד, ומחליט בבת-אחת כולו כרוב לחסל את המיעוט.

תמר זנדברג: יש כאן כאלה מכל הצדדים שהרגישו את נחת זרועו.

תמר זנדברג: אבל הדבר הזה הוא מאוד מאוד דינמי, והוא משתנה די מהר.

תמר זנדברג: ומה שלא משתנה זה העובדה שנבחר או נבחרת ציבור מייצגים ציבור.

תמר זנדברג: כי חבר כנסת, נבחר או נבחרת ציבור, לא עומדים בזכות עצמם, מאחוריהם יש ציבור, ואת הציבור הזה לא תצליחו לא לחסל ולא להעלים, גם אם תנסו בכל הכוח.

תמר זנדברג: ואו-הו, אתם עובדים על זה בכל הכוח.

תמר זנדברג: אתם נגד ערבים ואתם נגד השמאל ואתם נגד התקשורת ואתם נגד בג"ץ, עכשיו אתם גם נגד צה"ל והרמטכ"ל.

תמר זנדברג: אז יש לי שאלה אליכם: מי נשאר לייצג את הדמוקרטיה הישראלית?

תמר זנדברג: מי יישאר כאן כשהספסלים האלה יהיו ריקים מכל מי שלא מוצא חן בעיניכם?

אורן אסף חזן: תמר, לא טוב לך?

אורן אסף חזן: את יכולה לעזוב.

אורן אסף חזן: אף אחד לא מחזיק אותך בכוח.

תמר זנדברג: אז תחליטו שברוב של 61 או 80, או 90 ביום טוב, אם יימצאו אותם חברי הכנסת שיחליטו שהם לוקחים על עצמם להדיר מכאן חבר או חברה שהציבור בחר.

נורית קורן: תודה.

תמר זנדברג: זה חוק שבושה אם ייכנס לספר החוקים.

תמר זנדברג: ואני קוראת לכם לחזור ממנו, לחזור בכם ממנו כבר עכשיו.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אראל מרגלית, בבקשה.

קארין אלהרר: אפשר לראות את רשימת הדוברים?

יעקב פרי: גברתי היושבת-ראש – – – רשימת דוברים?

אילן גילאון: אפשר את רשימת הדוברים?

נורית קורן: כן.

נורית קורן: את רשימת הדוברים.

נורית קורן: תכף, תסתכלו.

קארין אלהרר: היא לא מופיעה.

נורית קורן: לא מופיעה?

נורית קורן: אוקיי.

אורן אסף חזן: מופיעה, מופיעה.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

נורית קורן: בבקשה, אדוני.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברי כנסת שמזדהים עם ארגונים שמתקיפים את ישראל כארגוני טרור עושים מעשה חמור מאין-כמוהו.

אראל מרגלית: חברי כנסת שמזדהים עם ה"חיזבאללה" או עם ה"חמאס" או עם ארגונים אחרים עושים מעשים חמורים מאין-כמוהם.

אראל מרגלית: יחד עם זאת, במדינת ישראל יש חוק; במדינת ישראל יש תהליך דמוקרטי; במדינת ישראל אנשים שעושים מעשים חמורים, יש דרך להתמודד אתם, כולל אם הם חברי כנסת.

אראל מרגלית: המחשבה שחבר כנסת אחד יכול לסלק מהכנסת חבר כנסת אחר כי הוא לא מסכים אתו, עם דעותיו, היא בלתי מתקבלת על הדעת.

אראל מרגלית: כל מי שרוצה לפעול נגד חברי כנסת שחושבים שעברו את הגבול, שהזדהו עם האויב, שמסיתים באופן מסוכן, שעושים דברים שחותרים נגד המדינה או נגד אושיות הדמוקרטיה, יש להם את הדרכים המקובלות לפעול במדינת ישראל.

אראל מרגלית: להזדהות עם ארגון טרור שפועל נגד מדינת ישראל זה מעשה חמור – יש דרכים לפעול במסגרת חוקית ולפעול נגד הפעולות האלה.

אראל מרגלית: כנסת שחלק מחבריה רוצים לסלק ממשכנה חלקים אחרים כי הם לא מסכימים אתם זאת כנסת שמתחילה להידרדר במדרון חלקלק שלוקח את הדמוקרטיה הישראלית ושם אותה ללעג.

אראל מרגלית: רבותי, ממשלת ישראל וחברי בקואליציה, צאו מההיסטריה שלכם, כי היא מחלישה את מדינת ישראל.

אראל מרגלית: צאו מההיסטריה שלכם שאתם תוקפים את הרמטכ"ל, כי היא מחלישה את השליטה ואת היכולת לשליטה עצמית במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אתם מאבדים את המצפן, והמצפן הזה הוא מצפן מבצעי, והמצפן הזה הוא מצפן מוסרי.

אראל מרגלית: וצבא – וחברה שמאבדת את המצפן המוסרי והמבצעי שלה מאבדת את השליטה ומאבדת את הכוח שלה.

אראל מרגלית: ואתם חותרים בהיסטריה שלכם נגד הכוח שלנו כאן במדינה.

אראל מרגלית: כי כוח הוא לא רק יכולת מבצעית, כוח הוא גם יכולת מוסרית, כוח הוא גם להכיל את ריבוי הדעות, וכוח הוא הדמוקרטיה שבשמה אנחנו פועלים.

אראל מרגלית: תתעוררו לפני שיהיה מאוחר מדי, כי אתם מדרדרים את מדינת ישראל במדרון חלקלק; מדרדרים את הדמוקרטיה בישראל במדרון חלקלק.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו, אם היא תעבור כאן היום, נותנת הכשר לחיסול פוליטי – אין לי דרך אחרת להגדיר את זה; מקבעת בחקיקה אפשרות להעיף מהכנסת את חברי הכנסת הערבים.

זהבה גלאון: הרי החוק הזה מיועד נגדם, בואו לא נייפה את זה.

זהבה גלאון: זה חוק שמבקש להדיר מהשיח מגוון של דעות.

זהבה גלאון: ועומד כאן יושב-ראש ועדת החוקה ומדבר על דמוקרטיה במיטבה.

זהבה גלאון: איזו דמוקרטיה, חבר הכנסת סלומינסקי?

זהבה גלאון: אתה מידרדר לדמוקרטיה של ארדואן.

זהבה גלאון: זה מה שאתה מביא לנו כאן.

אורן אסף חזן: איך את משווה?

אורן אסף חזן: מאיפה ההבנה שלך?

זהבה גלאון: אז עכשיו אתה עושה חיסול פוליטי, וקודם עמד כאן חבר הכנסת דיכטר, לשעבר ראש השב"כ, והילך אימים על חיסולים מסוג אחר, והכנסת הזו השתגעה, חברי חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: היא לא השתגעה, היא כבר לא פוליטיקלי-קורקט.

אורן אסף חזן: היא לא משחקת את המשחק שלכם.

זהבה גלאון: אתם רוצים להפוך את הכנסת הזו לגוף חוקר, לתובע, לשופט, למוציא לפועל.

זהבה גלאון: אדוני יושב-ראש הישיבה, חבר הכנסת אורן חזן ממשיך.

זהבה גלאון: אני מבקשת לדבר באופן רצוף, בלי שיהיה לי אותו קבוע באוזן שמאל.

אורן אסף חזן: דברי דברי טעם, לא נפריע לך.

זהבה גלאון: אי-אפשר כבר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, הכנסת הזו כבר חוקקה הרבה חוקים מביכים – – –

יצחק וקנין: רק אמרתי אורן חזן, לא צריך להמשיך.

זהבה גלאון: הכנסת הזו כבר חוקקה הרבה חוקים מביכים, שמכתימים את ספר החוקים הישראלי.

יצחק וקנין: בהתאם לסיכום, אני מוסיף לך דקה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: כל האופוזיציה תדבר ארבע דקות, הקואליציה – שלוש דקות; מאחר שזה דיון משולב.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, הכנסת הזו כבר חוקקה שורה של חוקים שמכתימים, מבזים, את ספר החוקים הישראלי.

זהבה גלאון: החוק הזה, מעבר לזה שהוא פוגע בחופש הביטוי, מציב שלוש עילות אידיאולוגיות – הדגש הוא על אידיאולוגיות – שבגינן אפשר להעיף חברי כנסת מהכנסת, פוגע בזכות הבסיסית לבחור ולהיבחר, פוגע פגיעה הרסנית בחופש הביטוי, מוציא מהשיח מגוון של דעות.

אורן אסף חזן: אפשר לשאול אותך שאלה, גברתי?

זהבה גלאון: אני שואלת, חברי חברי הכנסת – –

אורן אסף חזן: אני מצביע.

זהבה גלאון: – – איזה ערך משפטי יש להחלטה שהיא צפויה מראש על בסיס עילות אידיאולוגיות?

זהבה גלאון: הרי יש במדינת ישראל בית-משפט, יש חקירה פלילית.

זהבה גלאון: יש חבר כנסת שעבר על החוק?

זהבה גלאון: תעמידו אותו לדין, תיתנו לו להוציא את יומו בבית-המשפט, תיתנו לו אפשרות לערער.

זהבה גלאון: אתם באים עכשיו להפוך את חברי הכנסת למי שמוציא לפועל, לתליין שמחליט מי מתאים לו מבחינה אידיאולוגית ומי לא מתאים לו.

זהבה גלאון: אני רוצה להזכיר את העילות שבגינן אפשר להעיף מהכנסת חברי כנסת, להשעות אותם מתפקידם: שלילת קיומה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית; הסתה לגזענות; תמיכה במאבק מזוין נגד מדינת ישראל.

זהבה גלאון: מה הדבר המדהים?

זהבה גלאון: שדי בהתבטאות של חבר כנסת, התבטאות, כדי שהעילות האידיאולוגיות האלה יחולו עליו.

זהבה גלאון: תראו, שמעתי את יושב-ראש הכנסת גם בדיון בוועדת החוקה אצל חבר הכנסת סלומינסקי, שמעתי את חבר הכנסת סלומינסקי עומד כאן על הדוכן.

זהבה גלאון: הגיע הזמן פשוט להסיר את הצלופן הוורדרד והשקרי הזה שעוטף את הצעת החוק המחפירה הזאת, ולא להעז לעמוד כאן על הדוכן ולדבר נשגבות, רטוריקה על דמוקרטיה נשגבת, כשהמטרה שלכם, בואו נקרא לזה שוב, חיסול פוליטי, להעיף את חברי הכנסת הערבים מהכנסת.

אורן אסף חזן: חיסול תומכי טרור, זו המטרה.

אורן אסף חזן: אל תבלבלי.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – –

אורן אסף חזן: – – – דמוקרטיה – – –

יצחק וקנין: – – ולאחריה – חבר הכנסת יעקב פרי.

זהבה גלאון: אי-אפשר להגיד משפט רצוף.

אורן אסף חזן: את מדברת שטויות, מה לעשות.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

מיקי רוזנטל: נמאס ממנו, תזרוק אותו כבר.

אורן אסף חזן: קשה, קשה לכם לשמוע את האמת.

אורן אסף חזן: כואב, אה?

אורן אסף חזן: כואב שסוף-סוף – – – אה, מיקי?

אורן אסף חזן: כואב.

מיקי רוזנטל: מי מקשיב לשטויות שלך בכלל?

אורן אסף חזן: כואב – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, מה זה נותן?

יצחק וקנין: אני רוצה להבין.

אורן אסף חזן: בוא נשמע עוד אחת.

יצחק וקנין: מילא אם אתה אומר את הדברים בשקט.

יצחק וקנין: אבל אתה זועק פה, ומחזירים; זה לא.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה, היושב-ראש.

עאידה תומא סלימאן: שוב עולים לדוכן הזה ומסבירים לנו מה זו דמוקרטיה, ומסבירים לנו שהדמוקרטיה – ההבנה, כנראה, החדשה שלה זה הרודנות של הרוב.

עאידה תומא סלימאן: הרודנות של הרוב נגד המיעוט, כל מיעוט שהוא.

עאידה תומא סלימאן: אם זה מיעוט לאומי, אם זה מיעוט פוליטי, וכנראה אם הוא מיעוט חברתי בתוך החברה.

עאידה תומא סלימאן: החוק הזה, בוא נודה בזה, ואולי כדאי שגם מי שהציג אותו יודה, הוא ניסיון להשלטת הגמוניה אידיאולוגית, פוליטית, בצורה הכי רודנית שאפשר לחשוב עליה.

עאידה תומא סלימאן: לאחר שהציבור בוחר את נבחריו, ולאחר שהציבור מחליט מי ייצג אותו, יבואו נבחרים אחרים לבית הזה, כי לא מוצא חן בעיניהם מה שאומרים, לא מוצאות חן בעיניהם הדעות שמיוצגות, ויחליטו להעיף מתוך הבית הזה נציגי ציבור.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להזכיר לכולם שהיום פורסם שבדרשה השבועית אמר הרב הראשי הספרדי יצחק יוסף: אם הייתה ידנו תקיפה, אם היה לנו כוח, גויים לא צריכים לגור בארץ-ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אלא מה?

עאידה תומא סלימאן: ידנו לא תקיפה.

עאידה תומא סלימאן: הסיבה שבגינה גרים גויים בישראל היא על מנת לשרת את תושביה היהודים.

עאידה תומא סלימאן: מי יהיו השמשים?

עאידה תומא סלימאן: מי יהיו כל העוזרים שלנו?

עאידה תומא סלימאן: לכן משאירים אותם בארץ.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, לא שמעתי מישהו שגינה הצהרות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: ולמה שיגנו?

עאידה תומא סלימאן: הם מאמינים בתוך-תוכם, כנראה, שזאת האמת, שאנחנו נולדנו כדי לשרת וכדי להיות השמשים, וכנראה יש אדונים בארץ הזו, ויש עבדים ושרתים.

עאידה תומא סלימאן: אז טעיתם.

עאידה תומא סלימאן: טעיתם, כי אנחנו לא שמשים ולא שרתים של אף אחד, ואנחנו לא נפחד משום חרב, אם זה בצורת חוק או באיומים מאוד ברורים שנאמרו על הדוכן הזה, ואנחנו נמשיך להגיד את האמת שלנו.

אורן אסף חזן: עאידה – – – לא תהיו פה.

עאידה תומא סלימאן: ואת האמת שלנו, ורק שלנו.

עאידה תומא סלימאן: אני, עאידה תומא סלימאן, מצהירה אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם, ועושה כל שביכולתי כדי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם וגזענות.

אורן אסף חזן: מה עם זכויות האדם הסורי, שנטבחים שם כל יום?

יצחק וקנין: אורן, אם אתה בא על תקן שכל מי שיעלה לפה אתה תפריע לו, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: אז אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, והשנייה והשלישית יבואו מהר מאוד.

אורן אסף חזן: לאראל מרגלית לא הפרעתי.

יצחק וקנין: גם אם היא צריכה עוד חצי דקה אני אאפשר לה, אבל אני לא אאפשר לך להפריע יותר לאף אחד.

יצחק וקנין: תשכח מזה.

אורן אסף חזן: סליחה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: אתה לא תפריע.

יצחק וקנין: אני אוציא אותך, אני אומר לך את זה.

אורן אסף חזן: אל תאיים עלי, בסדר?

יצחק וקנין: אני לא מאיים עליך, אני אוציא אותך.

יצחק וקנין: זה לא איום.

יחיאל חיליק בר: איך הוא מדבר ליושב-ראש?

יחיאל חיליק בר: מה זה הדבר הזה?

יצחק וקנין: אתה חושב שאתה תשתלט פה על הכול – –

עאידה תומא סלימאן: תדמיינו לעצמכם שאחד כמוהו צריך להחליט מי ישב פה.

יצחק וקנין: – – ואתה תפריע ואתה עושה מה שאתה רוצה.

יצחק וקנין: זה עובר כל גבול כבר.

עאידה תומא סלימאן: אחד כמוהו יחליט מי ישב בבית הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני, עאידה תומא סלימאן, מצהירה אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם, ועושה כל שביכולתי כדי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם וגזענות.

עאידה תומא סלימאן: אמשיך להיאבק נגד הכיבוש ולשחרור שני העמים שלנו ממעגל הדם והשכול.

עאידה תומא סלימאן: אמשיך להיאבק למען שוויון, צדק חברתי ודמוקרטיה.

עאידה תומא סלימאן: אני קוראת לחברות וחברי הכנסת להצטרף להצהרה זו.

עאידה תומא סלימאן: זו האמונה שלנו, זה מה שאנחנו נמשיך לעשות מכל מקום שנימצא בו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב פרי, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: ארבע דקות.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני גיניתי את הפגישה של חברי בל"ד עם משפחות הטרור; גיניתי גם את ההתבטאות של חבר הכנסת איימן עודה, ולא אחזור על כך.

יעקב פרי: עם זאת, אדוני היושב-ראש, מדובר בחוק לא דמוקרטי, והחקיקה הפוגענית הזאת לא תביא לשינוי באווירת המצב הקיים, אלא להפך.

יעקב פרי: זו חקיקה שמחזקת את האווירה הקשה הקיימת, כפי שאמר נשיא המדינה רובי ריבלין, ואני מצטט: "החוק להדחת חברי כנסת חוטא למהות הכנסת, שהיא נציגת הריבון ולא הריבון עצמו".

יעקב פרי: החוק חוטא לציבור הבוחרים.

יעקב פרי: השעיית חברי כנסת מנוגדת לכללי המשחק הדמוקרטי.

יעקב פרי: הצעת החוק איננה לגיטימית, וביכולתה להדיח חברי כנסת על-ידי ניצול לרעה של הרוב.

יעקב פרי: גוף פוליטי מובהק כמו הכנסת לא אמור ולא מסוגל לקבל החלטות קיצוניות על הדחה של חבר פרלמנט מכהונתו תוך פגיעה קשה בזכותו להיבחר ובזכות בוחריו לבחור בו.

יעקב פרי: אסור שנהפוך את הכנסת לזירת משפט, שבה מורחקים חברי כנסת על רקע התבטאויותיהם.

יעקב פרי: התיקון המוצע פוגע באופן חמור בזכות היסוד במדינה דמוקרטית להיבחר לכנסת ובזכות לבחור.

יעקב פרי: החקיקה, אדוני היושב-ראש, מנסה לרתום את הכעס בציבור ואת האווירה הכללית של הקיצוניות והדה-לגיטימציה כלפי נבחרי ציבור, בדגש על חברי הכנסת הערבים.

יעקב פרי: למדינת ישראל אינטרס ברור ומובהק שהמיעוט הערבי ישתתף באופן פעיל ומשמעותי במוסד הפוליטי.

יעקב פרי: דחיקה החוצה של תנועות פוליטיות ערביות שמייצגות זרמים פוליטיים בציבור הערבי היא ירייה ברגל של מדינת ישראל, וסופה שתערער את יציבותה של החברה הישראלית.

יעקב פרי: אנו עדים לימים שבהם השיח הציבורי מלבה קיצוניות והתלהמות ודה-לגיטימציה כלפי נבחרי ציבור, מערכת המשפט ועוד.

יעקב פרי: עלינו להוקיע התנהגות זאת ולא לפעול לפי הנרטיב – ובאופן שמתיישב עם – אותו שיח קיצוני.

יעקב פרי: לא ייתכן שנקום בבוקר למראות של רמטכ"ל בבגדי המן הרשע רק משום שהרמטכ"ל מבצע את תפקידו.

יעקב פרי: הרמטכ"ל רב-אלוף איזנקוט מוביל את חיילי צה"ל למלחמה נחושה בטרור הפלסטיני וכלפי הטרור בכלל.

יעקב פרי: במסירות ובאחריות הוא מוביל את חיילי צה"ל וכוחות הביטחון לביצועים מדויקים, מצילי חיים, ולטיפול בגל הטרור שאינו נגמר.

יעקב פרי: בטוחני כי הרמטכ"ל איזנקוט נוהג במקצועיות ובאחריות, ואני רוצה מעל במה זאת לחזק את ידיו.

יעקב פרי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – השר נפתלי בנט.

יצחק וקנין: שלוש דקות יהיו לשר בנט.

יצחק וקנין: ברור; ארבע דקות לאופוזיציה, ושלוש לקואליציה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני חייב להודות שהייתי בוועדת החוקה כשחבר הכנסת יושב-ראש הוועדה ניסן סלומינסקי הביא את החוק.

חיים ילין: אני מודה שהייתה מבוכה מאוד גדולה.

חיים ילין: גם הוא היה נבוך, כי זאת אחת הפעמים הראשונות שבעצם יושב-ראש ועדה מביא חוק מטעם ראש הממשלה.

חיים ילין: כמובן, השליח היה השר אלקין, אבל הוא לא הצליח לדבר ולהסביר למה החוק הזה צריך להגיע.

חיים ילין: החוק הזה הוא ביזיון, הוא אנטי-דמוקרטי, הוא מוביל אותנו בדיוק בדרך הנכונה שראש הממשלה רוצה – דיקטטורה שהוא שולט בה.

חיים ילין: אבל למטבע יש שני צדדים, ולפי מה שאני מבין, היום חבר כנסת כמו חזן היה לוקח את ראש הממשלה ומדיח אותו כחבר כנסת.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: הרי פה יש לי צילום – אני לא יכול להראות אותו – של עיתון מ-1998.

חיים ילין: "נתניהו וערפאת חתמו על הסכם הנסיגה השנייה" – בוגד, הוא בוגד, בנימין נתניהו בוגד, לפי חזן.

חיים ילין: להדיח אותו מייד.

חיים ילין: מי זה שהצביע בעד ההתנתקות אם לא בנימין נתניהו?

חיים ילין: להדיח אותו, קדימה.

חיים ילין: תקשיבו טוב, הכוח הזה, שיש לחבר כנסת, להדיח חבר כנסת אחר – לא משנה באיזה רוב – זה הדבר האנטי-דמוקרטי הכי גדול שאני ראיתי עד היום בכנסת ישראל.

חיים ילין: יותר מזה אני אגיד לכם – מי שצריך להדיח את ממשלת ישראל, מי שצריך להדיח את חברי הכנסת, זה רק הריבון.

חיים ילין: ואתם יודעים מי הריבון?

חיים ילין: העם.

חיים ילין: אלא מה, אדון בנימין נתניהו שכח שקיים עם, כי הוא הכול-יכול, הוא המלך.

חיים ילין: הוא יכול לקבוע איזה חוקים על-ידי זה ש-61 חברי כנסת יכולים לחוקק חוק אנטי-דמוקרטי.

חיים ילין: שאלתי את היושב-ראש, ושאלתי את המשפטן שהיה שם, למה החוק הזה, שצריך להיות מונח על-ידי הכנסת, ולהדיח חבר כנסת ב-90 חברי כנסת, צריך לעבור ברוב רגיל.

חיים ילין: התשובה הייתה מאוד ברורה: אתה נוגע בחקיקה בסיסית, בחוק-יסוד: הכנסת.

חיים ילין: ואם אתה רוצה לשנות את הרוב, זה דיון.

חיים ילין: אז בואו נעשה את הדיון הדמוקרטי הזה.

חיים ילין: כמה חברי כנסת אנחנו צריכים?

חיים ילין: מה הרוב המיוחס שצריך כדי להעביר חקיקות מסוימות.

חיים ילין: בבקשה.

חיים ילין: זה הבסיס של הדמוקרטיה.

חיים ילין: אני מבקש, שאם יש קצת שכל לקואליציה, לא רק כי יש להם הרוב, אלא מכיוון שהם מבינים מה החקיקה הזאת עושה – לא רק לכנסת, גם לעם – תנו לעם את הכוח להדיח חברי כנסת בבחירות.

חיים ילין: אל תיקחו את החוק ואת הכוח של העם לידיים שלכם.

חיים ילין: זאת הסיבה לכך שהחוק הוא אנטי-דמוקרטי.

חיים ילין: אין סיבה אחרת.

חיים ילין: ואני מאוד מקווה, אדוני היושב-ראש, שהקואליציה תבין שחייבים לשמור על הדמוקרטיה בכל מחיר, כי אחרת החוסן שלנו כעם מול הטרור – רק זה ייפגע.

חיים ילין: ומי שרוצה להילחם בטרור וההסתה חייב לאחד את העם, ולא לפלג אותו, והחוק הזה מפלג את כולם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: יעלה שר החינוך נפתלי בנט.

יצחק וקנין: שר החינוך, לרשותך שלוש דקות.

נפתלי בנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני זמן קצר עמד על הדוכן הזה שר הביטחון ועשה שני דברים: הוא המשיך לדבר סרה בחייל, שכרגע נמצא בחקירת משטרה צבאית חוקרת.

נפתלי בנט: יש כרגע חוקרי מצ"ח שחוקרים אותו.

נפתלי בנט: מה ההשפעה על חקירה כזאת, על אותם חוקרים צעירים, מן הסתם חיילים, כששר הביטחון קובע שהוא פעל בצורה פסולה מוסרית?

אלעזר שטרן: אבל היה תחקיר מבצעי בשטח – יותר מתחקיר אחד.

נפתלי בנט: יותר מזה, הוא גם ביקר אותי על שהרמתי טלפון לאבא של החייל.

נפתלי בנט: אני אומר פה – לא פעם אני ארים טלפון ולא פעמיים – כמה פעמים שוחחתי אתו.

נפתלי בנט: מדובר על אבא לארבעה בנים קרביים שמשרתים בצבא הגנה לישראל.

נפתלי בנט: יכול להיות שהבן עשה שגיאה, ואפילו שגיאה חמורה מאוד.

נפתלי בנט: יכול להיות.

נפתלי בנט: זה הופך אותם לרדיואקטיביים?

נפתלי בנט: פתאום החייל המצטיין ומשפחה מופלאה, אסור לנו לדבר אתם?

נפתלי בנט: איבדנו פה את הצפון?

נפתלי בנט: אנחנו שולחים ילדים, חיילים, להגן עלינו, בשמנו, ומדובר על שדה קרב, לא מדובר על איזה אולפן תקשורת סטרילי.

נפתלי בנט: עכשיו, לגבי האירוע עצמו, בואו נדבר על זה.

נפתלי בנט: יום חמישי בבוקר – אירוע חמור מאוד.

נפתלי בנט: יוצאים שני מחבלים לרצוח אזרחים.

נפתלי בנט: שניהם נורים, ויש אירוע שנוי מאוד במחלוקת.

נפתלי בנט: עוד לא החלה חקירת מצ"ח, וכל הנהגת מדינת ישראל, בקואליציה ובאופוזיציה, לפני חקירת מצ"ח ולפני התחקיר הפיקודי, ב-18:00 ביום חמישי, כולם, גם בצד הזה וגם בצד הזה, מוקיעים.

נפתלי בנט: עוד לפני ששמענו את הווידיאו שצועקים: "מטען, מטען", עוד לפני ששמענו על מד"א, שהודיעו שבזמן האירוע היה חשש למטען, וכולם קופצים על החייל הזה, ואז מעבירים את החומר לחוקר מצ"ח.

נפתלי בנט: תגידו לי אתם, איזה סיכוי יש לחקירת אמת, אחרי שכל הצמרת של מדינת ישראל קובעת שהחייל פשע?

שלי יחימוביץ': אבל דובר צה"ל אמר שמדובר – – –

נפתלי בנט: מה שאני – אני קובל פה על הדבר הזה.

שלי יחימוביץ': – – –

נפתלי בנט: וחיילינו – אני הייתי מפקד – – –

שלי יחימוביץ': – – –

נפתלי בנט: אני רוצה להגיד לך, שלי, אני הייתי מפקד, מ"פ, ב"ענבי זעם", והייתה לנו תקלה מבצעית חמורה מאוד, גרמה למוות.

נפתלי בנט: אבל כשיצאתי, אלוף פיקוד צפון עמירם לוין בא ואמר: אני מגבה אותך.

אלעזר שטרן: נפתלי, למה אתה משווה?

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

נפתלי בנט: ולכן אני אומר – לנו, יכול להיות שהחייל עשה שגיאה חמורה מאוד, ואנחנו נדע את זה.

שלי יחימוביץ': אתה היית יורה – – –?

נפתלי בנט: הדבר האחרון, אני לא קובע שהוא גיבור, ממש לא, לא קובע את הדבר הזה.

נפתלי בנט: אני אומר דבר אחד – –

שלי יחימוביץ': אתה היית יורה – – –?

יצחק וקנין: חברים, זמנו הסתיים.

יצחק וקנין: זה לא דיון כרגע.

נפתלי בנט: – – הדבר המינימלי שמגיע לחייל זה הזכות לחקירה לפני שחורצים את דינו.

נפתלי בנט: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר נפתלי בנט.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אמיר אוחנה.

מיכל רוזין: אתה היחיד שחרץ, היחיד שאמר – – –

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

אמיר אוחנה: קודם מילה על החייל ואחר כך לעניין.

אמיר אוחנה: כשאתם מדברים על החייל, כשאתם חושבים עליו, תזכרו בבקשה מקרה שקרה בירושלים.

יצחק וקנין: נא לא להפריע לדובר.

אמיר אוחנה: סליחה?

יצחק וקנין: אמרתי שלא יפריעו לך.

יצחק וקנין: מנהלים – – –

חיים ילין: מדברים על חוק ההשעיה, לא על החייל.

אמיר אוחנה: אני תוך חצי דקה מגיע לזה.

אמיר אוחנה: היות שדיברו על זה.

חיים ילין: – – – אני גם חינכתי את הבן שלי להגן על עם ישראל, לא להרוג.

אמיר אוחנה: מאה אחוז.

חיים ילין: אני יכול להגיד את אותו דבר.

חיים ילין: אלה הערכים של צה"ל.

אמיר אוחנה: מחבלים צריך להרוג.

אמיר אוחנה: זה להגן על עם ישראל.

אמיר אוחנה: מחבלים צריך להרוג.

חיים ילין: – – –

אמיר אוחנה: כן, כן.

יצחק וקנין: נא לא להפריע לדובר.

אמיר אוחנה: כשאתם מדברים על החייל, תזכרו מקרה שקרה פה בירושלים לפני חודשיים.

חיים ילין: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, אתה עומד וצועק.

אמיר אוחנה: לפני חודשיים, עובד של חברת "בזק" נכנס עם המכונית שלו בתחנת אוטובוס, על נוסעים שעפים באוויר, יוצא מהמכונית עם סכין קצבים ומתחיל לטבוח בקורבנותיו.

אמיר אוחנה: מגיע אזרח חמוש, מאבטח, יורה בו.

אמיר אוחנה: הוא נשכב באותו רגע.

אמיר אוחנה: המאבטח חושב שהוא מנוטרל – – –

יצחק וקנין: וקם שלוש-ארבע פעמים לפחות.

אמיר אוחנה: נכון, חושב שהוא מנוטרל, ותוך כמה שניות הוא קם, תופס את הסכין וממשיך לטבוח.

אמיר אוחנה: אולי באותו רגע אירע רצח שאפשר היה למנוע אותו?

אמיר אוחנה: תזכרו גם את צ'רלי שלוש, לוחם ימ"מ מיומן ששמע צעקות, יצא לרחוב, הוא היה בחופשה, ראה מחבל שדקר למוות שתי ישראליות, רצח אותן, הוא יורה בו, ואז הוא מתקרב אליו כדי לוודא שהוא מנוטרל, כי הוא שוכב, הוא בוודאי מנוטרל – אותו מחבל קופץ עליו עם הסכין, דוקר אותו בלבו והורג אותו.

אמיר אוחנה: את זה תזכרו כשאתם מדברים על החייל, כשאתם מכפישים אותו ומרשיעים אותו לפני שהסתיימה בדיקת מצ"ח.

אמיר אוחנה: את זה תזכרו.

אמיר אוחנה: חזקת החפות, לא רק משפטית, אבל גם מוסרית.

אמיר אוחנה: את זה תזכרו.

מאיר כהן: – – – מקשקש, מי הרשיע אותו?

מאיר כהן: – – – אתה סתם עומד ומדבר עליו.

אמיר אוחנה: עכשיו, לציבור הישראלי, לציבור הישראלי, עכשיו אני מדבר על החוק, ברשותך, אדוני.

אמיר אוחנה: לציבור הישראלי נמאס.

אמיר אוחנה: תוסיף לי עוד דקה.

יצחק וקנין: אני אוסיף לך עוד דקה, אבל תסיים בדקה הזאת.

אמיר אוחנה: תודה.

אמיר אוחנה: מאה אחוז.

אמיר אוחנה: לציבור הישראלי נמאס – –

אורן אסף חזן: – – –

אמיר אוחנה: – – נמאס לנו – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת, ידידי סגן יושב-ראש הכנסת.

אמיר אוחנה: – – מחברי כנסת שמשתתפים במשטי טרור – –

אורן אסף חזן: – – –

יצחק וקנין: אני מעיר לכולם.

יצחק וקנין: אתה בלי הפסקה.

יצחק וקנין: גם לחבר שלך אתה מפריע.

אמיר אוחנה: – – נמאס מחברי כנסת שבעיצומם – – –

אורן אסף חזן: – – –

אמיר אוחנה: אני לא יכול.

יצחק וקנין: אורן חזן, תקשיב פעם אחת.

יצחק וקנין: אתך זה לא ייגמר לעולם.

יצחק וקנין: הרי אתה חושב שמישהו רודף אותך.

יצחק וקנין: אתה יכול להפריע לכולם פה.

אורן אסף חזן: מוסר כפול.

יצחק וקנין: אני מבקש ממך לצאת בחוץ.

יצחק וקנין: צא בחוץ.

יצחק וקנין: אני קורא לך פעם שנייה ושלישית.

יצחק וקנין: תצא בחוץ מהאולם.

יצחק וקנין: (חבר הכנסת אורן אסף חזן יוצא מאולם המליאה.

יצחק וקנין: )

אמיר אוחנה: נמאס לציבור הישראלי מחברי כנסת שבעיצומה של חטיפה של נערים שלא חטאו בדבר, כאשר גורלם לא ידוע, מביעים הבנה ומתן לגיטימציה למעשה החטיפה והזדהות עם מי שביצעו את המעשה, אשר על-פי גישתם אין לכנותם טרוריסטים.

אמיר אוחנה: את הדברים האלה לא אני אומר, אומר בית-המשפט העליון בבג"ץ 6704, בעניינה של חנין זועבי.

אמיר אוחנה: נמאס לציבור מחברי כנסת שעומדים דום לזכר מחבלים שרצחו ישראלים בעוד דמם של אזרחינו זורם ברחובות.

אלעזר שטרן: יש פה שר?

אלעזר שטרן: איפה?

אמיר אוחנה: נמאס מחברי כנסת הקוראים להטיל מצור על מדינתם בלי שתופעל נגדם סנקציה, מקרה שעל-פי בית-המשפט העליון אין לו תקדים בעולם.

אמיר אוחנה: נמאס.

אמיר אוחנה: באף מדינה אין זכות שאיננה מוגבלת.

אמיר אוחנה: אין זכויות מוחלטות.

אמיר אוחנה: בטח בדמוקרטיה שמתמודדת עם אתגרים ביטחוניים, חלקם איומים קיומיים.

אמיר אוחנה: אין עוד דמוקרטיה שתחת אותם איומים שעמם מתמודדת מדינת ישראל, מקיימת שיח פוליטי סוער, חופשי, לפעמים בועט, של כל חלקי החברה, כמו בישראל.

אמיר אוחנה: אין כזאת.

אמיר אוחנה: אבל גם כאן החופש אינו בלתי מוגבל.

אמיר אוחנה: אותם כללים שחלים על מועמד בבואו להיבחר לכנסת יחולו עליו גם בעת כהונתו.

אמיר אוחנה: זה כל מה שההצעה הזאת אומרת.

יצחק וקנין: נא לסיים.

אמיר אוחנה: ומה יקרה אם הלא-יאומן יתרחש?

יצחק וקנין: נא לסיים, הוספתי לך דקה, אבל אתה כבר – – –

אמיר אוחנה: עוד חצי דקה.

יצחק וקנין: כבר שש דקות אתה על הדוכן.

אמיר אוחנה: מה יקרה אם הלא-יאומן יתרחש ויהיה אפשר למצוא 90 חברי כנסת שיסכימו שאסור שייעשה אותו מעשה בכנסת ישראל, ויושעה חבר כנסת, וגם בית-המשפט לא יושיעו – מה יקרה אז?

אמיר אוחנה: ייכנס חבר כנסת מהליכוד?

אמיר אוחנה: חבר כנסת מהימין?

יצחק וקנין: נא לסיים.

אמיר אוחנה: ייכנס חבר כנסת מאותה רשימה.

אמיר אוחנה: להוציא את הערבים?

אמיר אוחנה: לא ולא.

אמיר אוחנה: אבל לדרוש מכל חברי הכנסת כללי הגינות פרלמנטריים בסיסיים כלפי אזרחי המדינה – כן וכן.

אמיר אוחנה: למי שעדיין דואג, נזכיר רק שהאדם היחיד בישראל שבית-המשפט העליון אישר את פסילתו לא היה ערבי.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אמיר אוחנה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – אני אאפשר, חבר הכנסת ביטן, אתה ביקשת לגבי אורן חזן.

יצחק וקנין: אני מודיע לך, הוא ייכנס – בהפרעה הראשונה שלו אני מוציא אותו, ואני מוציא אותו – רק להצבעות הוא ייכנס.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לו את זה.

דוד ביטן: – – –

יצחק וקנין: את מה שהוא עושה – צריך לסיים את זה אחת ולתמיד.

קריאה: כל הכבוד.

יצחק וקנין: הוא חושב שהוא יכול להשתלח במי שהוא רוצה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, ארבע דקות.

מסעוד גנאים: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: בשם האל הרחמן והרחום.

מסעוד גנאים: אדוני יושב-ראש הישיבה, רבותי חברי הכנסת, האל יתעלה אומר בספרו היקר: "אלוהים מצווה עליכם להשיב כל פיקדון לבעליו ולשפוט בין האנשים משפט צדק".

מסעוד גנאים: הצדק הוא יסוד השלטון והקניין.

מסעוד גנאים: שיח' האסלאם אבן תימייה אמר: "אלוהים מקיים את מדינת הכפירה הנוהגת בצדק ולא מקיים את מדינת האסלאם הנוהגת בעושק".

מסעוד גנאים: ולעצם העניין, החוק הנדון בישיבה הזאת והמכונה חוק ההרחקה או ההדרה משקף אווירה וכוונות פאשיסטיות שנודף מהן ריח גזענות כלפי האחר הערבי – זה שנתניהו מחשיב אותו אויב המאיים על עתידו הפוליטי, וזאת מאז שהזהיר, איים והפחיד מהערבים הנוהרים לקלפיות, ומאז נאומו המפורסם בדיזנגוף וריקודו על הדם שם, אשר בו האשים את הערבים בכך שהם חיים בכיסים ששוררת בהם אנדרלמוסיה ושאין בהם חוק.

מסעוד גנאים: החוק הזה הוא הפקעת הלגיטימיות של הצדק הפוליטי הערבי וסכירת פיות והפקעת זכות הביטוי הפוליטי והמחשבתי.

מסעוד גנאים: החוק הזה הוא מכה למהות הדמוקרטיה הייצוגית, והוא מונע מהמיעוט להביע את עצמו.

מסעוד גנאים: ג'מאל א-דין אל-אפגאני, "מושיע המזרח", אמר: "מקולל בדת הרחמן מי שכולא עם, מי שחונק מחשבה, מי שמרים שוט, מי שבונה כלא, מקולל מי שמוציא לריק את זכות האדם:".

מסעוד גנאים: אני, מסעוד גנאים, מצהיר אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם ואעשה כל אשר ביכולתי לעקור מן השורש תופעות של גזענות ופאשיזם.

מסעוד גנאים: אמשיך במאבק של עמי הפלסטיני למען הצדק והשוויון ונגד הכיבוש.

מסעוד גנאים: זה בשמי, ובשם הרשימה המשותפת, ובשם ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס.

מסעוד גנאים: )

דוד ביטן: אתה יכול לחזור על זה בעברית?

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן, שלוש דקות לרשותך.

יצחק וקנין: אני אחכה עד שאתה תגיע.

יצחק וקנין: לאט-לאט, שלא תגיד שאני לא נותן לך את כל שלוש הדקות.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, גברתי כבוד השרה, חברותי וחברי חברי הכנסת, חיילים יקרים, אורחים, כל כך הרבה דברים לדבר עליהם בכל כך מעט זמן.

אורן אסף חזן: אני יושב כאן פעם אחר פעם ורואה את הנציגים של השמאל בישראל, של האופוזיציה, של הרשימה הפלסטינית, אלה שעומדים כאן ומייצגים בכנסת ישראל, במדינת ישראל, חבורה של הזויים שמנסים להגדיר את עצמם עם, ואני פשוט מתבייש בכם.

אורן אסף חזן: החייל הוא כבר לא גיבור, תומכי טרור מקומם בכנסת – תגידו, אתם החלקתם על הראש?

אורן אסף חזן: אתם השתגעתם?

אורן אסף חזן: איימן עודה, כמה אתה יכול לאכזב אותי?

אורן אסף חזן: כמה פעמים אני יכול לעמוד פה, ודמעות יורדות לי מהעיניים – – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: הופ, הופ, הופ, אלי, אלי, הקשבה.

אורן אסף חזן: עודה, עודה, הקשבה.

אורן אסף חזן: תקשיב בסבלנות.

אורן אסף חזן: הקשבה, חמוד.

עאידה תומא סלימאן: למה אתם נשארים פה?

עאידה תומא סלימאן: בואו תצאו.

אורן אסף חזן: אתם איבדתם את הדרך, ואנחנו נראה לכם את הדרך החוצה.

אורן אסף חזן: אתם חבורה של פחדנים שמתהדרים באמירות של דמוקרטיה וזכויות אדם, אבל הזכויות של האחים שלכם בסוריה, שנטבחים ונרצחים יום-יום, לא נחשבות.

אורן אסף חזן: הזכויות של העזתים, שאוכלים מקלות על הראש מה"חמאס" הרצחני יום-יום, לא נחשבות.

אורן אסף חזן: הזכויות של הפלסטינים, אלה המגדירים עצמם פלסטינים בשטחים, שלא מקבלים שום תמיכה מהרשות הפלסטינית, שבמשך שנים על שנים מאות-מיליארדי יורו, דולרים, או כל מטבע זר שלא תוכל לדבר עליו, במקום שיושקעו בתשתיות, בחינוך, בחברה וברווחה – הושקעו בטרור.

אורן אסף חזן: ואז אתם באים לפה, ומקבלים מעטפת של פרחים וחיבוקים, כאילו אין קנה בדרך, מחבורת ליצנים שחושבת שאין ערך לדבר הזה, מדינת ישראל, צבא הגנה לישראל, אזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אתם התבלבלתם.

אורן אסף חזן: הם החליקו על הראש, אבל אתם התבלבלתם.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן לתקן.

אורן אסף חזן: איימן, אלי, הקשבה.

אורן אסף חזן: אתה קצת מאבד את הכיוון.

אורן אסף חזן: אני יודע, קשה לך, אתה מזיע ומתנדנד בכיסא.

אורן אסף חזן: גם לך כואב שיש לך חברים ברשימה שהם תומכי טרור.

אורן אסף חזן: גם בך זה פוגע, גם אתה מבין – היית מעדיף להתעסק בתשתיות ובחיי היום-יום של הפזורה, של התושבים אזרחי ישראל שגרים באום-אלפחם, במשולש.

אורן אסף חזן: אבל מה אתה נגרר?

אורן אסף חזן: על כורחך אתה נגרר.

אורן אסף חזן: אתה נגרר בצורה שלא מתקבלת על הדעת.

אורן אסף חזן: אבל את ההיגררות הזאת אנחנו נעצור.

אורן אסף חזן: אנחנו נוציא אתכם מכנסת ישראל, ואנחנו גם נגרש מחבלים ובני משפחותיהם, ואנחנו נחסל את הטרור.

אורן אסף חזן: וכשאני מדבר על חיסול הטרור – כן, אני גאה בחייל מהתקרית בחברון.

אורן אסף חזן: אני לא אעמוד פה ואחזור על סיפורים על מה קרה ואיך קרה ומתי.

אורן אסף חזן: פעם דיברו על צל"ש או טר"ש, היום זה גיבור ישראל או עוכר המדינה, אויב המדינה.

אורן אסף חזן: המנהיגות קצת מתבלבלת, נלחצת.

אורן אסף חזן: משפט אחד אחרון, ברשותך.

אורן אסף חזן: דובר צה"ל התבלבל.

אורן אסף חזן: תפקידו היה לעמוד ולהגיד: חברים, הצבא יודע לחקור את עצמו, התחקיר התחיל, תמתינו.

אורן אסף חזן: אבל הוא התבלבל.

אורן אסף חזן: ולכם, החיילים פה ובבית, אני אומר:

אורן אסף חזן: אנחנו לא ננטוש אתכם.

אורן אסף חזן: אני אמשיך לשמש הקול שלכם, בין מול חברי הכנסת משמאל, שקצת התבלבלו, ובין מול כל עוכרי ישראל.

אורן אסף חזן: אנחנו כאן בשבילכם.

אורן אסף חזן: לא נוטשים אף אחד בשום מקום.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואחריו – חבר הכנסת אילן גילאון.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, בטרם אתייחס לחוק אני רוצה להתייחס למה שקורה על הדוכן הזה גם בשעה האחרונה – לאירוע של החייל בחברון.

אלעזר שטרן: אני רוצה לקרוא מכאן למפקדי המילואים בצה"ל, המפקדים הנהדרים שלנו:

אלעזר שטרן: אל תיסחפו אחרי פופוליזם זול כמו שאתם שומעים כאן.

אלעזר שטרן: אל תיתנו גיבוי לחייל שפעל בניגוד לכל הערכים והנורמות שאתם מחנכים עליהם.

אלעזר שטרן: אל תחכו למצ"ח, מעולם מפקדים בצה"ל לא חיכו למצ"ח.

אלעזר שטרן: ממתי אנחנו מחכים להחלטות של מצ"ח בהחלטות מבצעיות, פיקודיות, תחקיריות?

אלעזר שטרן: מה, אנחנו מרחיקים צוערים על מצ"ח, כשמאשימים אותם בשקר?

אלעזר שטרן: על אחת כמה בתוך אירוע כזה, עם השלכות מתגלגלות ככה.

אלעזר שטרן: לא "בצלם" הוציא את האירוע הזה.

אלעזר שטרן: החברים שלכם, קציני צה"ל שהיו בשטח, מפקדי "כפיר" הוציאו ראשונים את האירוע הזה החוצה.

אלעזר שטרן: אל תיסחפו לאותם פוליטיקאים שעושים עליכם סיבוב גזעני.

אלעזר שטרן: אל תיסחפו לפופוליזם של אותם פוליטיקאים שנמצאים בצד אחד עם "לה פמיליה".

אלעזר שטרן: הערכים שלכם, מפקדי צה"ל, שלנו, הם לא ערכים של "לה פמיליה".

אלעזר שטרן: עוד לא שמעתי אף פעם ש"לה פמיליה" תומכת בפעולה של חייל.

אלעזר שטרן: ומאחוריהם מתייצבים בשרשרת פוליטיקאים מהבניין הזה.

אלעזר שטרן: בושה.

אלעזר שטרן: אל תהפכו את מצ"ח למפלטם של מפקדים שלא רוצים להחליט, שמתביישים לקבל החלטות כשצריך.

אמיר אוחנה: – – –

אלעזר שטרן: הייתי שם לא פחות פעמים ממך, במקומות האלה.

אלעזר שטרן: תאמין לי.

אמיר אוחנה: – – –

אלעזר שטרן: לא, מפקדים קיבלו את ההחלטות, לא מצ"ח מקבלת.

אמיר אוחנה: אתה שמעת אותו?

אלעזר שטרן: כן, שמעתי אותך.

אמיר אוחנה: אותו שמעת?

אמיר אוחנה: שמעת אותו שאתה מרשיע אותו?

יצחק וקנין: אמיר אוחנה.

אלעזר שטרן: ואני מתבייש בדברים האלה.

אלעזר שטרן: עכשיו לחוק עצמו.

אלעזר שטרן: אני מודה שיש קשר בין הפופוליזם שעוטף את החוק הזה לבין הפופוליזם שעוטף את הפוליטיקאים שהתייחסו ככה לחייל.

אלעזר שטרן: זה לא פלא, לצערי הרב, שזה מאותו צד.

אלעזר שטרן: אני אומר לכם, בן סורר ומורה נידון על שם סופו.

אלעזר שטרן: ויש פה שני בנים סוררים.

אלעזר שטרן: קודם כול, אותם ח"כים חברי בל"ד, שלצערי הרב עשו פעולות הזדהות עם הטרור, ואם היה תלוי בי או בבית-המשפט – שבית-המשפט יגיד את דברו.

אלעזר שטרן: הם לא צריכים להמשיך להיות פה ולנצל את המיקרופון הזה.

אלעזר שטרן: אבל לא אנחנו נחליט.

אלעזר שטרן: וכבר אמר פה קודם יושב-ראש ועדת החוקה: בית-המשפט העליון.

אלעזר שטרן: הרי גם אותו אתם רוצים להחליף.

אלעזר שטרן: עמד פה שר בממשלת ישראל וקרא לשופטים, לפני שעתיים: יצורים; לשופטי בית-המשפט העליון.

אלעזר שטרן: אז מה אתם רוצים, שנאמין לכם שאתם רוצים שבסוף הם יחליטו?

אלעזר שטרן: הרי גם אותם אתם רוצים להעיף מהכיסאות שלהם.

אלעזר שטרן: הרי נסתכל על ההתבטאויות שלכם, חברי הממשלה, היום, אתמול, לפני שבוע – שופטי בג"ץ הוכיחו פעם נוספת שהם אינם מבינים את תפקידם, אינם ראויים לו כמו אותם חברי כנסת.

אלעזר שטרן: אז יאללה, בואו נחליט.

אלעזר שטרן: הם יושבים לבטח על כיסאותיהם.

אלעזר שטרן: שר בממשלת ישראל על שופטי בית-המשפט העליון: יצורים, מי בחר אותם?

אלעזר שטרן: אני קורא פה לשר כחלון, שלא יהיה חכם בהצהרות.

אלעזר שטרן: הוא מתנגד בתוקף לכל מתקפה על בג"ץ.

אלעזר שטרן: איפה הוא אומר את זה, בישיבת כולנו?

אלעזר שטרן: מה הוא אומר לחבר הכנסת לוין שקרא היום לשופטי בית-המשפט העליון יצורים?

אלעזר שטרן: זה לא התקפה על בית-המשפט העליון?

אלעזר שטרן: בדור של היום, שנקלט, לצערנו הרב, הכי מהר, על סמ"סים, ועל ווטסאפים, ועל מסרים קצרים כל כך – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אלעזר שטרן: – – איפה האחריות שלנו, כמנהיגים, לשאול מה ההמון רוצה לשמוע ולספק לו, או לגלות מנהיגות גם כשהיא נגד ההמון, ולחנך את ההמון, ששופטי בית-המשפט העליון מצילים אותנו, וגם החיילים שמצילים אותנו בחברון ושומרים עלינו?

יצחק וקנין: תודה.

אלעזר שטרן: כשהם יורים במחבל גוסס שדינו קודם היה מוות, אבל עכשיו כשהוא חסר אונים, אחרי שהוא נבדק שאין עליו חגורה, אנחנו לא יורים לו בראש, ולצה"ל.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אילן גילאון, ואחריו – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: הייתה תחלופה בינך לבין אלעזר שטרן, אז – אני צריך בכל זאת ללכת לפי הסדר.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני לא מפסיק לשאול את עצמי: האנשים האלה הם פטריוטים, או שמא אידיוטים?

אילן גילאון: משום שאי-אפשר להבין את הדבר הזה.

אילן גילאון: אתה יודע, אדוני, אני מנסה בחיים האלה, איך אומרים, ללא מורא וללא משוא פנים – אני בטוח שעם הרבה מאוד מורא, אבל משתדל לפחות ללא משוא פנים.

אילן גילאון: ואז יוצאים החוקים האלה, חוקי האצבע בעין, אני קורא להם.

אילן גילאון: אלה שבאים מהמכבסה של חבר הכנסת סלומינסקי – Laundry Committee, המכבסה הקבועה.

אילן גילאון: באמת, עכשיו, לימי הפגרה אולי אפשר להסב את המילים האלה שבסופו של דבר מכסות על דבר אחד בלבד: לא רק על ה"ערבים החוצה", זה הדבר ברור מאליו, הרי יש כאן נקמה בוטה בכך שהגדלתם את אחוז החסימה.

אילן גילאון: יש אנשים שסורטים את פניהם ואומרים – מה הם עשו.

אילן גילאון: לא צריך ללמד אותי מה אני חושב על המעשה של הסיעה המשותפת, ואמרתי את הדברים בריש גלי.

אילן גילאון: אבל הניסיון הזה לקחת את הכנסת, להפוך אותה לסמרטוט, למסגרת פוליטית שהיא תקבע מי יישאר בתוכה ומי לא, יש לה רק שם אחד: הרס הדמוקרטיה והדרך לארדואן.

אילן גילאון: ככה הייתי קורא לספר שלי: הדרך לארדואן, הנה, זאת היא הדרך שבה ראש ממשלה ממלא רבע מכיסאות הממשלה, שבה הכנסת הולכת ומפזרת חלק אחר של הכנסת, כי היא לא מתמודדת אתו.

אילן גילאון: ולמה 61, אדוני?

אילן גילאון: למה לא 25?

אילן גילאון: למה שלא ראש הממשלה, תהיה לו זכות וטו בהצבעה הזאת?

אילן גילאון: מדוע אנחנו עושים את הדבר הזה?

אילן גילאון: זה מוכיח דבר אחד, תסלח לי, כמו עדת כלבים שצריכה לסמן את המגרש שלה בכך שהיא משתינה סביבה, מתוך חולשה מתמדת, כי היא צריכה עוד כוח ועוד כוח בידיה, כי אין לה דרך אחרת להתמודד.

אילן גילאון: זהו ניהול של פלנגות, אדוני.

אילן גילאון: ראינו את הסיפור, את האפיזודה סביב החייל היורה.

אילן גילאון: ואני הממעיט שבממעיטים, ואינני חורץ שום דין, אבל תגיד לי, אדוני, בבחינת הדיוט, אדם שאיננו מבין ורואה את התמונות האלה, היית קורא לחייל הזה גיבור ישראל, כפי שמופיע בחלק מן המודעות, שניזונות מהתמיכה שיש להם בתוך הממשלה, מתוך הזרוע המדינית של נוער הזוועות שיושב בתוך הממשלה ונותן להם גיבוי?

אילן גילאון: שר חינוך שקורא לראש ממשלתו: "אחד שיריתי לו בין העיניים".

אילן גילאון: והשאלה המרכזית איננה נשאלת, אדוני:

אילן גילאון: מדוע הילד האומלל הזה נמצא במציאות האומללה הזאת, בקן המצורעים של חברון, עד עצם היום הזה?

אילן גילאון: למי האחריות לכך?

אילן גילאון: יש היבטים שונים לפרשה הזאת.

אילן גילאון: אחת היא פלילית.

אילן גילאון: ובבקשה, שיקבעו, שייתנו לצה"ל לחקור.

אילן גילאון: אני סומך על שלטונות הצבא ועל שלטונות הביטחון במקרה הזה.

אילן גילאון: השנייה היא מערכתית, אדוני.

אילן גילאון: אבל השלישית היא מערכה לאומית – מדוע אנחנו שמים את ילדינו במקומות האלה?

אילן גילאון: מי ייתן על כך את הדעת, ומי מלבה את האש הזאת כל הזמן?

אילן גילאון: לכן, אני אומר לך, אדוני, זה שלטון שמנוהל באופן פלנגיסטי.

אילן גילאון: ואני קורא לכנסת להצביע – – –

יצחק וקנין: אילן, יש לי שאלה.

יצחק וקנין: אני מסכים עם כל מה שאתה אמרת, אבל אני שואל: הרי הטרור הזה הוא לא רק בחברון, הטרור הזה הוא בכל פינה במדינת ישראל.

יצחק וקנין: אז, את השאלה שאתה שואל על חברון אתה יכול לשאול גם על ירושלים, וגם על תל-אביב.

יצחק וקנין: אם באים עם סכין, הסיטואציה יכולה להיות לכל אזרח היום במדינת ישראל.

אילן גילאון: אדוני, שאלתי היא פשוטה.

אילן גילאון: לאור מה שאתה רואה, האם החייל הזה, מבחינת אנשים שקוראים לו גיבור ישראל, הוא טרומפלדור החדש?

אילן גילאון: הוא נתן אלבז החדש?

אילן גילאון: מיהו החייל הזה?

יצחק וקנין: זה ויכוח אחר.

אילן גילאון: ואיך אנחנו מוציאים תוצרים כאלה?

אילן גילאון: על זה צריך לתת את הדעת, זה לא קרה מתוך עצמו.

אילן גילאון: ולכן אני קורא לכם להצביע נגד החוק הזה, והגיע הזמן להסיר את הגיבנת מעל הגב שלנו, תבינו, אחרת זה לא ייפסק.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חברת הכנסת עליזה לביא.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: אני קראתי לך.

יצחק וקנין: פשוט הם החליפו ביניהם, ואז אני שמתי אותה במקום אלעזר שטרן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת ישראל אייכלר.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, חבר הכנסת אלעזר שטרן כבר בישר לי שעל-פי החוק שהתקבל היום הוא יוציא אותי ואת חברי מהכנסת – נכון, אה?

אלעזר שטרן: הפגיעה במדינת ישראל כיהודית-דמוקרטית.

אלעזר שטרן: אתה זוכר מתי דיברנו – – –

ישראל אייכלר: בדיוק.

ישראל אייכלר: אז השאלה, כשכתוב בחוק "שלילת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית", מה המילה "שלילת" – האם בא חבר הכנסת אייכלר ואומר שמדינת ישראל צריכה להיות – – –

אלעזר שטרן: לא יהודית ולא דמוקרטית.

ישראל אייכלר: היא צריכה להיות יהודית ודמוקרטית, והוא מסכים שהיא תהיה גם או יהודית או דמוקרטית, אבל הוא קובע, אלעזר, שהיום היא איננה מדינה יהודית ואיננה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: האם החוק הזה מאפשר לך להדיח אותי מפה?

אלעזר שטרן: אותי אתה שואל?

אלעזר שטרן: את יושב-ראש ועדת החוקה.

אלעזר שטרן: ניסן, לחבר הכנסת אייכלר יש שאלה אליך.

ישראל אייכלר: לא, אין לי שאלה, השאלה היא רק לאלעזר שטרן.

ישראל אייכלר: ניסן יודע שמי כמונו רוצים שמדינת ישראל תהיה מדינה יהודית – – –

אלעזר שטרן: ו...

ישראל אייכלר: רק שנייה.

אלעזר שטרן: ו...

ישראל אייכלר: שתהיה מדינה יהודית, אחרת אין שום סיבה לקיומה.

אלעזר שטרן: ו...

ישראל אייכלר: ויש לה בעיה שהיא לא יכולה להיות דמוקרטית, כי דמוקרטיה היא מדינת כל אזרחיה – – –

יצחק וקנין: מה לפני מה?

יצחק וקנין: שים יד על הלב, חבר הכנסת אלעזר שטרן, מה לפני מה, דמוקרטית או יהודית?

אלעזר שטרן: יהודית דמוקרטית, ככה כתוב.

יצחק וקנין: אבל מה לפני מה?

יצחק וקנין: דמוקרטיה לבד, בלי יהודית, אין לה שום זכות קיום.

אלעזר שטרן: גם לא יהודית לא יכולה להתקיים וגם לא דמוקרטית.

אלעזר שטרן: יחד.

יצחק וקנין: עם דמוקרטיה לבד אתה לא תלך לשום מקום, אל תדאג.

אלעזר שטרן: יחד.

אלעזר שטרן: רק יחד.

אלעזר שטרן: אבל תשאל את אייכלר.

ישראל אייכלר: אז אני קובע שוב: מדינת ישראל דהיום איננה מדינה יהודית, כי תורת ישראל לא מחייבת אותה, ואלוקי ישראל לא קיים בחקיקה, ובבית-המשפט העליון כבר נקבע ששיקול דתי הוא שיקול זר בשיקולי המדינה.

אלעזר שטרן: הוא כופר במדינת ישראל.

ישראל אייכלר: והיא צריכה להיות יהודית, ואנחנו נעשה הכול כדי שתהיה יהודית.

ישראל אייכלר: ואנחנו נעשה עוד משהו – שתהיה גם דמוקרטית.

ישראל אייכלר: ואתה יודע מה, אלעזר, אני מסכים שהיא לא תהיה יהודית, אבל לפחות תהיה דמוקרטית.

ישראל אייכלר: אבל מדינה שבה בית-המשפט העליון לוקח את סמכויות הממשלה, והכנסת היא גם לא דמוקרטית.

ישראל אייכלר: ושלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, אם אני יודע עברית יותר טוב ממך, אלעזר, "שלילת" – הווי אומר שהוא לא רוצה שזה יהיה, זה לא אומר – הוא אומר שזה עדיין לא.

ישראל אייכלר: שלילת מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית אומר שאין לה זכות להיות יהודית ודמוקרטית, ואנחנו כן רוצים שתהיה יהודית, וגם שתהיה קצת דמוקרטית.

ישראל אייכלר: אבל, אדוני היושב-ראש, לא לזה רציתי להקדיש את דקותי, אלא זה היה דו-שיח – – –

יצחק וקנין: לקחתי לך קצת זמן.

ישראל אייכלר: לא, בסדר.

ישראל אייכלר: אני ממש מבקש מכבודו.

ישראל אייכלר: הייתה תמונה, בכותל המערבי, של נשים שהוציאו את מגילת אסתר ועשו תמונת מחזור על אבני הכותל המערבי.

מיכל רוזין: רחמנא ליצלן.

ישראל אייכלר: רחמנא ליצלן – בעיני ובאוזני זה נשמע – – –

מיכל רוזין: – – –

ישראל אייכלר: וכל רגע שאת תפריעי לי אני לא ארד מהבמה.

יצחק וקנין: מיכל רוזין, נא לא להפריע.

ישראל אייכלר: תוציא אותה כמו שאת אורן חזן.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: היא בצד השני אז אתה לא מוציא אותה?

מיכל רוזין: – – – אה, כי רחמנא ליצלן – – – תוציא אותי – – –

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך משהו – – –

יצחק וקנין: אתה גם מחלק לי ציונים עכשיו.

ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך משהו.

ישראל אייכלר: אם את לא תצאי מפה, אני לא ארד מפה.

ישראל אייכלר: את תיתני לי לדבר, כי את לא יודעת על מה אני מדבר.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

ישראל אייכלר: כאשר ראיתי את התמונה הזאת נזכרתי במדרש הנורא, שאנחנו בוכים עליו אלפיים שנה, שטיטוס הרשע לקח את גווילי ספר התורה ושכב עליהם בבית-המקדש, בקודש הקודשים.

ישראל אייכלר: מי שבא לחלל – מי שבא לחלל את הכותל המערבי – הקדוש-ברוך-הוא רואה מלמעלה – עוד לא היה קטרוג כזה, גם כשהירדנים היו בכותל המערבי, והן בכלל לא מבינות על מה אני מדבר.

ישראל אייכלר: עכשיו אני רוצה לומר שהיה סקר בארצות-הברית של Pew, על יהדות.

ישראל אייכלר: כל השקר שמספרים לנו, והיום שמעתי את חברת הכנסת – –

יצחק וקנין: אדוני, אתה כבר עברת את הזמן.

ישראל אייכלר: – – אומרת שאנחנו צריכים לקרב את הילדים האלה, שיוכלו להגן על ישראל בארצות-הברית.

ישראל אייכלר: יש עיתונאי בארצות-הברית, ב-Fox – – –

יצחק וקנין: אתה מתכוון להקריא אחרי שהזמן כבר הסתיים?

ישראל אייכלר: לא, רק נתונים.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: את הנתונים תיתן אחר כך, לא עכשיו.

ישראל אייכלר: אני רוצה עכשיו לתת.

יצחק וקנין: לא אתן לך.

ישראל אייכלר: אם אתה לא תיתן לי, אז אני אתפלל שיהיה יושב-ראש אחר.

ישראל אייכלר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תתפלל שיהיה יושב-ראש אחר.

יצחק וקנין: גם אם תתפלל עד מחר זה לא יעזור לך עכשיו.

יצחק וקנין: בסדר.

יצחק וקנין: אדוני, מה אתה רוצה?

יצחק וקנין: עברו כבר ארבע דקות, ולא לקחתי לך זמן, ואתה עוד רוצה להקריא לנו דברים.

יצחק וקנין: חברת הכנסת עליזה לביא, ארבע דקות לרשותך.

יצחק וקנין: באמת, אני רק מפחד שאתה תתפלל גם, אולי, שאחזיר את נשמתי לבורא.

יצחק וקנין: נו, באמת, זה מתאים לך כל כך.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: על דבר כזה, אני לא רוצה להגיד מה היה עושה מישהו אחר.

יצחק וקנין: ארבע דקות.

יצחק וקנין: היה צריך להוציא אותו מהמליאה.

עליזה לביא: חברותי וחברי, רבותי וחברי – –

יצחק וקנין: זה לא לכבודך, כל הדבר הזה.

עליזה לביא: – – הוויכוח ההלכתי שהיה בין אסתר המלכה למרדכי, שאמרה לו אסתר: צומו שלושה ימים, ואתה יודע שיתבטל ליל הסדר, והוא סירב לבטל את ליל הסדר; ואז היא אמרה לו: נבטל ליל סדר אחד כדי שנוכל לחגוג הרבה לילות סדר.

עליזה לביא: אתה מכיר את הוויכוח ההלכתי בין שניהם – בטח אתה מכיר.

עליזה לביא: אז מכאן לבוא ולדבר על נשים שמזכירות את מגילת אסתר, את אסתר המלכה – למה לא?

עליזה לביא: הרי כשהיא אומרת: כתבוני לדורות, וחכמים באים ואומרים: לא.

עליזה לביא: והוויכוח, גם ההלכתי, וגם הוויכוח ההיסטורי שלה – ועל זה אתה בא ומלין, על נשים שמבקשות להחיות את הסיפור של מגילת אסתר בהבנתן?

עליזה לביא: בוא נאמר, דווקא נוכח המציאות שבה לא הרבה אנשים אולי יודעים מה סיפור המגילה, אנשים מבקשים להנגיש, לחזור בדרכם – – –

ישראל אייכלר: לחלל, לבזות.

ישראל אייכלר: תראי את התפילה הזאת, את מסכימה לזה?

עליזה לביא: – – – לספר את סיפור המגילה.

עליזה לביא: למה?

יצחק וקנין: חבר הכנסת ישראל אייכלר.

עליזה לביא: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אני מסתכלת מהצד, ואני רואה את ההתלהמות לאורך כל הדרך היום, מהתחלת האי-אמונים, באמת, גם בנושא של החייל מחברון, גם בנושא של חוק ההשעיה, ואני לא יכולה שלא לראות את החוט המקשר בין הנושאים הללו.

עליזה לביא: מה שורש הבעיה כאן?

עליזה לביא: מה אנחנו רואים כאן כשורש הבעיה שאנחנו מדברים עליה?

עליזה לביא: אנחנו רואים פה אלימות, וטרור, והיעדר ביטחון, והעובדה שאזרחי ישראל באמת באמת לא מרגישים בטוחים, בין השאר גם בשיח העלוב הזה שנעשה כאן בדרך לא דרך ובדרך לא תרבותית.

עליזה לביא: ומה הממשלה הזאת מציעה, ומה השרים פה מציעים, לעם ישראל במקום פתרונות מעשיים?

עליזה לביא: דיבורים ודיבורים והתלהמות וויכוחים בין שרים?

עליזה לביא: קצת שקט.

עליזה לביא: קצת הבנה.

עליזה לביא: קצת לקיחת אחריות.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין – צעקות פה במליאה, התנגחות, מריבה על כותרת, זה מבקש ומנצל את האי-אמון כדי לענות, וזה עולה באמצע, בין חברי כנסת, ועונה בצורה מתלהמת וחסרת תקדים, מתקפות זדוניות נגד רמטכ"ל ושר הביטחון.

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין מה קורה כאן.

עליזה לביא: וכל זה באמת כי יש לנו כאן ציניות – ציניות שגובלת בפופוליזם.

עליזה לביא: אנחנו מדברים פה גם בדיני נפשות, מצד אחד, וגם בליבת הדמוקרטיה, מצד שני.

עליזה לביא: גם הסיפור הזה של החייל, וגם המקרה הזה, של החוק המעוות הזה על התהליך שמובל פה לכנסת ישראל.

עליזה לביא: מתכנסים בוועדת חוקה, אין חוק – כל התהליך העלוב הזה, ויש קשר בהתנהלות בין שני האירועים שכרגע דיברנו עליהם כאן.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין, למה לא באמת לחפש פתרונות ראויים, פתרונות אמיתיים?

עליזה לביא: אם יש ביטחון, צריך להחזיר אותו למדינת ישראל, ולא באמצעות חוק עלוב ובדרך כל כך כל כך חסרת אחריות.

עליזה לביא: אז הדרך הקלה, אדוני היושב-ראש, היא לצעוק ולהתלהם.

עליזה לביא: בזה הבית הזה מצטיין – לתור אחר כותרות, לחגוג על כל הזדמנות שיש לה לנגח את הקואליציה הזאת.

עליזה לביא: באמת, אי-אפשר שלא לומר – את הקואליציה המאוד-מאוד שברירית ולא יציבה, ואנחנו רואים את ההשלכות של הקואליציה, שאין לה לא חזון ולא דרך.

עליזה לביא: אז בואו נפסיק עם הציניות הזאת, בטח כשמדובר בדיני נפשות, ובאמת בנושאים שהם בליבת הדמוקרטיה.

עליזה לביא: בואו נפסיק עם השיח המתבהם הזה, ונתחיל לדון בפתרונות אמיתיים למצוקת הביטחון ברחובות ישראל, ובואו ניתן לכוחות הביטחון ולגופים המוסכמים לעשות את העבודה שלהם.

עליזה לביא: הם יודעים לעשות את זה, הם עשו את זה, הם יעשו את זה, ובואו לא ניקח להם את המקום שהם צריכים בו לומר מה קרה, איך קרה, ואיך זה לא יקרה שוב.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ואחריו – עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי הנכבדים, בשנת 1985, לפני יותר מ-30 שנה, מליאת הכנסת הזאת חוקקה את סעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת, אשר עיגן לראשונה את הסמכות לפסול רשימות מהתמודדות לכנסת, אותו סעיף שעכשיו מבקשים להרחיבו כדי שיהיה אפשר להשעות גם חברי כנסת אחרי בחירתם.

יוסף ג'בארין: באותה שנה עמד על הדוכן הזה חבר הכנסת תופיק טובי, שהשנה ציינו חמש שנים לפטירתו.

יוסף ג'בארין: הוא עמד כאן ואמר, ואני מצטט: להמוני העם הערבי החיים בישראל, אזרחי מדינת ישראל, אין מולדת אחרת.

יוסף ג'בארין: זוהי מולדתם, בה יחיו, בה ייאבקו למען שוויון זכויות, ובה ירצו לחיות כשווים בין שווים.

יוסף ג'בארין: הם לא יסכימו להגדרות שמשמעותן שלילת זכותם השווה, לשלילת העובדה שהמדינה היא גם מדינתם.

יוסף ג'בארין: יחד עם הכוחות היהודיים הדמוקרטיים הם ייאבקו כדי לחיות בה בכבוד ובשוויון.

יוסף ג'בארין: כך חבר הכנסת טובי, ואני שואל אתכם עכשיו – האם מנסחי הגרסה הזאת לא מבינים שבהגדרה הזאת הם מכתימים את מדינת ישראל כמדינת אפרטהייד, כמדינה גזענית?

יוסף ג'בארין: זה היה נכון לפני יותר מ-30 שנה, אבל זה נכון כנראה שבעתיים עוד היום.

יוסף ג'בארין: זוהי חקיקת אפרטהייד, וזוהי חקיקה גזענית.

יוסף ג'בארין: זה שהבית היהודי תומך בה, זה מילא.

יוסף ג'בארין: זה שהליכוד תומך בה, זה גם מילא.

יוסף ג'בארין: אני פונה לחברי בכנסת מהסיעות החרדיות, וגם ממפלגת כולנו, לעשות חושבים בזמן שנותר עד להצבעה ולתמוך בפסילת התיקון המוצע.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, נגד חקיקה זו, אני, יוסף ג'בארין, חבר הכנסת מטעם חד"ש ברשימה המשותפת, מצהיר בזה אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם וזכויות קבוצות מיעוט, זכויות אזרחיות וקולקטיביות, ואעשה כל שביכולתי כדי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם, גזענות, שנאה והדרה.

יוסף ג'בארין: אמשיך להיאבק נגד כיבוש העם הפלסטיני ולמען שלום המושתת על פתרון שתי המדינות.

יוסף ג'בארין: אמשיך להיאבק למען שוויון, צדק חברתי ודמוקרטיה, למען עתיד טוב יותר לשני העמים.

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לכם שאני אמשיך לעשות זאת כאן, בכנסת, אבל אני נשבע ומצהיר בזאת שאני אמשיך לעשות זאת גם מחוץ לכנסת, אחרי שאסיים את תפקידי, או אחרי שהכנסת הזאת תחליט, אם תחליט, להשעות אותי.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הכנסת רוצה לחוקק חוק לא חוקי.

עבדאללה אבו מערוף: הכוונה של החוק הזה היא לעקוף את המסלול הקיים כיום בחוק-יסוד, שגם הוא בעייתי ומפלה.

עבדאללה אבו מערוף: הכנסת היא גוף פוליטי מובהק, שלא אמור ולא מסוגל לקבל החלטות קיצוניות על הדחת חברי כנסת מכהנים.

עבדאללה אבו מערוף: החוק יהפוך את הכנסת לזירת משפט, וזה כמובן אי-איזון בין השמירה על ביטחון ובין חופש הביטוי, איזון שיש לערוך במסגרת המשפט הפלילי ולא במגרש הפוליטי.

עבדאללה אבו מערוף: החוק שולל מן הבוחר את זכותו הבסיסית והלגיטימית לבחור את נציגיו לרשות המחוקקת, שהיא אמורה ואף עשויה להגן על זכות הבוחר.

עבדאללה אבו מערוף: אם החוק הזה יעבור, הרבה מצביעים לא יגיעו לקלפיות מחשש שנבחריהם יושעו מהכנסת, ואז לא נשמע קריאות לצאת להצבעה כי הערבים נוהרים לקלפיות, ותיחסכנה גם קריאות דומות ששכבות אחרות ואזרחים אחרים נוהרים לקלפיות.

עבדאללה אבו מערוף: וזו מטרת החוק – אחת המטרות היא הדרת בוחר שרוצה להצביע אחרת.

עבדאללה אבו מערוף: ישראל טוענת שהיא המדינה היחידה הדמוקרטית והנאורה במזרח התיכון, וכנראה המדינה, פניה לא להרחבת הדמוקרטיה והשקיפות וחופש הפעולה הפוליטי, וחופש הביטוי, אלא פניה לכיוון משטרי הדיכוי האנטי-דמוקרטיים דוגמת ערב- הסעודית, בחריין, קטאר ואחרות.

עבדאללה אבו מערוף: ההשעיה היא שליטה דיקטטורית של הרוב, שלא חשוב כמה הוא רוב מוחלט או יחסי, במיעוט וגזלת זכות הדיבור והזכות הפוליטית ממנו.

עבדאללה אבו מערוף: זו התחלה וסלילת דרך לדיקטטורה, לשלילת האחר ושלילת מחשבותיו.

עבדאללה אבו מערוף: במובן הפוליטי, נכון, זה סימנים של פאשיזם, זה מקארתיזם באופן מובהק ביותר.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצהיר אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם.

עבדאללה אבו מערוף: אמשיך להיאבק נגד הכיבוש ולשחרור שני העמים שלנו ממעגל הדמים והשכול, אמשיך להיאבק למען שוויון, צדק חברתי ודמוקרטיה, למען שוויון מלא, אזרחי ולאומי, לאזרחים הערבים בישראל, ואעשה כל שביכולתי כדי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם וגזענות.

עבדאללה אבו מערוף: אני קורא לכל חברות וחברי הכנסת להצטרף להצהרה זו.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ולאחרייך – תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: כבוד היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, הממשלה הזאת והעומד בראשה כנראה החליטו שבכנסת הזאת הם יקברו את הדמוקרטיה, כי לדעתם לא צריך יותר לא כנסת ולא בית-משפט, רק ממשלה.

יעל כהן-פארן: בממשלה הזאת רוצים שהכנסת, במקום לייצג את העם, תייצג אותם.

יעל כהן-פארן: והיא תהיה בובה שלהם, ומי שמפריע, שיסולק.

יעל כהן-פארן: ואם בית-המשפט לא סר למרותם ולא נכנע למדיניות של ראש הממשלה, אז אפשר לתקוף אותו בצורה שלוחת רסן וחסרת תקדים.

יעל כהן-פארן: בהצעת החוק הזאת, חברי הכנסת מבקשים להדיח חברי כנסת אחרים שלא הם בחרו.

יעל כהן-פארן: מה אתם מנסים לעשות?

יעל כהן-פארן: לעשות דה-לגיטימציה לציבורים שלמים שבחרו באותם חברי כנסת.

יעל כהן-פארן: מה אמר אתמול בית-המשפט לממשלה?

יעל כהן-פארן: שהיא לא כול-יכולה, שיש מגבלות לכוח שלה, ושהכנסת היא המייצגת את העם, שיש כאן הפרדת רשויות.

יעל כהן-פארן: בכנסת הזאת, הממשלה הזאת ניסתה להעביר מתווה גז שערורייתי תוך שימוש בצעדים חסרי תקדים ולא דמוקרטיים.

יעל כהן-פארן: התעקשות בלתי נתפסת של ראש הממשלה לקדם את מתווה הגז הביאה לזה ששופטי בית-המשפט העליון המכובדים אמרו: לא, עד כאן, הגזמת.

יעל כהן-פארן: בהחלטה אמיצה שנשענה על יסודות דמוקרטיים איתנים קבעו השופטים שהפרדת הרשויות הופרה באופן גס במתווה הגז.

יעל כהן-פארן: בכנסת הזאת אתמול יצאו חברי כנסת מהקואליציה ושרים בממשלה במתקפה קשה נגד בית-המשפט העליון עקב ההחלטה שהוא קיבל על מתווה הגז, שלא מצאה חן בעיניהם מן הסתם.

יעל כהן-פארן: הכנסת הזאת, אני חוזרת, סימנה לה מטרה לקבור את הדמוקרטיה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה להזכיר כאן כמה מהדברים שליוו את התהליך של אישור מתווה הגז: רמיסה גסה של שומרי הסף ושל הדמוקרטיה – רגולטורים עצמאים כמו הממונה על ההגבלים העסקיים וראש רשות החשמל נאלצו להתפטר או פשוט פוטרו; שר הכלכלה, אני מזכירה לכם, נאלץ להתפטר בעקבות הלחץ שהופעל עליו, שמתווה הגז תקוע בגללו; השיא, השיא של מתווה הגז, היה סעיף היציבות, סעיף שבו הממשלה כבלה את ידי הממשלות הבאות ואת הכנסת במחויבות חסרת תקדים לכל טייקוני הגז.

יעל כהן-פארן: אז כשמגיע בית-המשפט ואומר שזה נוגד את כללי הדמוקרטיה, מגיב ראש הממשלה שזו החלטה תמוהה.

יעל כהן-פארן: תמוהה.

יעל כהן-פארן: כל התגובות וכל ההתנהלות של ראש הממשלה בקשר למתווה הגז הן תמוהות, וזה בלשון המעטה.

יעל כהן-פארן: גם אם חברי כנסת עושים מעשים שלא עולים בקנה אחד עם העמדות של מרבית חברי הכנסת, ואפילו כמעט כולם, גם אם זה המצב, זאת לא יכולה להיות סיבה להדחתם.

יעל כהן-פארן: הדחה יכולה להיות במקרה, כמובן, של אישום פלילי, וזה בחוק.

יעל כהן-פארן: אבל הדחה רק בגלל שהם פועלים באופן שלא מוצא חן בעיני חלק מחברי הבית?

יעל כהן-פארן: זה לא יכול להיות.

יעל כהן-פארן: כשחברי הכנסת מבקשים להדיח חברי כנסת אחרים, שלא הם בחרו, הם מחזירים אותנו למחוזות אפלים של אירופה בשנות ה-30.

יעל כהן-פארן: אני קוראת לכל חברי הכנסת להתנגד להצעת החוק ולא לבזות את הכנסת.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: הכרזה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 58), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכלכלה.

נאזם בדר: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

נאזם בדר: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 54) (זכויות הוריות), התשע"ו–2016, מאת חברות הכנסת רחל עזריה, נאוה בוקר ויפעת שאשא ביטון וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 55) (חופשת אבהות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת תמר זנדברג, דוד ביטן ויואב קיש וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (מס' 26) (תנאים לפטור מארנונה למוסד מתנדב), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת דוד אמסלם; הצעת חוק יום העלייה, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, חמד עמאר ואורלי לוי אבקסיס וקבוצת חברי הכנסת.

נאזם בדר: מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת קארין אלהרר, איילת נחמיאס ורבין, איימן עודה וסופה לנדבר בנושא: חוסר פיקוח על הצהרונים – מחדל מתמשך.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 44) (השעיית חבר הכנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת), התשע"ו–2016

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת מיכל רוזין, ואחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

מיכל רוזין: רגע, יש לי פה מסלול ארוך.

מיכל רוזין: רגע.

יצחק וקנין: אני עוד לא לקחתי לך זמן.

מיכל רוזין: התחשבות במאותגרים – – –

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

מיכל רוזין: כבוד סגן היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, אני רוצה להגיד לכם, כל מי שדיבר פה, מהימין בעיקר: תתביישו לכם, תתביישו.

מיכל רוזין: אתם נזעקים, כי המעשה של החייל הוא על מצפונכם.

מיכל רוזין: במשך חצי שנה של טרור משתולל ברחובות אתם מתלהמים, אתם מסיתים כאחרוני הטוקבקיסטים.

מיכל רוזין: השר ארדן אומר: כל מחבל צריך לדעת שהוא לא ישרוד את הפיגוע שהוא עומד לבצע; אפשר לירות במחבלת גם אם היא על הרצפה.

מיכל רוזין: אומר השר בנט, שר החינוך במדינת ישראל: מחבלים צריך להרוג; אומרים רבנים במדינת ישראל, הרב שמואל אליהו – לשפוט חיילים שמשאירים מחבל חי אחרי פיגוע; הרב הראשי יוסף, רק השבוע: מצווה להרוג מחבל עם סכין; חבר הכנסת מוטי יוגב: מחבל דינו, חד-משמעית, להיהרג; ליברמן: אף מחבל לא יצא בחיים משום פיגוע; ואפילו מהאופוזיציה, חבר הכנסת לפיד: מי שמוציא סכין או מברג, צריך לירות בו כדי להרוג.

מיכל רוזין: כל ההתלהמות הזאת, כל ההסתה הזאת, שאתם במקום לטפל בטרור ולפעול נגדו ולייצר פה סיבה להפסיק את המוטיבציה לטרור – אתם נותנים בעצם גיבוי.

מיכל רוזין: גיבוי נתתם לחייל הזה שלקח את החוק לידיים.

מיכל רוזין: תתביישו לכם בהגנה שלכם עליו, כי בהגנה שלכם עליו אתם מכפישים את כל חיילי צה"ל ואתם פוגעים בכל חיילי צה"ל.

מיכל רוזין: כי אם אתם אומרים שמה שהוא עשה בסדר, אתם מכפישים את כל חיילי צה"ל שאתם לכאורה טוענים שהם נוהגים כמוהו.

מיכל רוזין: והם לא.

מיכל רוזין: לא כל חיילי צה"ל הם כאלה.

מיכל רוזין: והעובדה שלא יוצאים נגד אותו חייל היא העובדה שבה אתם מכשירים חיילי צה"ל לפעול בדרך הזאת.

מיכל רוזין: ואתם פוגעים כך בצה"ל, ואתם פוגעים כך בכולנו.

מיכל רוזין: וזה לא מפתיע אותי, כי בעמדה שלכם אתם ממשיכים ופוגעים כל הזמן – כל הזמן – ברצון שלנו לשמור על מדינת ישראל ועל החזון הציוני.

מיכל רוזין: ולא יעזור לכם כל הזמן שאתם תמשיכו להגיד שאנחנו פועלים נגד ולהשמיץ אותנו.

מיכל רוזין: אנחנו אלה ששומרים על המוסר של המדינה הזאת ועל המוסר של חיילי צה"ל.

מיכל רוזין: והרצון שלנו לשמור שנצליח לקיים פה מדינה שפויה ולשמור על נפשותינו.

מיכל רוזין: חוט מקשר עובר בין הסיפור הזה של החייל להצעת החוק הזאת, שהיא פגיעה בליבת הדמוקרטיה, בגרעין הקשה, הבסיסי ביותר של הדמוקרטיה, וזו האפשרות של כל נבחר ציבור – של כל הציבור לבחור את נבחריו, ושנבחריו יביעו את עמדותיהם ואת האידיאולוגיה שלהם.

מיכל רוזין: יש מספיק חוקים למי שעובר על החוק הפלילי.

מיכל רוזין: מי שאתם חושבים שמואשם בטרור, תעמידו אותו לדין.

מיכל רוזין: לא צריך את חוק ההשעיה-הדחה, שבעצם הוא חוק אידיאולוגי.

מיכל רוזין: הוא חוק אידיאולוגי שבא לפסול חברי כנסת שאינם מחזיקים בעמדה שלכם ואינם מסכימים אתכם, והם נגד הכיבוש ופועלים נגד הכיבוש.

מיכל רוזין: אתם רוצים פה את עריצות הרוב.

מיכל רוזין: לואי ה-14 אמר: המדינה זה אני – זה בדיוק מה שאתם אומרים.

מיכל רוזין: מי שאומר משהו אחר ממדיניות הממשלה, זה אומר שהוא נגד מדינת ישראל.

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: אנחנו נגד מדיניות ממשלת ישראל, אנחנו לא נגד מדינת ישראל.

מיכל רוזין: ההפך.

מיכל רוזין: העובדה שהחוק הזה מוצע – הוא אך ורק כדי לדחוק החוצה את מי שאתם לא מסכימים אתו.

מיכל רוזין: זה יתחיל בחברי הכנסת הערבים, ואל תטעו, זה יעבור אחר כך לשמאלנים, וזה יעבור אחר כך הלאה.

מיכל רוזין: כי אם ראש הממשלה ושר הביטחון כבר מואשמים בשמאלנות, והרמטכ"ל, אז לאן נגיע?

מיכל רוזין: זה בדיוק הכיוון שאתם הולכים בו.

מיכל רוזין: לצערי הרב, כל הניסיונות שלכם לסתימת פיות לא יעבדו, לא יצליחו.

מיכל רוזין: תודה לאל שיש שופטים בירושלים, הם יעצרו אתכם, והחוק הזה לא יהיה.

יצחק וקנין: תודה.

מיכל רוזין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברות הכנסת, היינו מציעים שהבית יגביל מרצונו החופשי את סמכויותיו ויאמר שהכנסת לא תחוקק חוק שיש בו הגבלת חופש הביטוי – כך אמר מנחם בגין ב-9 ביולי 1956.

יעל גרמן: וזה אולי אומר הכול.

יעל גרמן: כמה רחוקים ממנחם בגין אלו שמתיימרים להיות ממשיכיו.

יעל גרמן: בשביל מה החוק הזה?

יעל גרמן: אולי מישהו יסביר לי?

יעל גרמן: אם מישהו עבר על החוק – ויש היום חוק נגד הסתה לגזענות, ויש היום חוק נגד עידוד טרור, בוודאי נגד פעילות טרור.

יעל גרמן: אם מישהו עבר על החוק, יעמידו אותו לדין.

יעל גרמן: למה לא מעמידים לדין את מי שחושבים שהוא אכן אשם בהסתה לגזענות, בעידוד לטרור, בעידוד למלחמה מזוינת נגד מדינת ישראל?

יעל גרמן: זאת האפשרות, וכך צריך לעשות.

יעל גרמן: אבל מה?

יעל גרמן: במקום זה מביאים לנו חוק כביכול פטריוטי.

יעל גרמן: עוד חוק שבא אולי לבחון את הפטריוטיות שלנו.

יעל גרמן: אז אני רוצה לומר לכם, חברים, אני אוהבת את מדינת ישראל, ואני פטריוטית לא פחות, והרבה יותר, מהרבה מאוד חברים שיושבים פה בימין.

יעל גרמן: ויש לי על כך הוכחות בכל השנים.

יעל גרמן: דווקא מפני שאני פטריוטית, ודווקא מפני שאני אוהבת את מדינת ישראל, אסור שהחוק הזה יחוקק.

יעל גרמן: זהו חוק אנטי-דמוקרטי.

יעל גרמן: זהו חוק שהופך את הכנסת למי שהוא מעל הציבור.

יעל גרמן: מי הוא הציבור שבחר בחברי הכנסת?

יעל גרמן: הציבור שבחר בחברי הכנסת הוא הריבון, והוא מעל חברי הכנסת.

יעל גרמן: ובחוק הזה רוצים לשנות סדרי עולם, להעמיד את חברי הכנסת מעל הריבון.

יעל גרמן: הריבון בחר את חברי הכנסת כי כך הוא רצה, ודעותיהם מצאו חן בעיניו, ואין לאף אחד בכנסת הזאת סמכות לומר שמי שנבחר על-ידי הציבור יסולק מן הכנסת.

יעל גרמן: רק הציבור הוא זה – בבחירות הבאות – שיכול לסלק את מי שהוא חושב שלא ממלא את תפקידו כראוי.

יעל גרמן: ואנחנו כחברי כנסת לא יכולים לסלק, לא אחד, לא שניים ולא שלושה.

יעל גרמן: לא 90 חברי כנסת ולא 119 חברי כנסת יכולים לקבל את ההחלטה שבגלל דעות כאלה או אחרות יסולק אדם מן הכנסת.

יעל גרמן: יש כאן מגמה מסוכנת מאוד של מקארתיזם, של הדרה, של סתימת פיות, של ניסיון לסלק כל מי שנחשד שאינו נמצא בקונסנזוס הימני.

יעל גרמן: ויש כאן ניסיון מפורש לסלק את חברי הכנסת הערבים מן הכנסת.

יעל גרמן: וזה חלק ממסע הסתה מסוכן נגד אזרחי מדינת ישראל, שיש להם זכויות שוות, שנבחרו בבחירות דמוקרטיות, ושאם לא יהיו פה בכנסת – –

יצחק וקנין: תודה.

יעל גרמן: – – לא תהיה דמוקרטיה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, מה שמעניין זה שמדברים על חוק, והחוק הזה מחוקק במבנה, במקום, בפרלמנט שלכאורה אמור להיות דמוקרטי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הוא אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא לבטל דמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק גזעני, לא חוקתי, לא דמוקרטי; חוק של הדרה, פופוליסטי; חוק שבא להדיר אנשים נבחרי ציבור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדמוקרטיה, העם, ורק העם, קובע מי מייצג אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אחד היסודות של הדמוקרטיה; בלי זה אין דמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לא לבוא בשם הדמוקרטיה כדי לבטל ולנטרל את הדמוקרטיה, שזה החבל שעליו כולם עומדים ומדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברתי היום, בנאום קודם – אפילו בהגדרה של המדינה מגדירים אותה כדמוקרטית, למרות שבטוח היא לא דמוקרטית, היא בפועל לא דמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בפועל, היא מדינה שהמנהיגים בה, חלק גדול מהם, מסיתים לגזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ראינו את ההסתה לגזענות מעל הדוכן הזה היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הסתה פרועה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמענו וראינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, במדינה, נגד האזרחים הערבים, 18 שנים היה משטר צבאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היינו תחת שלטון צבאי עד 1966.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו אז לא העזו לחוקק חוק גזעני וחוק הדרה כזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בתקופת שלטון צבאי זה לא היה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה החוק הזה בא להגיד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא בא להגיד לכולם: אין משמעות ואין סמכות לבתי-המשפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מנטרל את בתי-המשפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש חוקים, ואם מישהו עובר על החוקים, בית-המשפט קובע את העונש שלו, ובתוך החוק הזה, מי שהורשע, יקבל את הדין שלו, והוא לא ימשיך להיות חבר כנסת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לבוא על דעה, על עמדה פוליטית, על חופש הביטוי, ולשלול את החברות של חבר כנסת שהעם בחר בו – אלא אם הכוונה שאין משקל לכל העם הזה שבחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וברור שהחוק הזה תוכנן ומתוכנן נגד האזרחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם אתה רוצה ללכת לכיוון הזה, אז תחוקקו פה חוק לשלול את הזכות לבחור ולהיבחר לאזרחים הערבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז תדברו לעולם על דמוקרטיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי החוק הזה אין זכות מוסרית לבוא ולדבר על המדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שקר ואף אחד לא יאמין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תבואו, תשללו את הזכות שלנו לבחור ולהיבחר, אבל אל תגידו שחברי כנסת הם אלה שיחליטו מי ימשיך ומי לא ימשיך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי מי שבחר – בחר ברשימה לפי הסדר שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל תגידו לנו שייכנס במקום חבר הכנסת המושעה חבר כנסת אחר; אנשים שבחרו, בחרו לפי הסדר של הרשימה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, הדמוקרטיה הזאת צריכה להתבייש, ואני, כמו חברי: אני, עבד אל חכים חאג' יחיא, מצהיר אמונים לצדק, שוויון וזכויות אדם, ואעשה כל שביכולתי לעקור מן השורש פאשיזם וכל גילויי גזענות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפעל בכל כוחי לסיום הכיבוש והקמת מדינה פלסטינית כביטוי להגדרה עצמית כמו כל העמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם העם הפלסטיני הוא עם שמגיעה לו מדינה, וסיום הכיבוש הוא הפתרון, גם למדינת ישראל וגם לעם הפלסטיני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, חוק כזה, צריך להתנגד לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתנגד לו, כבוד היושב-ראש, ואני מציע לכולם לתפוס את הראש, לחשוב מחדש ולהחליט – חוק כזה לא יכול להיות במדינה דמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, ואחריו – חבר הכנסת מאיר כהן.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שמעתי בקשב רב את חבר הכנסת סלומינסקי מציג את הצעת החוק.

מנואל טרכטנברג: אני חייב להגיד שתחילה זה נשמע לי הגיוני, כמעט השתכנעתי.

מנואל טרכטנברג: הרי אם חבר כנסת סורר, משמיע אמירות מקוממות – ואכן, היו אמירות כאלה בשפע, לצערי הרב, גם באוזני, אז למה שימשיך להתהדר באדרת המשכן הזה?

מנואל טרכטנברג: אלא שבמהרה הקצתי מהחלום ונזכרתי שאנחנו במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: וכאן, דווקא כאן, יותר מבכל מדינה אחרת בעולם, אסור שחוק כזה יחוקק.

מנואל טרכטנברג: ולמה?

מנואל טרכטנברג: מכיוון שאם היינו מדינה הומוגנית, מלוכדת, חברה שמורכבת מלאום אחד, דת אחת, מעמד אחד, קולקטיב אחוד בעל זהות מוגדרת, אחידה, ובה כל ויכוח אידיאולוגי הוא לשם שמים, חברה שבה אין רוב ומיעוט אלא 100% מקשה אחת – ייתכן שבמדינה אוטופית כזאת אפשר היה לחיות עם חוק כזה.

מנואל טרכטנברג: כי אז, הגדרתית, לא הייתה סכנה שרוב מזדמן ישתמש בו כדי לרדוף ולהכות במיעוט רגעי, הקורבן באותו רגע.

מנואל טרכטנברג: ייתכן שבכמה מדינות נורדיות, סקנדינביות, בעבר היה מצב כזה.

מנואל טרכטנברג: אבל אפילו שם זה כבר לא המצב.

מנואל טרכטנברג: החברה הישראלית היא ההפך הגמור מאותה אוטופיה.

מנואל טרכטנברג: לצערי, אנחנו חברה מפולגת, מקוטעת, משוסעת, כדברי הנשיא רובי ריבלין, לא רק שאנחנו מדינה שמורכבת משבטים-שבטים, אלא שכל קבוצה בה רואה את עצמה כמיעוט, כמיעוט נרדף, כמיעוט מאוים, ועל כן כל קבוצה פועלת בצורה דפנסיבית אל מול היתר, בצורה מתגוננת ועל כן גם אגרסיבית.

מנואל טרכטנברג: במצב זה אסור שיהיה חוק כזה בספר החוקים, שכן, אם ייעשה בו שימוש, ודרכם של חוקים כאלה שבסופו של יום משתמשים בהם, זה יהיה רק כדי להעצים את הפילוג, את הפרנויה ואת הקיטוב.

מנואל טרכטנברג: כן, בעיקר נגד המיעוט הערבי כיום, אבל באותה מידה זה עלול לגלוש נגד קבוצות אחרות, וזה יקרה, חלילה.

מנואל טרכטנברג: ונשאלת השאלה: מה התועלת בחוק כזה?

מנואל טרכטנברג: אוקיי, אז נניח שחבר כנסת מסוים יסולק מהכנסת.

מנואל טרכטנברג: אז מה יקרה?

מנואל טרכטנברג: האם הנאמנות למדינת ישראל תגבר?

מנואל טרכטנברג: האם הרגשות החיוביים כלפי הקולקטיב יגברו על הרגשות השליליים?

מנואל טרכטנברג: 90 חברי כנסת יבואו על סיפוקם בסילוק חבר כנסת אחד באותו רגע.

מנואל טרכטנברג: נו, ואז מה?

מנואל טרכטנברג: האם מדינת ישראל תהיה יותר מלוכדת?

מנואל טרכטנברג: בעלת חוסן מוסרי חזק יותר?

מנואל טרכטנברג: זהות חזקה יותר?

מנואל טרכטנברג: לא ולא.

מנואל טרכטנברג: ברור לחלוטין, ההפך הוא הנכון.

מנואל טרכטנברג: אפשר להבין את הדחף להתגונן, אבל העוצמה המוסרית נבחנת לא בעת שלווה ושלום, אלא דווקא בעתות כאלה, בעתות קשות.

מנואל טרכטנברג: היכולת להבחין בין טוב ורע נבחנת בעת מצוקה, ולא בעת רווחה.

מנואל טרכטנברג: אם הכנסת תחוקק את החוק הזה, רבותי, כי אז במבחן הזה – היכולת להבחין בין טוב ורע – הכנסת הזאת תיכשל כישלון חרוץ, לצערי הרב.

מנואל טרכטנברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מאיר כהן, ואחריו – חבר הכנסת אלי כהן.

יצחק וקנין: אם הוא לא – אני רואה שהוא לא נמצא באולם המליאה – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת יקרים, נמאס ממחבלים רוצחים, נמאס ממחבלים מתאבדים, נמאס מהטרור, נמאס מתומכי טרור שחלקם אפילו יושבים בקרבנו, אבל הכי נמאס מהדמגוגים חסרי הרסן שעולים לכאן והופכים את השיח בכנסת ישראל לשיח של אחרוני מרכז הליכוד.

מאיר כהן: מה קרה לך, דיכטר, תגיד לי?

מאיר כהן: ראש השב"כ, הגם אתה בפוחזים?

מאיר כהן: אתה עולה לכאן – אדם שעד הנאום הזה חשבתי שאדם שהיה ראש השב"כ נזהר בלשונו, חושב על כל מילה שיוצאת מפיו – אתה עומד כאן ואתה אומר לחבר כנסת, ויהיה צודק ככל שלא יהיה, אתה אומר לו: הגיהינום מחכה לך?

מאיר כהן: זה השיח של הכנסת?

מאיר כהן: עולים כאן חברי כנסת מהימין, מסתכלים עלינו באופוזיציה, לוקחים את הסיפור הטרגי הזה, של החייל, ולוקחים את המשפחה המסכנה שעכשיו נמצאת בסערת רגשות, והופכים את זה להצגה היומית שלהם.

מאיר כהן: אם באמת החייל הזה חשוב לכם, ואם באמת משפחתו – זה הרגע שצריכים לשתוק.

מאיר כהן: זה הרגע שצריכים לתת לצה"ל, ורק לצה"ל, ולא לשום גוף אחר, ולא למרכז הליכוד, ולא למרכז ישראל ביתנו, ולא לשום מרכז של מפלגה – רק צה"ל יחקור ויחליט מה צריך לעשות.

מאיר כהן: ובמקום זה עולה לכאן אמיר אוחנה, וזועק, בקצב, על האופוזיציה, כאילו אנחנו אשמים.

מאיר כהן: אנחנו שותקים.

מאיר כהן: אמרו לי: מה דעתך?

מאיר כהן: אמרתי: אני שותק.

מאיר כהן: רק צה"ל יחליט, ויפעלו רק אחרי החלטת צה"ל.

מאיר כהן: אני רוצה לראות את אנשי הימין עומדים כאן ומדברים על ההפקרות שקורית בנגב, ומדברים על כך ש-220,000 מאזרחי הנגב, הבדואים, חיים בהפקרות גמורה, מופקרים על-ידי מדינה.

מאיר כהן: אני רוצה שיעלו לכאן וידברו על אדמות הנגב, שחלקן מופקרות והופקרו על-ידי המדינה.

מאיר כהן: אני רוצה שיעלו לכאן וידברו באותו להט על חוק הנגב – להסדרת ההתיישבות של הבדואים, שתקעו אותו משנת 2013, ואף אחד, אבל אף אחד, לא עושה כלום לטובת המקום הזה.

מאיר כהן: ובמקום זה אנחנו צריכים כל יום לסבול את התחרות הזאת – מי יותר לאומני, מי יותר ימני, והס מלהתנגד לחוק שמדבר על זה שזורקים חבר כנסת.

מאיר כהן: אוי ואבוי למתנגדים.

מאיר כהן: מייד שמים עליך תווית של עוכר ישראל.

מאיר כהן: אני יוצא החוצה ובמסדרונות אומרים לי: תגיד לי, מה, אתם שמאלנים?

מאיר כהן: מה, אתם מתנגדים לחוק?

מאיר כהן: כן, אנחנו מתנגדים לחוק.

מאיר כהן: ולא צריך להיות שמאלני כדי להתנגד לחוק רע שכזה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – אורי מקלב.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה נוכח – חברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: אני רק אומר לחברי הכנסת שלא נוכחים כרגע באולם המליאה וצריכים לעלות: אם הם יגיעו לכאן, אני לא אאפשר להם לדבר.

יצחק וקנין: מי שלא נמצא באולם המליאה, לא יקבל את רשות הדיבור.

יצחק וקנין: ארבע דקות.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, עסקינן בחוק מסוכן, שבא להדיר ולגרש את חברי הכנסת הערבים מהכנסת; ככה צריך לקרוא לחוק הזה ולכנות אותו, לקרוא לילד בשמו.

אוסאמה סעדי: ואם עסקינן בגירושים, אז זה המשך, אדוני היושב-ראש, לאותו חוק שמציעים ומקדמים בכנסת – והיה דיון בשבוע שעבר בוועדת הכנסת – בעניין גירוש של משפחות של מבצעי פיגועים לעזה ולסוריה.

אוסאמה סעדי: מדובר במסכת חוקים מסוכנים מאוד, פוגעים אנושות במה שנשאר מהדמוקרטיה הישראלית.

אוסאמה סעדי: מדובר בחוק מסוכן מאוד, אדוני היושב-ראש, ואין לו תקדים ואין לו אח ורע בעולם המודרני הנאור.

אוסאמה סעדי: יש מדינות רבות שיש בהן חוקים דומים שמשעים חברי כנסת, אבל רק אחרי הליכים משפטיים, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: ואם חבר כנסת סרח, אם חבר כנסת עשה עבירה כלשהי, אז לא הכנסת היא הטריבונל המתאים והיא הפורום לדון ולהגיש כתב-אישום, ולנהל משפט, ולהרשיע את חבר הכנסת, ולהדיח אותו ולהרחיק אותו מהכנסת – על סמך משפט פוליטי, וחברי כנסת ישפטו אחד את השני.

אוסאמה סעדי: אם יש הסתה או תמיכה בגזענות, בטרור, בעבירה כלשהי, המקום, אדוני היושב-ראש, ללבן את הדברים האלה הוא הגופים המשפטיים במדינת ישראל, ובראשם היועץ המשפטי לממשלה והתביעה הכללית והתובע במדינת ישראל; לא ועדת כנסת, עם כל הכבוד, ולא מליאת הכנסת.

אוסאמה סעדי: וראינו, חברי חברי הכנסת, שגוף פוליטי שהוא ועדת הבחירות המרכזית שמורכבת מנציגים של מפלגות – ראינו שכבר פסלו רשימות ומועמדים ובית-המשפט העליון קבע שמדובר בפסילה בלתי חוקתית והורה להחזיר את הרשימות ואת המועמדים.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לכם, אדוני השר, נפלתם על הראש עם כל הצעות החוק האלה.

אוסאמה סעדי: אני, אוסאמה סעדי, אני מצהיר אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם, ואעשה כל שביכולתי כדי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם, גזענות והדרה, ואמשיך להיאבק נגד הכיבוש ולמען השלום, אמשיך להיאבק למען שוויון, צדק חברתי ודמוקרטיה.

אוסאמה סעדי: אני קורא לחברות ולחברי הכנסת להצטרף להצהרה זו.

אוסאמה סעדי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אני, אוסאמה סעדי, מצהיר אמונים לדמוקרטיה וזכויות אדם, ואעשה כל אשר ביכולתי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם, גזענות והדרה, ואמשיך במאבקי נגד הכיבוש ולמען השלום, הצדק החברתי והשוויון.

אוסאמה סעדי: )

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורי מקלב – אני חוזר ואומר: חברי כנסת שלא יהיו נוכחים באולם, לא יקבלו את רשות הדיבור – איננו; חברת הכנסת ציפי לבני – איננה; חברת הכנסת מיכל בירן – איננה; חבר הכנסת נחמן שי – איננו; חבר הכנסת איימן עודה – איננו.

טלב אבו עראר: – – –

יצחק וקנין: הוא איננו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; חבר הכנסת נפתלי בנט – איננו.

קריאה: הוא כאן.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר.

יצחק וקנין: רבותי, זה לא יעזור לכם.

יצחק וקנין: אני נותן לו – אני צריך לתת לכל אלה שיבואו אחריו.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: הוא לא היה.

יצחק וקנין: הוא לא היה.

יצחק וקנין: למה אני צריך לעשות איפה ואיפה?

קריאה: הלכתי לקרוא לו.

רויטל סויד: כי דיברו עליו כל הערב.

יצחק וקנין: בסדר, דיברו עליו כל הערב.

יצחק וקנין: אחד מהחברים יוותר לו.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – איננו; קסניה סבטלובה – איננה.

יצחק וקנין: רויטל סויד – ארבע דקות לרשותך.

זוהיר בהלול: תקלה טכנית, אדוני היושב-ראש.

רויטל סויד: אתה רואה, יכולת לתת לו לדבר, אני בינתיים הייתי מוצאת.

רויטל סויד: אני מציעה שתעבור רק רגע אחד, אדוני היושב-ראש – תן לי למצוא כאן – – –

יצחק וקנין: אני מוכן, הבעיה שהבא בתור אחרייך איננו.

רויטל סויד: אז תן לאיימן עודה.

יחיאל חיליק בר: תן לאיימן, תפגין חסד.

רויטל סויד: תן רגע לאיימן, אני אמצא את הדף.

יחיאל חיליק בר: תפגין חסד עם איימן.

יחיאל חיליק בר: דיברו עליו כל היום.

יצחק וקנין: הוא איננו.

יצחק וקנין: הרי הוא נכנס לפה ויצא.

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: הוא יושב בחוץ.

יחיאל חיליק בר: כי לא נתת לו.

יעל גרמן: הוא כאן.

יעל גרמן: הוא פספס בשנייה.

יעל גרמן: הוא היה פה.

יחיאל חיליק בר: ההפרש בין ההקלטה – לא באמת, בין ההקלטה בחוץ לפה יש חמש שניות.

יחיאל חיליק בר: אני גם הרבה פעמים מפספס הצבעות בגלל זה.

יצחק וקנין: איימן עודה.

רויטל סויד: הנה איימן, תן לו.

איימן עודה: תודה רבה.

יעל גרמן: לבקשת הקהל.

יצחק וקנין: זה לא לבקשת הקהל.

יצחק וקנין: אני אצטרך לעשות פה רוויזיה לכל אלה שלא היו פה.

יצחק וקנין: ארבע דקות לרשותך, אדוני.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, קודם כול, תודה רבה שנתת לי לדבר.

יצחק וקנין: ראיתי אותך – שנכנסת ויצאת, ואני עושה את זה לפנים משורת הדין, כי היית פה ויצאת ונכנסת.

רויטל סויד: למה אתה לא אומר לו שביקשתי שתיתן ובינתיים אני אמצא את הדף?

יצחק וקנין: כולכם ביקשתם בשבילו.

רויטל סויד: למה אתה לא אומר לו את זה?

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, מה לא עשו בשביל להוציא אותנו מהמשחק הפוליטי, מה לא אמרו עלינו.

איימן עודה: אחת מהאמירות, למשל, שאנחנו מתעסקים בסוגיה הפלסטינית ופוסחים על הסוגיות שלנו אנחנו.

איימן עודה: כך מנסים להסית את הציבור שלנו נגדנו; אנשים שמתעסקים יום-יום בסוגיה הפלסטינית, מקדמים התנחלויות, מחזקים צבא, מחזקים מה שנקרא "ביטחון", פוגעים באוכלוסייה הפלסטינית יום-יום, לוקחים את הכסף שלנו, כסף המסים שלנו, של כולנו, ושמים אותם בשטחים הכבושים, הם אלה שמאשימים אותנו שאנחנו פוסחים על הסוגיות שלנו ואנחנו מטפלים אך ורק בסוגיות של העם הערבי הפלסטיני.

איימן עודה: העלו את אחוז החסימה, ביום הבחירות דיברו על "ערבים נוהרים לקלפיות" – מנסים כל הזמן בכל האמצעים למנוע מאתנו להיות מיוצגים בבית הזה.

איימן עודה: הם לא הצליחו ובבחירות האחרונות הגענו ל-13 מנדטים.

איימן עודה: אז צריך דרך מקורית, דרך מבריקה.

איימן עודה: מצאו את הדרך שחברי כנסת יכולים להדיח חברי כנסת אחרים, שאנשים מהימין יש להם את הזכות להדיח אותנו מהפרלמנט.

איימן עודה: אנחנו נבחרי העם ולא הנבחרים שלהם.

איימן עודה: ומה הטענה?

איימן עודה: דמוקרטיה מתגוננת.

איימן עודה: מהי דמוקרטיה מתגוננת?

איימן עודה: זוהי תפיסה תיאורטית שבאה בעקבות הרפובליקה של ויימאר.

איימן עודה: אבל צריך לזכור שהייתה רפובליקה שניצח בה צורר, אויב שהוא יותר נגד האנושות כולה, שקידם פאשיזם, שכבש, קידם מלחמות, בוודאי לא מדובר על אנשים שהם שוחרי שלום, שוחרי דמוקרטיה.

איימן עודה: ומהי דמוקרטיה מתגוננת?

איימן עודה: ומהי הפגיעה הקשה ביותר בדמוקרטיה אם זה לא הכיבוש עצמו?

איימן עודה: כי עם שמשעבד עם אחר אינו יכול להיות עם חופשי.

איימן עודה: מהי הדמוקרטיה המתגוננת?

איימן עודה: מהי הפגיעה העיקרית בדמוקרטיה הישראלית?

איימן עודה: מהו החור השחור?

איימן עודה: הוא האפליה נגד האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: לכן, יש שיח פוליטי; יש אנשים שמאמינים בדרך הזו שדיברתי עליה עכשיו, ויש אנשים שמאמינים בדרך אחרת.

איימן עודה: אז מנהלים פרלמנט, מדברים בפרלמנט, מנהלים שיח, אבל לא מחליטים להדיח קבוצה אחרת.

איימן עודה: אז אני קורא לימין, אומר להם: מי שמך, מי נתן לך את הזכות הזו?

איימן עודה: הציבור בחר בנו, הוא עוד ימשיך לבחור בנו.

איימן עודה: לכן אני רוצה להגיד, לא רק לחברים באופוזיציה, אני רוצה לפנות אליך, אדוני השר גלנט.

יצחק וקנין: נשארו לך 11 שניות, שבע שניות.

איימן עודה: אני רוצה לפנות אליך, אני רוצה לפנות לח"כים החרדים ולהגיד להם שעכשיו זה אנחנו, אבל בעוד שנה או כמה שנים זה יגיע לאנשים אחרים.

איימן עודה: יש אנשים, ראש הממשלה בעיקר – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

איימן עודה: – – רוצה פרלמנט על טהרת היהודים, כי הוא מחפש רוב של 51% מהיהודים.

איימן עודה: במידה שאנחנו נהיה לגיטימיים הוא יצטרך לשכנע יותר מ-65% – –

יצחק וקנין: תודה.

איימן עודה: – – מהיהודים.

איימן עודה: לכן הוא בדרך הזו רוצה לשמור על כיסאו.

איימן עודה: לכן אני קורא לחברי הבית להדיח את חוק ההדחה.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

יצחק וקנין: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי, ואם היא לא תהיה באולם המליאה – חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – מיכאל אורן.

יצחק וקנין: אני אקרא את שאר השמות: קארין אלהרר בדרך, יחיאל בר – שתדעו שאתם בדרך לפה.

יצחק וקנין: וחברת הכנסת ציפי לבני, לפי בקשת הסיעה, תדבר במקום יוסי יונה.

ציפי לבני: תודה רבה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: שלוש – ארבע דקות.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני עומדת כאן הערב, וזה אחרי הרבה מאוד דיונים בוועדת חוקה, הרבה מאוד דיונים טעונים ואמוציונליים בוועדת חוקה, ואני מתקשה להאמין שהחוק הזה, החוק הלא-דמוקרטי הזה, החוק הבעייתי הזה, הגיע לדיון במליאת הכנסת, כנסת ישראל.

רויטל סויד: חוק שהיועץ המשפטי לממשלה במדינת ישראל אביחי מנדלבליט אמר כמה הוא בעייתי וכמה יש לנקוט בו משנה זהירות – ומי שקורא היטב את התגובה של מנדלבליט מבין שזה חוק שאסור שיחוקק; חוק שהיועצת המשפטית של ועדת החוקה, עורכת-דין קוגוט, גם היא בשפתה אמרה כמה החוק הזה בעייתי; חוק שאין אף יועץ משפטי – לא בכנסת ולא בממשלה – שאומר ותומך בו; חוק שרק לפני כמה ימים, תשימו לב, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ צייץ: הדחתו של חבר הפרלמנט המצרי מאפשרת לנו להביט במראה ולראות עד כמה מכוער חוק ההדחה שראש הממשלה מקדם.

רויטל סויד: מה שמתאים למצרים לא מתאים לנו.

רויטל סויד: בצלאל סמוטריץ, הסמן הימני של הכנסת הזו, רואה בחוק הזה, אדוני ראש הממשלה, חוק מכוער שאתה מקדם.

רויטל סויד: ומה שמתאים למצרים לא מתאים לנו.

רויטל סויד: מצרים ואנחנו.

רויטל סויד: אבל היום, עוד מעט, בלי להבין מאיפה, יבואו חברי הכנסת של הקואליציה ויצביעו בעד החוק.

רויטל סויד: בעד חוק שנותן כוח לנבחרי ציבור לעשות סיכול ממוקד, סיכול פוליטי; חוק שיאפשר לחברי כנסת להתעמר בחברי כנסת אחרים.

רויטל סויד: איך עמד פה חבר הכנסת סלומינסקי, יושב-ראש ועדת החוקה, הוא אמר: 90 ח"כים – עד שיגיעו 90 ח"כים שיצביעו בעד להדיח חבר כנסת.

רויטל סויד: נכון, הוא צודק, זה כמעט לא יקרה, אבל ב-61 ח"כים יוכלו לקחת חבר כנסת, להעביר אותו 21 יום עד הדיון הזה, ואחר כך דיון בוועדת הכנסת, ואחר כך להשעות אותו, ואחר כך הוא יצטרך לרוץ ולהגיש עררים.

רויטל סויד: חודשיים ימים, חבר הכנסת הזה, יתעמרו בו אך ורק משיקולים פוליטיים.

רויטל סויד: אני שואלת, באמת אני רוצה לדעת – "הערבים נוהרים בהמוניהם" זה בעיני הסתה, זו הסתה לגזענות, אחת העילות.

רויטל סויד: תהיה הסתה לגזענות שיהיה לגביה רוב של 61 ח"כים, ואז אפשר יהיה להפעיל את חוק ההדחה.

רויטל סויד: אבל הסתה מסוג אחר, שלא יהיה לגביה רוב של 61, אז אי-אפשר יהיה?

רויטל סויד: זאת אומרת, זה חוק פוליטי לחלוטין, שיבחר איזו הסתה הוא רוצה להדיח ואיזו הסתה הוא איננו מדיח.

רויטל סויד: איך אנחנו מגיעים למצב הזה?

רויטל סויד: ויש פתרון.

רויטל סויד: כי גם אני לא רוצה, לא רוצה בכנסת ישראל חברי כנסת שחותרים תחת קיומה של מדינה יהודית ודמוקרטית, שמסיתים לגזענות, שבעד ארגוני טרור או טרור של יחידים.

רויטל סויד: גם אני לא רוצה את זה בכנסת פה.

רויטל סויד: ואפשר גם להדיח חברי כנסת – –

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: – – בתקופת כהונתם.

רויטל סויד: פשוט, בהבדל אחד – אם ועדת החוקה תשב, ובמקום שנבחרי הציבור ידיחו נבחרי ציבור אחרים – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

רויטל סויד: – – בית-המשפט יקבל את הכוח הזה, לא רק בתקופת בחירות, אלא גם תוך כדי כהונת חבר הכנסת.

רויטל סויד: בדיוק את אותו סעיף, את אותו הכוח, את אותן עילות של סעיף 7א – –

יצחק וקנין: משפט אחרון.

רויטל סויד: – – להעביר לבית-המשפט.

רויטל סויד: כי עם כל הכבוד, נבחרי הציבור, לא שמעתי שהם עברו קורס הכשרה לשופטים שיכולים להדיח חברי כנסת אחרים.

רויטל סויד: אז אני מבקשת מחברי היום, ובפרט מחבר הכנסת סמוטריץ וחברי סיעתו, כי אתם הבאים בתור – –

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: – – כי יבוא יום ותבוא פה קבוצה של חברי כנסת שיחליטו שמי שלא מגנה את מלכות ישראל ומי שתומך בנוער הגבעות – –

יצחק וקנין: גברתי.

רויטל סויד: – – גם דינו להיות מודח מהכנסת – –

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

רויטל סויד: – – ואז מה תגידו על החוק הזה?

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', ואחריו – מיכאל אורן.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה – קארין אלהרר.

יצחק וקנין: מיכאל אורן פה, עם הטלפון על האוזן, ממש מסודר.

יצחק וקנין: ארבע דקות.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חבר הכנסת פרי ביקש שאני אדבר בקול שקט ונמוך.

עיסאווי פריג': בסדר, אני קיבלתי את בקשתך ואפעל בהתאם.

עיסאווי פריג': בסדר?

יעקב פרי: – – –

עיסאווי פריג': מונחת כאן, חברים, בפנינו, הצעת חוק – הצעת חוק, בוא נגיד, לבוא לרצות את ההמונים, לפעול לפי רוח הציבור.

עיסאווי פריג': אז אני אומר שראש הממשלה – ומניחים הצעת חוק מלחמה בטרור, הצעת חוק שמיועדת לפעול נגד מי שתומך טרור.

יעל גרמן: אבל שנשמע, עיסאווי.

עיסאווי פריג': איך?

יעל גרמן: אבל שנשמע.

עיסאווי פריג': אה, שתשמעו, כן.

עיסאווי פריג': אז אני שואל, מי בעד טרור בבית הזה?

עיסאווי פריג': אני שואל, מי בעד טרור בבית הזה?

עיסאווי פריג': אבל אם כבר מניחים הצעת חוק כזו, אז בוא על הדרך ננקה את כל הזוהמה שהייתה בחקיקה בשנה האחרונה.

עיסאווי פריג': גם נשים חוק נגד תומכי רצח, והמקרה שהיה לנו בחברון, שמענו מצעד של שרים וחברי כנסת ופוליטיקאים שמהללים את הרצח הזה, מהללים אותו.

עיסאווי פריג': וזה התחיל משר החינוך, התחיל משר החינוך ומסמוטריץ שמתגאה במוסריות של הפעולה של אל החושך שראינו בחברון.

עיסאווי פריג': יש אנשים שמתגאים ברצח – גם דינם לא להיות בבית הזה.

עיסאווי פריג': גם דינם לא להיות בבית הזה.

עיסאווי פריג': בוא ננקה את הזוהמה הזאת, זוהמה אנטי-דמוקרטית, זוהמה של חקיקה שלא מוסיפה כלום לבית הזה.

עיסאווי פריג': אבל מה התבשרנו?

עיסאווי פריג': שיש ענף יצוא חדש במדינת ישראל, שהכריזה עליו שרת המשפטים – יצוא חקיקה: מלחמה בטרור במשטר דמוקרטי.

עיסאווי פריג': איזה יצוא, איזה יפה, ושמענו והתבשרנו ששר המשפטים הצרפתי אמור לבקר כדי ללמוד על החקיקה, ועל הדרך אמורים לתת לו את החוק הזה, שיישם את זה בפרלמנט הצרפתי.

עיסאווי פריג': אז welcome, שרת המשפטים מייצאת חקיקה של מלחמה בטרור; ענף חדש במדינת ישראל קם לו – יצוא חקיקה.

עיסאווי פריג': אני חושב שזה לא מוסיף כלום, רבותי.

עיסאווי פריג': אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, למה אני צריך אופוזיציה אם אני יכול לסלק אותה?

עיסאווי פריג': אני לא מודאג מעצמי או מחברי הכנסת הערבים.

עיסאווי פריג': בסדר, אין חברי כנסת ערבים בכנסת.

עיסאווי פריג': הלאה, מה יהיה הלאה?

עיסאווי פריג': מה הצעד הבא?

עיסאווי פריג': אני דואג לחברים היהודים שחושבים כמוני.

עיסאווי פריג': מעצמי אני לא מודאג.

עיסאווי פריג': אני לא מודאג, אני יודע איפה אני נמצא.

עיסאווי פריג': אני דואג ליהודים שחושבים כמוני, כי עכשיו אני, ומחר התור שלהם, כי אין לזה גבול.

עיסאווי פריג': אין לזה גבול, כששר חינוך, שאמון על ערכים ועל המוסר שצריך להעביר לילדים שלנו, עומד כאן ועושה מרוצח גיבור.

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': מזה אני מודאג.

עיסאווי פריג': אני מודאג מהאווירה, כי החייל – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – שראינו בסרטון, אדוני, הוא פעל ברוח העם, והסקר בערוץ 2 מראה לנו את הזוועה ואת האיום שמחכים לנו בדרך.

עיסאווי פריג': אז לחברי היהודים, שאני ממש מזדהה אתם – –

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': – – אומר להם: תתעוררו, חברים.

עיסאווי פריג': אני אסתדר; אתם – תיזהרו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מיכאל אורן, שלוש דקות, ואחריו – קארין אלהרר.

יצחק וקנין: אם היא לא תהיה נוכחת – חבר הכנסת – – –

קארין אלהרר: אני כאן, אני כאן.

יצחק וקנין: או, סליחה.

קריאה: ארבע דקות, לא?

יצחק וקנין: האופוזיציה – ארבע, הקואליציה – שלוש.

מיכאל אורן: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי וחברותי חברי הכנסת, בעצם אני מפנה את דברי לאלה שמתנגדים לחוק, ואומר לכם בראש ובראשונה שאני חלום הבלהות שלכם, משום שאני בא מרקע מסוים, התחנכתי בדמוקרטיה הוותיקה והגדולה בעולם, התחנכתי על ערכים דמוקרטיים וליברליים ואני מגדיר עצמי אדם ליברל ומסור לערכים דמוקרטיים – ואני תומך בחוק.

מיכאל אורן: אני תומך בחוק משום שאני יודע שדמוקרטיה זה לא איזה רעיון מופשט, דבר שמרחף אי-שם באוויר.

מיכאל אורן: הדמוקרטיה מושתתת – מושתתת קודם כול על ריבונות, על מדינה; והמדינה מושתתת והריבונות מושתתת על נאמנות, נאמנות בסיסית; ובלי נאמנות בסיסית אין ריבונות, אין מדינה, ולכן אין דמוקרטיה – אין דמוקרטיה.

מיכאל אורן: נכון שדמוקרטיה נבחנת במידה שהיא שומרת על הזכויות של המיעוט, ולא דווקא על הזכויות של הרוב, אבל היא גם מושתתת על ההנחה וההשערה שהיא לא תומכת במיעוט התומך ברצח של הרוב.

מיכאל אורן: זה סותר את קווי היסוד של הדמוקרטיה הבסיסית.

מיכאל אורן: אני מרבה להשתמש בדוגמה – תסלחו לי שאני משתמש בזה עוד פעם נוספת – שבאנגליה חיים כרבע מיליון יהודים, ואין להם שום בעיה להצדיע לדגל שחרות עליו לא רק צלב אחד אלא שלושה צלבים; אין להם בעיה לשיר המנון למלכת אנגליה, שהיא גם יושבת-ראש הכנסייה האנגליקנית; ואין להם שום בעיה לא רק להצדיע ולשיר, אלא גם להילחם ולפעמים גם להקריב עצמם למען הדגל הזה ולמען ההמנון הזה.

מיקי רוזנטל: אבל באנגליה חברי פרלמנט לא יכולים להרחיק חבר פרלמנט.

מיקי רוזנטל: רק בית-המשפט.

מיכאל אורן: חכה, חכה.

מיכאל אורן: עם כל הכבוד לדמוקרטיה הבריטית, יש דמוקרטיה יותר ותיקה, יש דמוקרטיה אמריקנית – – –

מיקי רוזנטל: חברי הפרלמנט לא יכולים להרחיק.

מיקי רוזנטל: אם כבר אתה מדבר על אנגליה.

מיכאל אורן: יש דמוקרטיה אמריקנית, והדמוקרטיה האמריקנית מבוססת על מסמך שנקרא החוקה האמריקנית מ-1789.

מיכאל אורן: סעיף 1.5 של החוק האמריקנית מאפשר לקונגרס לא להשעות אלא להדיח חבר כנסת ברוב של שני-שלישים של חברי הקונגרס האמריקני, בגין התנהגות בלתי הולמת – לא בלתי חוקית, בלתי הולמת.

מיכאל אורן: החוק הזה הופעל לא פחות מ-20 פעם בהיסטוריה האמריקנית, הכי הרבה – הכי הרבה – על-ידי הנשיא האמריקני הכי מוערך, אברהם לינקולן, שהוא עצמו אמר שדמוקרטיה איננה מתכונת להתאבדות לאומית.

מיכאל אורן: אתה יכול להסכים עם זה?

מיקי רוזנטל: מתי החוק הופעל פעם אחרונה?

מיכאל אורן: ב-2006.

מיכאל אורן: לא בהיסטוריה העתיקה.

מיקי רוזנטל: ומה היה המעשה?

מיכאל אורן: המעשה היה משהו קשור – לא פלילי – משהו עם ריח לא טוב של מעילה.

מיכאל אורן: אבל ודאי – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

מיכאל אורן: – – אם חבר קונגרס היום היה תומך בטרור, היה תומך ב"אל-קאעידה", היה הולך לשבת עם הורים של מחבלים שנהרגו בקרב ולהביע תנחומים שם – לא רק שלא היו יושבים בקונגרס, היו יושבים במקום אחר, שנקרא בית-כלא.

מיקי רוזנטל: אני מסכים אתך, אבל לא אנחנו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מייקל אורן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קארין אלהרר, ואחריה – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, שרים נכבדים, חברות וחברי הכנסת, אני אגיד לכם, כשאני רואה את הצעת החוק הזאת, שאנחנו דנים בה היום, לצערי, אני רואה לנגד עיני איזשהו מסך ערפל שממשלת ישראל מנסה לשים על הדיונים כאן בכנסת.

קארין אלהרר: במקום שנתעסק בעיקר – במקום שנתעסק בענייני חברה, בענייני כלכלה, במקום שנתעסק באמת בביטחון של מדינת ישראל, במה אנחנו מתעסקים?

קארין אלהרר: בחוק אנטי-דמוקרטי, שבא לקחת את הבחירות הדמוקרטיות, שעדיין מתקיימות במדינת ישראל, ופשוט לרמוס אותן ברגל גסה; להגיד: אוקיי, היו בחירות, העם אמר את דברו – זה הרי מה שכל הזמן ממשלת הימין אומרת: העם אמר את דברו, למה אתם מתערבים לנו?

קארין אלהרר: העם אמר את דברו.

קארין אלהרר: אז אם העם אמר את דברו כשאתם בשלטון, זה כולל גם את המפלגות שנבחרו בבחירות דמוקרטיות, גם מפלגות שהן לא לרוחכם.

קארין אלהרר: אני רוצה לומר, אדוני השר: אני סולדת מהאמירות שנאמרו על-ידי חברי הכנסת של בל"ד, אני סולדת מדקת הדומייה שהם עמדו לזכר – במירכאות – המרצחים המתועבים.

קארין אלהרר: אבל מה מכאן ועד לפסול חברי כנסת שנבחרו בבחירות דמוקרטיות בישראל?

קארין אלהרר: מה בין זה לזה?

קארין אלהרר: עכשיו אני אגיד לכם מה ההרגשה שלי, אדוני היושב-ראש.

קארין אלהרר: להרגשתי, מה שממשלת ישראל מכוונת אליו זה שהחוק הזה יעבור בכנסת, ואז יקרה הדבר הבא המתבקש: יוגש בג"ץ.

קארין אלהרר: כולם מתכוננים לבג"ץ.

קארין אלהרר: שמעתי שהיועץ המשפטי של הכנסת אפילו אמר שרצוי שהחוק הזה יעבור ברוב של 61.

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: כדי שנוכל להגן על ההחלטה הזאת בבג"ץ.

קארין אלהרר: עכשיו אני אעשה לכם ספוילר: בג"ץ כנראה יאמר שזה חוק לא חוקתי.

קארין אלהרר: ואז, מה יקרה?

קארין אלהרר: נשמע את השר יריב לוין אומר שהשופטים בישראל לא ראויים; אנחנו נשמע את חברי הכנסת שאומרים שאלה החלטות מטופשות של בית-המשפט, ונשמע את כל הדברים המכוערים, הלא-דמוקרטיים, שנאמרים על בית-המשפט העליון.

קארין אלהרר: אם זאת הכוונה של הממשלה, תבואו ותגידו אותה upfront, אל תתחבאו מאחורי חוקים מטופשים.

קארין אלהרר: זה חוק מטופש, אין לו שום בסיס, הוא לא דמוקרטי, הוא חוק שנועד לעשות חיסולים.

קארין אלהרר: לְמה זה טוב?

קארין אלהרר: באמת, לְמה זה טוב?

קארין אלהרר: היום אלה לא מוצאים חן בעינינו, ומחר אחרים.

קארין אלהרר: זה מה שנהיה מכנסת ישראל?

קארין אלהרר: עד מתי אנחנו נמשיך עם האיוולת הזאת?

קארין אלהרר: עד מתי אנחנו נגיד שאנחנו לא יודעים להתמודד עם המציאות, אז בואו נייצר איזו מציאות מדומיינת מקבילה?

קארין אלהרר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: כבודו מסתכל עלי.

יצחק וקנין: אני מבין, אבל הפסדתם את התור.

ציפי לבני: רגע, הם לא שינו?

יחיאל חיליק בר: נחמן, תבוא בזמן בפעם הבאה.

יצחק וקנין: ארבע דקות, חברים.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש – – –

יצחק וקנין: אתם את כל המפלגה הזזתם – אחד את השני החלפתם.

קריאה: כל הזמן זזים.

יצחק וקנין: זזים, זזים, עולים, יורדים, כל פעם מתחלפים.

יצחק וקנין: אני לא יודע אם זה אפשרי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי לכנסת, הזכות לבחור ולהיבחר היא זכות יסוד חוקתית במשטר דמוקרטי, והבטחת קיומו של משטר דמוקרטי תלויה בזכויות הפרט באותו משטר.

יחיאל חיליק בר: נבחרי הציבור פה בישראל נבחרים על-ידי העם, ולכן נבחרי הציבור צריכים להיות מפוטרים, אם בכלל, רק על-ידי העם.

יחיאל חיליק בר: וגם אם לא מוצא חן בעיני כמה אנשים שיש פה נציגות למגזר הערבי, וזה בסדר שזה לא מוצא חן, אתם, באופן אבסורדי אגב, אותה ממשלה שרוצה להיפטר מחברי כנסת ערבים מובילה מדיניות שגם תוביל אותנו בסוף למדינה דו-לאומית, שבה הם לא יהיו 20%, הם יהיו 50% ו-60%.

יחיאל חיליק בר: אתה יודע את זה, מייקל.

יחיאל חיליק בר: מה תעשו אז, כשהם יהיו רוב?

יחיאל חיליק בר: הרי ללכת באומץ להיפרדות מהפלסטינים, לגירושין מהפלסטינים ולא לחתונה קתולית אתם – אין לכם את האומץ הזה.

יחיאל חיליק בר: אז היום, בוא נדיח את חברי הכנסת הערבים מפה, מתוך הכנסת, ולא ניתן לעם לומר את דברו.

יחיאל חיליק בר: כמה זה קל.

יחיאל חיליק בר: גם בעיני יש אנשים בציבור הישראלי שאני ממש לא אוהב והם ממש לא מוצאים חן בעיני: אני לא אוהב גזענים, אני לא אוהב מסיתים, אני לא אוהב בריוני רשת, אני לא אוהב אנשים אלימים, אני לא אוהב אנסים – אני לא יכול להיפטר מהם – – –

זהבה גלאון: אז את מי אתה אוהב?

יחיאל חיליק בר: אני אוהב הרבה אחרים.

יחיאל חיליק בר: גם אותך.

יחיאל חיליק בר: אני לא יכול להיפטר מהם, אני צריך להתמודד עם האנשים האלה לפי חוק.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו פה לא מתמודדים אתם, אנחנו בוחרים את הדרך הקלה: להיפטר מהם, להעלים אותם, לא לשמוע את קולם.

יחיאל חיליק בר: וכך בדיוק מתחילים משטרים חשוכים.

יחיאל חיליק בר: כך תמיד התחילו.

יחיאל חיליק בר: גם אותי מרתיחות לפעמים התבטאויות של חנין זועבי, גם לי לפעמים באמת בא שהיא תרסן את הפה שלה ושאולי היא לא תהיה בכנסת.

יחיאל חיליק בר: אגב, תמכנו בזה שהיא לא תוכל להתמודד, ובית-המשפט העליון ביטל את זה, כמו שהוא כנראה יבטל את החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: ולכם בממשלה, ברוך השם, יש ניסיון בביטולי חוקים, או במתווים שבית-המשפט העליון מבטל.

יחיאל חיליק בר: אבל גם אם היא מרתיחה אותי, המדינה הזאת נותנת לנו סעדים להתמודד אתה, גם ככנסת וגם בחקיקה.

יחיאל חיליק בר: והפתרון שלכם הוא לא פתרון דמוקרטי, גם אם לפעמים זה מאוד נוח, וגם אם לפעמים זה מוצא חן בעיני.

יחיאל חיליק בר: מדובר בתהליך – וחשוב שאזרחי ישראל ידעו את זה – שהוא נטו פוליטי, שהוא פותח פתח לבקשת השעיה על בסיס פוליטי.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה לגלות לכם סוד שבטח תגלו בעתיד: היום תדיחו ערבים, ומחר זה יהיה חרדים, כי הציבור החילוני – גם את זה אנחנו זוכרים, לא היה בא להם על החרדים, שאולי לא בדיוק משרתים בצה"ל וכו'.

יחיאל חיליק בר: אתה זוכר איזו הסתה הייתה נגד חרדים.

יחיאל חיליק בר: ועמדנו פה והגנו על החרדים.

יחיאל חיליק בר: אז מחר ידיחו חרדים.

יחיאל חיליק בר: ומחרתיים ידיחו שמאלנים, כי – למה?

יחיאל חיליק בר: לא כיף להיות שמאלנים.

יחיאל חיליק בר: אבל אחרי מחרתיים ידיחו מתנחלים, כי פתאום הם יהפכו לאיזה מיעוט שלא מאפשר לנו לחיות פה כמו שאנחנו רוצים או לפזר תקציבים כמו שאנחנו רוצים.

יחיאל חיליק בר: ומה יקרה אם נמשיך ונמשיך להדיח כל פעם מיעוט?

יחיאל חיליק בר: ואתם יודעים מה?

יחיאל חיליק בר: ואומר את זה גם לך, חברי עודד פוּרר.

עודד פורר: פוֹרר.

יחיאל חיליק בר: פוֹרר.

יחיאל חיליק בר: פגיעה בקבוצות מיעוט, שעריצות הרוב מנצלת את הכוח שלה, זה משהו שעשו ליהודים שחיו כמיעוטים במשך שנים.

יחיאל חיליק בר: וגם אם חנין זועבי מרתיחה לי את הדם, ולא בא לי לשמוע אותה לפעמים, אני רוצה להוכיח לה דווקא שהפרלמנט של העם היהודי ישמור על הזכויות שלה – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: – – כי אנחנו גדולים ממה שעשו אויבינו ועריצינו לנו בעבר.

יחיאל חיליק בר: ודווקא אנחנו כיהודים צריכים לדעת להתמודד עם המיעוטים, כי כל חיינו וכל הדורות כמעט חיינו בתור מיעוטים.

יחיאל חיליק בר: ולכן החוק הזה – אני מסיים, אדוני היושב-ראש – הוא חוק – – –

עודד פורר: בשום מקום שהיינו לא תמכנו בטרור ובטרוריסטים.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חד-משמעית לא.

עודד פורר: בשום מקום.

עודד פורר: מעולם.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: נא לא לנהל ויכוח.

יחיאל חיליק בר: אבל זה בדיוק למה אנחנו צריכים להגיד להם: – –

יצחק וקנין: הסתיים הדיון.

יחיאל חיליק בר: – – אנחנו לא כמוכם, אנחנו לא כמו עריצות הרוב של פעם, נדע להתמודד אתכם בסעדים החוקיים, שאתה יודע שכבר קיימים במדינת ישראל.

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ונהיה נדיבים מכם, ונוכיח לכם שאנחנו לא כמוכם.

יחיאל חיליק בר: החוק הזה הוא לא רק לא דמוקרטי, הוא גם לא יהודי.

יחיאל חיליק בר: בוא נהיה אמיצים ונתמודד אתם בהרבה דרכים אחרות – לא בזה שנדיח אותם באופן לא דמוקרטי ולא יהודי מקרבנו.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – ציפי לבני.

יצחק וקנין: ארבע דקות.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, שמעתי כאן בתחילת הדיון את חבר הכנסת סלומינסקי מסביר את החוק.

עמר בר-לב: והוא מסביר ומסביר, ובשלב מסוים ממש הרגשתי שהוא מתנצל.

עמר בר-לב: הוא אומר: תראו כמה קשה יהיה להעביר – ליישם את החוק הזה.

עמר בר-לב: והוא מספר שצריך לפחות 61 חברי כנסת, ואז הוא מספר שיושב-ראש המשכן, חבר הכנסת אדלשטיין, ביקש ממנו שזה יעלה ל-70 בין הקריאה הראשונה לשנייה.

עמר בר-לב: ואחרי זה, בשביל לממש אותו, צריך 90.

עמר בר-לב: ממש התנצל והסביר כמה קשה יהיה ליישם את החוק הזה.

עמר בר-לב: ואני שואל: בואו רגע נעלה, מה שנקרא, ל-60,000 רגל, ובואו רגע נסתכל, כי מרוב עצים לא רואים את היער.

נחמן שי: 30,000 – 60,000 זה גבוה מדי.

עמר בר-לב: ומ-60,000 רגל – – –

נחמן שי: לא רואים כלום.

עמר בר-לב: רואים, רואים.

עמר בר-לב: תאמין לי, הייתי שם פעם.

עמר בר-לב: מ-60,000 רגל רואים את הדמוקרטיה ואת הדמוקרטיה הישראלית.

עמר בר-לב: והדמוקרטיה הישראלית, כמו כל דמוקרטיה, בסופו של דבר, ובתחילתו של דבר ובסופו של דבר, אזרחי המדינה הם אלה שקובעים בה מי יהיו נבחריהם.

עמר בר-לב: לא נבחרי העם הם אלה שקובעים מי יהיו נבחרי העם, זה העם קובע.

עמר בר-לב: זה בסיסה של הדמוקרטיה.

עמר בר-לב: ושמענו קודם בתשובה להצעות האי-אמון את השר יריב לוין, שמסביר שלדעתו הוא גם צריך לשנות את בית-המשפט העליון.

עמר בר-לב: זאת אומרת, בכלל הנבחרים, הם גם ישנו את בית-המשפט העליון, הם יחליטו מי יהיו השופטים, הם יהיו גם הרשות המבצעת כמובן.

עמר בר-לב: וכמובן, במסגרת הפעולה הזאת, גם הכנסת תוכל להדיר חברי כנסת משורותיה.

עמר בר-לב: יש אמירה – כפי שאתם יודעים, מאז ומתמיד הייתי באופוזיציה, לפחות בשתי הכנסות האחרונות, אבל יש אמירה של כאלה שהיו בממשלה, שהממשלה היא מצוינת, יש רק בעיה עם העם.

עמר בר-לב: יש בעיה עם העם.

עמר בר-לב: והעם במדינת ישראל הוא זה שבוחר את נבחריו.

עמר בר-לב: ככה זה היה וככה זה צריך להיות, למרות שזה לא תמיד מוצא חן בעיני, כמו שחברי קודם, חבר הכנסת בר, אמר, שאם זה היה תלוי בו, לא בטוח שהיה בוחר את כל ה-120, נכון?

עמר בר-לב: אותו דבר גם אני.

יחיאל חיליק בר: יש לי רשימה שלא.

עמר בר-לב: יש לך רשימה.

עמר בר-לב: אבל מה לעשות, יש לנו רק פתק אחד.

עמר בר-לב: כל אזרח שווה זכויות, יש לו רק פתק אחד, ובוחרים את הנבחרים.

עמר בר-לב: ולכן הכנסת לא יכולה לומר: לא מתאים לנו מה שהעם בחר, אנחנו יודעים יותר טוב מה טוב לעם, ואנחנו נשנה את החלטת העם.

עמר בר-לב: לכן, בלי כל קשר למי יועד החוק הזה – אנחנו יודעים שבמקור זה יועד כנגד חברי הכנסת הערבים, ובהחלט יש לי ביקורת קשה עליהם – אבל ראינו מה קרה בכנסת הקודמת, כשרצו להעלות את אחוז החסימה.

עמר בר-לב: דרך אגב, למרות שהייתי באופוזיציה, אני אישית הייתי בעד העלאת אחוז החסימה.

עמר בר-לב: אבל בסופו של דבר זה בוודאי לא פגע באותם חברי כנסת שכוונת המחוקק הייתה לפגוע בהם.

עמר בר-לב: וזה מה שעלול לקרות כאן.

עמר בר-לב: לכן אני מאוד מאוד מבקש – –

יצחק וקנין: תודה.

עמר בר-לב: – – גם מחברי הקואליציה וגם ממך, היושב-ראש, אני יודע שאתה בן-אדם ישר והגון, להצביע נגד החוק הזה.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת ציפי לבני, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: אם לא תהיה – יוסי יונה.

ציפי לבני: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, החוק שאנחנו מתבקשים להצביע עליו עכשיו הוא עוד חוק בסדרת חוקי השנאה והפחד.

ציפי לבני: את זרעי השנאה זרע ראש ממשלת ישראל עוד במערכת הבחירות, ולצערי, לעומת הפתגם "זרע רוח וקצר סופה", הוא זרע שנאה וקצר קולות.

ציפי לבני: הערבים נהרו לקלפיות, ועמותות השמאל, לדבריו, מימנו אותם על-ידי ממשלות זרות.

ציפי לבני: אז עכשיו הוא פותר את הבעיה דרך אותה חקיקה בלתי נסבלת, שאחד מהחוקים שנמצאים כאן היום זה "הערבים נהרו לקלפיות והצביעו, אז נעיף את הנציגים שלהם מהכנסת"; חוקי עמותות – כבר היו לנו כמה ועוד אחד בדרך; ממשלות זרות – ממילא הוא הופך את ידידותיה של מדינת ישראל לאויב.

ציפי לבני: ועל כל חוק יהיה טיעון.

ציפי לבני: אבל כמו בציור, כשהיינו ילדים ומציירים ציור, קו בין נקודות, מתגלה פרצוף, והפרצוף הזה הוא פנים מכוערות, לא של מדינת ישראל, אלא של הממשלה הזאת שמביאה את החוקים האלה.

ציפי לבני: ובימים האחרונים אנחנו רואים על הכוונת את צה"ל, צבא ההגנה לישראל.

ציפי לבני: צה"ל, הצבא שאליו אנחנו שולחים את ילדינו בחשש גדול, בתקווה גדולה שיחזרו בריאים ושלמים ובאמונה עמוקה שבצבא הם יממשו את אותם ערכים שאנחנו מחנכים אותם על-פיהם, וכשהם לובשים את המדים הם לא מורידים את הערכים האלה.

ציפי לבני: וכשאנחנו מדברים על זה שכל הורה או כל אם יודעים שהמפקדים ראויים לכך, זה גם מבחינת הערכים שלהם.

ציפי לבני: אני לא הולכת לדבר על החייל, ושאף אחד כאן לא יתחיל לדבר כאילו על החייל, כי מה שצץ כאן זה לא סיפור שראינו בטלוויזיה ומשפט כזה או אחר – הוא יזכה והוא זכאי למשפט הוגן – צפה כאן, כשהדלת הזאת נפתחה, תיבת פנדורה, שבה מתברר שהוויכוח הוא בכלל לא מה עשה אותו חייל, אלא יש שם כאלה שמראש מבקשים – לא שיזכה למשפט, אלא שיקבל חנינה; ויש כאן כאלה שבכלל מטילים ספק ורוצים לשנות את הערכים שלפיהם פועל צה"ל.

ציפי לבני: ומדינת ישראל לא תהיה מדינה שיש בה שני צבאות – צבא הגנה לישראל וצבא "הצל" ומרזל וכל החבורה הזאת.

ציפי לבני: אנחנו צריכים לפעול נגד אותם פוליטיקאים שבמסווה של גיבוי לצה"ל פוגעים בו, ואנחנו צריכים לגנות אותם על מה שהם עושים.

ציפי לבני: וכל אלה שמתהדרים בזה שהם מגינים על חיילי צה"ל, באותה נשימה פוגעים בשכפ"ץ הגדול ביותר שיש לכל אחד מהחיילים והקצינים כשהוא נוסע לחו"ל, וזה בג"ץ.

ציפי לבני: כי זה לא שייך, תאמינו לי, בכלל, למתווה הגז, זה בכלל לא הסיפור.

ציפי לבני: זאת אג'נדה של הממשלה הזאת, לחרב את בג"ץ ואת שומרי הסף, כי זה לא נוח להם.

ציפי לבני: משילות זה לא שלטון יחיד של ממשלה; דמוקרטיה זה שלטון העם ולא שלטון יחיד של ראש מממשלה שעושה מה בראש שלו.

ציפי לבני: ואם הם לא שמים לב שהם חוצים את הקווים האדומים, טוב שיש בג"ץ שמורה להם איפה הקווים האדומים האלה, ועליו אנחנו נגן.

ציפי לבני: כי כשחיילי צה"ל נמצאים בחוץ אני זאת שאומרת שמערכת המשפט בישראל היא מספיק טובה כדי שאתן, אומות העולם, לא תתערבו לנו.

ציפי לבני: וכל זה נובע מחולשה, מחוסר היכולת להתמודד עם הטרור.

ציפי לבני: אבל אם נאשר את הכול, אם נאשר את החוק הזה – –

יצחק וקנין: תודה.

ציפי לבני: – – ונפסול את העמותות ונחרב את בג"ץ, האם גרם אחד של ביטחון יוסף למדינת ישראל?

ציפי לבני: רק תיהרס מדינת ישראל.

ציפי לבני: אני אומרת לממשלה הזאת: מי שחלש כאן זה אתם.

ציפי לבני: אנחנו החזקים בסיפור הזה, חזקים בערכים שלנו.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: איילת איננה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין הפסידה את תורה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, נראה שהצעת החוק הזו, בעצם ביסודה קיימת איזושהי אי-הבנה עמוקה של הדמוקרטיה למעשה.

יוסי יונה: כאשר התכנים אינם מוצאים חן בעיני הרוב, הרי שהרוב מבקש לפסול מפלגות ומועמדים שנושאים בקול את התכנים הללו.

יוסי יונה: אנחנו רוצים לומר – אני מתאר לעצמי שזו העמדה של רוב חברות וחברי הכנסת שמתנגדים להצעת החוק הזו – שאנחנו עושים הבחנה בין התכנים לבין זכותם של האנשים לבטא את התכנים, בין התכנים, שאנחנו אוהבים או לא אוהבים, לבין זכותם של האנשים – – –

יצחק וקנין: אדוני, רק דקה.

יצחק וקנין: אם אני נותן לך אני צריך לתת לכולם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יוסי יונה: מקבלת את הדין?

יצחק וקנין: אם אחד החברים שלך, איתן ברושי או איציק שמולי, לא יהיו, אני יכול לאפשר; אם הם לא יהיו פה, ולא – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא.

יצחק וקנין: גם ככה עשיתם לי החלפה ברשימה היום.

יצחק וקנין: זה משהו מיוחד, המחנה הציוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני מקבלת את הדין בהכנעה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני חוזר ואומר, ההבחנה המוטעית הזו בין התכנים, אם אנחנו אוהבים אותם או לא אוהבים אותם, לבין זכותם של האנשים לבטא אותם, היא בעצם יסוד מרכזי ועמוק של הדמוקרטיה.

יוסי יונה: ראשי ממשלת ישראל, ובמיוחד ראש ממשלת ישראל הנוכחי נוהג להתגאות בכך, לחזור ולומר שישראל היא הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

יוסי יונה: והנה, ראש הממשלה, או לפחות בהנחייתו, כל פעם, כל יום, מדי שבוע, מביא לבאי הבית עוד החלטה שמכרסמת באופי הדמוקרטי של המדינה שלנו.

יוסי יונה: והנה, תמיד זה בא בטענה שהדמוקרטיה היא מתגוננת – דמוקרטיה מתגוננת חייבת להגן על האופי הדמוקרטי שלה, אבל מרוב התגוננות אנחנו בסופו של דבר נמצא את עצמנו ללא דמוקרטיה, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: ואנחנו יודעים למעשה מהיכן נובעות היוזמות שהייתי מכנה אותן יוזמות הזויות: מדינת ישראל, המדינה שלנו, אנחנו, נמצאים במצוקה, והשלטון נמצא במצוקה, אדוני היושב-ראש, והדבר הנורא ביותר שהוא עושה והוא יכול לעשות בשעה שהוא אינו יכול להתמודד עם אתגרים מבחוץ – הרי שהוא מחפש אתגרים מבית.

יוסי יונה: הוא מתחיל לסמן מי בעדנו, מי לצדנו ומי נגדנו.

יוסי יונה: וזה תהליך מאוד מאוד מאוד מסוכן, אדוני היושב-ראש, כי משעה שאתה מתחיל לעשות את פעולות הטיהור הפנימי, אינך יודע לעולם היכן תעצור.

יוסי יונה: לדבר הזה יש דינמיקה מאוד מאוד ברורה, מאוד מוכרת מהיסטוריות של עמים רבים, המפעל הזה של הטיהור, הטיהור הפנימי.

יוסי יונה: כן, היום רוצים לפגוע בערבים, היום מציגים אותם כציבור בלתי לגיטימי, ומחר יציגו אולי את הדרוזים כציבור בלתי לגיטימי, ואחר כך יציגו את חברי הכנסת הערבים של מפלגת העבודה – שכבר מדברים עליהם אולי כציבור בלתי לגיטימי – ולאט-לאט טבעת החנק של חוסר הלגיטימיות תלך ותתהדק, ובסופו של דבר יישאר פה מיעוט קטן, טהרני – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

יוסי יונה: – – שכל מה שהוא רוצה לעשות זה להמשיך ולטהר, להמשיך ולפגוע.

יוסי יונה: זה כמו, אם תרצו, איזושהי מחלה שפוגעת במערכת החיסון הפנימית, היא פוגעת בגוף שלנו, אדוני היושב-ראש, וזו הסכנה הגדולה ביותר שאתה אנחנו מתמודדים.

יוסי יונה: לכן, החוק הזה בא לעולם בחטא, והחוק הזה צריך לא לקבל את תמיכתו של הבית הזה, ואני מקווה שאנחנו נתעשת, כולנו, למען הדמוקרטיה הישראלית – –

יצחק וקנין: תודה.

יוסי יונה: – – למען לכידותה של החברה הישראלית, והחוק הזה לא יעבור.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת זוהיר בהלול.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

דוד ביטן: עוד הרבה יש?

יצחק וקנין: עוד בערך – – –

יחיאל חיליק בר: דוד, שש-שבע שעות אתה לא פה.

דוד ביטן: אני הולך לאכול סנדוויץ'.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך, מה שעשו היום ברשימה – עוד לא היה דבר כזה.

יצחק וקנין: עוד לא הייתה לי רשימה עם כל כך הרבה מחיקות.

יצחק וקנין: כל הרשימה – מוחקים.

יצחק וקנין: המחנה הציוני, היום הייתם מאוד יצירתיים.

יצחק וקנין: אפשר היה לעשות פאזל, סלט.

מיכל בירן: בגלל שמקלב לא היה פה – – – את שלנו – – –

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני מוחה בתוקף, אנחנו תמיד יצירתיים.

יצחק וקנין: אין לי התנגדות למה שאת אומרת.

זוהיר בהלול: אני מקווה, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שבדברי אני אשפר, אשפר את מצב הרוח שלך.

זוהיר בהלול: הואיל, אדוני היושב-ראש, ועבדך הנאמן אוהב לקרוא תנ"ך, והואיל ואני אוהב להשתמש בשפת התנ"ך, אז הרשה לי לקרוא מן הספר המופלא הזה בשפתו ובלשונו וממקורו.

זוהיר בהלול: ובסוף, כמו שמורה התנ"ך היה מבקש ממני: תאמר לי, זוהיר, מי אמר למי?

זוהיר בהלול: אז אני אשאל אתכם מאוחר יותר: מי אמר למי?

זוהיר בהלול: וגם אולי נסבר את האוזן על המשל ועל הנמשל.

זוהיר בהלול: שני אנשים היו בעיר אחת: אחד עשיר ואחד רש.

זוהיר בהלול: לעשיר היה צאן ובקר הרבה מאוד, ולרש אין כול, כי אם כבשה אחת קטנה אשר קנה ויחיה, ותגדל עמו ועם בניו – – –

יצחק וקנין: הרצחת וגם ירשת.

זוהיר בהלול: נכון.

זוהיר בהלול: – – – ועם בניו יחדיו.

זוהיר בהלול: מפתו תאכל ומכוסו תשתה ובחיקו תשכב – אגב, זה תיאור ארוטי בתנ"ך.

זוהיר בהלול: ותהי לו כבת.

זוהיר בהלול: ויבוא הֵלֶך לאיש העשיר.

זוהיר בהלול: ויחמול לקחת מצאנו ומבקרו לעשות לאורח הבא לו, וייקח את כבשת האיש הרש ויעשה לאיש הבא אליו.

זוהיר בהלול: מי אמר למי – – –

יצחק וקנין: בן מוות הוא, וארבעתיים ישלם על השה.

זוהיר בהלול: נכון.

זוהיר בהלול: וארבעתיים ישלם.

יצחק וקנין: זה נתן הנביא אמר לדוד.

זוהיר בהלול: נתן הנביא אמר לדוד.

אילן גילאון: – – – אתה מגלה את הסוף – – –

זוהיר בהלול: טוב מאוד, אדוני היושב-ראש.

זוהיר בהלול: ורק נסבר את האוזן שדוד המלך חמד את אשתו של אוריה החתי ושכב עמה בהיעדרו, בשהותו במלחמה.

יצחק וקנין: כל האומר "דוד חטא" אינו אלא טועה.

זוהיר בהלול: נכון.

זוהיר בהלול: אבל מה לעשות ודוד המלך לא הסתפק בכך – –

יצחק וקנין: זה מהגמרא, אמרתי לך.

זוהיר בהלול: – – והוא רצה את בת-שבע, ולכן ציווה על יואב בן צרויה, שהיה איש המלחמה שלו, פקד עליו לשלח את החתי אל הקו, קו העימות הראשון, כדי שהוא ימות.

זוהיר בהלול: ואכן אוריה מת, ודוד המלך נשא את בת-שבע לרעייתו, הרתה לו וילדה לו בן.

זוהיר בהלול: אבל האל במרומים מעניש את החוטאים ואת הכופרים, ולכן מספרת הפרשנות של התנ"ך שאלוהים המית את הילד הזה.

זוהיר בהלול: כשנתן נשלח על-ידי האל כדי להוכיח את דוד המלך, הוא שאל אותו לבסוף: מהו עונשו של האיש הזה?

זוהיר בהלול: מוות, יאמר דוד המלך, ואז נתן הנביא אמר לו: אז מה, המוות הוא שלך?

זוהיר בהלול: אני אולי מוסיף ומתבל את הסיפור הזה, אבל אני חייב לומר לכם שבסופו של דבר דוד המלך הודה בחטא שלו וצם – – –

יצחק וקנין: אבל אני חייב להגיד לך משהו, וכדאי שבהקשר הזה – – –

זוהיר בהלול: כן.

יצחק וקנין: דע לך שלפי הפסיקה, לפי דין תורה, הוא היה צריך להגיד לו שישלם ארבעתיים על השה.

יצחק וקנין: למה בן-מוות הוא?

זוהיר בהלול: ויש אומרים שבתנ"ך – –

יצחק וקנין: הוא לא היה צריך – בן-מוות.

זוהיר בהלול: – – הפרשנות הייתה – –

יצחק וקנין: הוא לא רצח.

יצחק וקנין: אם הוא היה רוצח – כן.

זוהיר בהלול: – – שארבעת אחיו של דוד המלך ימותו, אבל זה לא מה שקרה.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: זו לא הפרשנות.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך פרשנות קשה, שאמרתי אותה – –

זוהיר בהלול: כן.

יצחק וקנין: – – לאחד מחברי הכנסת שהופיע בוועדת האתיקה, ואת זה לא יודעים הרבה מהציבור, וכדאי שידעו את הדבר הזה.

יצחק וקנין: דע לך, אני מוכן לעשות הפסקה בדיון להגיד את הדברים.

יצחק וקנין: אמרתי אותם באותו דיון: יש לנו טעות לחשוב – המלך, יש לו סמכות יותר – כותב הרמב"ם בהלכות מלכים, שאם יש פורענות ברחוב, יש רצח ברחוב, יש פחד ברחוב, אם זה בא מצד טרור, אם זה בא מצד עבריינים, עולם תחתון – על המלך לעשות מעשה שלא ייעשה.

יצחק וקנין: למשל, לקחת את אותם פורעים, לתלות אותם בלי משפט, להשאיר אותם תלויים שבוע ושבועיים, עד שיאכלו אותם התולעים.

יצחק וקנין: את זה אף אחד לא יודע.

יצחק וקנין: כיוון שבאו לוועדת האתיקה בנושא הזה של אותם חברי כנסת, ומישהו ציטט – אחד מחברי הכנסת מבל"ד ציטט את הדבר הזה, שלא מלינים את המת – אמרתי:

יצחק וקנין: זה לגבי מת רגיל שמת על-ידי הסנהדרין, אבל אם ישנו מצב של טרור ששולט ברחובותינו, יש חובה למען יראו וייראו – כך הוא כותב, הרמב"ם – הלכה.

יצחק וקנין: הוא אמר לי: זה, אתה רציני במה שאתה אומר לי?

יצחק וקנין: אני אומר לך: כן.

יצחק וקנין: דע לך, כשיש טרור, יש צורך לעשות פעולות, כנראה למען ייראו וייראו.

זוהיר בהלול: כן, אבל "יראו וייראו" זה לא נותן מנדט אפילו למלך לפשוע לגבי הנתינים שלו.

זוהיר בהלול: ונדמה לי שהבניין הזה צריך לשמר את צלם האנוש שבקרבו.

זוהיר בהלול: אני שמח שאני סיערתי את מוחך, אדוני היושב-ראש, אבל רק ברצוני להוסיף שהיהדות בנויה על עשרת הדיברות.

זוהיר בהלול: אם היהדות בנויה על עשרה דיברות, כאן הופרו שלושה דיברות – שלוש מצוות או דיברות: האחת – גנבה.

זוהיר בהלול: מכיוון שהוא גנב את הרש, את השה היחידי שהיה לשכנו.

זוהיר בהלול: הכנסת, בהתנהלותה בדיון הזה, עושה גנבת דעת.

זוהיר בהלול: זו ההפרה הראשונה של כנסת ישראל.

זוהיר בהלול: הדבר השני – ההפרה השנייה היא ניאוף, מכיוון שהכנסת נואפת בזיווג אסור עם משהו שלא ייעשה במהות הדמוקרטית שלה.

זוהיר בהלול: וההפרה השלישית במצוות או בדיברות היא בעצם הרצח.

זוהיר בהלול: כנסת ישראל רוצחת את הדמוקרטיה במדינת ישראל אם ההצעה, הצעת החוק הזו, תצא לפועל.

זוהיר בהלול: האם מישהו מבין את המשל והנמשל?

זוהיר בהלול: ואני כמובן לא לועג לאינטליגנציה של האנשים שיושבים בבניין הזה.

זוהיר בהלול: אז אנא, אל תפרו את המצוות, אל תפגעו בדיברות ואל תהרסו את המרקמים האלה.

זוהיר בהלול: כבשת הרש היחידה שנותרה לח"כים הערבים בבניין הזה, בניין הפרלמנט הזה, זו כבשת הרש שהיא בעצם המהות הדמוקרטית וההתנהלות הדמוקרטית.

זוהיר בהלול: אתם גונבים את כבשת הרש מהח"כים הערבים ביודעין, ואתם עושים זאת מבלי להרעיד את אמות הספים שבקרבכם.

זוהיר בהלול: זה פשע נורא, זו כפירה, ואלה הם חטאים.

זוהיר בהלול: אסור לכם להיות שותפים לחטאים האלה.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בהלול.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, חבר הכנסת חנין.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, עמיתי חברי הכנסת, רוח רעה מאיימת על הארץ.

דב חנין: רוח של התלהמות מסוכנת, של השתקה, של הפחדה, של סתימת פיות.

דב חנין: ומקורה של הרוח הזו, עמיתי חברי הכנסת, נמצא מולי, כאן, בכיסא הריק, שאותו תופס ראש הממשלה.

דב חנין: מקורה של הרוח הרעה בצמרת השלטון.

דב חנין: שלטון שאין לו פתרון בשום תחום; שלטון שאין לו פתרון בשום תחום מחפש ומסמן אויבים פנימיים.

דב חנין: ראו את המצב בארץ: אין כאן ביטחון אישי.

דב חנין: אנשים מפחדים.

דב חנין: כך נראה הרעיון הגאוני של ניהול הסכסוך; כך נראית הבריחה מפתרון פוליטי של הסכסוך הישראלי–פלסטיני; הפערים החברתיים מגיעים לשיא; ישראל היום נמצאת במקום השני ב-OECD.

דב חנין: העוני שובר שיאים; בעוני אנחנו כבר במקום הראשון ב-OECD.

דב חנין: והצד השני של המטבע – הממשלה הזו ממשיכה לחלק מתנות לטייקונים.

דב חנין: וכשבג"ץ פוסל את ההתנהלות האנטי-דמוקרטית שלכם במתווה הגז, גם הוא הופך להיות אויב האינטרס הלאומי.

דב חנין: ההסתה היא מפלטו האחרון של הנכשל.

דב חנין: וראש הממשלה נתניהו נכשל, ולכן ראש הממשלה נתניהו מסית.

דב חנין: גזלו ממנו את הצעצוע של האיום האיראני, אז הוא עבר לאויבים הפנימיים: "הערבים נוהרים", "השמאל בוגדני", כל מי שחושב אחרת מסומן ומתויג.

דב חנין: החוק הזה, עמיתי חברי הכנסת, עובר קו אדום, אבל הוא מסיים שנה שהתחילה באמירה הגזענית של ראש הממשלה, "הערבים נוהרים לקלפיות", ביום הבחירות.

דב חנין: אחר כך הייתה האמירה השקרית שלו כאן, מעל הדוכן הזה, שהוא אמר שחברי הכנסת הערבים מפגינים עם דגלי "דאעש".

דב חנין: וכאשר כל הרמזים לאזרחים הערבים לא להגיע לקלפיות, לא להצביע, כל האמירות שאומרות לחברי הכנסת הערבים שהם אינם רצויים כאן, כל הדברים האלה לא מצליחים, אז עוברים לשיטה הסופית, שיטת הגירוש וההרחקה.

דב חנין: מבחנה של דמוקרטיה הוא תמיד ביכולת להגן על ההתבטאויות שהן הכי מרגיזות את הרוב.

דב חנין: גירוש חברי כנסת ערבים שמרגיזים את הרוב הוא ניסיון נוסף, חזק יותר, להראות לערבים שאין מקום לקולם בכנסת הזאת, ובלי ערבים, נתניהו אומר לעצמו, יובטח לימין הרוב לעוד הרבה שנים קדימה; בלי המצביעים הערבים הוא יוכל להישאר ראש ממשלה אולי קדנציה נוספת.

דב חנין: רשימת האויבים, עמיתי חברי הכנסת, הולכת וגדלה משבוע לשבוע.

דב חנין: ערבים, אנשי שמאל, ארגוני זכויות אדם, עמותות – מי לא נמצא ברשימה הזאת?

דב חנין: לא נותר לי עוד הרבה מה לומר.

דב חנין: אני רוצה רק לסיים בהתחייבות ברורה וחד-משמעית: אני מצהיר אמונים לדמוקרטיה ולזכויות האדם, ואעשה ככל שביכולתי כדי לעקור מן השורש תופעות של גזענות ופאשיזם.

דב חנין: אמשיך להיאבק בכיבוש.

דב חנין: אמשיך להיאבק למען שלום צודק של שתי מדינות.

דב חנין: זו הדרך היחידה להבטיח עתיד לשני העמים.

דב חנין: זו הדרך היחידה לפרוץ את מעגל הדם והשכול הנורא.

דב חנין: אמשיך להיאבק למען שוויון, צדק חברתי ודמוקרטיה.

דב חנין: איאבק על הדברים האלה בכנסת, אבל אם יגרשו אותנו ולא נהיה כאן, נמשיך להיאבק עליהם גם מחוץ לכנסת.

יואל חסון: לא ניתן לזה לקרות.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת חנין.

יואל חסון: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

מיקי לוי: כמעט כמו טקס הדלקת המשואות.

יואל חסון: בבקשה, אדוני, ארבע דקות עומדות לרשותך.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני, טלב אבו עראר, מצהיר אמונים לצדק ושוויון לזכויות אדם, ואעשה כל שביכולתי כדי לעקור מן השורש תופעות של פאשיזם, גזענות והדרה.

טלב אבו עראר: אמשיך להיאבק נגד כיבוש העם הפלסטיני ולמען שלום, ואמשיך לפעול למען צדק חברתי ושוויון.

טלב אבו עראר: אני קורא לחברי וחברות הכנסת להצטרף להצהרה זו.

טלב אבו עראר: מכובדי, ביום רביעי, 30 במרס, אנו מציינים את יום האדמה ה-40, ואני פונה לבני עמי בשפה הערבית.

טלב אבו עראר: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: לתפיסתכם, אנשינו היקרים, הקהל שלנו, הימצאותנו פה היא אמצעי ולא מטרה.

טלב אבו עראר: אתם רואים את השנאה והגזענות המופנות נגד כל מה שהוא ערבי בארץ הזאת.

טלב אבו עראר: אנו אומרים לכם שאנחנו נִבְנֵה במהלך הגירוש, והיום אנו עומדים איתן נגד הגזענות.

טלב אבו עראר: מה שלא מסוגלים לעשותו במלחמה מנסים לבצעו תחת תעתוע הביטחון.

טלב אבו עראר: אלפי ברכות שלוחות לכם, אנשי יום האדמה הנצחי, וברכת הערצה ורוממות לשהידים שלנו, החפים מפשע, השהידים של יום האדמה והם: ח'יר יאסין מעראבת אל-בטוף, רג'א אבו ריא מסח'נין, ח'ד'ר ח'לאילה מסח'נין, ראפת א-זוהיירי מעין א-שמס, חסן טה מכפר כנא, ח'דיג'ה שוואהנה מסח'נין.

טלב אבו עראר: אנשינו, הבה נשתתף בהפגנות ובפעילויות של יום האדמה באום אלחיראן ובעראבת אלבטוף לזכר השהידים שלנו.

טלב אבו עראר: אנו בעלי המקום.

טלב אבו עראר: מי שלא רוצה לחיות לצדנו – שילך לגיהינום.

טלב אבו עראר: הלוואי שיהיה מצעד יום האדמה הפגנה נגד הגזענות ונגד הרס הבתים והפקעת האדמות.

טלב אבו עראר: המשורר שלנו אומר: "נגרום לסלעים להבין אם בני האדם אינם מבינים שהעמים, אם יתעוררו – הם ינצחו".

טלב אבו עראר: לסיום, אומר כמו שאמר המשורר: המולדת המפוארת – גאווה.

טלב אבו עראר: "מי שמכורתו אינה גאווה עבורו / אין לו במולדת המפוארת גאווה.

טלב אבו עראר: / מי שאינו מוכיח את עמו בדברי עצה / אין הוא אלא בוגד המסתתר.

טלב אבו עראר: / מי שמגן על מכורתו / זִכְרוֹ אצל הבריות כמוּשְׁק ועִנְבָּר / מי שבלעדי מכורתו אינו מֵגֵן / הרי שזה הוא פחדן, יתר על כן שפל נבזה".

טלב אבו עראר: )

יואל חסון: אם אני אוסיף לך עוד דקה, אולי תתרגם לנו מה אמרת?

טלב אבו עראר: לא, יעלה מישהו כמו זוהיר בהלול שיתרגם לך אולי.

טלב אבו עראר: מה, זה משונה – –

יואל חסון: לא, שנייה.

יואל חסון: חבר הכנסת אבו עראר, ידידי היקר, אתה השארת פה קהל שלם במתח, ואני יכול גם לספר לך שבסמ"סים שקיבלתי מהציבור הרחב, בווטסאפים, אומרים לנו – למה אין תרגום?

יואל חסון: אנחנו רוצים לדעת עכשיו, ולצערנו אנחנו לא יודעים ערבית.

טלב אבו עראר: דיברתי על יום האדמה.

טלב אבו עראר: ב-1976, כשנפלו שישה חללים בסח'נין, בכפר-כנא, בגליל, שנפלו על הפקעה, על שהמדינה הפקיעה אלפי דונמים, והרגה, רצחה בדם קר שישה ערבים ישראלים.

טלב אבו עראר: עד היום הזה אנחנו עושים זיכרון בכל שנה, יום האדמה.

רויטל סויד: יואל, אתה בטוח שאתה רוצה לשמוע תרגום?

יואל חסון: אני קצת מתחרט על בקשת התרגום, אבל טוב לדעת מה הוא אומר, חברת הכנסת סויד.

יואל חסון: טוב לדעת.

טלב אבו עראר: בכל שנה אנחנו עושים את זה לזיכרון – יום האדמה, ואנחנו עושים הפעם הפגנה באום-אלחיראן, היישוב שהמדינה הולכת לעקור, וליישב, להקים שם יישוב – חירן.

טלב אבו עראר: ליהודים מותר לחיות על אדמותינו, לנו אסור לחיות שם – ובעראבה, גם בגליל, עושים גם שם הפגנה.

נורית קורן: בבנייה בלתי חוקית.

יואל חסון: חבר הכנסת אבו עראר, בוא נדבר על החיים ועל העתיד ופחות על מה שהיה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי.

יואל חסון: אחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

יואל חסון: תודה רבה לך.

יואל חסון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך, חברי חברי הכנסת, יש חוקים שהם חרפה לבית-המחוקקים.

נחמן שי: החוק הזה, שיעבור הלילה, הוא בושה וחרפה.

נחמן שי: הוא חוק שמקומו לא יכירו בספר החוקים של מדינת ישראל.

נחמן שי: איך שלא ניגשים אליו, הוא רע.

נחמן שי: הוא רע בתוכנו, הוא רע בדרך הצגתו, והוא לעולם, כנראה, גם לא ייושם.

נחמן שי: אנחנו מצליחים גם לאכול את הדג המסריח וגם מגרשים אותנו מהעיר.

נחמן שי: כישרון גדול של ממשלת ישראל ומדינת ישראל.

נחמן שי: אני מסיר את הכובע, באמת.

נחמן שי: כשהחוק הזה יתחיל להתגלגל בעולם, וכולם ישמעו שבמדינה הדמוקרטית היחידה במזרח התיכון, היחידה, ואנחנו מאוד גאים על כך, מעבירים חוקים שמאפשרים לגרש מבית-המחוקקים חברים – בניגוד לכללים הבסיסיים של הדמוקרטיה, בניגוד לכלל שמי שנבחר אמור למלא את תפקידו, בניגוד לכלל שכל אזרח במדינת ישראל זכאי לבחור ולהיבחר.

נחמן שי: כשיבינו מה אנחנו עושים, אז סוף-סוף ירד האסימון שמדינת ישראל במו-ידיה שוחקת את היסודות הדמוקרטיים שלה; במו-ידיה פוגעת בדברים שבזכותם היא קמה, ובזכותם היא מתקיימת, ובזכותם היא הודפת את ההתקפות הבין-לאומיות עליה – בשם המוסר שלה, בשם השקיפות, בשם הערכים הדמוקרטיים, בשם הנכסים החשובים כל כך שצברנו במשך השנים.

נחמן שי: עכשיו אנחנו זורקים אותם פנימה רק מפני שחברי כנסת ערבים מעלו באמון.

נחמן שי: מעלו באמון שלנו, שלהם, כחברים, ועמדו דום לזכרם של שלושה רוצחים.

נחמן שי: אפשר היה לחסוך את זה, לא היה צריך לעשות את זה, זה מגונה על פי כל קנה מידה, אבל זה לא מצדיק את הצעד הקיצוני שעושים הערב פה.

נחמן שי: ולכן, כמובן, ממשלת ישראל לא תיקח את החוק הזה חזרה.

נחמן שי: הוא ייכנס עוד פעם כאות מתה לספר החוקים שלנו.

נחמן שי: את הדקה האחרונה אני רוצה להקדיש לאירוע שהיה בחברון ולומר לכם רק דבר אחד: על הבעיות המדיניות שהוא מוליד, נתגבר.

נחמן שי: על הבעיות הביטחוניות שהוא עלול להוליד, נתגבר, אנחנו יודעים איך לעשות את זה, עשינו את זה.

נחמן שי: לא נתגבר על הכתם המוסרי הזה אם לא נמחה אותו.

נחמן שי: ראינו פה היום שני שרים בממשלת ישראל.

נחמן שי: אני לא בטוח שהם משרתים באותה ממשלה אם זה מה שהם חושבים אחד על השני – פה השר בנט, פה השר יעלון.

נחמן שי: זה עצוב לראות, אבל זה די טיפוסי לממשלה.

נחמן שי: אבל לא זו הבעיה.

נחמן שי: הבעיה היא האם מדינת ישראל מוכנה להבהיר לחייליה, באמצעות המפקדים שלהם, שמעשים מהסוג הזה לא ייעשו; לא ייעשו במדינת ישראל.

נחמן שי: אני יודע, האויבים שלנו עשו דברים ועושים דברים יותר חמורים, כולל המחבלים, כולל הטרוריסטים ששולפים סכינים ורצים לעברנו במכוניות, הכול.

נחמן שי: אבל אנחנו שונים, אנחנו אחרים, אנחנו דבקים בעולם הערכים, בעולם המוסרי שלנו, תמיד היינו ותמיד נהיה.

נחמן שי: תודה לך.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יואל חסון: לא, איתן ברושי.

יחיאל חיליק בר: אה, איתן ברושי.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת יואל חסון; אחריו – חבר הכנסת רוזנטל.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, קיבלתם, נדמה לי שכולנו, הזמנה להנצחת זכרו של יושב-ראש הכנסת לשעבר קדיש לוז כאן בכנסת.

איתן ברושי: נדמה לי שאם היינו עושים את ההשוואות, היום שהיה פה בכנסת הוא לא יום שיכול להיות יום חשוב וזיכרון מעצב, בוודאי בהשוואה לדמויות ולמי שעמד אז בראשות הכנסת.

איתן ברושי: אני מעריך שהפער הוא עצום.

איתן ברושי: והבעיה בחוק הזה – שנדמה לי שלפחות בקרב הדוברים הוא פסול, וכבר נאמר עליו הכול – היא לא בסכנה שיקרה ממנו משהו, כנראה לא יצא ממנו כלום.

איתן ברושי: בעיני, הבעיה העיקרית זה עצם הדיון.

איתן ברושי: ונשאלת השאלה, מהו השלב הבא?

איתן ברושי: לאן בדיוק מוליכים אותנו?

איתן ברושי: וראינו מה היה פה היום בכנסת.

איתן ברושי: אם נסתכל מתחילת הדיון ועד עכשיו – איזה אירועים היו פה, איזה ביטויים נאמרו פה; איזה כנסת בדיוק, שבעיני הציבור צריכה להיות עמוד האש שהולך לפני המחנה, 120 נבחרי העם – במה עסקה פה היום הכנסת, לאן בדיוק הממשלה מובילה את הציבור.

איתן ברושי: אמר שר הביטחון: התבהמות, התלהמות, אלימות, גזענות.

איתן ברושי: לאן זה מוביל?

איתן ברושי: לאן השלב הבא יביא אותנו – אחרי ההצעות הללו, שהן הצעות שיכולות לעבור על חודו של קול, אבל אין להן תוקף ואין להן בסיס, אין להן גם היתכנות.

איתן ברושי: אבל עצם הדיון, עצם ההתעסקות, עצם הדיון הסוער, שגם בסעיפים נוספים נושק לחוק הזה, מביא את החברה הישראלית, בתוכה, להידרדרות שלא הייתה כמוה.

איתן ברושי: והמעשים שצפויים בעקבות דיונים כאלה הם כאלה שלא ראינו.

איתן ברושי: אבל זה לא נגמר בבית הזה, ולא נגמר בגבולות המדינה, זה גם משתקף ביחסים – במעמדה של המדינה בעולם.

איתן ברושי: תראו במה עוסקים, עם מה אנחנו מתמודדים.

איתן ברושי: זאת לא מציאות שהיינו צריכים להיות בה ב-2016.

איתן ברושי: ולפי דעתי, נדרשת איזושהי היחלצות מהנקודה הזאת.

איתן ברושי: עובדה שבבחירות האחרונות לא התקיימה הכרעה לאן המדינה הזאת הולכת.

איתן ברושי: ולא יהיה מנוס, לפי דעתי, מניסיון נוסף; ואני מציע ללכת למשאל עם.

איתן ברושי: משום שעד שלא תוכרע פה השאלה אם זאת מדינה אחת או שתי מדינות, לא יהיה הסדר ולא יהיה פתרון, אפילו לא כרגע, ולטווח הרחוק זה גם משפיע על יחסים בתוכנו, גם בין היהודים לערבים וגם באזור כולו.

איתן ברושי: לפי דעתי, אם תימשך האווירה של היום, אם הממשלה תהיה יצירתית עד כדי הצעות מפלגות כאלה, ואם ההתלהמות והאלימות – וראינו את מה שקרה השבוע בחברון ולאן זה מוביל; אנחנו הולכים למדינה על חבית חומר נפץ – באיזשהו מקום אנחנו יכולים להתקרב למצב מסוכן כמו שאנחנו רואים בארצות השכנות.

איתן ברושי: מה שחסר פה זה מבוגר אחראי.

איתן ברושי: חסר מישהו שיגיד: עד כאן – עד איפה העסק הזה יכול להתקדם.

איתן ברושי: ולכן, לפי דעתי, מוכרחים ללכת רגע אחד אחורה, גם הקואליציה, וקודם כול הממשלה, וגם האופוזיציה, ולחזור לאיזה משהו יותר שפוי.

איתן ברושי: לא יכול להיות שבעיני העם ככה נראית הכנסת, זה הסגנון, זה הדיון, אלה החוקים.

איתן ברושי: במקום להתעסק בהתפתחות, במקום להתעסק בצמיחה, במקום להתעסק בעלייה, עוסקים פה בחוקים חסרי שחר, שאין להם שום דבר עם המציאות – חוץ מהכפשה ואלימות והתלהמות.

איתן ברושי: ולא יצא מזה כלום, חוץ מעוד כווייה ועוד צריבה ועוד סריטה בחיי האומה.

איתן ברושי: בהצעה שלי גם כתבתי – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

איתן ברושי: – – וגם אמרתי, ולפי דעתי צריך לקדם הכרעה ברמה הלאומית – האם פנינו למדינה אחת דו-לאומית, או האם אנחנו יודעים ומקבלים הכרעה אסטרטגית שאנחנו בוחרים בשתי מדינות לשני עמים ולהישאר מדינה יהודית ודמוקרטית.

איתן ברושי: ואת ההכרעה הזאת צריך להעביר לעם.

איתן ברושי: צריך לשאול את העם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איתן ברושי: אני יודע שהציבור הלך ימינה, אבל רובו עדיין רוצה שתי מדינות.

איתן ברושי: וההתנהגות של הממשלה, שמי שמכתיב את – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים

איתן ברושי: – – הכיוון בה זה הימין הקיצוני ביותר, כי הממשלה תלויה על חודו של קול – אנחנו על קיר חלק, וזהו מרשם להתרסקות, ולא לבנייה של חברה יותר חזקה ויותר צודקת.

איתן ברושי: ולכן, נחוץ כאן – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

איתן ברושי: – – שינוי, ולא עוד חוקים הזויים.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ברושי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת מיקי רוזנטל; ואחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי הכנסת, בתום המושב הזה אפשר להכריז ולקבוע כי הממשלה הזו היא הממשלה הכי לא רלוונטית בתולדות ישראל.

יואל חסון: אתם לא רלוונטיים, כי אין קשר בין מה שקורה ברחוב הישראלי למה שקורה אצלכם בראש.

יואל חסון: הפכתם את הציוץ בטוויטר למדיניות ואת הכותרת בעיתון לחזון.

יואל חסון: אפילו החוקים שאתם מעלים הם הצגה גמורה והם לא רלוונטיים – חוק העמותות, חוק השבת, והיום גם מגיע חוק ההדחה.

יואל חסון: שום דבר מזה אתם לא באמת מתכוונים להעביר.

יואל חסון: אתם עסוקים ביצירת אשליה, אשליה אופטית – כאילו יש כאן איזושהי עשייה, אבל בפועל מדובר רק בספינים ובכותרות.

יואל חסון: מדינת ישראל נקלעה לסערה, ואין קברניט שינווט ויוביל אותה לחוף מבטחים.

יואל חסון: הממשלה שלכם, גברתי סגנית השר – תקשיבי טוב, לא נהוג לדבר בפלאפון במליאה, גברתי סגנית השר – הממשלה שלכם הוקמה בחטא, בספין של "הערבים נוהרים".

יואל חסון: כולם יודעים היום שניצחתם כי שיקרתם.

יואל חסון: הבטחתם להיות חזקים מול ה"חמאס", ובינתיים ילדים עם מספריים מנצחים אותנו בטרור כל יום.

יואל חסון: נשבעתם, אדוני השר, גברתי סגנית השר, נשבעתם שההסכם עם איראן לא יעבור, זאת הייתה הבטחת הבחירות הגדולה ביותר שלכם, אבל איראן חזרה להיות לגיטימית בקהילה הבין-לאומית, בזמן שחיילים וקצינים של צה"ל נרדפים בעולם כמצורעים וישראל כולה לא רלוונטית בעולם בגללכם.

יואל חסון: גם כאן, בבית, אתם לא רלוונטיים.

יואל חסון: לא הייתם רלוונטיים, לא הייתם רלוונטיים עבור 400 אזרחים שנפגעו בפיגועי טרור אכזריים, לא הייתם רלוונטיים עבור 34 ישראלים שנרצחו כאן במשמרת שלכם.

יואל חסון: הבטחתם שתסתכלו לטרור בעיניים, הבטחתם שתכניעו את הטרור הזה, אבל אתם, חברת הכנסת שרן השכל, אתם רואים מולכם רק את הטייקונים של הגז.

יואל חסון: איזו אנרגיה הייתה לכם על הגז.

יואל חסון: אם הייתה לכם הרי את אותה רגל על הגז במלחמה בטרור, המצב ברחובות היה הרבה יותר בטוח.

יואל חסון: אבל להם, לטייקונים, אתם נכנעים כל כך מהר, ולטרור – אתם לא עושים מולם דבר.

יואל חסון: ואתם לא רלוונטיים גם, כי כל הכאוס והטירוף הזה, שיש כאן, בכנסת הזאת, מאז שהקמתם את הממשלה, מוכיח שאתם לא מצליחים למשול.

יואל חסון: לא מצליחים למשול.

יואל חסון: אולי דווקא תיקחו שיעור, או אולי כמה שיעורים, מחברכם לקואליציה סמוטריץ, שמנהל את המדינה בפועל.

יואל חסון: הבית היהודי מנהל את המדינה בפועל, ואת התקציבים שלו הוא סוחט מכם עד תום, וכולכם הפכתם להיות ילדים ועוזרים פרלמנטריים של סמוטריץ, מנהלים ועושים את מה שהוא צריך, הוא והבית היהודי.

יואל חסון: ואתם כל כך לא רלוונטיים, שאתם גם אפילו לא מסוגלים להקים קואליציה בין-לאומית נגד הטרור, שהעולם רוצה ומצפה לה, אדוני – ואני אסיים.

יואל חסון: קואליציה מול הטרור אתם לא רוצים להקים.

יואל חסון: ולמה אתם לא מגייסים קואליציה בין-לאומית נגד הטרור?

יואל חסון: כי אתם יודעים שיום אחרי הקואליציה הזאת ידרשו מכם צעדים מדיניים, ידרשו מכם לעשות את מה שצריך מבחינה מדינית, ואתם מפחדים.

יואל חסון: אתם מפחדים.

יואל חסון: וגם, הטרור והפחד משרתים אתכם, כי זה מונע מכם לקבל הכרעות מדיניות חשובות.

יואל חסון: ואתם גם לא רלוונטיים בפני עצמכם, כי גם הקואליציה לא יודעת להתנהל, כי חברי הכנסת שלכם מורדים, כי השרים נעלמים, וכל אחד עושה שבת לעצמו.

יואל חסון: אז אני אומר לכם מניסיוני הפוליטי: כל מה שתיארתי עכשיו מסמל ומסיים ומגדיר את סוף הדרך שלכם.

יואל חסון: אין לכם דרך, ולכן הדרך הזאת תיגמר במהרה, והממשלה הזאת תיפול, אני מקווה, במושב הבא.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת רוזנטל, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – חבר הכנסת בן ראובן, ואחריו – חברת הכנסת שפיר.

מיקי רוזנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מיקי רוזנטל: איפה אורן?

מיקי רוזנטל: אני רציתי להתערב.

יחיאל חיליק בר: יאללה.

יחיאל חיליק בר: זכית בנאום ללא אורן.

מיקי רוזנטל: לא, רציתי להתערב.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להתערב עם מי שמבין בזה, בהימורים, שהחוק הזה לא יעבור, ואם הוא יעבור, הוא לעולם לא יופעל.

מיקי רוזנטל: אני מוכן להניח על זה כסף.

מיקי רוזנטל: היחידי שאני יודע שמהמר פה, או מבין בהימורים, זה הוא, אבל הוא לא – – –

נורית קורן: נפתח לך קופת גמל.

מיקי רוזנטל: כן.

מיקי רוזנטל: אוקיי.

יחיאל חיליק בר: ההערה הזאת לא לפרוטוקול.

מיקי רוזנטל: אם ההנחה שלי נכונה, והחוק הזה לעולם לא ידיח חברי כנסת, אז השאלה היחידה שנותרה היא למה באמת הקואליציה הזאת, או יותר נכון ראש הממשלה וכמה מראשי הקואליציה, מתאבדים עליו כמעט.

מיקי רוזנטל: מתוך שיחות שלי עם חברי הקואליציה – לפחות רבע מחברי הקואליציה מסתייגים מהחוק בעצמם.

מיקי רוזנטל: מסתייגים מהחוק.

מיקי רוזנטל: והצורך להעביר את זה ב-61 – יהיה קשה מאוד לעשות זאת, כמו שאתם יודעים, כי יש פה לא מעט חברי קואליציה שמתנגדים.

מיקי רוזנטל: ובסוף, אם תעשו את כל השמיניות האלה באוויר ואולי החוק יעבור, אתם יודעים שהסיכוי ש-90 חברי כנסת יצביעו פה על הדחת חבר כנסת הוא אפסי.

מיקי רוזנטל: ואני חוזר ושואל: למה לכל הרוחות המאמץ המטורף הזה?

מיקי רוזנטל: למה לבזבז כל כך הרבה שעות של דיונים ומאמץ וכסף ציבורי?

מיקי רוזנטל: על מה?

מיקי רוזנטל: מה התכלית?

מיקי רוזנטל: אני באמת לא מבין.

מיקי רוזנטל: זאת אומרת, אם התכלית היא לנסות להרתיע – אני חושב שאנשים שמדברים סרה במדינה, בוודאי שמעודדים טרור, אין מקומם בבית הזה; שלא יהיה לכם ספק בכלל.

מיקי רוזנטל: אבל אני חושב שחברי הכנסת לא יכולים להיות גם התובעים, גם החוקרים, גם השוטרים, גם השופטים, ואחר כך גם המוציאים לפועל של העונש.

מיקי רוזנטל: בשביל זה בכיתה ח', אני יודע, היו צריכים ללמד אתכם הפרדת רשויות מהי.

מיקי רוזנטל: יש בתי-משפט במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: אם החוק היום לא מספק ולא עונה על המצב שבו אנשים עוינים למדינת ישראל חודרים לפרלמנט, תתקנו את החוק, שיהיה ראוי.

מיקי רוזנטל: אבל להפוך את הכנסת גם לבית-משפט, גם למשטרה וגם לגוף המחוקק?

מיקי רוזנטל: יצאתם מדעתכם?

מיקי רוזנטל: מה קורה פה?

מיקי רוזנטל: הסיבה היחידה שאני יכול לחשוב עליה, כרגיל, היא היכולת שלכם לנסות להסיט את תשומת הלב הציבורית מהכישלונות המתמידים של הממשלה.

מיקי רוזנטל: אם יש טרור והממשלה אינה יודעת איך להתמודד אתו, נסית נגד ערבים.

מיקי רוזנטל: אם אנחנו לא מצליחים להוריד את מחירי הדיור כמו שהבטחנו, אז נחוקק חוקים גזעניים, שנאה, תיעוב, לפלג.

מיקי רוזנטל: זה עובד, יש לזה דיבידנד פוליטי, מקוששים קולות, סבבה.

מיקי רוזנטל: זה יפה מאוד שאתם חושבים על הבחירות הבאות, אבל כדאי שתחשבו גם קצת על המדינה הזאת.

מיקי רוזנטל: יהודים יחיו לנצח במדינת ישראל, וערבים יחיו לנצח במדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: אפשר לעשות את זה במדון וריב מתמיד, ואפשר לנסות לגשר על המחלוקות.

מיקי רוזנטל: ומה שאתם עושים באופן תדיר ועקבי, ובלי טיפה של שכל, זה רק לעורר מדון, כל הזמן.

מיקי רוזנטל: ואת הבית הזה, באמצעות החוקים המגוחכים, אתם הופכים למושב לצים, והציבור מסתכל ואומר: מה קורה פה?

מיקי רוזנטל: שלא לומר לעתים אפילו לבית-בושת.

מיקי רוזנטל: והיום זה יום הבושת.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת רוזנטל.

יואל חסון: חבר הכנסת בן ראובן, בבקשה.

יואל חסון: אם תגיע מהר-מהר, תקבל גם את עשר השניות של חבר הכנסת רוזנטל.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

איל בן ראובן: כבוד היושב-ראש, חברי וחברות הכנסת, חוק ההשעיה, שעולה כאן היום, הוא חוק של פגיעה רעה ובלתי נסבלת בדמוקרטיה הישראלית.

איל בן ראובן: אין להתפלא, אחרי ששמעתי את חלק משרי הממשלה ואת ראשה מתבטאים נגד בג"ץ בנושא מתווה הגז; אין להתפלא, אחרי ששמעתי שרים בממשלת ישראל תוקפים את הרמטכ"ל, את שר הביטחון – ועל מה?

איל בן ראובן: על כך שהם מובילים את צה"ל במלחמה קשה נגד טרור ומצליחים ליצור שילוב נכון ואמיתי בין צבא לוחם ומנצח כמעט בכל מפגש וצבא מוסרי, כשהשילוב של מבצעי ומוסרי הוא-הוא באמת עוצמת צה"ל האמיתית, ויש שרים וחברי כנסת שחלקם – ואני מדגיש, לא כולם; השר אבי גבאי, אני לא מתכוון אליך – יש בהם שלא החזיקו מקל בידם מול אויב, והם תוקפים את הרמטכ"ל על דרכו.

איל בן ראובן: אין בושה?

איל בן ראובן: והתוצאה, תמונת רמטכ"ל שמתנוססת בתלבושת כזאת או אחרת על גדר הקריה.

איל בן ראובן: אתם לא מבינים שאתם פוגעים קשות במדינה שלנו?

איל בן ראובן: אתם פוגעים בעוצמתה, אתם מעדיפים את הפופולריות הזולה על גיבוי ועוצמה לרמטכ"ל מצוין של צה"ל.

איל בן ראובן: ועל כך אומר לכם, אלו השרים וחברי הכנסת שתוקפים את צה"ל – כמו שאמרתי, לא כולם – לאלו שתוקפים אני אומר: תתביישו לכם.

איל בן ראובן: חוק ההשעיה הוא המשך של הדרך הזאת.

איל בן ראובן: וברמה הפרקטית, הכי פרקטית, אני שואל אתכם: האם זהו הפתרון למתקפת הטרור?

איל בן ראובן: בשביל מה צריך חוק רדוד כזה ולא רלוונטי?

איל בן ראובן: אני חבר בוועדת האתיקה, וכאשר חשבנו בוועדה הזאת שצריך להרחיק חברי כנסת לארבעה חודשים, לאחר שעשו מעשה חמור בעמידתם דום לזכרם של שהידים, עשינו זאת, וקיוויתי שזה יוריד לכם את המוטיבציה לחוק הלא-ראוי הזה.

איל בן ראובן: זו פשוט עוולה בלתי ראויה לאפשר לחברי כנסת לזרוק חברי כנסת שנבחרו בבחירות דמוקרטיות על-ידי העם.

איל בן ראובן: צריך לומר ביושר, אתם, שמובילים את החוק הזה, וראש הממשלה בראש, מובילים את החוק מול חברי הכנסת הערבים, והחוק הזה יגיע בעתיד לאבסורדים, וחבל.

איל בן ראובן: יהיו כאן מסעות צלב אפשריים כנגד חברי כנסת, יהודים וערבים.

איל בן ראובן: זה חמור, זה לא דמוקרטי.

איל בן ראובן: ואני קורא לכם: עצרו, אל תאפשרו לחוק הלא-ראוי הזה לעבור.

איל בן ראובן: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת בן ראובן.

יואל חסון: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה.

סתיו שפיר: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי הנכבדים, אני יושבת פה ומאזינה לנאומים, ובעיקר לנאומים שיוצאים מטעם חברי הממשלה והקואליציה, ואני פשוט נדהמת.

סתיו שפיר: עומד פה שר החינוך נפתלי בנט ומטיף לחברי הכנסת, כולל מהנהגת הממשלה, שהם לא שומרים על חיילי צה"ל.

סתיו שפיר: וזה אותו בנט שאם אני זוכרת נכון רק ביולי האחרון – נכון, כבוד היושב-ראש?

סתיו שפיר: – עמד על מכולה בבית-אל בשעה שצעירים מתנחלים עבריינים הכו וירקו על חיילי צה"ל שעשו כפקודת החוק ופינו אותם ממבנים לא חוקיים; ואותו בנט, שר החינוך, עמד על המכולה והריע לעבריינים האלה שהרביצו לחיילי צה"ל, ואמר להם: כל הכבוד, תמשיכו בפעולה שלכם, כי אנחנו חייבים להגן על ארץ-ישראל.

סתיו שפיר: זה אותו שר חינוך.

סתיו שפיר: והיום הוא פתאום מדבר כאילו בממלכתיות כזו; מטיף פה לאנשים, כאילו אנחנו אלה שלא שומרים על חיילי צה"ל.

סתיו שפיר: אותו שר חינוך, אותו נפתלי בנט, כאילו שכח כבר את מה שהיה שם לפני כמה דקות.

סתיו שפיר: ממש היום גם שמעתי את ישראל כץ אומר שצריך לעשות סיכול אזרחי ממוקד ל-BDS.

סתיו שפיר: זה ישראל כץ, שר התחבורה, שעשה פה לפני כמה ימים את הפיגוע הדיפלומטי מהגדולים והחמורים שאנחנו חווינו כאן, כשהטיף לבלגים שאם הם ימשיכו לאכול שוקולד הם לא יצליחו להילחם בטרור.

סתיו שפיר: הדבר הזה פורסם בכל כותרות העיתונים ברחבי העולם, וביזה אותנו, את ישראל, ופגע באינטרסים המדיניים שלנו.

סתיו שפיר: וראש הממשלה, שאתמול, מייד אחרי הפסיקה של בג"ץ, הלך וציין שבג"ץ הוא זה שמפריע ליחסי החוץ של ישראל, פוגע בכלכלה של ישראל.

סתיו שפיר: כן, אותו ראש ממשלה עם ההצהרות הגזעניות ערב הבחירות; ראש הממשלה שנסע לארצות-הברית כדי לפגוע, להתערב בפוליטיקה האמריקנית ולהפוך את התמיכה בישראל לנושא פוליטי מפלגתי אמריקני, וככה פגע באינטרסים הדיפלומטיים והאינטרסים המדיניים שלנו.

סתיו שפיר: זה אותו ראש ממשלה שאחר כך בא ומטיף כדי להחליש את בית-המשפט העליון.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת וחבריה ביצעו כמה מהפיגועים הדיפלומטיים החמורים ביותר שאנחנו חווינו מאז קום המדינה.

סתיו שפיר: הממשלה הזאת עוסקת כבר תקופה ארוכה מאוד בפירוק של שלטון החוק; ממשלה שחותרת תחת המדינה שהיא אמורה להנהיג.

סתיו שפיר: ממש כך.

סתיו שפיר: כך אותה תמיכה בפעילי "תג מחיר", בוועדי המתיישבים בשומרון ובבנימין, שממומנים על-ידינו, בכספי המסים של אזרחי ישראל, כדי לעשות פעולות נגד חיילי צה"ל ולמנוע פינויים ביהודה ושומרון.

סתיו שפיר: אם להקריא לכם כמה מהציטוטים שמופיעים בפומבי, של אותם ראשי מתיישבים שממומנים על-ידי המדינה, כמו איציק שדמי, ועד מתיישבי בנימין, שאמר: אם אתה אלים ולא מתחשב, אלא פשוט מאלץ את השלטון לרדת על הברכיים, אתה מצליח; או בני קצובר, ועד מתיישבי שומרון, שאמר שוועד המתיישבים יכול להרשות לעצמו לעשות דברים שהם יותר בתחום האפור, דברים שהמוסדות הרשמיים לא יכולים לעשות, אבל אל דאגה, הם נעשים בשיתוף פעולה.

סתיו שפיר: אותם ועדי מתיישבים שכינו את צה"ל "כוחות ההרס"; ועדי מתיישבים שאמרו שאסור שפעולות ההרס יעברו ללא תגובה הולמת; שקראו באתרי האינטרנט שלהם: "כוחות ההרס הגיעו לשומרון" – זה חיילי צה"ל – והמתיישבים נקראים לצאת למבצעי "ערבות הדדית" – ככה נקרא בעבר "תג מחיר" – לא ניתן לכוחות ללכת לנוח; אותם אנשים חילקו למתנחלים שפעלו נגד צה"ל קסדות ואלות לפני פינוי כדי לעצור את הפינוי; יצאו נגד חיילי צה"ל.

סתיו שפיר: איזה מסר הם מעבירים שם לחיילים ששומרים על ביטחוננו, שמופקדים להגן על אזרחי ישראל?

סתיו שפיר: הם מעבירים להם, אדוני – – –

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: חברים, נא לשמור על השקט.

סתיו שפיר: הם מעבירים להם מסר כפול; מסר שאומר שיש חוק אחד רשמי, אבל יש חתירה תחת החוק על מנת לממש את האינטרסים המשיחיים וההזויים של הכוחות הקיצוניים ששולטים בממשלה הזאת.

סתיו שפיר: זה מה שקורה כשמדינה חותרת תחת עצמה, מממנת פעולות נגד הצבא, ואז הולכת ומתנהגת כאילו היא בעד הצבא; ששריה מטיפים ויורדים ויוצאים נגד הרמטכ"ל, שיוצאים נגד שופטי בית-המשפט העליון, שמפרקים את שלטון החוק, שמנסים לפרק את הרשות השופטת ולהפוך אותה לתלויה ולפוליטית ולבלתי עצמאית, ומדברים כל הזמן הזה בשם הציונות והפטריוטיות.

סתיו שפיר: זו לא ציונות ולא פטריוטיות – זו חתירה תחת יסודותיה של המדינה, והדבר הזה מתרחש פה יום-יום, כמו עם החוק הבזוי הזה שאסור שיעבור, שפוגע במוסר הבסיסי ביותר של המדינה כמדינה דמוקרטית, וכמו שורה ארוכה של חוקים מיותרים שהעברתם במושב הזה; חוקים שלא עשו דבר קטן אפילו כדי למנוע ולעצור את הטרור, ועשו הרבה מאוד כדי לפגוע באינטרסים המדיניים, הביטחוניים והדיפלומטיים של מדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת סתיו.

יואל חסון: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי וחברותי חברות הכנסת – אני חייבת להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאני מרגישה טיפה במלכוד, כי אנחנו עומדות ועומדים כאן, עולות ועולים אחד אחרי השני, אחת אחרי השנייה, לעשות את החובה האזרחית ואת החובה הפרלמנטרית שלנו ולהגיד כמה החוק הזה שעומד להגיע עכשיו להצבעה בקריאה ראשונה הוא חוק מסוכן, הוא חוק מזיק, הוא חוק שערורייתי, הוא חוק נוראי, הוא חוק לא דמוקרטי – כל הדברים האלה שהם נכונים, ועוד ועוד ועוד.

מרב מיכאלי: אבל מצד שני ברור שכשאנחנו עולות ועולים ואומרים את הדברים האלה כאן אנחנו בעצם משחקים את המשחק שראש הממשלה הזה מכתיב לנו ופורס לפנינו.

מרב מיכאלי: צריך להגיד, אדוני היושב-ראש, שיש סיכוי – האמת היא שאני מקווה שזה יקרה, אבל האמת, אני כבר לא יודעת מה אני מקווה, חוץ מאשר שנחליף בהקדם את הממשלה האיומה הזאת.

מרב מיכאלי: יש סיכוי שהחוק הזה לא יעבור בכלל קריאה שנייה ושלישית, משום שבגלל שגם ראש הממשלה יודע שהוא לא חוק חוקתי, שאין שום דרך בעולם להצדיק את זה שחברים וחברות שנבחרו על-ידי הציבור ידיחו או ישעו חברים אחרים שנבחרו על-ידי הציבור בגלל שהם עשו משהו שלא נראה להם.

מרב מיכאלי: אז יכול להיות שהחוק הזה לא יגיע בכלל לחקיקה, אלא יעשה אותו דבר שעשו פה עם המון המון חוקים אחרים שהעבירו אותם בקריאה טרומית, נגיד, או מקסימום בקריאה ראשונה, בשביל לעשות את מה שאנחנו מכנות ומכנים "אפקט הצינון".

מרב מיכאלי: אבל האפקט הזה, האמת, אדוני היושב-ראש, הוא לא מצנן; להפך – הוא מרתיח, הוא מלהיט, הוא שורף, הוא מחרב, הוא מקלקל, הוא הורס.

מרב מיכאלי: הוא ממש חופר מתחת ליסודות שלנו וממוטט לנו, עלינו, את המדינה שלנו ואת החברה שלנו.

מרב מיכאלי: זה מה שעושה הממשלה הזאת במומחיות, וזה מה שעושה ראש הממשלה בגאונות, לא פחות מזה.

מרב מיכאלי: ראש הממשלה הזה מבלה את ימיו בלהסית אותנו אחד נגד השני, לשסות אותנו אחד נגד השני; לא רק ערבים מול יהודים – חילוניים מול דתיים, מזרחים מול אשכנזים – מי שלא יהיה.

מרב מיכאלי: כל מה שעושה ראש הממשלה הזה הוא הפרד ומשול, הפרד ומשול, הפרד ומשול.

מרב מיכאלי: ובדרך הוא לא משאיר אבן על אבן; בדרך ראש הממשלה משאיר אדמה חרוכה ממה שהייתה מדינה לתפארת – באמת, נס.

מרב מיכאלי: אנחנו שוכחות ושוכחים את זה, אנחנו בסך הכול פה 67 שנה, או-טו-טו 68 – היינו גאווה בעיני עצמנו ובעיני העולם, וראש הממשלה הזה הופך אותנו להיות מדינה מגונה, מדינה מושמצת, מדינה לא דמוקרטית, מדינה אוכלת אזרחיותיה ואזרחיה, והם אוכלות ואוכלים אחד את השני.

מרב מיכאלי: ההרס הזה, אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי, מתגלה, בין השאר, בחוקים כמו זה.

מרב מיכאלי: יושבת פה קואליציה שבכלל לא שואלת שאלות, שמצביעה כאיש אחד על דברים איומים; שמצביעה כאיש אחד נגד דברים מצוינים שבאים ממול.

מרב מיכאלי: יושבת כאן קואליציה שמועלת בחובה שלה לייצג את הציבור הישראלי, לפעול לטובתו ולשמור על מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: האמת היא שזה ממש עניין טרגי, מה שקורה פה היום, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: עוד אחד מהצמתים האלה שקורה בו דבר נורא.

מרב מיכאלי: הוא נראה כאילו זה עניין של יום-יום, אבל בעצם זה עוד צומת נוראי שבו אנחנו לוקחים את הפנייה הלא-נכונה ומורידים את עצמנו ביגון שאולה.

מרב מיכאלי: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יואל חסון: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, סגנית השר, בבקשה.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, במדינה נורמלית לא היה צורך בחוק ההשעיה, כי במדינה נורמלית קשה לדמיין חבר פרלמנט שיעמוד דקת דומייה למען מחבלים שרצחו בדם קר אזרחים של אותה מדינה.

ציפי חוטובלי: קשה גם לדמיין חבר פרלמנט שירגל בשירות ארגון טרור בזמן מלחמה.

ציפי חוטובלי: אבל מדינת ישראל היא לא מדינה נורמלית.

ציפי חוטובלי: יש שיר כזה שנקרא "רק בישראל" – רק בישראל ראינו את עזמי בשארה מרגל עבור "חיזבאללה" במהלך מלחמת לבנון השנייה; רק בישראל חבורה של חברי כנסת עומדת דקת דומייה לאותם מחבלים שרצחו בדם קר ישראלים תמימים.

ציפי חוטובלי: אז כאן הכול אפשרי.

ציפי חוטובלי: כבר ראינו כאן הכול.

ציפי חוטובלי: אני מסתכלת קצת בשאט-נפש על נאומי זכויות האדם של חברי הרשימה המאוחדת.

ציפי חוטובלי: אתם לא מתביישים לדבר על זכויות אדם כשיושב בתוככם חבר כנסת, אוסאמה סעדי, שאומר שזה לגיטימי לרצוח את בני-הזוג הנקין לעיני ילדיהם?

ציפי חוטובלי: לגיטימי לעשות את זה בגלל שהם מתנחלים?

אחמד טיבי: את שקרנית.

אחמד טיבי: את שקרנית קטנה, תתביישי לך.

ציפי חוטובלי: הוא לא התנצל מעולם.

ציפי חוטובלי: הוא מעולם לא התנצל, אתה יודע את זה?

אחמד טיבי: את שקרנית, תתביישי לך.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, תודה רבה.

ציפי חוטובלי: תתבייש אתה, אחמד טיבי, שנשאת את נאום השהידים.

ציפי חוטובלי: מהלל שהידים ורוצחים.

אחמד טיבי: את גם כושלת וגם שקרנית.

אחמד טיבי: את כישלון דיפלומטי וגם שקרנית.

ציפי חוטובלי: התרבות הזאת – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: נא לא להפריע.

ציפי חוטובלי: תת-התרבות הזאת שמתנהלת כאן – – –

אחמד טיבי: את יכולה ללמוד מחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אחמד טיבי: – – – אחת כמוך, חסרת בושה, שקרנית.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי.

יואל חסון: אדוני, תודה רבה, שים נקודה.

ציפי חוטובלי: קשה לו לשמוע את האמת, אדוני היושב-ראש.

ציפי חוטובלי: זאת האמת.

יואל חסון: לא רק לו קשה.

ציפי חוטובלי: חברי הכנסת האלה – –

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: תודה רבה.

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, סגן היושב-ראש, בבקשה.

ציפי חוטובלי: – – מדברים על זכויות אדם, כשהם ברגל גסה פועלים נגד זכויות אדם פה במדינת ישראל.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, אני בוגרת הפקולטה למשפטים, ואחד משיעורי היסוד בפקולטה למשפטים הוא הלכת ירדור.

ציפי חוטובלי: הלכת ירדור ניתנה על-ידי ענקי המשפט של המשפט הישראלי, הנשיא אגרנט והשופט זוסמן.

ציפי חוטובלי: כשהם אישרו את פסילת רשימת אל-ארד, רשימה שבהרבה מובנים הייתה הרבה פחות קיצונית מהדברים שתיארתי כאן, הם אמרו את הדברים הכי פשוטים והכי בסיסיים – שיש עקרונות בדמוקרטיה שהם על-חוקתיים, שלא צריך בשביל זה חוק מיוחד, שכל אדם שמבין שדמוקרטיה חפצת חיים רוצה להמשיך להתקיים חייב לקיים את העקרונות האלה.

ציפי חוטובלי: השופט זוסמן אמר את זה בשפתו הפשוטה והנהירה: כדרך שאדם אינו חייב להסכים לכך שיהרגוהו, כך מדינה אינה חייבת להסכים שיחסלוה וימחקוה מהמפה.

ציפי חוטובלי: שופטיה אינם רשאים לשבת בחיבוק ידיים ולהתייאש מהעובדה שאין דין פוזיטיבי שמאפשר להם לעשות כן.

ציפי חוטובלי: רשויות המדינה אינן צריכות לשמש מכשיר בידי מי ששם לעצמו את חיסול המדינה כמטרה.

ציפי חוטובלי: את זה אמר בית-המשפט העליון בשנות ה-60.

ציפי חוטובלי: מה קרה מאז?

ציפי חוטובלי: אני חושבת שזאת בושה וחרפה שהמחוקק אמר את דברו באופן מובהק בחוק-יסוד: הכנסת, וקבע שמי שתומך באופן אקטיבי בארגון טרור או במאבק מזוין נגד מדינת ישראל לא יוכל לכהן בבית-המחוקקים הזה, ובית-המשפט העליון בחר פעם אחר פעם אחר פעם להתעלם מהאמירה המפורשת הזאת של המחוקק.

ציפי חוטובלי: ככה הגענו לחוק הזה.

ציפי חוטובלי: אם בית-המשפט העליון היה נאמן למורשת הזאת, למורשת הקלאסית ההיסטורית הזאת, של אותה דמוקרטיה ששומרת על הזכות שלה, לא היינו מגיעים ליום הזה, ויכולנו להיעזר בדבר המחוקק המפורש ב-7א.

ציפי חוטובלי: משפט אחרון לחברי הכנסת שעומדים להצביע היום בערב.

ציפי חוטובלי: יש חברי כנסת שאני מבינה, הם לא יכולים לתמוך בחוק הזה.

ציפי חוטובלי: אם הם משמיעים שירי הלל לשהידים, הם לא יכולים לתמוך בחוק הזה.

ציפי חוטובלי: אבל אלו מביניכם שיושבים בספסלי האופוזיציה, כמו אביגדור ליברמן, שבמשך שנים מדבר על זה שבלי נאמנות אין אזרחות, מדבר על זה שחייבת להיות כאן איזושהי תפיסה שכוללת את ערביי ישראל בתוך האתוס הישראלי – אתם לא מתביישים להתנגד לחוק הזה?

ציפי חוטובלי: כל מי שאכפת לו מדו-קיום אמיתי בין ערבים ליהודים צריך להצביע נגד החוק הזה, כי מה שקרה כאן בכנסת הזאת ובכנסת שקדמה לה, זאת התנהלות שלא משרתת דו-קיום, לא משרתת זכויות אדם – –

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: נא לסיים, גברתי.

יואל חסון: תודה רבה.

ציפי חוטובלי: – – ופוגעת בדמוקרטיה הישראלית.

ציפי חוטובלי: לכן החוק הזה הוא חוק הכרחי – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: זמנך תם.

ציפי חוטובלי: – – כדי להגן על קיומה של מדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת טיבי, נא לא להפריע.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת יואב קיש – בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': את צודקת.

אחמד טיבי: היא ביקשה להצביע נגד.

אחמד טיבי: גם כישלון בהסברה, גם כישלון – – – אנחנו מצביעים נגד.

אחמד טיבי: גם שקרנית וגם כישלון.

אחמד טיבי: חתיכת שקרנית, מסיתה.

יואב קיש: למה אתם נותנים לו לצעוק ככה?

יואל חסון: קראתי אותו לסדר.

יואל חסון: אל תיתן לי עצות.

יואל חסון: קראתי אותו לסדר, הכול בסדר.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, שלא יהיה ספק, אני בעד החוק הזה.

אחמד טיבי: את חתיכת שקרנית.

יואל חסון: סליחה, חבר הכנסת טיבי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

יואל חסון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

יואל חסון: אני מבקש ממך.

אחמד טיבי: תתייחס – – – ולחבר שלך חזן.

אחמד טיבי: אתה חצי שעה משמיץ – – –

יואב קיש: טיבי, קשה לך לשמוע את האמת?

יואב קיש: קשה לך לשמוע את האמת?

יואל חסון: אתה עכשיו התפרעת, אדוני, אתה התפרעת עכשיו חמש דקות ואני לא הוצאתי אותך.

יואל חסון: על מה אתה מדבר?

יואל חסון: מה אתה בא בטענות בכלל?

אחמד טיבי: – – –

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, אין בעיה, הבנתי.

יואל חסון: תודה.

יואל חסון: בבקשה.

יואב קיש: כבוד היושב-ראש, השר, חברות וחברי הכנסת, מילה על החלטת בג"ץ.

יואב קיש: מה יצא לנו היום מהחלטת בג"ץ?

יואב קיש: במשא-ומתן על הגז, חברות הגז ביקשו את פסקת היציבות בחקיקה.

יואב קיש: הממשלה לא הסכימה.

יואב קיש: בא בג"ץ ואומר: לא, תעשו את זה בחקיקה, תיתנו להם את מה שהם רוצים.

יואב קיש: עכשיו, אם זה לא ילך בחקיקה, אז יהיה פתרון אחר.

עיסאווי פריג': ביבי ביקש ממך לדבר על הגז?

יואב קיש: יכול להיות שיהיו ערבויות, משהו שהממשלה תצטרך, כדי להבטיח ליזמים ודאות שהולכים למתווה, שישקיעו את הכסף הנדרש.

יואב קיש: בעניין הזה בג"ץ אולי כיוון לטוב, אבל חד-משמעית עשה נזק לאזרחי ישראל.

מיקי רוזנטל: בוא נדבר על הנזק שאתה עושה.

יואב קיש: אני רוצה לדבר על החוק, חוק ההשעיה.

יואב קיש: אני חושב שהחוק בעצם קיומו ימנע את ההקצנה.

יואב קיש: אנחנו רואים את ההקצנה בבית הזה קורית יום-יום ומתגברת: התחלנו עם משט לעזה, ואנחנו מסיימים עם ההגדרה שה"חיזבאללה" זה לא ארגון טרור.

יואב קיש: אנחנו חייבים לעצור את הדבר הזה, ואנחנו חייבים להעביר מסר מאוד ברור גם מהבית הזה: מי שרוצה לחיות במדינת ישראל, מדינה יהודית דמוקרטית, כאזרח שווה זכויות, יקבל מאתנו את כל התמיכה ואת כל החיזוק.

יואב קיש: אבל תומכי טרור לא יהיו בכנסת ישראל.

יואב קיש: צריך להבין מה החוק הזה אומר.

יואב קיש: הוא לא משנה את המאזן בכנסת.

יואב קיש: האזרחים שלנו בוחרים סיעה, הם לא בוחרים מישהו ספציפי.

יואב קיש: אם חברי הכנסת הבל"דיסטים ימשיכו בהתנהגות שלהם, אז יצא בל"דיסט וייכנס בל"דיסט אחר.

יואל חסון: ומה הוא יהיה?

יואב קיש: בל"דיסט בכנסת.

מיקי רוזנטל: הוא יהיה ציוני.

יואל חסון: הוא יהיה ציוני גדול.

יואב קיש: אבל לפחות הוא לא יתמוך בטרור ולא יתנהג ברמה האישית בצורה כזו שלא נרצה לראות אותו פה בגלל שהוא מתנגד לקיומה של מדינת ישראל – בדיוק כמו שמופיע בחוק.

יואב קיש: בעניין הזה אנחנו חייבים לשים גבול.

יואב קיש: אנחנו כבית-המחוקקים צריכים לתת דוגמה.

יואב קיש: לא יכול להיות שדווקא מפה תצא ההקצנה – ולא יכול להיות שחבר הכנסת איימן עודה קורא לחברי כנסת פה "רוצחים".

יואב קיש: על הדבר הזה ועדת האתיקה כנראה לא מסוגלת להתגבר.

יואב קיש: הגיע הזמן שאנחנו, בכוחות שלנו, בכנסת הזו, נחוקק חוק שישים גבול להתנהגות הזו.

יואב קיש: אני רוצה לקרוא הצהרה שאני מתחייב אליה: אני, חבר הכנסת יואב קיש, מצהיר אמונים למדינת ישראל, המדינה היהודית הדמוקרטית, ואעשה כל שביכולתי לקרב ולסייע למיעוטים במדינתנו.

יואב קיש: אלחם באויבינו מבפנים ובכל מי שהחליט לנסות להרוס את הארץ הזו מתוכה במקום לבחור להיות אזרח נאמן ושווה זכויות.

יואב קיש: איאבק למען ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל כולה.

יואב קיש: אפעל נגד הטרור ונגד תומכיו בכל מקום, בשדה הקרב וגם בכנסת ישראל.

יואב קיש: אני קורא לכל חברי הכנסת להצטרף אלי.

יואב קיש: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת קיש.

יואל חסון: חברת הכנסת נורית קורן – בבקשה, גברתי.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כנסת ישראל היא המקום שבו ניתנת לנבחרי הציבור הזכות לעצב הווה ועתיד טובים יותר עבור כלל אזרחי מדינת ישראל.

נורית קורן: מי שאינו חפץ בטובת אזרחי ישראל, מקומו אינו בכנסת ישראל.

נורית קורן: איננו יכולים לקבל מצב שנבחרי ציבור מנצלים לרעה את עקרונות השיטה הדמוקרטית במטרה לחתור תחת מנגנוני השלטון, לכרסם בהם ולערער אותם.

נורית קורן: עצוב שנדרש לקבוע בחוק כי על חברי בית-הנבחרים בישראל לפעול לטובת האינטרס הלאומי והביטחוני של מדינת ישראל, זה הרי אמור להיות מובן מאליו.

נורית קורן: אפשר היה להניח כי אמות מידה מוסריות ושיקול דעת בסיסי יביאו כל אחד ואחת מחברי הכנסת למסקנה המתבקשת, שעלינו לפעול לטובת האינטרס הציבורי.

נורית קורן: אולם, לצערי, דווקא בתקופה כה קשה אנו למדים כי יש מי שמנצלים את המצב כדי להעמיק את השסעים בחברה הישראלית, לקטב, לפלג ולהתסיס ולהשתמש בכוח העומד לרשותם כדי לסכן את שלטון החוק ולסכן את מדינת ישראל.

נורית קורן: חוק ההשעיה הוא עבור אלה המבלבלים בין חופש הביטוי לאנרכיה.

נורית קורן: בהיעדר מנגנון ריסון עצמי והצבת גבולות, חובת המחוקק להתערב ולהשתמש בסמכויותיו על מנת להגן ולשמור על ריבונותו.

נורית קורן: אל לנו לטמון את הראש בחול בשם הדמוקרטיה, ואל לנו להקל ראש בסוסים טרויאנים הממתינים לשעת כושר כדי לעורר כאוס.

נורית קורן: לפעמים גם הדמוקרטיה זקוקה שיגנו עליה.

נורית קורן: לכן אני קוראת לכל חברי הכנסת להצביע עבור חוק ההשעיה.

יואל חסון: תודה רבה לך, גברתי.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: שמעתי את דברי חברתי לפני, חברת הכנסת נורית קורן – לא מדובר בכלל באיזונים, מדובר בטריבונל ובית-דין שדה של פוליטיקאים.

יצחק הרצוג: כולנו פוליטיקאים וכולנו יודעים כיצד מתנהל הבניין הזה, וכולנו מבינים שהיום, או כשיעבור החוק הזה, ייפול בדמוקרטיה הישראלית דבר שסופו מי ישורנו.

יצחק הרצוג: זה חוק שאסור לו לבוא בקהל החוקים של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: זה חוק שאסור לו בשום פנים ואופן להירשם ולהיחקק בספר החוקים של מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: אני קורא לראש הממשלה ולממשלה: תיזהרו, מכיוון שאתם במו-ידיכם מערערים את היסודות של הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: אני מזהיר אתכם שאתם הורסים את הדמוקרטיה הישראלית, ואתם עלולים להעלות אותה בשנאת חינם עיוורת, בשיקולים פוליטיים צרים, בטיפשות ובאטימות, כך שיום אחד אנחנו עלולים להתעורר, כולנו, ולא נבין לאיזו תהום הגיעו הכנסת והדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: אין עוררין, בטרור צריך להיאבק ללא פשרות.

יצחק הרצוג: ברור לכולנו שמי שעוסק בטרור חייב להיות בכלא, והרבה שנים.

יצחק הרצוג: אין בבית הזה מקום לתמיכה בטרור, ואין מקום לחתירה נגד אושיות הקיום של מדינת ישראל, ואין מקום לפרובוקציות זולות שמרתיחות את הדם של כולנו.

יצחק הרצוג: אבל החוק הזה הוא מיותר לא רק בגלל מספר חברי הכנסת הנדרש, אלא קודם כול מכיוון שיש כלים.

יצחק הרצוג: מי שעובר על החוק ועוסק בטרור, אחת דינו ללכת לכלא.

יצחק הרצוג: היה פה חבר הכנסת סעיד נפאע.

יצחק הרצוג: הוא הורשע בקשר עם סוכן זר באופן מלא.

יצחק הרצוג: מישהו מנע את המערכת המשפטית מלהעמיד אותו לדין ולחקור אותו?

יצחק הרצוג: היו גם חברי כנסת אחרים.

יצחק הרצוג: כך שכלים קיימים – קיימים כלים בתוך הכנסת, קיימים כלים מחוץ לכנסת.

יצחק הרצוג: אבל חוק שמפקיד את גורלו של חבר הכנסת בידיים של חברי כנסת בניגוד לרצון בוחריו, הוא חוק פסול מעיקרו, מסוכן מאוד; חוק שפורץ גדר ומערער את אושיות הדמוקרטיה הישראלית.

יצחק הרצוג: אני פונה אליכם, לחוש האחריות של כולכם: הרף, אל תעשו זאת, לפני שיהיה מאוחר מדי.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת הרצוג.

יואל חסון: חבר הכנסת צחי הנגבי, בבקשה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, תודה, רבותי חברי הכנסת, נבחרתי לכנסת בשנת 1988.

צחי הנגבי: ב-28 השנים שחלפו מאז זכיתי לחוות בבית הזה אין-ספור תחושות – חלקן תחושות של הנאה ושל התרגשות, וחלקן, באופן טבעי, גם תחושות של מועקה ושל תסכול.

צחי הנגבי: אני יכול להעיד בפניכם שהתחושה הבלתי-נסבלת ביותר שחוויתי, הקשה לעיכול מכולן, הייתה ונותרה תחושת ההתקוממות לנוכח מפגני התרסה מופקרים של חברי כנסת שמסתתרים מאחורי החסינות שמוענקת להם מתוקף החוק כדי לבטא את הבוז, הבוז העמוק שהם חשים לכל מה שמייצגת המדינה שלנו.

צחי הנגבי: זהו בוז כלפי חובותיהם כאזרחי ישראל, בוז כלפי סמלי המדינה, בוז כלפי הערכים הבסיסיים שמאחדים את העם היהודי, ובעיקר פרובוקציה אחרי פרובוקציה מתוך תאווה אובססיבית ששואפת לקעקע את הדו-קיום בין יהודים לבין ערבים, מתוך חשש, אולי מתוך הבנה, שדו-קיום כזה יהפוך אותם, את אלה שניזונים רק מהכאוס ורק מהשסע, לבלתי רלוונטיים.

צחי הנגבי: מאוד חשוב לי להדגיש, לא כל חברי הכנסת הערבים וגם לא רוב חברי הכנסת הערבים מתמכרים למניפולציה הזאת.

צחי הנגבי: מרבית חברי הכנסת הערבים שזכיתי לעבוד אתם כקולגות בוועדות הכנסת, במליאת הכנסת, לאורך שנים, באו לכאן כדי לעבוד ולא כדי להסית; באו לכאן כדי לקדם את רווחת הבוחרים שלהם, ולא כדי להתחנף לרובד הקיצוני והשונא בציבור שלהם.

צחי הנגבי: זה היה נכון לכל תשע הכנסות שבהן כיהנתי, וגם לכנסת הנוכחית.

צחי הנגבי: אבל, לצערי, לא הם שזכו לבולטות ולחשיפה ולתהודה.

צחי הנגבי: מי שכן הפכו לכוכבי-על היו רק אלה שגידפו, אלא שחרחרו ריב ומדון, אלה שהשתתפו במשטים אלימים, אלה שעמדו דום לזכר רוצחים אכזריים.

צחי הנגבי: לכן, רבותי חברי הכנסת, משהוגדשה הסאה ונקעה הנפש ולא ניתן היה יותר לעצום עיניים נוכח הביזוי המתמשך של הדמוקרטיה הישראלית, יזמנו את החוק שעתיד להגיע בעוד כמה דקות להצבעה.

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, אני מייחל לכך שחקיקת החוק תעצב אחת ולתמיד את גבולות חופש הביטוי וחופש הפעולה של חברי הכנסת, כך שלא נצטרך להתייצב ביום מן הימים לנסות ולגבש רוב של 90 חברי כנסת כדי להשעות חבר כנסת, אבל כן נוכל להתייצב סביב אותם אזרחים שהיום אין לנו תשובה כשהם שואלים: למה אתם שותקים?

צחי הנגבי: איך אתם מרשים לביזיון הזה להתנהל?

צחי הנגבי: למה אתם לא עושים כלום כשחברי כנסת עושים מה שהם עושים, מזדהים עם המרצחים, מזדהים עם הנוראים שבאויבינו?

צחי הנגבי: באיזה פרלמנט בעולם – שאלו אותי לא פעם ולא פעמים, לפעמים פעמיים ביום – באיזה פרלמנט בעולם, תגיד לי אחד, עוברים לסדר-היום על כאלה התנהגויות?

צחי הנגבי: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

צחי הנגבי: אחרי שהחוק הזה יהפוך לחלק בלתי נפרד מתרבות הממשל שלנו, אני מקווה שאכן לא ניאלץ לעשות בו שימוש.

צחי הנגבי: אבל אם לא תהיה ברירה, אם מישהו או מישהי מחברי הכנסת ירשה לעצמו לשוב ולרמוס את הקווים האדומים החדים והבהירים שהחוק הזה מתווה, לפחות תהיה לנו תשובה לציבור, לא נעמוד עוד אילמים, ולא שותקים, ולא משותקים, ולא נבוכים ולא מאלתרי תירוצים.

צחי הנגבי: הכנסת משיבה לעצמה היום את הכוח, את הזכות, את החובה להתגונן מפני אלה שעד היום האמינו שהם לנצח חסינים.

צחי הנגבי: לא עוד, לא בכנסת ישראל.

צחי הנגבי: הגזמתם, ועכשיו תתרגלו למציאות החדשה.

יואל חסון: תודה רבה לך, יושב-ראש הקואליציה חבר הכנסת הנגבי.

יואל חסון: יסכם מטעם הממשלה השר זאב אלקין.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, מגיע לקריאה ראשונה, להצבעה, חוק, שאם היינו חיים במדינה נורמלית, עם פרלמנט נורמלי ועם חברי פרלמנט נורמלים, אני מניח שלא היינו נזקקים לו.

זאב אלקין: אבל מדינת ישראל בשנים האחרונות שוברת את כל השיאים בהתנהלות של חלק מחברי הפרלמנט שלה, שבאופן גלוי עושים מעשה אחר מעשה, שאין להבין אותו אחרת מהזדהות גלויה, מעל המקפצה, עם הטרור ועם פעילות שעוינת את המדינה שבפרלמנט שלה הם מכהנים ואת המשכורת מטעמה הם מקבלים.

זאב אלקין: הדבר המדהים הוא, שגם לאחר האירוע הקשה של ההזדהות עם המחבלים, שהוא זה שהוליד את תהליך החקיקה הזה, הדבר המדהים הוא שכבר מאז נוצרו לא מעט סיבות לחוק הזה להיווצר, גם אם האירוע ההוא לא היה מתרחש.

זאב אלקין: עד כדי כך הגדילו לעשות חלק מחברי הבית הזה, שלא התביישו לרגע, אלא עמדו לימינו של ארגון הטרור "חיזבאללה" ויצאו כנגד מדינות ערב על זה שהעזו להגדיר את הארגון הזה כארגון טרור.

זאב אלקין: אז אנה אנו באים?

זאב אלקין: אם חשבנו שכל פעם נחצה כאן קו אדום, פתאום מתברר שיש עוד קו אדום אחריו.

זאב אלקין: גם עכשיו המגינים הגדולים של ה"חיזבאללה" הם דווקא חברי הכנסת הישראלים שמכהנים בכנסת ישראל ונושאים בגאווה את התואר הזה.

זאב אלקין: לכן, אני חושב שכל מדינה חפצת חיים, אם קיימים בה חברי פרלמנט כאלה, חייבת להגן על עצמה.

זאב אלקין: והדרך להגן על עצמה, חברי חברי הכנסת, היא לא לצייץ בטוויטר ולפרסם פוסט בפייסבוק איך אנחנו מגנים את חברת הכנסת זועבי או חברי כנסת מבל"ד, או חברי כנסת מחד"ש ובל"ד, כשהם מתייצבים לימין ה"חיזבאללה".

שלי יחימוביץ': גם ראש הממשלה – – –

זאב אלקין: את יודעת שכולם יכולים לצייץ בטוויטר, רק בשונה מהציוצים שלכם, כשאתם מגנים בכאילו ומגינים עליהם בחיים האמיתיים, ראש הממשלה מוביל הצעת חוק כדי לפתור את הבעיה.

זאב אלקין: וברגע שהצעת החוק מונחת על השולחן, פתאום כל גדולי הלוחמים כנגד המעשה הנתעב שכל כך גיניתם, גם גדולי הלוחמים במחנה הציוני, גם ציפי לבני, גם את, שלי, גם יאיר, כל אלה – – –

שלי יחימוביץ': אבל – – – המפלגה – – –

זאב אלקין: – – – כל אלה שבאו ואמרו – – –

שלי יחימוביץ': חבר כנסת ממפלגתך – – – זה הרמטכ"ל.

שלי יחימוביץ': אתה נגד הרמטכ"ל?

זאב אלקין: אנחנו מדברים על הרמטכ"ל?

זאב אלקין: אנחנו מדברים על חברי פרלמנט ישראלי – – –

שלי יחימוביץ': אתה נגד שר הביטחון?

זאב אלקין: אנחנו פועלים כאן כנגד חברי פרלמנט ישראלי שעושים הכול כדי לפגוע במדינה שאותה הם אמורים לייצג ואותה הם אמורים לנהל.

יצחק הרצוג: – – – פוגעים בדמוקרטיה, בחייך.

יצחק הרצוג: יש כאן בתי-משפט, תעמיד אותם לדין.

זאב אלקין: זה פוגע בדמוקרטיה.

זאב אלקין: להגן על חנין זועבי, בוז'י, זה פוגע בדמוקרטיה.

יצחק הרצוג: מחר זו היא, מחרתיים זה אתה.

זאב אלקין: בואו נגיד את האמת – הרי אני חושב שכל בר-דעת מבין למה פתאום אתם בורחים; למה שכשזה מגיע למעשה, אז פתאום כל אותם הציוצים בטוויטר הנזעמים זזים הצדה, ואתם כרגע בהצבעה שלכם ובקולותיכם תתייצבו לצדה של חנין זועבי וחבריה.

זאב אלקין: הסיבה לזה מאוד מאוד פשוטה: כי גם אתה וגם יאיר מבינים היטב שאם יש לכם איזשהו סיכוי מתישהו להקים ממשלה, אתם תצטרכו אותם.

מיקי רוזנטל: אתה ממשיך להסית.

זאב אלקין: אתם תלויים בהם.

מיקי רוזנטל: אתה ממשיך להסית – – –

זאב אלקין: בוז'י, אתה יכול לברוח מהמליאה, אתה יכול, אבל מן האמת אי-אפשר לברוח.

זאב אלקין: זאת האמת הפשוטה, שבגלל שאתם תלויים בקולות שלהם, כי בלי הקולות שלהם אין שום סיכוי לכם כשמאל להקים כאן ממשלה אי-פעם, אתם מדברים גבוהה-גבוהה כי אתם מבינים שזה מה שציבור הישראלי רוצה, אבל במבחן המעשה אתם לא מסוגלים לעמוד אפילו דקה אחת.

זאב אלקין: ומה שהם לא ימשיכו לעשות, אתם עדיין תבואו ותגנו עליהם.

זאב אלקין: וזה יחזור פעם אחר פעם.

זאב אלקין: לפחות החברים בבניין הזה שמייצגים את מרצ הם עקביים – הם הגנו עליהם בשעת המעשה, הם מגינים עליהם גם בהצבעה.

זאב אלקין: אבל אתם במחנה הציוני, אתם ויש עתיד, הצביעות חוגגת: לדבר גבוהה-גבוהה נגד, ואז לגייס את כל הקולות – תכף נראה פה את כולם – גיוס המוני, למען מי?

זאב אלקין: למען חנין זועבי.

זאב אלקין: עוד לא זכתה חנין זועבי לכזאת תמיכה בכנסת ישראל – כמו מה שאתם מארגנים לה היום.

זאב אלקין: ולכן, למה שתעצור?

זאב אלקין: למה שתעצור?

זאב אלקין: אתם נותנים לה חיסיון, אתם נותנים לה הגנה, והיא תלך ותחריף.

זאב אלקין: ואז אל תתפלאו שזה לא נעצר כבר בבל"ד.

זאב אלקין: כן, זה התחיל בבל"ד, המשיך בחד"ש.

זאב אלקין: אפילו חד"ש מצאה את עצמה מגינה על "חיזבאללה".

זאב אלקין: מי היה חושב בבית הזה.

זאב אלקין: אם הייתי עולה כאן על הדוכן לפני כמה שנים, חבר הכנסת איימן עודה, והייתי אומר שמפלגת חד"ש תגן על "חיזבאללה" ותתייצב מול מדינות ערב ותבקר אותן, כולם היו חושבים שהתחרפנתי.

זאב אלקין: היו אומרים: בל"ד אולי מסוגלים לעשות את זה, אבל חד"ש?

זאב אלקין: הנה, הגענו.

זאב אלקין: אבל מי שאשם בזה באמת זה לא אתם.

זאב אלקין: מי שאשמים בזה זה אנחנו, שישבנו בחיבוק ידיים, ופעם אחר פעם הבלגנו על עוד חציה של קו אדום ועל עוד חציה של קו אדום ועל עוד חציה של קו אדום, ולכן בסוף עוד חבר כנסת ועוד חבר כנסת – פעם זאת הייתה רק חנין זועבי, אחר כך כל חברי בל"ד, אחר כך איימן עודה כבר עומד בתור, כי כולם רוצים את התהילה הזאת, לתמוך בטרוריסטים ולהישאר חבר כנסת ישראלי.

זאב אלקין: אז מה אם לקחתם על עצמכם התחייבות?

זאב אלקין: כל אחד מכם, מחברי הרשימה המשותפת, כמו כל אחד מחברי הבית הזה, כשהתמודד לכנסת הזאת חתם על התחייבות לפי סעיף 7א, אבל הוא חתם עליה בלי בכלל להתכוון לרגע לקיים אותה, כי אתם רגילים שהכלבים נובחים והשיירה עוברת, ואפשר להפר ברגל גסה את ההתחייבות הזאת פעם אחר פעם, ואפשר לתמוך בטרור, ואפשר לפעול כנגד מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, ועדיין להמשיך לקבל משכורת של חבר כנסת ישראלי, ליהנות מהחסינות של חברי כנסת, ולעשות הכול – באמצעות הכלים שהבית הזה העמיד לכם – כדי לפגוע במדינת ישראל.

זאב אלקין: אבל הגיע הזמן שנגיד לכם: עד כאן.

זאב אלקין: עד כאן.

זאב אלקין: אנחנו לא מוכנים לסבול את זה יותר.

זאב אלקין: הגיע הזמן שהבית הזה ישים גבולות ויפתח מנגנון לגיטימי בחקיקה, כדי שתבינו שזה עד כאן.

זאב אלקין: ואגב, אין לי ספק שברגע שהמנגנון הזה יהיה קיים, לא נצטרך להפעיל אותו, כי בסוף בסוף בסוף, כשאתם מבינים שצריך לשלם על זה את המחיר, כל האידיאולוגיה הגדולה נעלמת.

זאב אלקין: אני זוכר את הדיונים שהיו בבית הזה לגבי הוספת נסיעות למדינות אויב לסעיף 7א.

זאב אלקין: אמרו: לא יכול להיות.

זאב אלקין: אנחנו לא יכולים לא לנסוע.

זאב אלקין: לא יעלה על הדעת.

זאב אלקין: אם אתם תחוקקו את זה, לא יהיה חבר כנסת אחד מהמפלגות הערביות בכנסת.

זאב אלקין: ואיזה פלא, כשהסעיף הזה חוקק, כמה פעמים נאלצו להפעיל אותו?

זאב אלקין: אף פעם, כי אף אחד מכם לא נסע.

זאב אלקין: פתאום התברר שכשהמשמעות של העמידה האידיאולוגית של תמיכה במדינות שהן מדינות אויב, כנגד מדינת ישראל, היא לאבד את הכיסא בבית הזה, ולאבד את המעמד הזה ולאבד את המשכורת הזאת, אז זזה הצדה האידיאולוגיה, ואף אחד לא נסע.

זאב אלקין: ולכן אין לי ספק שכשיסתיים תהלך החקיקה הזה, פתאום יהיה כאן מעשה פלאי – תהיה פה מתינות, והדברים החריגים האלה, שהופכים לנוף רגיל כמעט, על בסיס שבועי, ייעלמו מן העולם, כי אין מה לעשות – בסוף, חברי, חבר הכנסת טיבי וחבר הכנסת עודה, אתם מפחדים.

זאב אלקין: רק כדי שבאמת תפחדו אנחנו צריכים להציב קווים אדומים ברורים מאוד.

זאב אלקין: וזה מה שהבית הזה, אני מאמין, יעשה היום.

זאב אלקין: אבל אליכם אין לי טענות, כבר אמרתי.

זאב אלקין: לצערי, כבר מזמן החלטתם שמה שמעניין אתכם זה לא לייצג את הציבור הערבי במדינת ישראל, אלא לפעול כנגד מדינת ישראל על בסיס יומיומי ולהעדיף את הפגיעה באינטרס של מדינת ישראל על ההישגים האמיתיים, למען שיפור החיים של הציבור ששלח אתכם לכנסת.

זאב אלקין: זה לא חדש.

זאב אלקין: זה קיים פה פעם אחר פעם, רק הטונים מחריפים והמעשים נהיים יותר ויותר קיצוניים, אבל הגישה היא אותה גישה.

זאב אלקין: מה שכואב לי זה באמת העובדה שכשה

זאב אלקין: כנסת הזאת הייתה צריכה להתאחד, כל הכוחות הציוניים בבית הזה, בסופו של דבר השיקול והתועלתנות הפוליטית גוברים על האינטרס של מדינת ישראל.

זאב אלקין: ואני חושב שישנם רגעים שמנהיגים פוליטיים חייבים להתעלות מעל החשש הפוליטי הזה – מה יקרה ואיך הוא יגיב – אלא לפעול לפי מה שהם מדברים.

זאב אלקין: הרי אני אשאל אותך, חבר הכנסת יאיר לפיד – מה המשמעות, יאיר, לדברים שלך בגנות אותם חברי כנסת, אם היום בסוף יורמו כאן 11 אצבעות בעד חנין זועבי?

זאב אלקין: אין שום משמעות לא לראיונות שלך ולא לציוצים שלך ולא לפוסטים בפייסבוק, כי אי-אפשר להתמודד עם התמיכה בטרור בפוסטים בפייסבוק.

זאב אלקין: אי-אפשר.

זאב אלקין: ומה שכל חבר כנסת צריך לעשות וחייב לעשות זה להשתמש בכלים שיש לו, הכלים של החקיקה, ולשים לזה סוף.

זאב אלקין: אבל גם אתה, יאיר, יודע שאין לך סיכוי להיות ראש ממשלה בלי התמיכה – איך קראת להם פעם?

זאב אלקין: זועבי'ז?

זאב אלקין: אתה הפנמת את האמת הפשוטה הזאת.

מיקי לוי: עזוב את ההיסטוריה.

זאב אלקין: גם אתה.

זאב אלקין: אני מבין, חבר הכנסת מיקי לוי, שאתה רוצה לעזוב את ההיסטוריה.

זאב אלקין: אני מבין, כי בסוף, כשתבואו לבקש מהם תמיכה אצל הנשיא ותמיכה פוליטית כדי לנסות לחסום אותנו, הם יזכירו לכם את האמירה הזאת על הזועבי'ז.

זאב אלקין: אני מבין.

זאב אלקין: לכן אתם רוצים למחוק את זה מההיסטוריה.

זאב אלקין: בדיוק באותה מידה כמו שהיום אתם עושים הכול כדי להתקרב ולהתחנף לחברי הכנסת החרדים, כי אתם מבינים שאתם צריכים אותם, אז אתם מבינים שאתם היום צריכים לעמוד ולהגיע לכאן ולהגן על הזועבי'ז האלה – אחרת אין לכם סיכוי פוליטי.

זאב אלקין: אבל אני חושב שלחינם אתם בונים על זה שהציבור הישראלי הוא טיפש.

זאב אלקין: הציבור הישראלי הוא לא טיפש, ולכן הוא יזכור היטב מי בשעת מבחן שם את הפוסטים בפייסבוק ורץ לכנסת להצביע בעד חנין זועבי, ומי בשעת מבחן עשה כל מה שהוא יכול כדי להפסיק את התופעה הזאת.

זאב אלקין: אי-אפשר גם להיות בן-ברית פוליטי של אחמד טיבי ושל חנין זועבי, וגם בו-זמנית להגן עליהם בכל הכוח.

זאב אלקין: אי-אפשר.

זאב אלקין: זה לא הולך ביחד.

זאב אלקין: וצר לי על עוד מפלגה אחת, שלכאורה לאורך כל תהליך החקיקה דיברה על זה שהיא תומכת בחוק הזה – אני מסיים, חיים, אל תדאג – והיא לכאורה גדולת המובילים של המאבק בחברי כנסת מהרשימה המשותפת בהתנהלות שלהם.

זאב אלקין: אבל פתאום, כשזה הגיע לשעת המעשה, אני רואה פה שישה כיסאות ריקים.

זאב אלקין: לאן הם נעלמו?

זאב אלקין: איפה חברי הכנסת של ישראל ביתנו?

זאב אלקין: שהצהירו רק לפני שבוע שהם יתמכו בחוק הזה בלי שום סחר-מכר פוליטי?

זאב אלקין: הם לא כאן, כי עוד פעם – מתברר שכשצריך לעשות ולא רק לדבר, יש כאלה שעושים, ויש כאלה שימשיכו לדבר, ולחפש תירוץ נוסף למה לא להיות כאן ולא ללחוץ על הכפתור.

מיקי לוי: – – –

זאב אלקין: אבל גם למרות שאתם, יאיר ואנשי יש עתיד, ברחתם, וגם למרות שאתם, בוז'י, ציפי ושלי, ואנשי המחנה הציוני כביכול, שהוא מהיום יהיה מחנה זועבי, ברחתם, וגם כשאנשי ישראל ביתנו ברחו, אנחנו עדיין נמשיך לקדם את החקיקה הזאת.

זאב אלקין: ואני קורא לכנסת לקדם את החוק, ולהגיד לכל מי שתומך בטרור ופוגע במדינת ישראל: עד כאן.

זאב אלקין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר זאב אלקין, שסיכם את הדיון המשולב בשם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: שתי הצבעות נפרדות בפנינו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת – מי שמעוניין להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: כן, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, מה בפיך?

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, הצעה לסדר בעניין סדר ההצבעות.

יוסף ג'בארין: מה שאני טוען, שיש פה שינוי מהותי בחוק-יסוד: הכנסת, שכרוך גם בפגיעה מהותית באחת הזכויות המהותיות – הזכות לבחור ולהיבחר.

יוסף ג'בארין: לכן אני חושב שהחוק דורש תמיכה של לפחות 61 חברי כנסת.

יוסף ג'בארין: אני מודע, כבוד היושב-ראש, לעובדה שיש חוות דעת של היועץ המשפטי של הכנסת, אבל חוות הדעת מעלה ספק בנושא הזה, ואם יש ספק, אני חושב שצריך לתת משקל לפרשנות שנותנת יותר משקל לזכויות האדם, במקרה הזה, לזכות לבחור ולהיבחר.

יוסף ג'בארין: אני חושב שצריך 61 כדי שהקריאה הראשונה תעבור.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אכן קיבלתי חוות דעת משפטית של היועץ המשפטי לכנסת, שאין לי אלא לפעול לפי הנחיותיו בתחומים המשפטיים הרלוונטיים.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא אקרא את כל חוות הדעת, אבל סעיף 5 בה אומר: עמדתנו היא כי הואיל והסעיף המוצע אינו עוסק בתקופת בחירות או בזכות להיבחר, הרי שאין לראות בו – אין לראות בו – שינוי משתמע על עקרון שוויון בבחירות שבו עוסק סעיף 4 לחוק-יסוד: הכנסת, ולכן הוראת הרוב המיוחד אינה חלה עליו.

יולי יואל אדלשטיין: אומנם צודק חבר הכנסת יוסף ג'בארין, שכותב בהמשך חוות הדעת היועץ המשפטי לכנסת, עורך-דין איל ינון: רצוי שאישור הצעת החוק יהיה ברוב של 61 חברי כנסת לפחות בקריאה ראשונה, שנייה ושלישית, אך כפי שציינו – הוא ממשיך – גישתנו היא שאין חובה שהתיקון יתקבל ברוב זה.

יולי יואל אדלשטיין: אז אין לנו כרגע אלא לקבל את חוות הדעת של היועץ המשפטי לכנסת, לקיים את ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: איני יודע מה יהיו התוצאות, אבל אם יהיה בה אפילו רוב רגיל, אנחנו נמשיך בתהליך החקיקה, ונראה מה יקרה בהמשך עם הצעת החוק ובאיזה רוב היא תתקבל או תידחה בהמשך.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, אנחנו נקיים שתי הצבעות נפרדות.

יולי יואל אדלשטיין: הדיון היה משולב.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן – הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 45) (השעיית חבר הכנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א), קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה היא מטעם ועדת החוקה, חוק ומשפט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: שקט, אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 נגד – 52 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 45) (השעיית חבר הכנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א) לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 59 בעד, 52 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 45) התקבלה בקריאה ראשונה ותועבר להמשך הכנתה לקריאה – מה קרה?

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: – – לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשמור על שקט, חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה נוספת.

נחמן שי: פגם טכנולוגי – – – הצבעתי נגד, אני מבקש לרשום – – –

יולי יואל אדלשטיין: אני ראיתי שאתה גם נכחת, ואין לי ספק שהתכוונת להצביע נגד החוק.

יולי יואל אדלשטיין: זה לא ישנה את התוצאות, ותכף, בהצבעה השנייה, אם המצב הזה יחזור, אני אספור את קולך כקול נגד.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא – בבקשה, אנחנו נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 44) (השעיית חבר הכנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת), התשע"ו–2016 – קריאה ראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: המסך עובד, חבר הכנסת נחמן שי?

יולי יואל אדלשטיין: כן, הכול בסדר הפעם.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 59 נגד – 53 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 44) (השעיית חבר הכנסת שהתקיים בו האמור בסעיף 7א לחוק-יסוד: הכנסת), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, חברי הכנסת – 59 בעד, 53 מתנגדים, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת חוק הכנסת (תיקון מס' 44) עברה בקריאה ראשונה, וגם היא תועבר להכנה לקריאה שנייה ושלישית בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת.

קריאות: – – –

קריאות: ועדת – – – ועדה לנגע הסמים – – –

קריאות: [נספחות.

קריאות: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015, מ/949 – הצבעה תהיה בסוף ההודעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיציג את ההצעה הוא יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: אני אחד אחרי השני, יש לי שני פיצולים.

יולי יואל אדלשטיין: אה, ויש גם בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014, מ/890.

יולי יואל אדלשטיין: גם כאן תהיה הצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: נא להציג את שתי הבקשות – וסגן היושב-ראש יואל חסון מתבקש להחליף אותי כאן בדוכן.

ניסן סלומינסקי: על-פי הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, מחליטה הכנסת, לפי סעיף 84ב לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט לפצל את הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015, לשתי הצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד מההצעה יכלול את סעיפים 115, 120, 131, וכן פסקה (2) בסעיף 42 המוצע בסעיף 130, וחלק אחר מההצעה יכלול את יתר הצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: אני פונה לחברי ומבקש לאשר את הפיצול, כדי שנוכל לסיים כפי שסיימנו את חוק המאבק בטרור, ונושא נוסף יישאר לנו להמשך.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה, חברי חברי הכנסת, לבקשתו של יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט, בדבר פיצול הצעת חוק המאבק בטרור.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 7 בעד הצעת הוועדה – 71 נגד – 11 נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק המאבק בטרור, התשע"ה–2015, נתקבלה.

יואל חסון: ובכן, 71 בעד, 11 מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שבקשת הוועדה אושרה.

יואל חסון: [נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אני מבקש מיושב-ראש הוועדה לעלות שוב ולהציג את הנושא הבא – חבר הכנסת סלומינסקי.

יואל חסון: הנושא הבא: בקשת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19).

ניסן סלומינסקי: על-פי הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, מחליטה הכנסת, לפי סעיף 84ב לתקנון הכנסת, לאשר את החלטת ועדת החוקה, חוק ומשפט לפצל את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014, לשתי הצעות חוק נפרדות, כך שחלק אחד יכלול את סעיף 3, והחלק האחר יכלול את יתר הוראות הצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש מחברי להצביע בעד.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 8 בעד הצעת הוועדה – 70 נגד – 1 נמנעים – אין הצעת ועדת החוקה, חוק ומשפט בדבר פיצול הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון מס' 19), התשע"ה–2014, נתקבלה.

יואל חסון: 70 בעד, מתנגד אחד.

יואל חסון: בקשת הוועדה בדבר פיצול הצעת החוק עברה.

איימן עודה: – – –

יואל חסון: בטעות חבר הכנסת איימן עודה הצביע נגד ומתכוון לבעד, וחבר הכנסת סלומינסקי לא הספיק והתכוון להצביע בעד כמובן.

עמר בר-לב: אני גם.

יואל חסון: לא היית במקום.

יואל חסון: היית שם, לא היית שם.

יואל חסון: הודעת מזכירת הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 177), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה; הצעת חוק מיסוי מקרקעין (תיקון מס' 85 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יואל חסון: תודה רבה לגברתי מזכירת הכנסת.

יואל חסון: [מס' מ/1014; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 11050; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא: הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 59), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס׳ 59), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית.

משה גפני: בשנת 2000 חוקקה הכנסת את תיקון מס' 19 לחוק ניירות ערך, התשכ"ח–1968, שבמסגרתו הוסף פרק ט'2 שמסדיר את העברת המידע בין רשות ניירות ערך לבין רשויות ניירות ערך זרות על בסיס מזכרי הבנה או הסכמים שרשות ניירות ערך הישראלית היא צד להן, כל זאת במסגרת סיוע שמעניקה רשות ניירות ערך לרשויות זרות, ולהפך, בביצוע ובאכיפת דיני ניירות ערך.

משה גפני: במהלך השנים השתנה הדין, וההצעה שבפניכם היא התאמות שנדרשו לאור השינויים בדין.

משה גפני: כך, למשל, הובהר שהסיוע לרשויות זרות הוא גם בקשר לפיקוח על ביצועם של דיני ניירות ערך; רוככו סמכויות הרשות בהקשר של פיקוח במסגרת סיוע לרשות חוץ בהתאם לסמכויות הנתונות לרשות בפיקוח המינהלי.

משה גפני: כמו כן נקבעה הסמכה מקבילה בדומה לסמכות של המפקח על הבנקים ושל הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון לגלות לאותם מאסדרים ידיעה או מסמך המתבקשים לצורך מילוי תפקידם, כפי שאלה מגלים לראש רשות ניירות ערך.

משה גפני: במהלך הדיון סירבה הוועדה לאשר שני תיקונים שביקשה הממשלה.

משה גפני: הראשון – הסמכת יושב-ראש רשות ניירות ערך להעביר מידע לרשות חוץ גם ביוזמתו וללא בקשה מרשות החוץ.

משה גפני: בעניין זה ראתה הוועדה לנכון שיש לדון בסוגיה הזו במסגרת התיקון שמבקשת הממשלה בקשר למסירת מידע לרשויות מס זרות; השני – הסמכת רשות ניירות ערך לחלט רכוש בשווי רכוש הקשור לעבירת ניירות ערך, מתוך חשש שצדדים שלישיים עלולים להיפגע וכי הדבר ראוי להידון בנפרד ובכובד ראש.

משה גפני: תיקונים נוספים בהצעה הם הסמכת שר האוצר לקבוע הוראות שבהתקיימן תהיה רשות ניירות ערך מוסמכת לקבוע כללים לעניין יישום בתשקיף או בדוחות לעניין יישום תקן דיווח כספי בין-לאומי טרם מועד תחילתו המחייב של התקן.

משה גפני: להצעת החוק אין הסתייגויות, ואני מבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית, בנוסח שאישרה הוועדה.

משה גפני: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: כמו שנאמר, אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור.

יואל חסון: לפיכך אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק כפי שהוצגה בקריאה שנייה.

יואל חסון: הצבעה – בבקשה, חברי הכנסת.

יואל חסון: הצבעה מס' 9 בעד סעיפים 1–13 – 64 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–13 נתקבלו.

יואל חסון: 64 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שההצעה עברה בקריאה שנייה.

יואל חסון: אדוני יושב-ראש הוועדה, האם להצביע בקריאה שלישית?

משה גפני: – – –

יואל חסון: בבקשה, אדוני, אנחנו עוברים להצבעה נוספת, הצבעה בקריאה שלישית.

יואל חסון: בבקשה, הצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 10 בעד החוק – 57 נגד – אין נמנעים – אין חוק ניירות ערך (תיקון מס' 59), התשע"ו–2016, נתקבל.

מירב בן ארי: אנחנו לא מצליחים להצביע.

יואל חסון: 57 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: חברת הכנסת בן ארי, את רוצה שנוסיף – – –

מירב בן ארי: – – –

יואל חסון: מאה אחוז, את בעד.

יואל חסון: חבר הכנסת אכרם חסון וחבר הכנסת אוחנה – בעד.

יואל חסון: אתם הצבעתם בעד, אני רואה.

יואל חסון: מופיע שהצבעתם בעד.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק ניירות ערך (תיקון מס' 59), התשע"ו–2016, אושרה, והחוק נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: [מס' מ/1003; "דברי הכנסת", חוב' י"ז, עמ' 9675; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: אנחנו עוברים להמשך סדר-היום – הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 221), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יואל חסון: יציג את החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

יואל חסון: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 221), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא חלק שפוצל מהצעת החוק הממשלתית לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 219), התשע"ו–2016.

משה גפני: חלק ה'2 לפקודת מס הכנסה מסדיר את המיסוי במקרה של שינוי מבנה ומיזוג של חברות, אגודות שיתופיות ועמותות, אך לא מסדיר שינוי מבנה ומיזוג של שותפויות רשומות שלגביהן חל חוזר מס הכנסה שמתייחס להיבטי המיסוי השונים הנובעים מפסק-דין של בית-המשפט העליון משנת 2001.

משה גפני: בהצעת החוק שבפניכם – מה?

משה גפני: מה הצעקות?

יואל חסון: חברים, חבר הכנסת מקלב, סגן השר מזוז, נא לשמור על השקט שם, אני מבקש.

משה גפני: בהצעת החוק שבפניכם מוצע להחיל את הוראות חלק ה'2 האמור גם על שותפויות רשומות, בשינויים המחויבים ובשינויים נוספים שעליהם יורה מנהל רשות המסים.

משה גפני: כיוון שמדובר בהוראות מיטיבות, הן יחולו רק על שותפויות רשומות.

משה גפני: בכך מקווים לעודד שותפויות שלא נרשמו והיו אמורות להירשם לפי פקודת השותפויות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מבקש רק לומר – מכיוון שהיו דיונים לגבי הנושא של ועדת הכספים, אני רוצה לומר: 22 שבועות של ועדת הכספים במושב הזה – העברנו 17 חוקים בחוק ההסדרים, העברנו את מתווה ששינסקי, שזה היה חוק גדול, העברנו 35 חוקים בקריאה שנייה ושלישית; העברנו אותם ב-22 שבועות.

משה גפני: זאת אומרת, העברנו למעלה מ-50 חוקים.

משה גפני: כשיש כאלה שמערערים על היכולת שלנו להעביר חוקים, אז רציתי שהכנסת תדע שהעברנו במושב החורף למעלה מ-50 חוקים, ביניהם גם החוק של הטבות המס וחוקים גדולים אחרים, ואנחנו עושים את זה ברוב המוחלט של המקרים בהסכמה עם האופוזיציה.

משה גפני: רוב החוקים שעליהם אנחנו מדברים – – –

אראל מרגלית: זה בזכות האישיות המיוחדת של היושב-ראש וקידום הדיון היפה.

משה גפני: בסדר, תודה רבה.

משה גפני: אבל אני אומר שזה גם בזכות האחריות – – –

יואל חסון: הרי הוא סחט את המחמאות האלה, זה ברור.

אראל מרגלית: מה רע לסחוט מחמאות?

משה גפני: כן, זה נכון.

יואל חסון: וקיבלת.

יואל חסון: וקיבלת.

משה גפני: אבל לא לזה התכוונתי.

משה גפני: התכוונתי שיש כאלה שמערערים על זה ורוצים להעביר את זה לוועדה אחרת, דברים שאני חושב שאנחנו יודעים לעשות – –

אראל מרגלית: למשל ועדת הרפורמות.

יואל חסון: אוקיי.

משה גפני: – – אבל אני מקבל את הדין.

יואל חסון: יום ארוך היום.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, להצעה הזאת אין הסתייגויות, ואני מבקש לאשר את החוק כמות שהוא בקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים.

יואל חסון: אין הסתייגויות ואין בקשות דיבור להצעת החוק הזאת.

יואל חסון: לכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שנייה.

יואל חסון: חברי הכנסת, הצבעה.

יואל חסון: שלא תגידו שלא אמרנו לכם.

יואל חסון: הצבעה, בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 11 בעד סעיף 1 – 58 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

רויטל סויד: יואל.

רויטל סויד: יואל.

יואל חסון: 58 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה, ואנחנו עוברים לקריאה שלישית.

יואל חסון: אני מוסיף את הצבעתה של חברת הכנסת סויד.

יואל חסון: ואנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

יואל חסון: הצבעה מס' 12 בעד החוק – 51 נגד – אין נמנעים – אין חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 221), התשע"ו–2016, נתקבל.

יואל חסון: בעד – 51, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שחוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 221), התשע"ו–2016, אושר ונכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

יואל חסון: [מס' מ/883; "דברי הכנסת", חוב' א', עמ' ; נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הנושא הבא על סדר-היום: הצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יואל חסון: אדוני השר – סליחה, יושב-ראש ועדת הכספים.

יואל חסון: אמרת כאילו אמרתי פה איזה משהו.

מירי רגב: – – – ליצמן.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעת חוק ממשלתית שהוחל עליה דין רציפות.

משה גפני: בשנים האחרונות אנו עדים לשכר הגבוה – בסכומים מופרזים – שמקבלים נושאי משרה או עובדים בכירים בתאגידים שעיקר עיסוקם הוא ניהול כספי הציבור.

משה גפני: הצעת חוק זו נועדה לטפל בתופעה בעייתית זו מבחינה מוסרית וערכית.

משה גפני: ההצעה הובאה בכנסת הקודמת על-ידי משרד האוצר, והיא הובאה בפנינו מחדש על-ידי שר האוצר מר משה כחלון.

משה גפני: ועדת הכספים קיימה שלוש ישיבות שבהן דנה בהצעת החוק, ובישיבתה הרביעית הצביעה על הצעה מתוקנת.

משה גפני: הצעת החוק הממשלתית המקורית קבעה ששכר של בכירים בגופים פיננסיים שעולה על 3.5 מיליון ש"ח יהיה טעון את אישורם של ועדת תגמול או ועדת ביקורת, דירקטוריון ואספה כללית.

משה גפני: כמו כן, ההצעה קבעה כי לא יותרו ניכויים בשל שכר – – –

קריאה: 2.5.

משה גפני: 3.5 – ההצעה המקורית.

משה גפני: ההצעה קבעה כי לא יותרו ניכויים בשל שכר של נושאי משרה שהם מעבר ל-3.5 מיליון ש"ח, ושמתקרה זו יופחת סכום ההוצאות השנתי בשל הענקת מניות.

משה גפני: כבר בדיון הראשון סברו חברי הוועדה שהמנגנון התאגידי לאישור הוא חסר שיניים, ושאין מדובר בסנקציה אמיתית שיש בה משום הרתעה מפני קביעת שכר גבוה, שכן גם היום נדרש אישור הדירקטוריון, ולעתים הוא ניתן אף אם הדירקטוריון לא שלם עם הסכומים.

משה גפני: כמו כן, הוועדה סברה שמדובר בתקרה גבוהה במיוחד.

משה גפני: תקרה זו נלקחה במקור מתקרה דומה שקיימת בארצות-הברית ועומדת על מיליון דולר, אך התברר בדיונים שההכנסה לנפש בישראל היא 61% מההכנסה לנפש בארצות-הברית, ולכן הסכום לכאורה צריך לעמוד על כ-2 מיליון ש"ח, אם רוצים להעתיק את הדברים מארצות-הברית.

משה גפני: לאורך כל הדיונים ביקשנו ממשרד האוצר סנקציות אחרות, משמעותיות יותר, שגם ייצרו הרתעה מקביעת שכר מוגזם.

משה גפני: ערב הדיון השלישי, שבו התעתדנו להצביע, פנה אלי שר האוצר במכתב, שבו הוא ציין שהוא מבקש מחברי הוועדה להעמיד את התקרה על 2.5 מיליון ש"ח.

משה גפני: בעקבות דיוני הוועדה השר ציין גם שמדובר בנגע שיש לטפל בו באומץ.

משה גפני: במסגרת הדיון, לצד הנמכת התקרה ל-2.5 מיליון ש"ח, ביקשתי שוב מנציגי הממשלה להציג בפנינו סנקציות נוספות.

משה גפני: בשיתוף עם חברי הוועדה, עלתה הצעה מטעם נציגי הממשלה, והיא לקבוע שהיחס בין השכר של נושא המשרה הבכיר לבין העובד הזוטר ביותר באותו תאגיד, ולרבות עובד קבלן, לא יהיה קטן מ-35.

משה גפני: יחס זה נקבע על-ידי אגף שוק ההון כמייצג עלות שכר של 2.5 מיליון ש"ח.

משה גפני: ככל שהתגמול עומד ביחס האמור, על התאגיד הפיננסי לקבל את האישורים במנגנון שציינתי קודם.

משה גפני: במילים אחרות, לצורך העלאת שכרו של נושא משרה מעל 2.5 מיליון ש"ח בתאגיד, יש להביא להעלאת שכר העובדים בתאגיד ביחס של פי-35 בין השכר הגבוה לנמוך.

משה גפני: סוגיה נוספת שדנו בה ותיקנו את הנוסח הממשלתי לבקשת הגופים הפיננסיים – שפריסת ההוצאה בשל מענקי פרישה תיעשה על-פני כל שנות עבודתו של נושא המשרה הבכירה או עובד התאגיד בתאגיד הפיננסי, ולא על-פני ארבע שנים, כפי שהוצע במקור.

משה גפני: בנוסף, הוצע כהוראות משלימות על-ידי רשות המסים לתקן את פקודת מס הכנסה באופן שחריגה מתקרת התגמול לא תוכר כהוצאה מוכרת לניכוי בשיעור כפול משיעור החריגה מהתקרה.

משה גפני: הצעת החוק הממשלתית עניינה בגופים פיננסיים בלבד.

משה גפני: אף בעניין זה התלבטנו, חברי הוועדה ואנוכי.

משה גפני: התלבטנו אם נכון יהיה להרחיב את ההצעה לגבי גופים נוספים, אך בסופו של דבר קיבלנו את העמדה שגופים אלה מובחנים מגופים אחרים בשל היותם גופים שמנהלים את כספי הציבור באופן שוטף, בין אם בפיקדונות בנקאיים ובין אם בכספים המופקדים בקופות גמל, קרנות פנסיה וקרנות השתלמות.

משה גפני: אופן הפקדת הכספים באותם תאגידים לא יוצר להם תמריץ להשיא תשואה מיוחדת לתאגיד, וזאת להבדיל מתאגידים ריאליים.

משה גפני: לפיכך, בעניין זה קיבלנו את העמדה שהם מובחנים ונבדלים מגופים אחרים, ושבשלב זה נכון להחיל רק לגביהם את המנגנונים שבהצעה זו.

משה גפני: ההצעה התקבלה – אני רוצה לומר, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, פעמיים ועדת הכספים קיבלה הצעת חוק והיו מחיאות כפיים בוועדה.

משה גפני: הוועדה קיבלה את ההצעה פה אחד, וכל חברי הוועדה מחאו כפיים על זה שהחוק הזה עבר.

משה גפני: זה היה עוד פעם בחוק של הטבות מס ליישובים.

משה גפני: האופן הזה מעיד על העובדה שהיה רצון כן לעצור – לפחות להתחיל בהליך.

משה גפני: אני אמרתי את זה גם בוועדה, ואני אומר את זה גם כאן – אני לא יודע אם זה יצליח, אני לא יודע אם זה לא יצליח.

משה גפני: אנחנו נמצאים כאן, אנחנו נבחן את הדברים, כולנו, כל חברי הכנסת, בעיקר חברי ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו נבחן אם התוצאה של החוק הזה היא באמת בלימה של הדבר הנורא הזה – זה הגיע לממדים אסטרונומיים.

משה גפני: האם זה באמת עוצר את זה?

משה גפני: האם זה פוגע בכלכלה או לא פוגע בכלכלה, כפי שרבים טוענים?

קריאה: – – –

משה גפני: לאן את ממהרת?

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: הרב גפני, אני כחבר בסיעתך, לא ממהר.

משה גפני: אני מסיים.

משה גפני: מסיים.

אורן אסף חזן: יש לי את כל הערב, הרב גפני, קח את הזמן.

אורן אסף חזן: לפחות עד הנץ.

משה גפני: בסדר, אני מסיים.

אורן אסף חזן: היא יכולה להתקזז אם היא רוצה, אנחנו אתך כאן.

משה גפני: אני אומר לכם, החוק הזה כוחו בזה שלראשונה מדינת ישראל אומרת די למצב הזה שבו יש פער בין – – –

עיסאווי פריג': די לחזירות.

משה גפני: כן.

משה גפני: – – – בין משפחות, שאפילו אם שני בני-הזוג עובדים הם לא יכולים לפרנס את משפחתם, הם לא יכולים לקנות את הדברים הבסיסיים לילדים שלהם – ויש אנשים שמשתכרים שכר שהוא פשוט הזוי.

משה גפני: אי-אפשר להבין איך פער המעמדות הזה יכול להתקיים ואנחנו לא אומרים כלום.

משה גפני: זו פעם ראשונה, אדוני היושב-ראש, שאנחנו מביאים חוק כזה.

משה גפני: אנחנו כאן, יכול להיות שנצטרך בהמשך לעשות שינויים.

משה גפני: חשוב מאוד החוק הזה, ואני מבקש לאשר אותו בקריאה שנייה ושלישית.

אורן אסף חזן: לא מאשרים.

משה גפני: אין הסתייגויות.

משה גפני: יש, אני חושב, הסתייגויות דיבור.

משה גפני: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, אין לחוק הזה הסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': יש לא מעט בקשות דיבור, אנחנו נעבור אותן אחת-אחת, בעזרת השם.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת זהבה גלאון ראשונה.

בצלאל סמוטריץ': אחריה – חבר הכנסת אילן גילאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושבת שזה יום היסטורי היום.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך את יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני, את כל החברים שהשתתפו בדיון בוועדת הכספים ואת שר האוצר.

זהבה גלאון: ואני אומרת שזה יום היסטורי, כי יום אחרי שבג"ץ פסל את מתווה הגז וסתם את הגולל על הניסיון להפוך את ישראל לאוליגרכיית גז שמחזיקה בכוח כלכלי ופוליטי אדיר, היום הכנסת הזו מחוקקת חוק שהוא צעד נוסף במהפכה; צעד שהוא בעד האזרחים ונגד מועדון ההון–שלטון שהשתלט על המדינה שלנו.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, בזכות החוק שהכנסת מעבירה כאן היום – המנהלים יישארו בכירים, צריך לומר את זה.

זהבה גלאון: המנהלים יישארו בכירים, זה חוק להגבלת שכר הבכירים, אבל ייאלצו להפסיק להיות חזירים.

זהבה גלאון: פשוט ייאלצו להפסיק להיות חזירים.

זהבה גלאון: כי הנתונים שהתפרסמו לגבי שכר הבכירים – אתה מסתכל על המספרים ואתה אומר: זה לא אמיתי, זה לא יכול להיות.

זהבה גלאון: וכנגד כל הסיכויים, חברי חברי הכנסת, כנגד כל מגיני הסדר הישן – וביניהם ראש הממשלה עצמו – החוק הזה היום יעבור על אפם ועל חמתם של חברי מועדון ההון ובאֵי-כוחם בממשלה.

זהבה גלאון: אני רוצה לספר לכם, חברי חברי הכנסת, שמאז שהחוק הזה אושר בוועדת הכספים והובא לכאן לקריאה שנייה ושלישית, הבנקים, ראשי המערכת הבנקאית, ראשי איגוד הבנקים, הפעילו את כל כובד משקלם בניסיון להתערב בהליך החקיקה, להלך אימים על בית-המחוקקים.

זהבה גלאון: שלחו מסרים גם לשר האוצר, גם לנו, לחברי הכנסת, גייסו לטובתם שורה של פרשנים כלכליים שניסו להסביר לנו.

זהבה גלאון: עברתי על כל המאמרים האלה, חבר הכנסת גפני.

זהבה גלאון: ניסו להסביר לנו בכל כוחם למה החוק הזה לא אפקטיבי.

זהבה גלאון: היום בכלל קראתי מאמר מערכת באחד העיתונים, פשוט מחפיר, שמסביר לנו למה החוק הזה בכלל יזיק לכלכלת ישראל.

זהבה גלאון: אפשר להתווכח אם הוא חוק טוב או חוק שיזיק לכלכלת ישראל.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, גם אני וגם חברים נוספים בוועדה דרשנו להחמיר את הצעת החוק המקורית ולקשור את גובה שכר הבכירים לגובה שכר הזוטרים.

זהבה גלאון: ואני רוצה לומר שאני מקדמת היום הצעת חוק שתחיל את מגבלת השכר על כלל החברות הציבוריות במשק.

זהבה גלאון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות, חברי, כדי לענות על כמה מהטענות שעלו בהקשר של החוק הזה.

זהבה גלאון: ואני רוצה להתייחס קודם כול לטענות שעלו נגד הסעיף שקושר את שכר הבכירים לשכר הזוטרים, שמבוסס על ההסתייגויות שהעלינו בוועדה.

זהבה גלאון: והסעיף הזה, שבעיני הוא לא פחות ממהפכה, ממש ממש מלחיץ את הבכירים בבנקים, יותר מכל דבר אחר בהצעת החוק הזו.

זהבה גלאון: הם נחרדים, חברי חברי הכנסת, שהם ייאלצו לשלם שכר סביר לעובדים הזוטרים שלהם, בזמן שהם מרוויחים שכר חזירי ומנופח.

זהבה גלאון: ואחת הטענות – נדה

זהבה גלאון: מתי לשמוע; התראיינתי מול מישהו מהמערכת הבנקאית, והוא אמר שבכלל לא יהיה אפשר לאכוף את החוק הזה על עובדי הקבלן כפי שהחוק מחייב לעשות, והסיבה, לדבריהם, היא שהמנהלים בגופים הפיננסיים – ככה הוא אמר, אני אומרת לכם מתוך ריאיון – הוא אמר שהם בכלל לא יודעים מה השכר של עובדי הקבלן באותו גוף פיננסי.

זהבה גלאון: אז מעבר לכך שזו טענה מקוממת, שממחישה את כל מה שרע ופסול בשיטת ההעסקה הקבלנית, שבכלל מאפשרת למנהלים לעצום עיניים אל מול תנאי ההעסקה של העובדים, לי יש הצעה רדיקלית – הצעתי לו אותה גם באותו ריאיון – עבור אותם מנהלים שלא יודעים מה השכר של עובדי הקבלן.

זהבה גלאון: אני פשוט מציעה להם: תבדקו, ואם צריך, תקבעו במכרז את תנאי השכר כך שאפשר יהיה לעמוד בלשון החוק.

זהבה גלאון: הדבר המדהים הזה – אנחנו לא יודעים מה השכר של עובדי הקבלן.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, החוק הזה הוא חוק חשוב, חוק מצוין.

זהבה גלאון: אני רוצה לברך שוב גם את שר האוצר, גם את יו"ר ועדת הכספים, ואת כל מי שהיה נתון בימים האחרונים ללחצים אדירים – – –

אורן אסף חזן: – – – תודה על שיתוף הפעולה.

זהבה גלאון: – – – לחצים אדירים מצד כוחות כלכליים כבירים, ובחר בטובת הציבור על-פני טובתם של אותם אלה שחשבו שצריך להגביל את החוק הזה או לא לחוקק אותו.

זהבה גלאון: תודה רבה, חברי.

אורן אסף חזן: תודה רבה לך, הגברת גלאון, על שיתוף הפעולה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח.

אורן אסף חזן: יש דברים שאני תומך בך.

אורן אסף חזן: אני רואה אותך מחייכת.

זהבה גלאון: למה זה מגיע לי?

זהבה גלאון: מה עשיתי רע?

זהבה גלאון: מה עשיתי רע?

אורן אסף חזן: לא יעזור לך, בסוף תיכנעי לאהבה.

אורן אסף חזן: לא יעזור.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

אורן אסף חזן: חברת הכנסת גלאון – – – האהבה מנצחת, זהבה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עיסאווי פריג': אני מבקש מאדוני שקט באולם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, חבר הכנסת חסון.

אורן אסף חזן: באהבה.

עיסאווי פריג': היום עברה הצעת – יואל, אני רואה, אני רואה – אתה נהנה ממופע הליצנות.

עיסאווי פריג': די, נו, תן לנו, באמת.

אורן אסף חזן: רוח אל-בית, עיסאווי, רוח אל-בית.

עיסאווי פריג': אני בא להגיד כמה דברים חשובים, ולא להיות חלק ממופע הליצנות במושב הזה, שאין לו מקום.

עיסאווי פריג': חברים, היום – בצער ויגון, אני אומר – עברה הצעת חוק בקריאה ראשונה.

עיסאווי פריג': והצעת החוק, שעברה בקריאה ראשונה, התווספה למניין גיבורי הימין המשתולל.

עיסאווי פריג': התווספו 59 גיבורי-על; 59 גיבורי-על שהצביעו בעד החוק המביש.

עיסאווי פריג': במשחקי כדורגל, כשיש מהלכים מבזים, הקהל נעמד ואומר מילה מאוד נפוצה, אז תרשו לי להגיד לכם אותה, לכל ה-59 שהצביעו היום, הצבעת הבושה, אני אומר לכם: ב-ו-ו-ו-ו-ז, ב-ו-ו-ו-ו-ז לכם – –

אורן אסף חזן: ואנחנו אומרים לך: רוח אל-בית, רוח אל-בית, לך הביתה, לך הביתה.

עיסאווי פריג': – – תתביישו לכם, 59 גיבורים.

עיסאווי פריג': אני בז לכם.

אורן אסף חזן: אין מקום – – –

עיסאווי פריג': אתם הורסים את המקום הזה.

עיסאווי פריג': המקום הזה, אתם מבזים אותו 59 פעמים.

עיסאווי פריג': עשיתם מופע ליצנות, כאן, והימים – וההיסטוריה תשפוט אתכם – –

אורן אסף חזן: אני בז לך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני מבקש.

עיסאווי פריג': – – גיבורים, גיבורים, אתם כמו – שנוסע באוטו, מוציא את היד בכיוון הרוח, רואה לאן הרוח הולכת.

אורן אסף חזן: אני עושה לך בוז – – –

עיסאווי פריג': תשתוק, ליצן.

עיסאווי פריג': ליצן.

אורן אסף חזן: חצוף.

עיסאווי פריג': תשתוק כבר.

אורן אסף חזן: אתה תלך הביתה, נראה לך את הדרך הביתה.

עיסאווי פריג': תלמד להקשיב, תלמד להקשיב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, חבר הכנסת חזן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אני נאלץ לקרוא אותך לסדר פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': מה שקורה, שיש מה שנקרא אידיאולוגיה, אבל הבית הזה, וראש הממשלה בנימין נתניהו ושות', החל בשר החינוך, שאמור לחנך לערכים – –

מיקי לוי: אורן, בוא לצד הזה, אורן.

עיסאווי פריג': מה עכשיו?

עיסאווי פריג': – – הם מאמצים – מאמצים רייטינולוגיה; הכול לפי הרייטינג.

עיסאווי פריג': ראש הממשלה התחיל באמירה "חצי נחמה" עם הפיגוע, ואחרי שעתיים – הצהרה אחרת.

עיסאווי פריג': ארבע שעות – ביבי אחר.

עיסאווי פריג': שמונה שעות – ביבי אחר.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הרוח הולכת למקום אחר; הציבור רוצה אחרת, ההמון רוצה אחרת.

אורן אסף חזן: הוא לא רוצה אתכם – – –

עיסאווי פריג': תשתוק.

עיסאווי פריג': אדוני, אי-אפשר, באמת אי-אפשר.

עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שאם אני הייתי שם ומפריע בצורה מבישה כזו, אני לא הייתי באולם.

בצלאל סמוטריץ': לא לא לא, אתה יודע שלא.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע שלא.

עיסאווי פריג': חברים, נו, באמת, אני חושב שצריך חוק השעיה לליצנים ולשקרנים בבית הזה.

עיסאווי פריג': בזה אנחנו צריכים לעסוק.

עיסאווי פריג': מדיניות השקר שהפכה להיות חלק מהבית הזה.

אורן אסף חזן: אתה שומע איך הוא מדבר?

אורן אסף חזן: אתה שומע אותו?

בצלאל סמוטריץ': עכשיו תורו לדבר.

בצלאל סמוטריץ': אתה מוזמן להירשם להצעות חוק שיבואו אחר כך ולדבר.

עיסאווי פריג': אני אומר לכם את זה בכאב, כי אני, כבן למדינה הזאת, שרוצה להיות חלק מהציבוריות הישראלית, ורואה אתכם, איך שאתם מתנהגים, מחזיר אותי לסגן שר הביטחון אלי בן-דהן.

עיסאווי פריג': וזה נמשך.

עיסאווי פריג': תת-אלוף בצה"ל, התרסק במטוס.

עיסאווי פריג': נהרג.

עיסאווי פריג': תת-אלוף – תת-אלוף – כדי להיות תת-אלוף צריך לעבור כברת דרך, נכון?

עיסאווי פריג': זה משהו-משהו, נכון?

עיסאווי פריג': קם סגן השר אלי בן-דהן – "ידיד אמת של מדינת ישראל" – שכיר חרב, לגיון זרים.

עיסאווי פריג': וואי, איפה, איפה, חבר הכנסת חסון, אהלן וסהלן, בשכירי החרב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': מה, הזמן נגמר?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': נו, מה לעשות, כשנהנים הזמן עובר מהר.

עיסאווי פריג': טוב, חברים – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין.

עיסאווי פריג': – – אני בעד הצעת החוק שמונחת כאן.

מיכל רוזין: תן לו את הזמן שלי, תן לו את הזמן שלי.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לשמוע אותך.

עיסאווי פריג': אני חושב שהמנהלים שירוויחו, שיהיה להם טוב, אבל אסור לנו למדוד מנהל לפי שורת הרווח.

בצלאל סמוטריץ': תודה, תודה, חבר הכנסת פריג', אנחנו בלילה ארוך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ציפי לבני – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

שלי יחימוביץ': לא מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': אה, היה ברור.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

שלי יחימוביץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשעות האחרונות – היסטריה ופניקה, מגילות של מכתבים מעורכי-דין לוועדת הכספים, לשר האוצר, ליועץ המשפטי של הכנסת, וחתומים על הניירות האלה כל השמות המאיימים: גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג, דודי תדמור, הממונה לשעבר על ההגבלים העסקיים, כל המשרדים הכי יקרים מתגייסים כדי להפיל את החוק הזה, שמצביעים עליו עכשיו, והמכתבים מאיימים וארוכים ומנוסחים משפטית, ויש בהם בכי ונהי על "הפגיעה הקשה והלא-מידתית" בנושאי המשרה.

שלי יחימוביץ': עוד מעט הם יעמדו כאן, בהפגנה מול הכנסת, וידרשו את פת הלחם שלהם.

שלי יחימוביץ': עכשיו, מה מטריד אותי?

שלי יחימוביץ': לא שהם נלחמים על השמנת שלהם, אלא שכולם מתייחסים אליהם, ומתכתבים אתם, ועונים להם, ובפניקה – מה לעשות, הבנקים לוחצים.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לראות את הפעם האחרונה שפגענו בחלשים ביותר, במעמד הביניים, במקבלי הקצבאות, ומישהו התייחס אליהם לפני שהעברנו את החוקים האלה.

שלי יחימוביץ': למה הם זכאים ליחס מיוחד, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים?

שלי יחימוביץ': למה – למה לדבר אתם בכלל?

שלי יחימוביץ': למה?

שלי יחימוביץ': למה – למה לדבר עם אותו קומץ שמרוויח מיליונים רבים בשנה ולא מקבל את העובדה שחוקקנו חוק?

שלי יחימוביץ': זה לא מקובל עליהם, הם מעל החוק, הם דורשים מאתנו להמתין עוד, כדי שחלילה לא נפגע במטה לחמם, בשכר של 6 מיליון שקלים לשנה, 8 מיליון שקלים לשנה.

שלי יחימוביץ': החוצפה הזאת, בראש חוצות להיאבק על השכר הזה, ולא ללכת בשקט ולהגיד תודה, תודה על השכר המופלא, הנדיר והאדיר הזה, שרוב בני-התמותה אינם זוכים לו.

שלי יחימוביץ': מטבע הדברים, אחרי ההישג המאוד גדול – ואני באמת רוצה לשבח אותך, אדוני יושב-ראש הוועדה, ליווית את החוק הזה שנים ארוכות, אנחנו הגשנו אותו שוב ושוב, חבר הכנסת חיים כץ ואני, גם אתה היית שותף לו בפאזות שונות, וכל פעם הוא נבלם, ועל כן, תודה רבה על ההובלה היעילה והטובה של החוק הזה.

שלי יחימוביץ': ואני רוצה גם, כמובן, להודות לשר האוצר משה כחלון: זה ממש ממש לא מובן מאליו; שום שר אוצר לפניו לא פגע בשכר הבכירים העשירים, נקודה.

שלי יחימוביץ': בכל פעם שאני אומרת את זה, זועקים לי מספסלי יש עתיד שהם התחילו.

שלי יחימוביץ': אבל רבאק, שנתיים שר האוצר, יכולת להעביר את זה.

מירב בן ארי: הם תמיד מתחילים, וכחלון מסיים.

שלי יחימוביץ': והנה, בא כחלון והעביר את זה.

שלי יחימוביץ': ועל כך אני רוצה להודות לו ולשבח אותו, ולשבח אותו גם על הנכונות המוחלטת בהעברת החוק, על כך שהקשיח אותו, הוריד את התקרה ל-2.5 מיליון, הלך בעצה אחת ובשיחה אתנו, וכך הוכנסו שני מנגנונים נוספים: התקרה המתקפלת, שהיא עונש מאוד מאוד כבד, וספק אם דירקטוריונים יעזו לאשר שכר גבוה יותר עם סנקציה כספית כזאת; והדבר הנוסף, שיש בו הרבה היגיון והרבה צדק פואטי והרבה יופי, הוא העובדה שאותם מנכ"לים, שעכשיו בוכים ומפגינים מול הכנסת במר לבם על הפגיעה האנושה שהתחוללה בהם, יכולים להעלות לעצמם את השכר כמה שהם רוצים אם העסק שלהם כל כך מצליח, אבל כל מה שהם צריכים זה שהשכר שלהם הגבוה שאותו הם מעלים לא יעלה על פי-35 מהשכר הנמוך ביותר של עובדי הקבלן.

שלי יחימוביץ': ומכל ההתנגדויות לחוק הזה, כי הרי יש – קוראים לזה backlash – אחרי שהדבר הזה קרה, פתאום כולם יוצאים מהחורים, כולם יוצאים מהארון ומגלים את פרצופם האמיתי.

שלי יחימוביץ': הם כן, הם בעד החוק; הם כן, הם בעד הגבלת שכר בכירים, אבל – ואז מגיע אבל גדול גדול, שמראה על חוסר נכונות מוחלט לקבל מוסרית – ובעיקר על מה יוצא קצפם?

שלי יחימוביץ': על אותו מנגנון הצמדה לשכר של העובדים העניים.

שלי יחימוביץ': זה הדבר שמטריף אותם.

שלי יחימוביץ': הם מוכנים לקבל הגבלת שכר בכירים, אבל הם לא מוכנים בשום פנים ואופן שעובדת הקבלן שמרוויחה 23 שקלים לשעה, היא בחוצפתה תוצמד באיזשהו אופן למנכ"ל שמרוויח מיליונים.

שלי יחימוביץ': זה הדבר שהם לא מוכנים לקבל מוסרית, כי בעיניהם הפשע הגדול ביותר זה חלילה להשוות בין העובד הנקלה, בעיניהם, עובד הקבלן, לבין אותו מורם מעם שעכשיו מפגין באמצעות מכתבים מעורכי-דין על הפגיעה האנושה בשכרו וברמת חייו ובתגמוליו.

שלי יחימוביץ': אני מאוד מאוד שמחה על החוק הזה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

שלי יחימוביץ': – – אני חושבת שזה אחד החוקים – משפט אחרון, ברשותך – זה אחד החוקים היותר-כלכליים, היותר-מוסריים, היותר-צודקים שנחקקו כאן במשכן.

שלי יחימוביץ': הוא יוצר איזשהו קשר בין היקום הזה, בין קבוצה קטנה שמרחפת בצפלין מעל מדינת ישראל לבין אזרחי מדינת ישראל הרגילים – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משפט ארוך, חברת הכנסת יחימוביץ.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

שלי יחימוביץ': – – ועל כך, שוב, אני באמת רוצה להודות לכל חברי, לכל מי שהצביעו בעד החוק הזה, לכל מי שנלחמו בעדו, ושוב, בראש ובראשונה לשר האוצר משה כחלון.

שלי יחימוביץ': כל הכבוד, אדוני שר האוצר.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סתיו שפיר – מוותרת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר – אתה לא רוצה להזכיר אותי שוב כאן מעל הדוכן היום?

יחיאל חיליק בר: – – –

בצלאל סמוטריץ': דווקא מעניין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עמיר פרץ – איננו כאן; חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה; איתן כבל – מוותר; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': יש לי הצעה, חבר הכנסת מרגלית, תתחיל את משפט הסיום עכשיו, ואז יהיה לך ארוך ארוך ארוך, משך חמש דקות.

בצלאל סמוטריץ': תחשוב על זה.

אראל מרגלית: אתה אוהב בתור בן-אדם קצר לתת עצות לאנשים ארוכים?

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: מה קרה בשעה הזאת?

קריאות: – – –

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ביום שהועברה הצעת החוק הזאת, גם לפני וגם אחרי, חברי בעולם העסקי התקשרו אלי, רבים מהם, ושאלו אותי את הדבר הבא: תגיד, הגם אתה, ברוטוס?

אראל מרגלית: אנחנו מבינים ששלי יחימוביץ – –

יואל חסון: תגיד להם נטו – – –

אראל מרגלית: – – ושזהבה גלאון ושאנשים שהובילו את החוק הזה במשך הרבה זמן רוצים להוריד את שכר הבכירים במוסדות הפיננסיים, אבל אתה, שבא מהשוק העסקי והרווחת לא רע, איך אתה יכול להיות בעד חוק שהוא כל כך לא כלכלה חופשית ומקצץ שכר לבכירים שהם באמת אנשים כל כך בכירים במשק?

אראל מרגלית: ואני אומר לכם, אתם בכלל לא מבינים מה ההבדל בין כלכלה קפיטליסטית ישנה, קולוניאליסטית, לבין כלכלת שוק חופשי חדשה.

אראל מרגלית: ואתם בכלל לא מבינים שהכלכלה העוצמתית היום במדינת ישראל היא לא הכלכלה של האוליגרכים ושל כל המערכות הישנות, אלא היא כלכלה תחרותית.

אראל מרגלית: ובעולם ההיי-טק, שהרבה פעמים אנשים מדברים עליו פה, אנשים לא מבינים שאין משכורות כאלה, אין.

אראל מרגלית: יש רווחים גדולים, אבל הרווחים באים מזה שיוצרים ערך למניות של החברה שאותה מקימים מאפס, ויוצרים ערך לכולם, לכל בעלי המניות.

אראל מרגלית: אחד הדברים הגדולים שאנחנו חייבים להפנים זה שהכלכלה הריכוזית, המונופוליסטית, שאין לה אפשרות להתחרות, חייבת לעבור רפורמה משמעותית במדינת ישראל, ולכן החוק הזה הוא טוב, כי אם אתה יושב על כספי חוסכי הפנסיה, ואם אתה מקבל את כספי חוסכי הביטוח, ואם אתה מקבל את הכספים של החוסכים כשאתה דואופול במשק, ואין בעצם אפשרות ללכת למקום אחר, ואתה לא באמת מתחרה בשוק חופשי, אז אתה חייב לשים לעצמך סייג.

אראל מרגלית: עכשיו, אומרים לי – בואו בעצם נגביל את שכר הבכירים לכל החברות בבורסה.

אראל מרגלית: ואני אומר לך, זהבה גלאון, ואולי גם לחברים או חברות אחרות שרוצים להעביר את זה פה – לא.

אראל מרגלית: תבדילו.

אראל מרגלית: כש"טבע" מנפיקה ומתחרה בעולם, כשהיא מנפיקה בנאסד"ק, אתם רוצים ש"טבע" תיסחר גם בתל-אביב, ו"טבע" היא חברה תחרותית שמתחרה בעולם, ולכן זה לא הגיוני להגביל אותה, כי היא לא מונופוליסטית, לא במדינת ישראל ולא בשום מקום אחר, ותנו לה להתחרות.

אראל מרגלית: ואותו דבר לחברות אחרות, שבעצם מתחרות בעולם, ואנחנו רוצים שהן תיסחרנה גם בבורסה הישראלית.

אראל מרגלית: איזה חברות כן, זהבה?

אראל מרגלית: איזה חברות כן?

אראל מרגלית: חברה שיושבת על מונופול של מזון, חברה שיושבת על מונופול של מוצרי צריכה.

אראל מרגלית: במדינת ישראל, לא רק השירותים הפיננסיים הם הרבה יותר גבוהים בעלות שלהם מאשר במדינות המערב, אלא גם מוצרי המזון, סכיני הגילוח, מוצרי הצריכה, בממוצע פי שניים, פי שניים-וחצי או פי שלושה מאשר באירופה ובארצות-הברית.

אראל מרגלית: למה?

אראל מרגלית: כי בעצם שחקן קטן, בתוך הסופרמרקט, אין לו סיכוי.

אראל מרגלית: המדפים של הסופרמרקט שלכם נסגרים בין חמישה שחקנים גדולים, שבעצם סוגרים את המדף, כי אם בעל הסופרמרקט לא מגיע ל-15 או ל-20 מיליון שקלים מכירות מהמוצר שלהם, הוא לא מקבל את 15% ההנחה.

אראל מרגלית: לכן אני אומר – אל תכלילו בשלב זה, זאת הצעתי, את הצעת החוק הטובה הזאת, שהיא בעצם מובילה בעולם, לכלל הבורסה הישראלית.

אראל מרגלית: תשאירו את הבורסה הישראלית ככזאת שמזמינה חברות – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אראל מרגלית: – – תחרותיות ובין-לאומיות, אבל תברכו – וגם אני מצטרף לדבריהן של זהבה גלאון ושלי יחימוביץ.

אראל מרגלית: אני מברך את שר האוצר משה כחלון – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אראל מרגלית: – – אני מברך את – רגע – חברותי – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצטרפים לכל הברכות.

אראל מרגלית: – – חברת הכנסת זהבה גלאון ושלי יחימוביץ ועוד חברים רבים אחרים בקואליציה ובאופוזיציה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מרגלית.

אראל מרגלית: – – אתם הלכתם על זה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אראל מרגלית: – – בדרך ארוכה, העברתם את זה, וזה חשוב.

אראל מרגלית: וגם אתה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אראל מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון, חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מדובר בחוק חשוב.

יואל חסון: מדובר בחוק חשוב, מכיוון שכל כך הרבה שנים הרמנו סימני אזהרה ופרוז'קטורים, ודיברנו והתרענו על רמות השכר בבנקים, ולא רק בהם.

יואל חסון: כמה מאמרים נכתבו על זה, כמה נאומים ננאמו בכנסת על הדבר הזה וכמה רמזים נרמזו לבנקים, לחברות הציבוריות: תרגיעו בשכר הזה, אתם מגזימים, הפערים גדולים מדי, אי-אפשר לקבל את זה.

יואל חסון: ושום דבר.

יואל חסון: לא קרה שום דבר, לא ראינו אפילו מאמץ, ולו הקטן ביותר, של אחד מהבנקים או החברות הציבוריות לאזן קצת, להוריד את השכר, לשנות את הפערים הגדולים כל כך בין הבכירים המנהלים לבין העובדים.

יואל חסון: דיברה כאן חברת הכנסת יחימוביץ על עובדי הקבלן.

יואל חסון: זה לא רק עובדי הקבלן.

יואל חסון: שאלתם את עצמכם כמה מקבלים הטלרים בבנקים?

יואל חסון: לא עובדי הקבלן, לא רק המאבטח או המנקָה או המנקֶה או המאבטחת, אלא הטלרים, שרובם הם אנשים צעירים – הרבה פעמים סטודנטים, אבל לא רק, גם צעירים – בסניף ממש, עצמו, הפערים כל כך גדולים.

יואל חסון: לא צריך ללכת עד המנכ"ל, עוד בסניף הפער הוא גדול, בין המנהל שמנהל את הסניף לבין הטלר, שממש מחזיק את הקופה.

יואל חסון: איזה פערים.

יואל חסון: כמה רמזים העברנו, כמה דיונים קיימנו, כמה פעמים התרענו ואמרנו שהפער הזה הוא בלתי נסבל – ואף אחד לא הקשיב.

יואל חסון: ההפך, הפערים רק גדלו.

יואל חסון: אם מסתכלים על טבלאות השכר – טבלאות השכר היום, הנתונים בהן הרבה יותר גבוהים מאשר לפני שנה, שנתיים, שלוש וארבע שנים.

יואל חסון: אז הכנסת עשתה מעשה.

יואל חסון: ואתם יודעים מה, חברי הכנסת?

יואל חסון: המסר הזה הוא מסר חשוב, כי זה מסר שקובע שהממשלה והכנסת יודעות לבוא ולשים בשלב מסוים, אדוני היושב-ראש, נקודה – אתה יודע מה?

יואל חסון: לא נקודה, סימן קריאה – ולהגיד: זהו, עד כאן.

יואל חסון: אנחנו לא נסבול את התרבות הזאת, אנחנו לא נקבל את הכללים הללו.

יואל חסון: אתם לא הקשבתם בטוב – תקבלו את זה בצורת חקיקה.

יואל חסון: לכן אני רוצה באמת לברך את שר האוצר, שבאמת, כמו שאמרו פה קודמי, הפגין כאן אומץ לב ואומץ ציבורי ניכר, עמד גם מול לחצים גדולים, כפי שאנחנו כולנו הבנו, לחצים גדולים מאוד של ראש הממשלה לסגת מהחוק הזה, ועמד בפרץ הזה, ואני יודע שזה לא פשוט.

יואל חסון: אני רוצה גם לברך את יושב-ראש ועדת הכספים וגם לברך את חברי ועדת הכספים מטעם המחנה הציוני: אראל מרגלית, שלי יחימוביץ – פספסתי עוד מישהו שהוא חבר?

קריאה: – – –

יואל חסון: אתה לא חבר ועדת הכספים, אתה לא במחנה הציוני – עדיין; מי יודע?

יואל חסון: – – ואת כל חברי ועדת הכספים שהצביעו ותמכו ועזרו שחוק כזה חשוב יעבור, והעבירו למעשה מסר חד וברור, שהכנסת היא הריבון והיא הקובעת.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני לא אזדקק לכל הזמן שעומד לרשותי.

נחמן שי: אני רק רוצה לומר בקצרה כמה מילים.

נחמן שי: אני חושב שזה חוק מחולל שינוי, חוק שהדברים שיבואו אחריו לא יהיו דומים לדברים שהיו לפניו.

נחמן שי: זו המשמעות שלו.

נחמן שי: אין חוקים רבים כאלה.

נחמן שי: זה נכון, זה חוק גם חסר תקדים; הוא לא היה עד כה בספר החוקים שלנו, והוא גם לא מקובל בעולם.

נחמן שי: אבל המצב שהשתרר בכלכלה ובחברה הישראלית, העובדה שנוצרו פערים כל כך עמוקים בין אלה שיש להם לבין אלה שאין להם, בסדרי גודל שבאמת לא צפינו כמותם לפני עשר ו-15 שנה, כשהתחילו תהליכים של הפרטה והעברת משאבי מדינה, משאבים ציבוריים, לידיים פרטיות – כל אלה חייבו גם מהלך הפוך.

נחמן שי: כמו שתמיד הדברים נראים – מול מהלך קיצוני אחד יכול להצליח רק מהלך קיצוני הפוך, ואחר כך מתחילים הדברים איכשהו לנוע כמו במטוטלת, לאיזשהו מרכז, כשהמרכז הזה כבר מאזן ומחפש את נקודת השוויון, האיזון ואולי הסבירות.

נחמן שי: אבל כרגע, מול מה שקרה פה, זו הייתה הדרך הנכונה ללכת בה.

נחמן שי: אני חושב שיש לנו גם עוד מעגל שנסגר עם החוק הזה, וזה מעגל המחאה החברתית, שאחדים מחברי במחנה הציוני הובילו אותו.

נחמן שי: המחאה החברתית הזאת קרתה והתפתחה על אותם דברים בדיוק, על התחושה שאנשים צעירים פה הבינו שהם לא יוכלו להגיע לשום דבר, שהחברה הישראלית סגורה בפניהם.

נחמן שי: יש להם תקרת זכוכית, אבל מאוד נמוכה, שהם לא יעברו אותה ולא יצליחו להגיע לשום דבר.

נחמן שי: אז המחאה עברה, אבל התוצאות שלה הולכות ומהדהדות בעולמנו.

נחמן שי: החוק הזה, שוב, הוא אחד המקומות שבהם אפשר לראות שהיא לא הייתה לשווא, אלא השאירה אחריה איזושהי תוצאה משמעותית.

נחמן שי: אני רוצה להזכיר לכולם – מאחר שעלה פה על סדר-היום שכר הבנקאים – את אותה פרשה שהבנקים הישראליים היו מעורבים בה, של הלבנת כספים, של העברת כספים של חסכונות שונים או תיקים שונים בדרכים עקלקלות אל הבנקים בישראל, דבר שעלה לבנק לאומי בקנס של 400 מיליון דולר.

נחמן שי: 400 מיליון דולר.

נחמן שי: כאשר הסכום העצום הזה עלה על סדר-היום, סכום שכל אחד ואחד מאתנו ישלם בצורה כזו או אחרת, ישירה או עקיפה, הבנקים כמובן התנערו מהאחריות שלהם, ובעיקר המנהלים של הבנקים, ובעיקר יושבי-הראש של הבנקים, האנשים שבעצם נהנו במשך שנים מבונוסים שמנים כתוצאה מההישגים הגדולים שלהם, אבל כאשר התברר שכל ההישגים האלה ירדו לטמיון והבנק מתבקש או נדרש לשלם קנסות בסדרי גודל שמעולם לא שמענו ולא ראינו לפני כן, נעלמו גם אותם מנהלים מוכשרים ויושבי-ראש.

נחמן שי: הם כבר לא היו שם בכלל, והם לא שילמו על כך עד הרגע הזה שום דבר.

נחמן שי: יש להם אחריות, ואת האחריות הזאת הם לא יכולים לגלגל מעל עצמם לאחרים, גם אם יתעטפו בכמה וכמה שכבות של עורכי-דין ורואי-חשבון וכל מיני אנשים אחרים, שנהנו גם הם מהשפע הזה, השפע המלאכותי, השפע המזויף הזה שנפל על הבנקים.

נחמן שי: אז גם פה, אם מדברים על צדק, יש לפנינו עוד מעשה אחד של צדק שנעשה.

נחמן שי: אני רוצה להביע, לסיום, הערכה לשר האוצר שנכנס לעניין הזה, הסכים לו.

נחמן שי: אולי הוא היסס באיזשהו שלב, אבל אני חושב שהקונסנזוס שנוצר סביבו היה בעל משמעות רבה; לחברי במחנה הציוני, לוועדת הכספים כולה, לחברי בוועדה – לשלי, לאראל ולחברים שליוו את הנושא הזה וידעו ברגעים המכריעים לשלב ידיים עם חברים אחרים ולהוביל את החוק הזה.

נחמן שי: אני חושב, עוד פעם, שאנחנו יכולים להתברך בו.

נחמן שי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה גם לברך את שר האוצר ויושב-ראש ועדת הכספים מר גפני, שנמצא אתנו כאן, על המאמצים הממושכים.

יוסי יונה: כפי שאמרנו גם כאן במליאה, שבעצם רק בימים האחרונים הגענו לידי הבשלה של החוק החשוב הזה – ברכות לאלה שקידמו את היוזמה הזו, גם חברתי לסיעה שלי יחימוביץ, ששנים ארוכות מנסה לקדם את החוק הזה.

יוסי יונה: והנה, יושב אתנו יושב-ראש ועדת הכספים מר גפני, שעשה רבות בנושא הזה.

יוסי יונה: הביטו, החוק הזה הוא כל כך מתבקש, אדוני היושב-ראש, הוא כל כך מתבקש – על-פי מחקרים שאנחנו – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, חברת הכנסת רוזין, הבעיה של השר ארדן זה שיש לו קול שאי-אפשר לא לשמוע, אפילו כשהוא רחוק מאוד.

גלעד ארדן: לא דיברתי מילה עכשיו, אני מקשיב – – –

יוסי יונה: אדוני השר, אתה מקשיב בקול.

בצלאל סמוטריץ': "אדוני השופט, אדוני השופט, זאת האמת, כל האמת".

בצלאל סמוטריץ': בקיצור – – –

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: בכל אופן – – –

יואל חסון: – – –

בצלאל סמוטריץ': גם אתה, יואל חסון, יש לך קול שאי-אפשר שלא לשמוע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון – –

יוסי יונה: אתה מפריע למישהו מהסיעה שלך, תוסיף ותאמר לו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, אתה מפריע למישהו מהסיעה שלך לדבר.

יואל חסון: אני לא מפריע, אני עוזר לו.

בצלאל סמוטריץ': הוא רוצה לפרגן לחברת הכנסת יחימוביץ, ואתה מפריע לו.

יוסי יונה: פרגנתי.

יוסי יונה: אם כן, מה שרציתי לומר – – –

שלי יחימוביץ': אם הוא רוצה לפרגן לי, אז לא.

יוסי יונה: לא לפרגן.

יוסי יונה: אוקיי.

בצלאל סמוטריץ': אתם לא מאותו מחנה?

שלי יחימוביץ': לא ייתנו לך – – –

יוסי יונה: אה, אוקיי.

יוסי יונה: אה, ברור.

יוסי יונה: בכל אופן, אנחנו למדים ממחקרים רבים, שאחת מהסיבות המאוד-מרכזיות, בעידן שבו אנו חיים, לצמיחה ולגידול המבהיל בפערים בחברה, זה בעצם הבדלי השכר בין רבדים שונים בחברה, ההתרכזות המאוד-גדולה של ההון בחברות המתקדמות-דווקא, כפי שמראה לנו פיקטי בספרו "הקפיטל במאה ה-21" – כן, אחת הסיבות המרכזיות זה בעצם הצטברות ההון בידם של מעטים.

יוסי יונה: וכאשר גם מפענחים את הנתון הזה, אנחנו למדים שהמשכורות, משכורות העתק, הן אחת מהסיבות המרכזיות ליצירתם של הפערים הללו.

יוסי יונה: אז בוודאי שאנחנו צריכים לשים – ולו למתן את התופעה, אם אנחנו לא יכולים למגר אותה, ולכן יוזמת החוק הזו היא מאוד מאוד במקום, היא מאוד מאוד ברוכה.

יוסי יונה: מה גם שאנחנו מכירים את החברה הישראלית, ומכירים את פערי השכר שקיימים בה, כאשר אנחנו יודעים שהשכר החציוני במשק הוא 5,600 שקל – 6,500 שקל; זאת אומרת שמשפחות רבות אינן יכולות לסיים את החודש בשכר שהן מקבלות, ואז לעמוד בפני הבכירים שבתאגידים הפיננסיים, ולא רק בתאגידים הפיננסיים, גם בחברות ציבוריות אחרות, שמשתכרים 8, 7 ו-9 מיליון שקל – האם זו לא עדות לחמדנות שמתקיימת ברבים מהמוסדות הללו?

יוסי יונה: והנה, אנחנו שומעים שוב על המושג הזה, של "התייעלות".

יוסי יונה: וכולנו יודעים, המון פעמים, מה המשמעות של מושג ההתייעלות: מפטרים עוד ועוד עובדים.

יוסי יונה: ואז ההצטיינות של המנהל, של המנהלת, היא בכך שהיא הביאה להתייעלות, היא הביאה לעוד פיטורים, כדי שמה יהיה?

יוסי יונה: כדי שיצטבר יותר ויותר שומן למעלה, והם ייקחו אותו בסופו של דבר.

יוסי יונה: לכן, זה מסר חשוב.

יוסי יונה: יש כאלה שטוענים: הביטו, התיקון הזה לא יעשה הבדל משמעותי, הוא לא יצמצם את הפערים.

יוסי יונה: נכון, הוא לא יצמצם את הפערים, אבל יש בו חשיבות סימבולית מאוד מאוד גדולה לחברה הישראלית, אדוני היושב-ראש.

יוסי יונה: ולכן – הוא מעביר את המסר הזה, הוא מעביר את המסר שהחברה הישראלית בכללותה, או לפחות חלקים גדולים ממנה, מאסו במציאות שבה פערי השכר והפערים החברתיים הם כל כך גדולים.

יוסי יונה: ולכן אני מברך, יחד עם חברי, למעשה מהקואליציה והאופוזיציה, שעמלו על החוק הזה והביאו לידי חקיקתו, ואני מקווה שאנחנו – ואני יודע שנעביר אותו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל פארן – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': אז נחזור לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני אהיה מאוד קצרה.

מרב מיכאלי: יש לא מעט דברים שנאבקתי עליהם, הרבה לפני שבאתי לכנסת, ומאמרים שכתבתי בעניינם, וההפגנות שהשתתפתי בהן בעניינם – ופתאום באמת זה קורה, וזה הופך למציאות.

מרב מיכאלי: זה דבר מדהים.

מרב מיכאלי: במדינת ישראל השכר הריאלי לא עלה כבר 15 שנה.

מרב מיכאלי: וכמו שציין חברי יוסי יונה, 50% מהעובדות והעובדים, שמשתכרות מתחת ל-6,000 שקל בחודש, שכר שברוב המדינה ממש בלתי אפשרי להתפרנס ולחיות ממנו.

מרב מיכאלי: ועם זאת, יש כאלה שהמשיכו להרוויח 3, 4, 5, 6, 8, 9 מיליון שקל בשנה, מה שהביא ממש לדה-הומניזציה, אין לזה מילה אחרת.

מרב מיכאלי: כשאתה מסוגל לקחת לעצמך 8 מיליון שקל, או לקבל מבעל השליטה שלך 8 מיליון שקל, כשיש לך אנשים שאתה מאפשר להם להרוויח 3,800 שקל, אתה מייצר דה-הומניזציה.

מרב מיכאלי: היום היה כנס מאוד חשוב שקיימו חברתי איילת נחמיאס ואלי כהן, וישבו שם אנשים מחברות ציבוריות והתלוננו על הרגולציה.

מרב מיכאלי: באמת, אנשים חשובים מהמשק הישראלי – התלוננו על הרגולציה שאנחנו מכתיבים להם.

מרב מיכאלי: אמרנו להם בצורה הברורה ביותר: אם הייתם עושים רגולציה לעצמכם, אם הייתם לוקחים על עצמכם את האחריות, אם הייתם רואים את עצמכם כמנהיגים של הכלכלה והחברה בישראל ועושים את הפרופורציות הנכונות, לא היינו צריכים להעביר הגבלה של שכר בכירים.

מרב מיכאלי: המציאות היא שלא נותרה לנו שום ברירה.

מרב מיכאלי: בשביל להתחיל לדבר על חלוקה יותר הוגנת של ההון, ושל ההזדמנויות במדינת ישראל, לא הייתה לנו ברירה אלא להגביל את שכר הבכירים ולקשור אותו לשכר הנמוך ביותר בכל חברה.

מרב מיכאלי: זה ללא ספק יום חג, זה יום היסטורי, זה יום חשוב, ואני מאוד מאוד מברכת גם את הכנסת וגם את הממשלה ואת שר האוצר, שאפשרו אותו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איימן עודה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מסעוד גנאים – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת חנין זועבי – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת דב חנין.

אחמד טיבי: דילגת עלי.

בצלאל סמוטריץ': נאמר לי שביקשת למחוק את שמך.

אחמד טיבי: לא ביקשתי.

בצלאל סמוטריץ': לא?

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו נחזור אליך מייד, חבר הכנסת טיבי.

בצלאל סמוטריץ': נחזור אליך מייד.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת היא צעד בכיוון נכון.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על חיזוק שוויון בחברה שלנו, אנחנו צריכים בהחלט להתמודד עם פערי שכר, ופערי השכר בישראל הגיעו לרמה קיצונית ובלתי נסבלת, ולכן טוב שנעשה מעשה כדי לצמצם את פערי השכר.

דב חנין: צעד בכיוון נכון.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים לראות בצורה מאוד ברורה, שהאתגר הגדול והמשמעותי ביותר עדיין נמצא לפנינו; החוק הזה לא פותר באופן יסודי את בעיית האי-שוויון, מכיוון שאי-שוויון, עמיתי חברי הכנסת, ביסודו איננו אי-שוויון בין מקבלי משכורות.

דב חנין: האי-שוויון הבסיסי ביותר נמצא בין השכירים, מקבלי השכר, לבין בעלי ההון.

דב חנין: ההכנסות הגבוהות ביותר במדינת ישראל אינן הכנסות משכר, אינן של מקבלי שכר גבוה.

דב חנין: ההכנסות הגבוהות ביותר בישראל הן הכנסות מהון.

דב חנין: ואם אנחנו רוצים לקדם שוויון בחברה הישראלית, אנחנו צריכים להתמודד עם הבעיה הזאת, עם בעיית הרווחים וההכנסות מההון.

דב חנין: וזו, עמיתי חברי הכנסת, דווקא החולשה הגדולה שלנו כמערכת פוליטית; במקום להתמודד עם הכנסות-היתר הגבוהות מהון, אנחנו נותנים להון שורה ארוכה של פטורים, הקלות, הטבות, הנחות, ועוד דרכים להתחמק מתשלומים.

דב חנין: הדרך לייצר שוויון היא לצמצם את הכנסות-היתר מההון.

דב חנין: וכדי לעשות את זה, עמיתי חברי הכנסת, לא צריכים להמציא מנגנונים חדשניים וחסרי תקדים.

דב חנין: הדרך לעשות את זה היא מאוד פשוטה.

דב חנין: יש מנגנון פשוט, מוכר, מנגנון שכבר נוסה בעבר כדי לטפל בהכנסות יתר מהון, והמנגנון הזה הוא פשוט מנגנון של מיסוי.

דב חנין: בואו נטיל מס גבוה על ההכנסות מהון של האלפיון העליון, זה מה שצריך לעשות.

דב חנין: זה הצעד הדרמטי, האמיתי, המצמצם באמת את האי-שוויון ואת הפערים בחברה הישראלית.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, אנחנו כמובן תומכים בהצעת החוק הזאת, אנחנו מברכים על כל צעד לצמצום הפערים ולהגדלת השוויון בחברה שלנו, שכבר הגיעה, עמיתי חברי הכנסת, למקום השני ב-OECD ברמת הפערים החברתיים והאי-שוויון.

דב חנין: אבל דרך המלך להקטין פערים, דרך המלך לייצר יותר שוויון בחברה שלנו, היא צמצום הכנסות-היתר מההון, ואת זה אפשר בקלות לעשות באמצעות מיסוי גבוה ואפקטיבי של הכנסות ההון העודפות של האלפיון העליון.

דב חנין: הכול אפשרי, אם רק רוצים.

דב חנין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, השתתפתי בדיונים האלה, והצבעתי עבור הצעת החוק הראויה הזאת.

אחמד טיבי: זה המקום להודות ליוזמי החוק, גם לשלי, גם לזהבה, אבל בעיקר גם ליושב-ראש ועדת הכספים, שעמד אתנו מול הלחצים.

אחמד טיבי: מגיעה מילה טובה גם לשר האוצר, ואין ספק שיש כאן אמירה חברתית, שוויונית.

אחמד טיבי: אפרופו לדבר על שוויון, חבר הכנסת אכרם חסון, אני שמעתי את דבריו של סגן השר דהן – – –

בצלאל סמוטריץ': בן-דהן.

אחמד טיבי: איך?

בצלאל סמוטריץ': בן-דהן.

אחמד טיבי: בן-דהן, שדהן את הדרוזים – איך הוא דהן את הדרוזים?

אחמד טיבי: הוא – – –

יואב קיש: לא דהן, בן-דהן את הדרוזים, בן-דהן את הדרוזים.

מיקי לוי: בן-דהן דהן את הדרוזים, לא הבנת.

בצלאל סמוטריץ': תגיד לי, אתה בטוח שהדרוזים רוצים שתגן עליהם, אחמד?

בצלאל סמוטריץ': שתדבר בשמם?

בצלאל סמוטריץ': יש לי תחושה שממש לא.

אחמד טיבי: תעשה טובה.

בצלאל סמוטריץ': יש לי איזו תחושה שממש לא.

יעקב מרגי: אחמד, תרגם להם מה זה "דהן".

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: מה הוא אמר כשהוא ספד לתת-אלוף שמשרת בצבא, מוניר עמאר?

אחמד טיבי: הוא אמר שהוא ידיד אמת של מדינת ישראל.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם לחייך, לצחוק, לכעוס, להתקומם על האמירה הזאת.

אחמד טיבי: יש משהו built-in במנטליות הזאת, שמתייחסת לכל מה שהוא לא יהודי כאל משהו נחות, גם במובן של המדינה, של הממלכה – הוא עושה יותר למדינה מאשר המספיד.

אחמד טיבי: חוט ישר מקשר בין הדברים הנוראיים של בן-דהן לרב הראשי יוסף.

אחמד טיבי: הרב הראשי אמר שלגויים אסור לגור בארץ-ישראל; כך אמר הרב הראשי של מדינת ישראל – הרב הראשי של מדינת ישראל, ואמר שכשיהיה כוח ושלטון, צריך לשלוח אותם לסעודיה, ושהם צריכים לשרת – הגויים – הגויים, אכרם חסון, מש בס אנא, לא רק אני, או ג'בארין, גם אתה גוי, ח'דמת פי אל-ג'יש, מא ח'דמת פי אל-ג'יש, אתה גוי – דרוזים, נוצרים, כל מי שהוא לא יהודי הוא גוי; ולכן יש תוכנית – הוא לא קבע מתי, אבל יש תוכנית – לשלוח את כולם לסעודיה.

אחמד טיבי: יש – יש משהו שזור, הקו הישיר הזה, במנטליות הגזענית שרואה כל מי שהוא לא יהודי שהוא נחות יותר, ראוי לכל גינוי.

אחמד טיבי: בכל מדינה מתוקנת אחרת בעולם איש דת בכיר כזה, רב ראשי שהיה מתייחס כך אל אזרחים היה עף מהתפקיד אחרי חמש דקות, אבל אף אחד לא העיר לו, גם אחרי שלפני כמה שבועות הוא הסית למה שהחייל הרוצח עשה בחברון, הוא הסית, כמו חלק מהפוליטיקאים.

אחמד טיבי: ולכן, דברים לא באים, ככה, מאין.

אחמד טיבי: הגזענות, ההדרה וההתייחסות אל האחר כאל נחות נמצאות כמעט בכל מקום בחברה הישראלית – בפוליטיקה, בכנסת, ברבנות, בקואליציה – באופוזיציה – – –

אכרם חסון: ב"אל על", גם ב"אל על".

אחמד טיבי: בחברות התעופה, ב"אל על", בתקשורת, שאתה שם רואה את הערבי רק כדמות שלילית.

אחמד טיבי: זה הזמן להתקומם על ההתייחסות השלילית לערך האדם – כאל אדם שווה.

אחמד טיבי: ואני שואל, ואז אני נזכר, חבר הכנסת אכרם חסון, חברת הכנסת מירב בן ארי, שהרב הראשי יוסף הוא הבן של עובדיה יוסף, שגם לו היו התבטאויות דומות.

אחמד טיבי: אני רופא – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: אני רופא, אדוני היושב-ראש, ועל המחלה הגנטית הזאת לא שמעתי.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

אחמד טיבי: האם השיגעון הזה עובר בתורשה, ומה הדנ"א של המשפחה הזאת, לא יודע, של הקבוצה הזאת – דנ"א של שנאה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת באסל גטאס – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יצלצל בפעמון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אביגדור ליברמן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סופה לנדבר – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חמד עמאר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוברט אילטוב – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן – סיימנו את הבקשות לרשות דיבור, חברי הכנסת, נא תפסו מקומותיכם, אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, אין הסתייגות לחוק, לכן אנחנו מצביעים על החוק כולו, כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני מבקש להגיב?

בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה להודות על התודות?

משה גפני: אני, אדוני היושב-ראש, מבקש להודות לכל אלה שעסקו בעניין הזה במשך כל השנים, ובאמת היום אנחנו מגיעים להצבעה בעניין, אבל אני מבקש להודות מאוד ליועצת המשפטית של הוועדה, לשגית אפיק, לאנשי הלשכה המשפטית, לשלומית, לאייל, לכולם, שעושים ימים ולילות עם כל החקיקה הזאת.

משה גפני: אני רוצה להודות למנהל הוועדה, לטמיר כהן, לצוות הוועדה, באמת הוועדה מביאה פרי – בסופו של דבר אני אולי קוטף את הפירות, אבל מי שעושה את העבודה השחורה זה הם, ואני מודה להם על כך.

משה גפני: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה ליושב-ראש ועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, כאמור, להצבעה על הצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה; כנוסח הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 13 בעד סעיפים 1–6 – 57 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–6 נתקבלו.

בצלאל סמוטריץ': 57 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק בקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד? מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 14 בעד החוק – 56 נגד – אין נמנעים – אין חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג), התשע"ו–2016, נתקבל.

בצלאל סמוטריץ': 56 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה גם בקריאה שנייה – לא אמרתי קודם – וכעת בקריאה שלישית, ונכנסת אחר כבוד לספר החוקים של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אורן חזן ביקש הודעה אישית לפי סעיף 34, מאחר ששמו הוזכר.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות לרשותך, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורן אסף חזן: אני לא אנצל.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, רגע לפני שחבר הכנסת עיסאווי בורח מהמליאה, אני רק רוצה להגיד לו: עיסאווי, אתה יכול לקרוא לי ליצן, אתה יכול לקרוא לי שובב, אתה יכול להגיד: קוסם, אתה יכול להגיד: ילד, אבל זה לא יעזור לך, כי כל האמירות האלה לא פוגעות בי.

אורן אסף חזן: אתה מוזמן לקרוא לי באיזה שם שתרצה, אבל את הדרך החוצה, אני אהיה זה שאראה לך.

אורן אסף חזן: את הדרך החוצה, גם מהכנסת, ואם תמשיך בדרך שלך – גם מגבולות המדינה.

אורן אסף חזן: את הדרך – – –

יואל חסון: אבל הוא ממרצ.

אורן אסף חזן: לא, סליחה.

אורן אסף חזן: את הדרך החוצה אני אראה לא רק לך.

אורן אסף חזן: את הדרך החוצה אני אראה, ביחד עם החברים האמיצים פה, גם לך וגם לשאר החברים מהרשימה הפלסטינית המשותפת, אותם חברים תומכי טרור שקצת התבלבלו: שחושבים שבכנסת ישראל, בבית שלנו, הם יכולים לגבות טרוריסטים, הם יכולים לחבל בתהליך השלום.

אורן אסף חזן: הם שכחו, אולי הם מתגעגעים למשטר צבאי, אני לא יודע.

אורן אסף חזן: אולי צריך לחזור לימים של משטר צבאי.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה את זה – –

יואל חסון: – – –

אורן אסף חזן: – – אני רוצה שלום, אל תתבלבל.

אורן אסף חזן: אני אראה לך, אני רוצה שלום.

אורן אסף חזן: אני חי עם ערבים, נושם, אוכל, מדבר, מחבק, אפילו מחמיא לפעמים, כשצריך, אבל הפער בין זה – הנה, אני רואה את זוהיר מחייך.

אורן אסף חזן: תאמין לי, אני רואה את החיוך של זוהיר, אני מחייך כפליים.

אורן אסף חזן: יש לו לב, יש לו נשמה, הוא מבין.

אורן אסף חזן: הוא מבין שצריכה להיות דרך לחיות ביחד, אבל כשיושב פה אחד כמו קוז'אק, עיסאווי, בא ונותן יד לתומכי טרור – – –

רויטל סויד: אורן, אתה מלכלך על זוהיר, הרגת אותו.

אורן אסף חזן: לא, אני עוד לא התחלתי.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: אני עוד לא התחלתי.

אורן אסף חזן: אתם יודעים, אני חייב, אני אגלה לכם גילוי נאות – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – גילוי נאות, גילוי נאות: כשרצתי בפריימריז – סליחה, אני מתקן, ביקש ממני לא מזמן בחור בעל מוגבלות, על כיסא גלגלים: אל תגיד "לרוץ לכנסת", כי גם אני רוצה, ואני לא יכול לרוץ.

אורן אסף חזן: אז אני מתקן: כשהתמודדתי בבחירות, אז – – –

יואל חסון: לא מקובל עלי שאתה לא תתקוף את חבר הכנסת בהלול.

יואל חסון: אני מבקש ממך לתקוף אותו.

אורן אסף חזן: סליחה, אני רוצה שאתה תמתין.

יואל חסון: – – –

אורן אסף חזן: אני לא רוצה להשתמש במילים בוטות, אני מבקש ממך בסבלנות.

אורן אסף חזן: אני שומע – – –

יואל חסון: אתה לא תהפוך אותו לערבי טוב.

יואל חסון: אתה לא תהפוך אותו לערבי טוב.

אורן אסף חזן: עכשיו אני רוצה שתבין: כשאני התמודדתי בבחירות, אז תקפתי את זוהיר בהלול, ואז הגענו לכנסת, והפלא ופלא, גיליתי בחור עם לב זהב, עם מתק שפתיים – –

קריאה: לא יכול להיות.

אורן אסף חזן: – – אוהב ישראל, אוהב יהודים, אוהב חברה, מלא חמלה.

אורן אסף חזן: מה אנחנו מגלים?

אורן אסף חזן: שלא כולם פרובלמטיים.

אורן אסף חזן: אני מודה, לא את כולם אנחנו לא רוצים פה.

אורן אסף חזן: הוא, אין לי בעיה שיישאר.

אורן אסף חזן: חוק השעיה, לא חוק השעיה.

יואל חסון: – – –

אורן אסף חזן: אני אומר לך, אני שומע, אני רואה אותו ואני שומע את תיאוריו הקוסמיים, השמים כחולים והדשא מלבלב.

אורן אסף חזן: אני רואה אותו וטוב לי.

אורן אסף חזן: כל כך טוב לי שאפילו גרמתי לאוסאמה סעדי לחייך.

אורן אסף חזן: עכשיו, אותך עוד אפשר לקבל.

אורן אסף חזן: הוא, אם אני אספר כמה אני אוהב אותו, הוא לא יוכל לחזור הביתה.

אורן אסף חזן: אם אני אספר כמה אהבה יש בלבי אל אוסאמה סעדי, חבר הכנסת, עורך-הדין אוסאמה סעדי, שהוא חביב אלבי.

אורן אסף חזן: אוהב אותך.

אורן אסף חזן: עכשיו, איפה הבעיה?

אורן אסף חזן: שהם, הם לא מסוגלים להראות את זה פה.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: הם הולכים מאחורה, בפרסה, מחבקים – – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

אורן אסף חזן: לא יכול להיות שגם כשמחמיאים לכם אתם משתוללים.

אורן אסף חזן: מספיק זמן בכנסת, אתם אמורים לדעת את המקום.

אורן אסף חזן: סבלנות.

יואל חסון: זוהיר עובר לאריאל.

יואל חסון: זוהיר עובר לאריאל.

אורן אסף חזן: אני אומר לך, הנה, צטט אותי: אני אקבל אותו באריאל ואני אחבק אותו באריאל – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון.

אורן אסף חזן: – – ואתה יודע מה, אנחנו ביחד נחיל ריבונות בכל יהודה ושומרון.

אורן אסף חזן: גם הוא בעד ריבונות ביהודה ושומרון.

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: עכשיו, למה?

אורן אסף חזן: כי גם זוהיר בהלול וגם אוסאמה סעדי מבינים.

אורן אסף חזן: גם איימן עודה, חברי היקר – מבינים.

אורן אסף חזן: הנה, הוא מתחבא.

אורן אסף חזן: מה, כאילו, עוטפים אתכם באהבה, אתם נבהלים?

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר – –

קריאות: – – –

אורן אסף חזן: – – אתם רוצים לקרוא לי ליצן?

אורן אסף חזן: תקראו לי ליצן.

אורן אסף חזן: אתם רוצים לצחוק, תצחקו.

אורן אסף חזן: אתם רוצים לגחך, תגחכו.

אורן אסף חזן: אני אמשיך להגיד לכם את האמת בפרצוף.

אורן אסף חזן: מי שלא נאה לו, נראה לו את הדרך החוצה.

אורן אסף חזן: מי שלא מתאים לו, יכול להישאר בחוץ.

יחיאל חיליק בר: – – – מה עם איימן – – –

אורן אסף חזן: איימן עודה, עשיתי לו לב.

אורן אסף חזן: יש יותר מזה?

יואל חסון: – – – דיכטר – – –

אורן אסף חזן: חבר'ה, הזמן נגמר, אני מסכם – –

בצלאל סמוטריץ': טוב, חבר הכנסת אורן חזן, תודה.

אורן אסף חזן: – – אני מסכם ואומר: הערב רק התחיל, יש לי עוד כמה נאומים – – –

בצלאל סמוטריץ': אין הודעה אישית על הודעה אישית.

אורן אסף חזן: בסוף, אתנו, תרצו ביחד.

אורן אסף חזן: לא? הביתה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אין הודעה אישית על הודעה אישית.

בצלאל סמוטריץ': תכף אתה מדבר בחוק הזה, אתה מדבר עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': יש לך פה, בחוק הזה, כמה שאתה רוצה.

זוהיר בהלול: אני חייב עכשיו להגיב.

בצלאל סמוטריץ': אתה תגיב תכף בזמנך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים – – –

זוהיר בהלול: – – –

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, הוא הציג את השם שלו?

מיקי לוי: חבר הכנסת בהלול, הוא הזכיר את השם שלך.

בצלאל סמוטריץ': יש לך עשר דקות פה, תחכה.

בצלאל סמוטריץ': לפי התקנון, חבר הכנסת בהלול, אין לפי התקנון הודעה אישית על הודעה אישית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן מסר הודעה אישית.

נחמן שי: אבל הוא העליב אותו.

נחמן שי: הוא העליב אותו, הוא רשאי להשיב לו, זה לא יכול להיות.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, אתם צודקים, אבל לפי התקנון אין הודעה אישית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בהלול, יש לך תכף עשר דקות שלמות לדבר על החוק הקרוב – – –

קריאה: – – –

זוהיר בהלול: אבל הוא הזכיר אותי.

בצלאל סמוטריץ': אז אתה תוכל לדבר, תוכל להשיב לו.

בצלאל סמוטריץ': ממש תכף.

יואל חסון: אבל הוא העליב אותו, אדוני.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': ממש נורא.

בצלאל סמוטריץ': [מס' מ/1000; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 9244; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': חברים, אנחנו מתקדמים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 222), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

בצלאל סמוטריץ': מציג את הצעת החוק יושב-ראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית ובהצעת חוק – אלי, לא יכולת לבחור איזה שם קצר יותר?

בצלאל סמוטריץ': בקיצור, יושב-ראש הוועדה עם השם הארוך ביותר בכנסת, חבר הכנסת אלי כהן.

בצלאל סמוטריץ': תסלח לי – 24:00 – אני מדלג על שמה של הוועדה.

בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שאדוני היושב-ראש לא ידיח אותי, יושב-ראש הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': שם ארוך יש לוועדה שלו.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אחרי ההודעה האישית המרגשת והמיוחדת של חבר הכנסת חזן, אז מה באמת נוכל לבוא ולהוסיף, אבל עדיין נצטרך להתייחס.

אלי כהן: אז אני באמת מתכבד להביא בפניכם את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 222), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ושלישית.

אלי כהן: לפני כעשר שנים התווסף לפקודת מס הכנסה פרק שני 1 – –

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, קצת יותר שקט באולם.

אלי כהן: – – הגדרות והוראות מיסוי לעניין קרנות השקעה במקרקעין המכונות קרנות ריט.

אלי כהן: למרות הזמן הרב שחלף מאז הותקנו אותן תקנות של מס הכנסה, עד היום יש בסך הכול שתי קרנות ריט בלבד, ומטרת הצעת החוק שלנו היא לבוא ולעודד הקמה של קרנות נוספות.

אלי כהן: צוות שהוקם על-ידי משרדי הממשלה במטרה לבחון אפיקי מימון נוספים למתחמים המיועדים לדיור להשכרה ארוכת טווח, בחן את התיקונים הנדרשים בחוק של קרנות הריט על מנת שיתאימו גם לפרויקטים להשכרה לטווח ארוך.

אלי כהן: בהתאם, הוצע להוסיף קרן להשכרה למגורים, שהיא קרן שרכשה מקרקעין לצורכי דיור להשכרה או מקרקעין מניבים, כהגדרתם בחוק, אשר יפתחו וישכללו את שוק הדיור להשכרה לטווח ארוך.

אלי כהן: קרן זו תקבל הקלות כפי שיפורט בהמשך.

אלי כהן: אמצעי זה הוא צעד נוסף לבוא ולהתמודד עם הנושא של משבר הדיור – לתת היבט נוסף של גיוון מקורות המימון לדיור להשכרה ארוכת טווח.

אלי כהן: היתרונות של קרנות הריט לגופים המוסדיים: לעומת השקעה ישירה, זה מאפשר להם פיזור רחב יותר, השתתפות של גופים מוסדיים קטנים, והשקעה פיננסית בלי צורך לבוא ולפתח התמחות בתחום, נטרול סיכוני מוניטין והגדלה של השכירות והנזילות.

אלי כהן: היתרונות למשקי-הבית זה שקרנות ריט יאפשרו השקעה בשוק הדיור באמצעות השגת פיזור רחב, גידור נוח יותר כנגד התנודתיות במחירי הדיור וכן השקעה בשוק הדיור בלא צורך בניהול הנכסים בפועל.

אלי כהן: היתרונות לכלל המשק הם בניית התמחות גבוהה והתמקצעות בתחום ההשקעה בדיור, בחינת ביצועים באופן השוואתי בין קרנות הריט, מנגנוני חלוקת סיכונים ופיזור סיכונים טוב יותר, שכלול שוק ההון המקומי וחיזוק הבורסה.

אלי כהן: על מנת לעודד את קרנות הריט החדשות, הציעה הממשלה בהצעת החוק, בין היתר, להחיל באופן מדורג הנחיות שבהן לא יהיו יותר מחמישה בעלי מניות, הגדולים ביותר, שיחזיקו 50%, ובתום שלוש שנים – 70%.

אלי כהן: לעניין קרנות הריט למגורים, הוצע לקבוע תקופת התארגנות של שלוש שנים.

אראל מרגלית: קבוצה מצומצמת של גורמים – –

אלי כהן: תכף אפרט – – –

אראל מרגלית: – – ששולטים בשוק השכירות מקבלים הטבות – –

אלי כהן: חבר הכנסת מרגלית – –

אראל מרגלית: – – שאין כרגע – – –

אלי כהן: – – אני מקריא את ההצעה הממשלתית, ותכף אתן תיקונים שבהחלט היו במסגרת הצעת החוק.

אלי כהן: בנוסף, הוצע לקבוע עבור הריט למגורים תקופת התארגנות של שלוש שנים עד לרישום המסחר לבורסה, מס רכישה מופחת בעת רכישת מקרקעין בשיעור של 0.5%, וכן שכירות ושבח ריאלי בשיעור של 20%, במקום 25%.

אלי כהן: כמו כן, ניתן לקרנות אפשרות לקבל מינוף ברמה גבוהה יותר – בעוד שבנדל"ן מניב רמת המימון שאפשר לקבל היא 60%, כאן ההצעה הייתה 80%.

אלי כהן: בהכנה לקריאה השנייה והשלישית לקחו חלק פעיל כל חברי הוועדה, ואנחנו משתדלים באמת לא לעשות הבחנה בין חברי הקואליציה לאופוזיציה ולהתייחס להערות ענייניות.

אלי כהן: אני, אגב, באמת רוצה בזה המקום להודות לחברי הכנסת שהיו פעילים ובעזרתם הצלחנו לבוא ולבצע התאמות חשובות בחוק.

אלי כהן: אני רוצה להודות לחברת הכנסת לוי אבקסיס על ההערות שלה – ותכף אחזור – לחבר הכנסת יונה, לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, לחבר הכנסת חיים ילין, וכמובן כמובן לחבר הכנסת יואב קיש על תרומתו החשובה וההשקעה, לא רק במסגרת דיוני הוועדה, לטובת הנושא של הצעות החוק.

אלי כהן: התיקונים שהחליטו עליהם חברי הכנסת מכל סיעות הבית היו מתוך מטרה לייצר איזון.

אלי כהן: אחד התיקונים המשמעותיים שהובלנו דיבר על כך שקרנות ריט, במסלול שהיה עד היום – ואני מזכיר לכם שזה חוק קיים שביצענו לו הצעה: היה יכול להיות מקרה שבו בעל מניות אחד יחזיק כמעט 50% מהמניות, ולכן התלבטנו בין 10% ל-49%, ובסופו של דבר אנחנו מביאים כאן להמלצה ולאישור בפני חברי הכנסת, שהמגבלה של חמישה חברים שיחזיקו לא יותר מ-50% תישאר בעינה, אך יחד עם זאת, בעל מניות אחד, בתום תקופת ההתארגנות שהוגדרה, לא יוכל להחזיק יותר מ-20%.

אלי כהן: קרנות הריט נותנות כאמור יתרונות מיסוי משמעותיים ביותר גם במס רכישה, גם במס שבח, גם במס שוטף, וחשוב לנו שהם יגיעו לציבור.

אלי כהן: היום, אגב, קיימנו, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין ואני, כנס שעסק בנושא של התייבשות הבורסה בישראל, בין היתר על הרקע של נטל הרגולציה והאווירה האנטי-עסקית שעולה כאן מחברי הבית אצלנו – מאתנו, חברי הכנסת – וגורמת לכך שגם היום חששו בעלי העסקים להגיע לכנסת ישראל.

אלי כהן: וצריך לבוא ולזכור, רבים מאתנו תומכים בנושאים של חינוך, בנושאים של רווחה, אבל בלי שתהיה צמיחה בכלכלה הישראלית כל הדברים האלה לא יקרו.

אלי כהן: אם נמשיך באותו כיוון נגרום לכך שתהיה האטה במשק הישראלי.

אלי כהן: ומי שחושב – – –

אראל מרגלית: יש האטה במשק הישראלי.

אלי כהן: ואתם באמת תורמים לנושא של הצמיחה.

אראל מרגלית: יש האטה במשק הישראלי – – –

אלי כהן: באמת תורמים לנושא של הצמיחה.

אלי כהן: כל היום רק מסבירים למה הכול צריך להיות בבעלות המדינה.

אראל מרגלית: בעלות המדינה – – –

אלי כהן: ואיפה היום – ואתה הגעת מחברות היי-טק.

אלי כהן: איפה כל חברות ההיי-טק שבורחות מישראל?

אראל מרגלית: איפה כל החברות – –

אלי כהן: ואף אחד לא מגיע ואף אחד לא נמצא כאן.

אראל מרגלית: – – בתעשייה.

אראל מרגלית: חברה אחר חברה לקחה ב-2015 – –

אלי כהן: אנחנו העברנו את חוק המו"פ.

אראל מרגלית: – – תחת המשמרת שלכם – – –

אלי כהן: ולכן, הגיע הזמן לעשות – –

אראל מרגלית: אתם יודעים לנהל את הכלכלה?

אלי כהן: – – במעשים ולפעול על מנת שהם יהיו כאן.

אראל מרגלית: – – –

אורן אסף חזן: לא לריב, לא לריב, ילדים, לא לריב.

אלי כהן: ולכן, פעלנו כאן ועשינו את אותם איזונים.

אלי כהן: אז כפי שאמרתי, האיזון המרכזי, וכאן אני חושב שזאת הייתה תרומה – –

אראל מרגלית: – – –

אלי כהן: – – של חברת הכנסת לוי אבקסיס וחבר הכנסת יונה, לעניין של הגדרת אחוז האחזקה בידי בעל מניות יחיד, שלא יהיה יותר מ-20%.

אלי כהן: בנוסף, על מנת לפתח ולשכלל את שוק הריט, הייתה גם הערה של חבר הכנסת קיש על כך שיכולה להיות העברת נכסים לקרן – וכאן עשינו שינוי ביחס להוראות מס הכנסה ככה שלא יהיה פטור ממס אלא תהיה דחיית מס.

אלי כהן: וכאמור, הוסכם, ממצב שאין דחיית מס בכלל, על דחיית מס של חמש שנים.

אלי כהן: בנוסף, פעלנו שיהיה אפשר גם לרכוש איגודי מקרקעין בתנאים שנקבעו.

אלי כהן: ובנוסף, פטור ממע"מ.

אלי כהן: מכיוון שמי שרוכש דירות למגורים בשוק הפרטי פטור ממע"מ, בעוד שחברות לא יכולות להיות פטורות.

אלי כהן: היום המצב בישראל הוא שמרבית הדירות להשקעה מוחזקות על-ידי יחידים, בעוד שבמרבית מדינות העולם המערבי הן מוחזקות על-ידי הגופים המוסדיים, ואת זה אנחנו רוצים לשנות.

אלי כהן: חשוב לי להבהיר דבר אחד: אין בעצם הקמת קרנות הריט – וחברת הכנסת לוי, חברת הכנסת לוי אבקסיס, חברת הכנסת לוי – אין בעצם הקמת קרנות הריט משום המלצה שלנו להשקיע בתחום הנדל"ן למגורים, בין אם הוא יעלה ובין אם הוא ירד.

אלי כהן: יש לנו מטרה ליצור מכשיר פיננסי נוסף, שייתן אפשרות למי שירצה לשמור על הכסף שלו צמוד ביחס למדד המגורים, בין אם הוא יעלה ובין אם הוא ירד – אפשרות לבוא ולתת.

אלי כהן: ויש אנשים שיש להם גם סכומים שלא מספיקים לכדי דירה, והם מחפשים גם כלי נזיל וכלי סחיר.

אלי כהן: השינויים האלה, שקבענו בעזרתם של חברי הכנסת, הופכים את ההצעה למאוזנת יותר, מבטיחים שההטבות ילכו בעיקר לטובת הציבור וגם לטובת הגופים המוסדיים, שמחפשים אפיקי השקעה.

אלי כהן: אנחנו נפעל על מנת שהצעת החוק הזאת בהחלט תוכל לתת גם שינוי בשוק ההון.

אלי כהן: בשל שיתוף הפעולה בוועדה גם של חברי הקואליציה וכמובן גם של חברי האופוזיציה, הסכימו חברי הכנסת להסיר כמעט את כל ההסתייגויות שהוגשו במהלך הדיונים, למעט שתי הסתייגויות.

אלי כהן: על רקע זה, אני מבקש מחברי הכנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה, מכיוון שאין לנו כאן – כולנו אחראים לבוא ולפתור את כל אותן סוגיות שהעליתי, ואני מבקש מכם לאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח המוצע על-ידי וועדה.

אלי כהן: אני רוצה להודות למנהלת הוועדה הגברת אריאלה מלכה, שטרחה, אני רוצה להודות ליועצים המשפטיים של הוועדה, לתומר רוזנר ולגלעד קרן, שעושים את עבודתם נאמנה, ועל כך תודתי.

אלי כהן: ואני מבקש את תמיכתכם בהצעה.

אלי כהן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת אלי כהן.

בצלאל סמוטריץ': תכף אעבור לסדר ההסתייגויות.

בצלאל סמוטריץ': אני רק רוצה לבקש, על רקע ההודעה האישית ובקשתו, שסורבה קודם, של חבר הכנסת בהלול לדבר, להקדים אותו.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אבקסיס, חברת הכנסת אבקסיס, אני רוצה לבקש רשות ממך ומחברי המחנה הציוני לתת לחבר הכנסת זוהיר בהלול להסתייג ראשון, כדי שהוא יוכל גם להגיב, כשהברזל עוד חם.

בצלאל סמוטריץ': ואחר כך נעבור לפי הסדר.

בצלאל סמוטריץ': אז, חבר הכנסת בהלול, במסגרת עשר הדקות שיש לך לנמק את שתי הסתייגויותיך תוכל לומר את כל אשר על לבך.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': איך אומרים "אני אוהב אותך" בערבית?

זוהיר בהלול: לא ידעתי – – –

בצלאל סמוטריץ': ששש, חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ששש.

זוהיר בהלול: לא ידעתי, גבירותי ורבותי, שאדם יקבל בחייו תהילת עולמים פעמיים.

זוהיר בהלול: תהילת העולמים הראשונה שהייתה נחלתי הייתה ב-1980 – – –

אורלי לוי אבקסיס: רגע – – –

זוהיר בהלול: חיים.

עיסאווי פריג': תחזור.

עיסאווי פריג': תתחיל מהתחלה, איבדנו את הקשר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ליברמן.

קריאות: – – –

חיים ילין: תשמע, זה – – –

זוהיר בהלול: חברות וחברים – – –

אורן אסף חזן: באתי לשמוע את חביב אלבי מדבר.

זוהיר בהלול: לא ידעתי שאזכה בחיי לתהילה כפולה, כי האמרה הידועה שהברק לא מכה פעמיים היא אמרה שמלווה אותנו בכל דרכנו.

זוהיר בהלול: ולכן, כשאלוהים חנן אותי באותה תהילת עולמים ב-1980, כאשר "הגשש החיוור" הנציח אותי באחד מהמערכונים המיתולוגיים, חשבתי שבזה תם תפקידי.

זוהיר בהלול: עד לרגע שבו התייצב בגו זקוף ידידי וחברי אורן חזן והרעיף עלי ממחמדיו וממנעמיו, כאשר הוא מזכיר לי את אותו מערכון, שמחר יהיה בסט-סלר.

זוהיר בהלול: הפלייליסט של "גלי צה"ל" יציב את המערכון הזה של אורן חזן בראש מצעד השירים, ואני אככב כאחרון הסופרסטארים במדינה.

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: אני מבקש לא להפריע לו.

זוהיר בהלול: אז המערכון הזה יזכה בוודאי לאחד מהתפקידים ההוליוודיים המעוטרים בפרסים הכי אקסקלוסיביים, ואתה, אורן חזן, תככב שם בדיוק כמוני.

זוהיר בהלול: אז אני לא רוצה להתנער מדבריך, כי הם בבחינת מיתה או גיליוטינה או כיסא חשמלי מבחינתי.

זוהיר בהלול: אבל הואיל וגזר-הדין כבר נפסק, ועבדכם הנאמן כבר נידון למיתה, אז אני לפחות אמות בן-אדם מפורסם.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

עיסאווי פריג': תגיד – – –

קריאה: – – – הודעה אישית, אתה רואה?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת בהלול.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אביגדור ליברמן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב בראש.

אורלי לוי אבקסיס: האמת היא שזה קצת טריקי לעלות אחרי זוהיר בהלול במין נאום שכזה, ואני מסתכנת בכך שיגדירו אותי כעוכרת שמחות.

אורלי לוי אבקסיס: אך לפעמים זה תפקיד שהוא מתבקש, בעיקר כאשר מוצגת לפנינו הצעת חוק אשר הקואליציה מצהירה עליה – –

בצלאל סמוטריץ': בעיקר כשאת באופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: – – והקואליציה מצהירה לגביה הצהרה שכולנו היינו רוצים להאמין בה, וכולנו היינו רוצים לחבק אותה בשתי ידיים ולהביא פתרונות דיור לאוכלוסיות מוחלשות, להפוך את הזוגות הצעירים לחלק מהשחקנים בשוק הדיור, גם אם אין להם כל ההון העצמי הנדרש היום לרכישת דירה.

אורלי לוי אבקסיס: אך במקום, אנחנו מקבלים הצעת חוק שבאה בעצם לפתוח את הבורסה לקרנות שהן בשם המוכר קרנות ריט, שאמורות להיות בסופו של דבר, בסוף של תהליך, בידי הציבור, כי הפנסיות שלו הן אלו שאמורות להשקיע באותן קרנות.

אורלי לוי אבקסיס: בתוך התהליך הזה, כדי להכניס את אותם משקיעים, יש פיתויים, ופיתויים לא מועטים.

אורלי לוי אבקסיס: חלקם הוצגו כאן: פטור ממס שבח כמעט לחלוטין, במקום 8% או 6% – 0.5%; מס רכישה, אבל יש גם פטור ממס שבח.

אורלי לוי אבקסיס: וגם נותנים איזשהו מסלול די ארוך, שבו, עד שמתארגנים אותם שחקנים חדשים – דרך אגב, יש כרטיס כניסה למועדון האקסקלוסיבי הזה, וכרטיס הכניסה הזה למועדון, כדי להיות חבר במועדון, הוא כרטיס די יקר: תג המחיר שלו הוא 200 מיליון שקל מינימום בנדל"ן.

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו מנסים – – –

אראל מרגלית: תגידו, שכר הבכירים – – – ל-2.5 מיליון, או שזה חוק שנצטרך לחוקק עוד מעט?

אורלי לוי אבקסיס: וכשאנחנו מנסים להבין מה אנחנו מקבלים בתמורה לאובדן הכנסות, לעידודים, לכניסת השחקנים – בואו נודה, הממשלה באה ואומרת: אני רוצה לצנן את המשקיעים הקטנים, הפרטיים, אלו שדיבר עליהם שר האוצר כחלון ואמר: לכל אחד פתאום משתחררת פנסיה והוא לא יודע מה לעשות עם הכסף, אז הוא הולך וקונה דירה להשקעה, כי יש שם תנובה גבוהה.

אורלי לוי אבקסיס: אותם אנחנו רוצים להוציא מהשוק.

אורלי לוי אבקסיס: רק שבדרך אנחנו מוציאים שחקנים בינוניים קטנים: אותם אנשים פרטיים שהשתחרר להם עכשיו איזשהו סכום מסוים שאולי יכול לאפשר להם לקנות דירה במתחם, אולי שתיים, גם כן הגזמנו, ואנחנו מכניסים במקומם שחקן – שתבינו: מחויב לקנות כ-20 יחידות במתחם למשל.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה יעשה אותו זוג צעיר, שאין לו אפילו את הדירה הראשונה?

אורלי לוי אבקסיס: הוא כבר לא נלחם נגד בעל הדירה הפרטי, או זה שהשתחררה לו הפנסיה ורוצה להשקיע בנדל"ן; הוא יצטרך להתמודד מול הטייקונים, שנתנו להם הטבות מרחיקות לכת במסים, שפיתינו אותם להיכנס לתוך המסלול הזה, שנתנו להם תקופה ארוכה להתארגן.

אורלי לוי אבקסיס: בתקופה הזו הם יכולים להעריך את הנכס שלהם איך שהם רוצים, אף אחד לא בודק.

אורלי לוי אבקסיס: ובסופו של תהליך אומרים לנו: הם לא יהיו עם גרעין שליטה.

אורלי לוי אבקסיס: רק שאני גיליתי, ובעקבות כך גם הסבנו את תשומת הלב של יושב-ראש הוועדה, שהיה פה תרגיל לוגי קטן של רשות המסים, שבעקבות בקשה שלנו לבדוק שאכן לא יישארו גרעיני שליטה, שלא יהיה בעל שליטה, שקרנות הפנסיה שלנו בעצם לא יינתנו במתנה לאותו בעל הון, אנחנו מגלים שעשו לנו תרגיל הכי פשוט, כיתה ג' – לא, סליחה, כיתה ח' – ואמרו לנו: חמישה אנשים יחדיו יוכלו להחזיק עד 50%.

אורלי לוי אבקסיס: המוח רוצה לפשט ולעגל מספרים, אז אוטומטית יוצא כאילו קיבלו את ההצעה שלנו – 10% מקסימום לאחד.

אורלי לוי אבקסיס: רק שבהפסקה אני ניגשת למשרד ואני מסתכלת ואני מרימה טלפון ליושב-ראש הוועדה, והוא אומר לי: אני חושב שאת טועה.

אורלי לוי אבקסיס: ייאמר לזכותו, הוא נכנס ובדק.

אורלי לוי אבקסיס: וכינסנו את הוועדה והתייעצנו עם היועץ המשפטי, שאמר: את צודקת לחלוטין: מחזיק אחד מתוך החמישה יכול גם להחזיק ב-49%, והארבעה הנותרים יתחלקו בחצאי אחוזים, 0.25%.

אורלי לוי אבקסיס: זה בעל שליטה.

אורלי לוי אבקסיס: האבסורד הוא הרבה יותר גדול, כי אם המהלך הזה מצליח – וזה בסופו של דבר המשחק והרעיון העיקרי.

אורלי לוי אבקסיס: באים לנו ממשרד האוצר ומאגף המסים ואומרים: אנחנו רוצים שיהיו השקעות בנדל"ן, אנחנו רוצים שיהיה כסף, שאנחנו נביא יותר אופציות למגורים וכדומה, ולכן אנחנו מקימים את הנתיבים הללו, את הקרנות הללו.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, תעשה לי סדר בבלגן.

אורלי לוי אבקסיס: אם הממשלה מצהירה שמחיר הנדל"ן במדינת ישראל הולך לרדת בעקבות הצעדים מרחיקי הלכת שלה בתחום הדיור, זאת אומרת שאנחנו מכניסים את הפנסיה שלנו להשקעה במניה שאנחנו יודעים שהיא הולכת לרדת.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו הולכים להמר על כספי הפנסיה של אזרחי המדינה בתוך אותן קרנות שיחזיקו בהן גרעיני שליטה – כן, כרישי נדל"ן, כן.

אורלי לוי אבקסיס: וזה, אם הצעדים של הממשלה יצליחו והמחיר ירד.

אורלי לוי אבקסיס: אבל היה ודווקא קרנות הריט יצליחו – חבר'ה, תבינו, כדי שהפנסיה תרוויח אין ברירה, חייבים שהמניה תעלה.

אורלי לוי אבקסיס: אז אם המניה עולה, זאת אומרת שמחיר הנדל"ן עלה.

אורלי לוי אבקסיס: האזרח הפשוט ישלם כפול.

אורלי לוי אבקסיס: הזוג הצעיר, שזקוק עכשיו ל-400,000–500,000 שקל הון עצמי – זה יצטרך לעלות הרבה יותר.

אורלי לוי אבקסיס: אבל, שוב, ואני בכוונה חוזרת על זה, אם המהלכים שלהם יצליחו – ואנחנו כולנו רוצים שיצליחו כדי שזוגות צעירים יוכלו להרשות לעצמם את הדירה הראשונה – אנחנו מסכנים את הפנסיה.

אורלי לוי אבקסיס: זה lose-lose situation, איך שלא תהפכו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: תוך כדי שאנחנו עוברים בחוק, והצגתי קודם את העניין של אחוזי השליטה, אז אנחנו מסתכלים ואנחנו אומרים: חבר'ה, אם אנחנו עושים את כל זה, לפחות שבאמת יגיע רוב ההכנסה, השליטה באותן קרנות, לציבור, לפנסיה.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לא, זה לא קורה, חברים.

אורלי לוי אבקסיס: ואם פיתו אותנו להאמין שזה כדי לעודד השקעה בדירות להשכרה לטווח ארוך, גם זה לא קורה, כי בתוך החוק, כאשר אתה צולל אליו, אז רק בתקופת ההתהוות – אתה יודע, כשזחל הופך לגולם, לפני שהוא הופך לפרפר, זה תקופת ההתהוות של קרנות הריט, מהרגע שהם מתחילים את התהליך עד לרגע שהם סוחרים בבורסה.

אורלי לוי אבקסיס: אז יש פה שני נתיבים, אחד יותר ארוך ואחד יותר קצר, ובסופו של תהליך מסתבר שהחוק מחייב רק בתקופת ההתהוות להחזיק 30% בדירות להשכרה.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שאתה נכנס לבורסה, אין את ההגבלה.

אורלי לוי אבקסיס: אז בשלב מסוים – – –

בצלאל סמוטריץ': ה-70% הנוספים במה?

אורלי לוי אבקסיס: מה זה?

בצלאל סמוטריץ': 30% זה דירות להשכרה, והיתר?

אורלי לוי אבקסיס: והיתר?

אורלי לוי אבקסיס: נדל"ן מניב.

חיים ילין: קניונים.

אורלי לוי אבקסיס: קניונים, אזורי מסחר, דברים אחרים.

בצלאל סמוטריץ': ובבורסה, גם זה לא.

אורלי לוי אבקסיס: ומה שאני שואלת הוא דבר נוסף.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו לי, אנחנו, יכול להיות, משרתים פה איזו קבוצה מסוימת שאנחנו לא יודעים מי היא ומה היא, כי את הציבור – בטוח שלא, בטח לא את הזוגות הצעירים, שהמחירים אם הם יעלו חלילה וחס, ירחיקו אותם עוד יותר מחלום הדירה.

אורלי לוי אבקסיס: ופה אני שואלת, מי מרוויח?

אראל מרגלית: זה חמש קבוצות.

אורלי לוי אבקסיס: לכן אני הגשתי, והתלוננו על העניין של מחזיקי השליטה, והגענו לאיזושהי הסכמה – אני חייבת לומר, בעזרתו של דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת.

אורלי לוי אבקסיס: הגשתי נושא חדש כשהבנתי שהשליטה בהחלט נשארת לחלוטין בידיים של היזמים הפרטיים והכסף שלנו ממנף את הכסף שלהם, ואף אחד לא יודע באמת כמה שווים הלכה למעשה הנדל"ן שהוא מכניס לתוך הקרן.

אורלי לוי אבקסיס: שמע, אראל מרגלית, אתה מכיר ומבין באקזיטים, זה אחלה מתכונת לאקזיט.

אראל מרגלית: אני לא נגד אקזיטים אבל זה אקזיט – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל זה אקזיט לא הוגן, לא הוגן, לא הוגן.

אורלי לוי אבקסיס: המדינה תפסיד את ההכנסות, האוכלוסייה תפסיד את ההשקעות.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו אני שואלת: תראו לי, באמת, בן-אדם עם הון עצמי אולי של 100,000 שקל, משהו כזה, שרוצה לחסוך; הוא, במקום לקנות דירה ולנסות להשיג את ההון העצמי, ילך וישקיע את הכסף הזה שלו בקרנות הריט?

אורלי לוי אבקסיס: זה יקרה בדרך כלל בקופות הפנסיה במוסדיים.

אורלי לוי אבקסיס: פה השאלה היא אחרת.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו הצלחנו להגיע, בעזרתו של דוד ביטן, לאיזשהם סיכומים.

אורלי לוי אבקסיס: הסיכומים האלה לא מניחים את דעתי, אבל חלק מחברי האופוזיציה, ואני ביניהם, אמרו שאם אנחנו לא מצליחים לעצור את התהליך לפחות נכניס בו תיקונים.

אורלי לוי אבקסיס: ואכן, במקום 49% למחזיק אחד מתוך החמישה, הגבלנו ל-20%.

אורלי לוי אבקסיס: זה הישג גדול, רשות המסים לא הייתה מוכנה, ומשה גם עשה תרגיל מסריח בסוף ההצבעה, אבל הצלחנו להביא בפשרה גם את הנושא הזה, כמו עוד נושאים נוספים, כדי לתקן אם זה כבר יוצא לדרך.

אורלי לוי אבקסיס: שתי ההסתייגויות שלי, שאליהן הצטרפו גם המחנה הציוני, גם מרצ, גם יש עתיד ואחרים, מדברות על כך שגרעין השליטה – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לוי אבקסיס, זמנך תם.

בצלאל סמוטריץ': היה לך הרבה.

אורלי לוי אבקסיס: – – כל אחד יוכל להחזיק עד 10% ו-30% נדל"ן לכל אורך הפרויקט.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, לא רק בתקופת ההתהוות אלא גם לאחר המסחר בבורסה, 30% יצטרכו להיות על דירות להשכרה בפריסה ארצית.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת מכם לתמוך בהסתייגויות.

אורלי לוי אבקסיס: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סופה לנדבר – אינה נוכחת, חבר הכנסת חמד עמאר – אינו נוכח, חבר הכנסת רוברט אילטוב – אינו נוכח, חבר הכנסת עודד פורר – אינו נוכח, חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח, חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת, חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת; שלי נוכחת אבל מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת, חבר הכנסת איציק שמולי – – –

איילת נחמיאס ורבין: בירכת את שלי ליום ההולדת שלה?

בצלאל סמוטריץ': אני לא בירכתי, אבל כיוון שבגיל הזה כבר לא שואלים כמה, אז זה מסובך לברך, ובכל זאת מזל טוב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איציק שמולי – אינו נוכח, חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח, חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח, חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת, חבר הכנסת איתן כבל – – –

איתן כבל: אני שומע אותך אבל לא רואה אותך.

בצלאל סמוטריץ': מישהו רואה אם חבר הכנסת כבל כאן?

בצלאל סמוטריץ': – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית, עשר דקות שלמות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': יש לך משפט סיום מאוד מאוד ארוך הפעם.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אראל מרגלית: רגע, אתה מתחיל לספור לי זמן כשזה למטה.

בצלאל סמוטריץ': אתה הרי תמשוך אותי, מה, אני לא יודע איך זה?

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, באופן כללי חוק של ריט בשוק משוכלל, חבר הכנסת אלי כהן, זה דבר חיובי.

אראל מרגלית: כי באופן כללי ריט זה כלי להשקעה בדיור להשכרה מניב, או מגורים או מסחרי, וזה דבר חיובי.

אראל מרגלית: אני אגיד לך מה מטריד אותי בסביבה שבה החוק הזה מחוקק.

אראל מרגלית: כשמייקל בלומברג בניו-יורק אפשר את הריטים היו ארבע קטגוריות של דיור בר-השגה גם לציבור הכללי: דיור בר-השגה לזוגות צעירים – young professionals, כמו שזה נקרא שם – דיור בר-השגה לגיל השלישי, למחוסרי דיור ולשכירות.

אראל מרגלית: ואז זוג צעיר בקטגוריות כאלה ואחרות היה יכול לקבל דיור בר-השגה בשכירות – היה יכול לקבל.

אראל מרגלית: 168,000 יחידות דיור בניו-יורק, בשמונה השנים האחרונות, רק בעיר ניו-יורק.

אראל מרגלית: עכשיו, מה הריט עושה?

אראל מרגלית: הריט בעצם נותנת בעצם סוג של הטבות של דיור בר-השגה לשכירות, שהן חשובות.

אראל מרגלית: אבל מה אתם עושים?

אראל מרגלית: אתם בעצם, כמו בשוק הפנסיה או שוק הביטוח במדינת ישראל, שמנוהל על-ידי שלוש או ארבע קבוצות, נותנים רק לשלוש או ארבע קבוצות, שיכולות להקים את הריטים האלה, את כל ההטבות האלה.

אראל מרגלית: כל שאר הציבור, אין לו דיור בר-השגה לשכירות כמו לריטים.

אראל מרגלית: ואז, מה זה יוצר?

אראל מרגלית: זה יוצר מצב שאתם יוצרים ריכוזיות חדשה, כמו שישנה ריכוזיות בשוק הפיננסי, בשוק של דיור לשכירות.

אראל מרגלית: אתם נותנים את כל הכוח בידי מספר מאוד מצומצם של קבוצות, כמו שיש כוח בידי מספר מצומצם של קבוצות שמנהלות את הביטוח או את הפנסיה במדינת ישראל.

אראל מרגלית: אז קודם כול, אלי כהן, מה שאני רוצה לשמוע מכם זה שכמו שהגבלנו את שכר הבכירים בבנקים ובארגונים הפיננסיים ל-2.5 מיליון, נגביל את שכר הבכירים גם בריטים ל-2.5 מיליון.

אראל מרגלית: אני מציע לעצמנו צעד סמלי חשוב.

אלי כהן: תגיש הצעה.

אראל מרגלית: ההצעה הזאת, היא קיימת?

אלי כהן: לא, תגיש הצעה.

אראל מרגלית: אוקיי, אז אני מציע את זה.

אראל מרגלית: דבר שני: אני קורא לך לראות איזה מצב – אתם כאילו אומרים שהמשקיע הבודד רוצה להיכנס לריט כדי להשקיע בדיור מניב.

אראל מרגלית: אבל זאת לא הבעיה הגדולה.

אראל מרגלית: זה כלי חשוב, בסדר גמור שהוא קם, אבל תקימו אותו יחד עם קטגוריה חדשה של דיור בר-השגה לשכירות.

אראל מרגלית: כלומר, שיהיה אפשרי שלא רק אם אני בעל שליטה של ריט ויכול לגייס 200 מיליון אני אוכל לקבל את ההטבות המיוחדות האלה, אלא גם אם אני זוג צעיר שרוצה ועומד בקריטריונים שהמדינה קובעת לדיור בר-השגה לשכירות.

אראל מרגלית: לכן אני מעלה את החשש שיצירת ריטים בלבד, בלי תקנה רחבה יותר לציבור הרחב, יוצרת מצב לא מאוזן של שלוש או ארבע או חמש קבוצות שפתאום יקבלו מיליארד – נכון?

אראל מרגלית: כי כל קבוצה תגייס לפחות 200 מיליון.

אראל מרגלית: אז נגיד 1.5 מיליארד לשוק השכירות.

אראל מרגלית: הן שולטות – דרך אגב, זה לא נכון שזה 10% או 20%.

אראל מרגלית: מותר לכמה שותפים ביחד לשלוט ב-50%.

אראל מרגלית: נכון, חבר הכנסת קיש?

יואב קיש: אבל לא יותר מ-10%.

אראל מרגלית: כל אחד.

בצלאל סמוטריץ': 20%.

אראל מרגלית: אבל אם אתה ואני שותפים, אנחנו יכולים לחלק את זה בינינו.

בצלאל סמוטריץ': כל אחד 20%.

חיים ילין: לא, לא, 5 כפול 10%.

קריאה: עד 50%.

אראל מרגלית: ברור, אבל אנחנו יכולים להיות ביחד.

אראל מרגלית: אנחנו יכולים לעבוד כקבוצה ולקחת 50%.

חיים ילין: אז תצביע בעד ההסתייגות, ויהיה 5 כפול 10% ולא 2.5 כפול 20%.

אראל מרגלית: בסדר, אני אצביע בעד ההסתייגות, אבל אני מראה לך שאתה עדיין – חמש קבוצות שמחלקות ביניהן את העסק יכולות לשלוט כל אחת בשוק הזה, והם מקבלים את ההטבה.

אראל מרגלית: לכן אני אומר לכם, רבותי, אלי כהן, אנחנו מוכנים לעבוד אתכם כמו שעבדנו אתכם בכמה נושאים.

אראל מרגלית: בואו נביא דיור בר-השגה לארבע קבוצות אוכלוסייה, כמו שעושים בארצות-הברית ובאירופה, public private partnership.

אראל מרגלית: בסדר?

אראל מרגלית: נפתח את זה לגמרי, נכון?

אראל מרגלית: ואז אני מוכן ללכת אתכם, ואני מרגיש שלא נעשה פה איזה עוול, כי רק קבוצה אחת מקבלת.

אלי כהן: זה לא סותר.

אראל מרגלית: 1.

אראל מרגלית: לזוגות צעירים.

אראל מרגלית: נקבע אנחנו איפה בארץ, נקבע אנחנו מי זכאי, ונקבע אנחנו פיילוט של זוגות צעירים במקומות שונים, שבהם אנחנו רוצים לפזר את האוכלוסייה.

אראל מרגלית: אחת.

אראל מרגלית: 2.

אראל מרגלית: גיל שלישי.

אראל מרגלית: נקבע את הדיור בר-השגה לגיל השלישי לפי התקנה, כמו בניו-יורק או כמו באירופה, איפה שאנחנו רוצים, ונוליך את התקנה הזאת.

אראל מרגלית: 3.

אראל מרגלית: מחוסרי דיור, או דיור ציבורי.

אראל מרגלית: בשכונות שבהן יש הרבה מאוד מחוסרי דיור, כמו שעשו בהארלם, או כמו שעשו בברונקס, או כמו שעשו במקומות אחרים, נביא תקנה למחוסרי דיור.

אראל מרגלית: 4.

אראל מרגלית: לשוק השכירות.

אראל מרגלית: נביא תקנה לכלל הציבור לדיור בר-השגה לשכירות, לאלה שעומדים בקריטריונים, לסטודנטים ולגורמים אחרים, כדי לפתוח את שוק השכירות, ואז נקבל מאסה של – עכשיו, כל קבלן, שיבנה לזוגות צעירים, וצריך להרוויח, יקבל מאתנו את ההטבות המיוחדות, של מחיר קרקע מופחת, של הטבת מס, של כל הדברים שנמצאים גם באירופה וגם בארצות-הברית.

אראל מרגלית: נלך אתכם.

אראל מרגלית: אבל אל תשאירו את המצב רק עם ריטים, רק עם כמה קבוצות שמקבלות איזשהו יתרון על פני אחרים, אלא בואו נלך למצב שבו אנחנו פותחים את זה לקבוצות אוכלוסייה נרחבות ולחלקים גדולים של השוק.

אראל מרגלית: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן ברושי – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, אדוני השר – אני לא רואה שר במליאה, אבל אני מהמרת שיש שר, אני מקווה שיש שר במליאה, כי מדובר באמת בחוק מאוד מאוד חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: אה, יואב פה.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מתחבא.

איילת נחמיאס ורבין: אתה כל כך קטן, לא רואים אותך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם משהו על החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: מהדיון הראשון בחוק הזה אמרתי, וחברי חבר הכנסת אלי כהן נכח, וכמובן חברי חבר הכנסת יוסי יונה וחברתי חברת הכנסת אורלי לוי, אני אמרתי: מדובר בכלי פיננסי, חברי חבר הכנסת אראל מרגלית, וככה צריך להסתכל עליו.

איילת נחמיאס ורבין: היום, באמת, חברי חבר הכנסת אלי כהן ואני עשינו כנס, כי הבורסה מתייבשת, ובסופו של דבר אדם שלא רואה את המשוואה בין הבורסה לבין הפנסיה לא רואה משהו מאוד מאוד משמעותי: בורסה חזקה זה אינטרס ציבורי, זה לא אינטרס של טייקונים ובעלי שליטה, שאנחנו לא נתבלבל; זה אינטרס שלנו שהבורסה תהיה חזקה, ושכוחו של בעל המניות הקטן, שלרוב מיוצג על-ידי המשקיעים המוסדיים, יהיה גדול בו.

איילת נחמיאס ורבין: זה מה שאנחנו צריכים להבין.

איילת נחמיאס ורבין: זה מורכב, זה דורש באמת חלוקת ערך הוגנת, הרבה מאוד אומץ, לא אחת גם ממליאת הכנסת, שהיום הלכה למהלך מאוד מאוד מורכב, של הגבלת שכר הבכירים, אבל בתחושה של חוסר ברירה.

איילת נחמיאס ורבין: דיברתי היום הרבה מאוד בכנס על דבר אחד שהוא בעיני מאוד מאוד עקרוני, וזה הרגולציה העצמית, ואלה המקומות שאליהם אנחנו צריכים לדחוף.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לדחוף למקומות של דירקטוריונים עצמאים, חזקים, שמסוגלים להתוות את הדרך של החברה לרגולציה עצמית, לבחון את עצמם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה באמת – אני אומרת את זה במלוא הרצינות – אני רוצה שחברות ציבוריות ופיננסיות יזדקקו לנו פחות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: נושא חוק הריטים – צריך להסתכל עליו כעוד איזשהו כלי פיננסי.

איילת נחמיאס ורבין: לא פשוט להסתכל עליו בצורה כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: כמובן, אני בעד ההסתייגות שהגשנו בנושא השליטה, כי אני כן חושבת שהשליטה צריכה להיות מצומצמת בעניין הזה, כי מה שהריטים אמורים לעשות, אדוני היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, הריטים אמורים להפגיש בין הציבור לבין נכסים שהם בעצם בשום דרך אחרת לא היו יכולים להיפגש אתם, ולכן, בעולמות האלה, של השליטה, דחפנו – וחלק מהשינוי – לא יצאנו עם מלוא תאוותנו בתיקונים, אבל חלקים נכבדים מההסתייגויות שלנו בעניינים האלה התקבלו, ונלחמנו על לא מעט דברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם חושבת, אגב, כמוך, אראל מרגלית, שהטבות מס בעולמות האלה, של מקבצי דיור משמעותיים, בין אם מדובר בגיל השלישי ובין אם מדובר בסטודנטים, ובין אם מדובר במחוסרי דיור, זה אינטרס לאומי, לא פחות מזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת דוגרי.

איילת נחמיאס ורבין: בעיני, החוק הזה לא מטפל בזה, ואמרתי את זה מול אביגדור יצחקי, ואמרתי את זה לחברי יושב-ראש הוועדה אלי כהן – אני לא חושבת שהחוק הזה יטפל בזה.

איילת נחמיאס ורבין: אומר את זה אחרת: לא משם ניוושע.

איילת נחמיאס ורבין: השאלה היא אם הציבור יוכל ליהנות מנכס פיננסי משמעותי שייווצר לו בזכות החוק הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת את האמת, אני יכולה רק לקוות שכן.

איילת נחמיאס ורבין: החוק הזה הוא לא החוק האופטימלי.

איילת נחמיאס ורבין: כמו שחברתי חברת הכנסת אורלי לוי סיפרה קודם, עמדנו בכמה סיטואציות מאוד מאוד מוזרות תוך כדי חקיקת החוק הזה, אבל בסופו של דבר אני חושבת שלא הרבה חוקים נכנסים לוועדה בצורה אחת ויוצאים ממנה בצורה לגמרי לגמרי שונה.

איילת נחמיאס ורבין: בהחלט אפשר לומר שבתיקון הזה זה קרה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השעה מאוחרת, ואני אנסה לא לנצל את כל הזמן, אבל אני אפתח קודם במחמאות לאלי כהן: אכן, ניהלת את הוועדה במקצועיות ובהגינות, ואפשרת לכל ההסתייגויות בכל הדיונים שביקשנו לקיים – אפשרת את קיומן, ואני מחמיא לך.

יוסי יונה: אבל עדיין, כפי שהצעתי לחברי הסיעה שלי, מן הראוי שנתנגד לחוק הזה.

יוסי יונה: אני רוצה להתחיל בתיאור סיטואציה די מוזרה.

יוסי יונה: אנחנו יושבים – אלי, להזכיר לך – אנחנו יושבים בוועדת הרפורמות – חיים, אתה זוכר, נכון?

יוסי יונה: בוועדת הרפורמות, ואז אנחנו שואלים את השאלה המתבקשת: תגידו, החוק הזה, מה הוא בא לעשות?

יוסי יונה: ישבו שם אלי כהן, ידידי, ואביגדור יצחקי, נכון?

יוסי יונה: ואביגדור יצחקי הדגיש כל הזמן שבעצם חוק הריטים נועד לתת מענה למצוקת הדיור בישראל, ואילו אלי כהן, בהגינותו הרבה, אמר: חבר'ה, מדובר פה בכלי פיננסי גרידא; אף שהיום חזרת והזכרת, ידידי אלי כהן, את הטענה שנזנחה במהלך הדיונים, שאכן חוק הריטים, או קיומם העתידי של הריטים, אמור לתת מענה למצוקת הדיור, והקונפליקט הזה וחוסר הבהירות הזה מאפיינים את הצעת החוק, גם כפי שהיא מגיעה אלינו.

יוסי יונה: חברתי אורלי לוי דיברה על כך לפני כן, ואמרה: תגידו, יש פה איזושהי בעיה; הרי אחת המשימות, אחד האתגרים שעומדים בפני השר כחלון, שאכן רוצה לתת פתרון לבעיית הדיור, למצוקת הדיור – אחת הבעיות היא כניסת משקיעים לתחום הזה.

יוסי יונה: איך נצנן את השוק?

יוסי יונה: ולכן הוטלו מסים גם על המשקיעים.

יוסי יונה: והנה, על פניו – או לא על פניו, כך מוצע – דווקא הריטים הללו, שבעצם מעודדים את הציבור להשקיע בתחום הנדל"ן, אמורים לצנן.

יוסי יונה: כיצד יצננו?

יוסי יונה: והצגת את זה מאוד יפה, אורלי, שבמהותו של החוק הזה, או במהותן של המניות, שיהיו נסחרות בבורסה, או לפחות האינטרס של בעלי המניות, שערכן של המניות יעלה, ואם ערכן של המניות יעלה, זו לא בשורה טובה.

יוסי יונה: זאת אומרת, יש כאן איזשהו – –

בצלאל סמוטריץ': פרדוקס.

יוסי יונה: – – פרדוקס, זאת אומרת שאם ערכן של המניות יעלה, זו לא בשורה טובה, זה לא יצנן את שוק הדיור.

יוסי יונה: והתרענו על כך, ואמרנו: תגידו מה אתם רוצים לעשות – זה כלי פיננסי, או שזה בעצם איזשהו מודל לפתרון מצוקת הדיור?

יוסי יונה: אז הוא לא.

יוסי יונה: ועכשיו, בוא נלך לחלק הזה, בואו נזנח – בואו נזנח את האמירה הזאת, שזה אמור לפתור את בעיית מצוקת הדיור, וחברי אראל מרגלית דיבר כאן רבות על מה היינו צריכים לעשות לו היינו רוצים לתת פתרון לבעיית הדיור.

יוסי יונה: ואם אנחנו באמת מדברים על דיור להשכרה – אנחנו אומרים לדיור להשכרה, והמושג שרצינו להכניס ולא הצלחנו להכניס, שזה יהיה דיור בר-השגה.

אורלי לוי אבקסיס: אפילו – – –

יוסי יונה: חד-משמעית.

יוסי יונה: ולא קיבלנו את זה.

יוסי יונה: זאת אומרת, אין כאן גם דיור בר-השגה.

יוסי יונה: לכן, אראל, ההצעות שהצעת, עד כמה שהן יפות וראויות, הן לא חלק מהסיפור, הן לא יכולות להיות חלק מהסיפור.

יוסי יונה: אז נניח שזנחנו את החלק הזה, שלא קיימת זיקה, ואולי אם קיימת זיקה בין בעיית הדיור לבין הריטים, הרי הזיקה – הקשר הסיבתי יהיה שמחיר הדירות יעלה.

יוסי יונה: מצד שני, אם אנחנו זונחים – חברי אלי כהן, אם אנחנו זונחים את החלק הזה, ואנחנו אומרים, אין לנו כאן כוונה לתת פתרון לבעיית הדיור, אלא – כפי שגם חברתי איילת ורבין אמרה – כלי פיננסי, שהציבור יוכל להשקיע, בואו נראה מה הבעיות הכרוכות בחוק הזה.

קריאה: נכון.

יוסי יונה: הפכנו והפכנו והפכנו, ומתחוור לנו שיהיה גרעין שליטה מאוד מאוד משמעותי.

יוסי יונה: כשהייתה הפשרה הזאת – בעצם זו לא הייתה פשרה, כי אנחנו – עד עכשיו – אנחנו עוד נגיש את ההסתייגות שלנו לגבי הסוגיה הזאת – – –

אורלי לוי אבקסיס: אבל תיקנּו – – – גם אם יעבור, זה יעבור – – –

יוסי יונה: כן, נכון, אבל למען האמת, אורלי, בעודי חושב על כך, לא כל כך ברור לי, בסופו של דבר, לאיזו פשרה הגענו, בגלל הנקודה הבאה – שעל-פי הנוסח הזה של החוק, יכול להיות מצב שהמייסדים, יחדיו, יהיו בידם כ-40% או 45% מהשליטה.

יוסי יונה: עכשיו אני אומר לכם, רבותי, חברות וחברי הכנסת, מהי בעיית היסוד של הבורסה הישראלית: השליטה של בעלי עניין.

יוסי יונה: וכאשר דיברו רבות על הבעיות של הבורסה הישראלית – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא לא לא, דירקטוריונים לא מספיק עצמאים.

יוסי יונה: לא, גם של בעלי עניין.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אבל זה לא אותו דבר.

יוסי יונה: זאת אומרת, השוק הוא לא שוק מתוחכם; השוק הוא כזה שכמה שחקנים מרכזיים יכולים לקבוע את ערכה הגבוה או הנמוך של המניה.

יוסי יונה: קראו לזה שוק לא מתוחכם.

יוסי יונה: אוקיי, זו אחת הבעיות.

יוסי יונה: אז הנה אנחנו עכשיו – – –

אראל מרגלית: 26 קבוצות ששולטות בבורסה באמצעות 26 מנגנוני – – –

יוסי יונה: אנא בטובך, אמור זאת בקול, אראל.

איילת נחמיאס ורבין: זה התרחב.

אראל מרגלית: הבעיה בבורסה הישראלית, שיש קבוצה יחסית מצומצמת ששולטת, באמצעות מכשירים פיננסיים שנקראים פירמידות, בכמה קבוצות, ושאר השחקנים אין להם – – –

יואב קיש: מה זה, שיעור בכלכלה לפרופסור יונה?

יואב קיש: מה קורה פה?

יוסי יונה: לא, זה שיעור בכלכלה לכם.

יואב קיש: – – –

יוסי יונה: אנחנו פשוט משלימים, הנה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש, הוא פשוט – ביקשתי מאראל לספק לנו ולו מעט אינפורמציה – – –

יואב קיש: בסדר, אחרי המליאה אתה יכול שיהיה שיעור.

טלי פלוסקוב: נראה לי – – –

יוסי יונה: יואב, אתה יכול – – –

אראל מרגלית: בנאסד"ק וב- New York Stock Exchangeאין פירמידות.

טלי פלוסקוב: נראה לי שאתה יכול להסתדר.

יוסי יונה: אני מסתדר, אבל כעזר כנגדו מדוע לא?

אראל מרגלית: עשינו דוקטורט יחד.

אראל מרגלית: אומנם – – –

יוסי יונה: נכון.

טלי פלוסקוב: אוקיי, עכשיו הכול ברור.

יוסי יונה: עכשיו הכול ברור, והנה, אני אפילו לא דורש תוספת זמן, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: אז כפי שאני אומר, אחת מבעיות היסוד של הבורסה הישראלית זה השליטה של בעלי עניין, והנה, אנחנו יוצרים עוד מנגנון של בעלי עניין.

יוסי יונה: אלי, יקירי, תגיד לי, האם הסצנריו הזה, שאני הולך להציג בפניך, הוא אפשרי או בלתי אפשרי?

יוסי יונה: הרי אם אנחנו נמצאים בסוף תהליך של דילול המניות, בסוף התהליך, ובידי בעלי השליטה יש יחדיו כמעט 50% מהמניות – האם הם לא יכולים, כפי שקורה המון פעמים בשוק המניות, להביא לכך שהמניה תעלה ותעלה ותעלה, ולאחר מכן אם הם ימכרו את המניות, גם כאשר הם יצטרכו לשלם את מס השבח הנדחה שלהם, הם יעשו מכה, מה שאנחנו קוראים לזה בעברית צחה אקזיט?

יוסי יונה: האפשרות הזאת קיימת, חבר'ה.

יוסי יונה: האפשרות הזאת היא אפשרות ריאלית.

יוסי יונה: לכן – אני רוצה לומר משהו – – –

איילת נחמיאס ורבין: יוסי, כשאתה מדבר על הרצת מניות – זו עבירה פלילית.

איילת נחמיאס ורבין: תזכור את זה, זה הכול.

יוסי יונה: אני זוכר זאת, והעבירה הפלילית הזאת, משום מה, לא מאוד זרה לשוק ההון הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: דווקא יחסית לעולם מצבנו לא קטסטרופה בהיבט הזה.

איילת נחמיאס ורבין: יש דברים אחרים שהם הרבה יותר גרועים פה.

יוסי יונה: אז בואי נתנחם בכך שמצבנו בעולם הוא לא כל כך גרוע – –

איילת נחמיאס ורבין: – – –

יוסי יונה: – – ועדיין, הוא לא מזהיר.

יוסי יונה: אז לכן אני אומר, גברתי היושבת-ראש, עם כל האמפתיה – – –

אראל מרגלית: כינוי החיבה של הבורסה הישראלית זה סיציליה – – –

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: אז עם כל האמפתיה, ועם באמת אמפתיה מלאה, ועם שיתוף הפעולה שעשינו, ואני מסכים אתך, איילת, חברתי לסיעה, שאכן הגענו להישגים כאלה ואחרים בתהליך ניסוחו של החוק לפני הבאתו לכאן, בפני באי הבית, עדיין לטעמי החוק הזה פגום, עדיין לטעמי החוק הזה בעייתי, ואני מפציר בכם, חברות וחברי הכנסת, לא להצביע עבורו, כי אנחנו לא רוצים – זה הדבר האחרון שחסר לנו – כניסתם של בעלי שליטה לבורסה הישראלית, שיעשו שם ככל שעולה על דעתם, ובעזרת התהליך – – –

יואב קיש: הם כבר שם, יוסי.

יואב קיש: הם כבר שם.

יוסי יונה: סליחה?

יואב קיש: הם כבר שם.

יואב קיש: מה זה "כניסתם", הם כבר שם, אנחנו רוצים להוציא אותם, שימכרו לציבור, אתה לא נותן להם אפילו את זה, נו, באמת.

יוסי יונה: ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: יש לך עוד עשר שניות.

אורלי לוי אבקסיס: – – – יואב – – –

יוסי יונה: לא לא, עכשיו – אני לא ביקשתי את העזרה הכלכלית של יואב, אבל הוא – – –

יואב קיש: לא, תבקש שיעור מאראל מרגלית, זה ילמד אותך.

יוסי יונה: לא, בסדר, אין בעיה, הוא ייתן לי ואתה תיתן לי, מכל מלמדי השכלתי, יואב.

אורלי לוי אבקסיס: יואב, יואב – – –

יוסי יונה: ברשותך – – –

טלי פלוסקוב: בקצרה בבקשה.

יוסי יונה: עלתה הטענה הזאת – חשוב מאוד לומר זאת – שעל-ידי כך שאנחנו מתנגדים, אלה מאתנו שמתנגדים לחוק הריטים, אנחנו נותנים יתרון לקרנות הריטים שכבר נמצאות בפעולה.

יוסי יונה: אם לכך התכוונת, יכול להיות שכן.

יואב קיש: לא לא, אז לא הבנת אותי, כמו שלא הבנת – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת קיש, אני לא יכולה להאריך עוד את הזמן.

טלי פלוסקוב: אתה מושך שאלות – – –

יואב קיש: אל תאריכי לו – – –

טלי פלוסקוב: לא, אז אל תשאל שאלות.

יואב קיש: אני לא שואל שאלות.

יואב קיש: אני לא שאלתי שאלות – – –

יוסי יונה: יואב, יואב, הנה אני מסיים.

יואב קיש: – – –

טלי פלוסקוב: הוא מחפש להשיב לך.

יואב קיש: אני לא מבין על מה הוא מדבר, מה לעשות.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: אני מסיים, רגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה, אני מבקשת לסיים.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: לכן אני אומר רק משפט אחד – – –

יואב קיש: אני לא מבין על מה הוא מדבר, מה אני אעשה.

יוסי יונה: אוקיי, משפט אחד.

יוסי יונה: ההבדל הגדול – ואנחנו מצדדים בבנייתן של קרנות ריטים חדשות, אבל שתהיינה כמו במודל הקיים, שתהיינה ציבוריות, כלומר בשליטת הציבור.

יוסי יונה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: כפי שאמרתי, אני מתנגד להצעת החוק הזאת, ואני מפציר גם בכם להתנגד, באי הבית.

יוסי יונה: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, השעה מאוחרת, בוא נחשוב על משהו יחד, נגיד, שנתעורר.

עיסאווי פריג': אני רואה את חבר הכנסת קיש יוצא מגדרו בהצעת החוק – – –

יואב קיש: אתה עוד לא ראית אותי יוצא מגדרי.

עיסאווי פריג': עוד לא?

עיסאווי פריג': כל זה ועוד לא?

יואב קיש: עוד לא, עוד לא.

עיסאווי פריג': אבל אני עכשיו שואל את אחד החברים כאן, למה דווקא בהצעת החוק הזאת אתה מגלה עניין מעבר לנורמלי?

יואב קיש: אני אדבר, ואז אני אגיד.

עיסאווי פריג': כי פתאום – – –

טלי פלוסקוב: גם לו יש עשר דקות.

יואב קיש: אתה תשמע אותי, עיסאווי.

יואב קיש: אם לא תלך, תשמע אותי.

עיסאווי פריג': לא לא, אני אשאר להצבעה.

עיסאווי פריג': בוועדה להתחדשות מתקיימים דברים די חשובים, ופתאום החלטת משום מה להופיע ולגלות עניין, וזה משך את תשומת לבי, ומעניין לדעת למה.

עיסאווי פריג': אני אגיד לכם, חברים, אני מתלבט, למען האמת.

עיסאווי פריג': כי הלכה למעשה, בהצעת החוק הזאת אתה צריך לחכות – אורלי – כמה שנים, לראות את התוצאה, ואז תגיד אם זה הצליח או נכשל.

עיסאווי פריג': מדד ההצלחה, לבחון אותו.

עיסאווי פריג': בהצעת החוק הזאת אני מתקשה להצביע על תוצאה.

עיסאווי פריג': אני, האמת, מתקשה, ואני רוצה את עזרתכם בחשיבה הזאת.

עיסאווי פריג': הרי כולנו, ושר האוצר, כשנכנס לתפקיד, הייתה לו ססמה שהוא הלך אחריה: הורדת יוקר המחיה ומלחמה – ופתרון למצוקת הדיור.

עיסאווי פריג': כחלון, שר האוצר, כמו כל שר אוצר שהיה לפניו, וגם שיבוא אחריו – נכנסים לאוצר; פקידי האוצר מציעים להם ארגז כלים איך להתמודד, כל התוכניות נמצאות במגירה, ומציעים להם ארגז כלים.

עיסאווי פריג': אז ארגז הכלים הזה, יש שר אוצר שקונה מע"מ אפס, ויש שר אוצר שקונה מחיר למשתכן, ויש שר אוצר, גם, שקונה קרן ריט.

עיסאווי פריג': כל שר אוצר בא, ונערי האוצר מצליחים לשכנע אותו.

עיסאווי פריג': ועלו כאן שתי נקודות חשובות, שאני רואה מחובתי גם לעמוד עליהן.

עיסאווי פריג': האם הצעת החוק שמונחת בפנינו היא כלי פיננסי וכלי השקעה עממי, או מכשיר לפתרון מצוקת הדיור?

עיסאווי פריג': כל החברים לפני שמו את שתי האופציות.

עיסאווי פריג': אני רוצה לנתח את זה יחד אתכם, ואני אתחיל מהסוגיה של כלי פיננסי.

עיסאווי פריג': אם זה כלי פיננסי, זאת אומרת שהקרן הולכת להרוויח כסף.

עיסאווי פריג': אם הקרן מרוויחה כסף – וחברת הכנסת אבקסיס תיארה את זה מצוין – אם הקרן תרוויח כסף, סימן שהדיור יעלה, מחירי הדיור עולים.

עיסאווי פריג': ואם מחירי הדיור עולים, אני לא עניתי על המטרה הראשונה – פתרון מצוקת הדיור.

עיסאווי פריג': ואם הקרן תפסיד, וכלי ההשקעה הזה לא הופך להיות רווחי, אז מי שמפסיד – מי שהשקיע בקרן, וזה ברור, כולם לוטשים עיניים אל כספי הפנסיה, זה ברור.

עיסאווי פריג': אז אם הפסידו, באמת מי שהשקיע, וזה כספי הפנסיה והציבור – הפסיד כסף.

עיסאווי פריג': לי אין תשובה.

עיסאווי פריג': זה יכול להיות וזה יכול להיות.

עיסאווי פריג': אבל אני חייב לשתף אתכם בחשיבה אחרת.

יוסי יונה: אולי שתי האופציות הן גרועות.

יוסי יונה: מה שאתה מתאר, שתי האופציות הן גרועות.

עיסאווי פריג': לא לא, תלוי למשקיע.

עיסאווי פריג': עזוב.

עיסאווי פריג': השאלה אם אני הגעתי – התכלית של החוק.

עיסאווי פריג': מה התכלית?

עיסאווי פריג': מה מסתתר מאחורי זה?

עיסאווי פריג': עומד כאן חבר הכנסת כהן, אלי כהן, ואמר פעמיים וחזר והדגיש: הצעת החוק אינה המלצה למשקיעים.

עיסאווי פריג': אמרת את זה, אדוני?

עיסאווי פריג': אינה המלצה.

עיסאווי פריג': חזר ואמר.

עיסאווי פריג': למרות – תקשיבו, חברים, למה אני – יש ספקות.

עיסאווי פריג': כי היום בארץ יש שתי קרנות פעילות, שטייקון אחד, ששמו מתחיל באות תי"ו, מנהל אותן, והקרנות האלה מרוויחות כסף ותשואה טובה מ-2006 – רווחיות, הקרנות האלה.

עיסאווי פריג': אם ידוע לי, נתון ידוע, שהקרנות מרוויחות כסף, והוכיחו במשך עשר שנים שהן רווחיות, ועומד כאן מציע החוק, חבר הכנסת עמיתי רואה-החשבון אלי כהן, ומקפיד ומדגיש: הצעת החוק אינה המלצה, זה אומר לי: דורשני.

עיסאווי פריג': אני מודאג מהמשפט הזה.

עיסאווי פריג': למה?

אלי כהן: אתה נותן המלצות?

עיסאווי פריג': אני אגיד לך למה אני מודאג.

עיסאווי פריג': כי הקרנות הקיימות היום בשוק מאוד רווחיות.

עיסאווי פריג': הן נמצאות בנדל"ן מניב, מסחרי, ומראות תוצאות מאוד חיוביות ומאוד מרשימות.

אורלי לוי אבקסיס: בעלי השליטה שם לא – – –

עיסאווי פריג': כן, בעלי השליטה – זה אמת, זה נכון.

יואב קיש: למה אמרת ת'?

יואב קיש: למה אמרת שהם נשלטים על-ידי ת'?

עיסאווי פריג': לא, מנוהלים על-ידי ת'.

עיסאווי פריג': מנוהלים, לא נשלטים.

עיסאווי פריג': והמנכ"ל שם הוא בעל זיקה לאנשים מאמצע הכיסא הזה.

עיסאווי פריג': לא רוצה להיכנס לשמות, אנחנו יודעים במה מדובר.

יואב קיש: אני לא יודע.

עיסאווי פריג': אנחנו יודעים במה מדובר, ומי האנשים שמובילים בקרנות הקיימות, מי הם ומה הם עושים, ושיהיה להם לבריאות, בסדר?

עיסאווי פריג': זה כלי פיננסי.

עיסאווי פריג': עכשיו אני רוצה לעבור לאופציה השנייה שחברי יוסי יונה הזכיר.

עיסאווי פריג': האם תכלית החוק לפתור את מצוקת הדיור?

עיסאווי פריג': זאת השאלה.

עיסאווי פריג': החלק השני.

עיסאווי פריג': אם היא לא כלי פיננסי, אז לפחות שתפתור את מצוקת הדיור.

עיסאווי פריג': שר האוצר התחיל עם הרפורמה בדיור, שהתחילה במחיר למשתכן.

עיסאווי פריג': מחיר למשתכן, עשינו – בדקנו פה ושם, עזר לי חבר הכנסת מיקי לוי – 47,000 יחידות דיור מחיר למשתכן בשנה האחרונה, שזה בסך הכול 320 יחידות דיור – – –

מיקי לוי: 47 התחלות בנייה.

עיסאווי פריג': התחלות בנייה זה מהתקופה שלכם, לא?

עיסאווי פריג': חוק הרציפות עבר.

יואב קיש: רגע, זה מע"מ אפס, עכשיו אנחנו מדברים?

עיסאווי פריג': שנייה, אני רוצה לחשוב יחד אתכם.

עיסאווי פריג': יש לי עוד שתי דקות, אני אשתדל להעביר את זה.

עיסאווי פריג': אז אני אומר, שר האוצר התחיל עם הרפורמה לדיור, הוא רוצה לעמוד בהבטחה שלו לציבור.

עיסאווי פריג': וכאן אני נכנס לסוגיה.

עיסאווי פריג': חברים, כל פוליטיקאי, כל שר אוצר – – –

חיים ילין: כל זה היה פתיח בשביל הסוגיה?

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': כל שר אוצר – הרי על הבטחות – זה כסף הציבור – לא משלמים קנס.

עיסאווי פריג': אני אגיד לציבור שלי: אני ניסיתי, השקעתי, לקחתי מארגז הכלים שהאוצר הציע לי, לא הסתדר.

עיסאווי פריג': הפסדנו כסף.

עיסאווי פריג': הציבור – יאללה, ניסה, ניתן לו.

עיסאווי פריג': כמו מע"מ אפס: ישבנו שישה חודשים בוועדת הכספים, ישבנו שישה חודשים, יום ולילה – מע"מ אפס, מע"מ אפס, מע"מ אפס, מע"מ אפס.

עיסאווי פריג': כל הכנסת הייתה עסוקה במע"מ אפס.

עיסאווי פריג': מה יצא בסוף?

ענת ברקו: אפס.

עיסאווי פריג': רפורמה – אני לא אחזור על מה שאמרה חברת הכנסת.

עיסאווי פריג': שר האוצר כחלון התחיל לנו עם המחיר למשתכן, עם קרנות הריט ועם כל החשיבה של הרפורמות.

עיסאווי פריג': הציבור – אני ניסיתי.

עיסאווי פריג': בינתיים – ניסיתי.

עיסאווי פריג': בינתיים מה קורה?

עיסאווי פריג': הדיור עולה ב-8%, אבל אני מנסה, והדיור עולה ב-8%.

עיסאווי פריג': אני ממשיך לנסות, הדיור יעלה ב-10%.

עיסאווי פריג': אז מה קורה?

עיסאווי פריג': הניסיונות האלה זה להעסיק את הציבור, והתוצאה היא (אומר בערבית ומתרגם:) במקומך עמוד איתן: תמכור אידיאולוגיה לציבור.

עיסאווי פריג': אני מתלבט, בהצעת החוק הזאת, כי אני לא מבטיח שתכלית החוק אכן תיושם.

עיסאווי פריג': אנחנו לא ארצות-הברית.

עיסאווי פריג': המודל שם שונה, יש אלפי קרנות ריט שם, וזה עובד אחרת.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

עיסאווי פריג': האם אצלנו הקרנות האלה יביאו למצב שלפחות אחת מהמטרות תושג?

עיסאווי פריג': התשובה היא: בסימן שאלה גדול.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, למרות השעה, אני מקווה מאוד שאני אהיה מספיק צלול בשביל להבהיר את עמדותי.

חיים ילין: אני לא מאמין שיש שר אוצר או ממשלה שמסוגלים להוריד את מחירי הדיור במדינת ישראל ב"זבנג וגמרנו".

חיים ילין: לא בשנה, לא בשנתיים, לא בשלוש.

חיים ילין: אל תמכרו לעם דברים שאי-אפשר לעשות.

חיים ילין: אני כן מאמין שאם כולנו נהיה מאוחדים, קואליציה ואופוזיציה, ונעשה צעדים נכונים, אולי בתוך עשור אנחנו נגיע ליעד שאנחנו רוצים.

חיים ילין: אבל מה לעשות שכל פעם שמתחלפת ממשלה, כל אחד רוצה להביא את הקסם שלו, שהוא חושב שכך הוא יוריד את המחירים.

חיים ילין: והסיבה – – –

יואב קיש: לפחות האופוזיציה – – –

חיים ילין: יואב, תרשה לי, אני במקצוע שלי כלכלן, ואני חוזר למקורות.

חיים ילין: המקורות הם רק ביקוש והיצע, אין שום דבר אחר.

חיים ילין: אפשר להמציא מה שאתם רוצים.

חיים ילין: אם יש מספיק היצע, המחירים ירדו.

חיים ילין: אם יש יותר ביקוש, המחירים יעלו.

חיים ילין: פלאי הטכנולוגיה.

חיים ילין: כבר 3,000 שנה יודעים את התיאוריות הכלכליות האלה, מאז ומתמיד, אבל פה ממציאים את הגלגל מחדש.

חיים ילין: עכשיו, למה אני אומר את זה?

חיים ילין: כי צריך כמה דברים.

חיים ילין: א.

חיים ילין: צריך קרקעות.

חיים ילין: אנחנו נראה את זה בחוק הבא.

חיים ילין: מנסים.

חיים ילין: צריך תכנון.

חיים ילין: בבקשה.

חיים ילין: בסוף אין מספיק בודקים שיבדקו את התוכניות, ועל זה ייפלו כמעט כל החלומות של התכנון במדינת ישראל, כי אין מספיק בודקים.

חיים ילין: ולכן תב"ע, והיתר, וכל מה שאתם רוצים, לוקח שמונה שנים.

חיים ילין: בואו תתחילו לעבוד.

חיים ילין: ואז אנחנו שומעים את אביגדור יצחקי, שאומר בוועדה – ובצדק – המטרה שלי היא לגייס מהציבור 5, 6, 7, 10 מיליארד שקל, כך שהכסף הזה יקנה דירות; הדירות האלה תינתנה למשפחות שזקוקות, שלא יכולות לקנות, בשכר דירה.

חיים ילין: תהיה תשואה – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים ילין: לא לא, רגע, שנייה, אני אומר – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – עבדו עלינו.

חיים ילין: אורלי, אני יודע, אני אומר את מה שאביגדור אמר.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

חיים ילין: במקום שהאוצר ישים את הכסף הזה, דרך משרד השיכון, אנחנו עכשיו נגייס מהציבור.

חיים ילין: זה נשמע אפילו פנטסטי, כשאני שומע את זה.

חיים ילין: עוד יותר, יש רק שתי קרנות ריט, אז פתאום תהיה גם תחרות.

חיים ילין: גם את זה אנחנו רוצים.

חיים ילין: סבבה, אין שום בעיה.

חיים ילין: ואז מתחילים לתת את הדוגמאות מארצות-הברית.

חיים ילין: חברים, אנחנו לא ארצות-הברית.

חיים ילין: אנחנו אפילו לא מתקרבים לשכונה הכי קטנה בניו-יורק.

חיים ילין: תפסיקו עם ההשוואות האלה של ארצות-הברית.

חיים ילין: אנחנו לא שם.

אראל מרגלית: למה להפסיק?

חיים ילין: ארצות-הברית זאת – – –

אראל מרגלית: למה להפסיק?

חיים ילין: רגע, שנייה, מה?

אראל מרגלית: למה להפסיק עם ההשוואות?

חיים ילין: כי אנחנו משהו אחר.

חיים ילין: זה שוק משוכלל, שם, שהתחרות היא אבן יסוד בו.

חיים ילין: אנחנו לא נמצאים שם.

חיים ילין: מה אנחנו?

חיים ילין: אני אספר לך סיפור.

חיים ילין: לפני עשר שנים הייתי בטורונטו, מדינה – מה זה מדינת טורונטו?

חיים ילין: כמו מדינת ישראל, כמעט 8 מיליון.

חיים ילין: יש שלוש "איקאה", יש שלוש כזה ושלוש כזה – במדינת ישראל היה רק אחד מכל דבר.

חיים ילין: אנחנו מתפתחים, רק שלוקח זמן עד שאנחנו רואים את זה.

אראל מרגלית: זה אותם בעלים של "איקאה".

חיים ילין: כן.

חיים ילין: ואז מה?

חיים ילין: רוצים לגייס מהציבור, מצוין, אבל אז מתחילים לגלות את החוק, ומבינים מאנשי עסקים שמגיעים לשם שהסיכוי שהתשואה תהיה גבוהה במקום שזה דירות להשכרה, או דירות, הסיכוי הוא נמוך מאוד, ורוב הקרנות ילכו – לאן?

חיים ילין: למגדלים של משרדים, שהתשואה מאוד גבוהה שם, לקניונים, בעצם לנדל"ן.

חיים ילין: עכשיו, האם החוק הזה טוב יותר ממה שהיה קיים?

חיים ילין: כן, אני מודה.

חיים ילין: אני מודה שאלי גם ניהל את הדיון, וגם עשינו שינויים – והוא יותר טוב ממה שקיים.

חיים ילין: האם זה מה שאנחנו חלמנו?

חיים ילין: לא.

חיים ילין: האם צריך לתת צ'אנס?

חיים ילין: אני מודיע לכם היום, כחבר האופוזיציה: צריך לתת צ'אנס לכל דבר שיש לו סיכוי להוריד את המחירים.

חיים ילין: האם זה יעשה את זה?

חיים ילין: לא בטוח.

חיים ילין: אבל צריך גם את זה לאפשר.

מיקי לוי: – – – דירות רק להשכרה?

חיים ילין: לא.

חיים ילין: לא.

חיים ילין: לכן לא ייכנסו לשם בכלל.

חיים ילין: האם צריך לחוקק עוד חוקים?

חיים ילין: כן.

חיים ילין: חבר הכנסת אראל מרגלית צודק – אכן, אני העליתי את הדיון הזה בדיוק כמו שאתה העלית אותו.

חיים ילין: העליתי אותו – לא במסגרת של ארבע קבוצות, כמו שאתה העלית, אלא יותר במצוקה אמיתית של המשפחות הצעירות, שבחיים שלהן לא יהיה להם מיליון שקל לקנות.

חיים ילין: לא יהיה להן – כשאנחנו מחוקקים חוק שהשכר המקסימלי שיהיה הוא 2.5 מיליון שקל.

חיים ילין: לפעמים זה נראה לי מגוחך.

חיים ילין: אחרי זה, אם הילדים שלנו, חס וחלילה, ילכו לאוסטרליה, או לקנדה, אז יגידו: אחלה חינוך, כך אנחנו מגדלים אותם, אנטי-ציונים; הולכים למקום אחר, ששם בעשר שנים ישיגו גם רכב, גם מקצוע, גם דירה, ופה כל החיים שלהם יעבדו בשביל זה.

חיים ילין: אנחנו חייבים לעשות מדינה שהיא יותר טובה לצעירים, עזבו כרגע ביטחון.

חיים ילין: עזבו כרגע כיבוש, עזבו את הפוליטיקה – איך חברתית אנחנו עושים מדינה שתהיה יותר טובה לילדינו?

חיים ילין: ואנחנו מגיעים בסופו של דבר לקרנות האלה.

חיים ילין: ואני מודיע לכם, אני אצביע – למרות כל מה שאמרתי וההסתייגויות שיש – אני אצביע בעד החוק, כי אני חושב שצריך לתת לזה צ'אנס.

חיים ילין: אבל אני מבקש מהאופוזיציה ומהקואליציה להצביע בעד ההסתייגויות ששמנו; יש שתי הסתייגויות – 1.

חיים ילין: שיהיה 5 כפול 10, שלא ישתלטו מעבר לחמישה אנשים על 50%.

חיים ילין: זהו, ושלפחות ל-50% האחרים יהיה מהעם, 1%, 2%, מה שלא – – –

איילת נחמיאס ורבין: חיים, אפשר להגיד בהגינות וברצינות שאנחנו היינו מעדיפים שהשליטה תהיה הרבה יותר מבוזרת.

חיים ילין: ברור.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד, חשוב שזה יישמע בקול רם.

חיים ילין: אני אומר: הרבה יותר מבוזרת, בשוק יותר משוכלל, בתחרות, בהרבה מאוד דברים.

איילת נחמיאס ורבין: – – – גם בשוק הישראלי זה יכול לקרות.

חיים ילין: אין לנו את זה.

חיים ילין: אין לנו את זה פה.

חיים ילין: אין לנו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאמינה שזה יכול לקרות.

חיים ילין: אבל צריך לתת לזה צ'אנס.

חיים ילין: והדבר הנוסף, שהוא must, חבר'ה: אנחנו חייבים שיהיו שם לפחות 30% לדיור.

חיים ילין: את זה אני מקווה שכולם מקבלים, כי אחרת, אלי, לא עשינו כלום בחוק הזה.

קריאה: – – –

חיים ילין: לא, יש שם הסתייגות שלאורך כל הדרך 30%.

חיים ילין: שים לב.

חיים ילין: אחרי כמה שנים הם מגיעים ל-30%, פה ההסתייגות שאנחנו שמנו – סיכמנו אותה – זה 10 כפול 5, 10% במקום 20%, ועד 30%, אבל קווי.

חיים ילין: זאת אומרת, הם חייבים – שים לב למה שאני אומר.

חיים ילין: יואב, גם אם הם שמים עכשיו השקעה בנדל"ן, הם חייבים גם להשקיע בדיור, בשביל לשמור על הפרופורציות לאורך כל הדרך.

חיים ילין: שלא יהיה מצב שבתחילת הקרן ילכו כולם עוד פעם לנדל"ן, ואז, מה הרווחנו מזה?

חיים ילין: עוד פעם משרדים, עוד פעם תשואות?

חיים ילין: אני לא רוצה שבן-אדם ישים כסף שם בשביל התשואה; שישים את זה בבורסה.

חיים ילין: אני רוצה שהאלטרנטיבה של אותו בן-אדם תהיה לא לקנות את הדירה, אלא לקחת את הכסף הזה, ובמקום שישים אותו בדירה השנייה, השלישית, הרביעית, ויעשה עסק מזה, שישים את זה בקרנות, והקרנות יתעסקו בזה.

חיים ילין: אני חושב שכך יהיה פחות כאב ראש, נוכל לפתוח את שוק הדיור.

חיים ילין: חבר'ה, צריך סבלנות.

חיים ילין: זה לא שנה ולא שנתיים, וכל מי שמבטיח את זה, הוא לא יכול לעמוד בזה.

חיים ילין: אולי נקודתית נראה את הירידה במחירים, בסוף – צריך להבין, יש גם ניגוד אינטרסים – מחירי דירות שיורדים בעצם זה טוב לעם, זה לא טוב לקרנות, כי בעצם התשואה תרד.

חיים ילין: בסופו של דבר אנחנו חייבים לאזן את המדיניות שלנו על-ידי החקיקה.

חיים ילין: אני מבקש מכולם לקבל קודם כול את ההסתייגויות, זה חשוב, ואחרי זה לקבל את החוק.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: סיימנו עם ההסתייגויות, יש לנו גם בקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יואב קיש, בבקשה.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות יש לך.

יואב קיש: כבוד היושבת-ראש, שרים, חברות וחברי כנסת, אני יודע שהשעה מאוחרת, אבל אף-על-פי שאני מהקואליציה, אני השקעתי בחוק הזה באמת שעות רבות, ואני חושב – יש לי לא מעט דברים שאני רוצה להגיד על הבמה הזאת.

יואב קיש: הנושא הוא נושא מורכב, הוא לא פשוט.

יואב קיש: בכלל, ריט – אנחנו כולנו אומרים ריט.

יואב קיש: אראל מרגלית יודע מה ראשי התיבות של ריט?

יואב קיש: מאיפה זה בא?

אראל מרגלית: Retail investment trust?

יואב קיש: Real Estate Investment Trust.

יואב קיש: קרוב.

יואב קיש: בעיקרון, מדובר בכלי פיננסי שהיתרון הבולט שלו, שמצד אחד הוא נהנה מהטבות מס, אבל מצד שני מחויב לתשלומי דיבידנד קבועים, ומדמה בעצם השקעה של אזרח או של הציבור בכלי – כאילו חלק מדירה, חלק מנדל"ן מניב, מסחרי, וזו המטרה שלו.

יואב קיש: ומה קרה בחוק הזה?

יואב קיש: אביגדור יצחקי, יושב-ראש מטה הדיור, אמר: אני רוצה לפתוח ריטים להשכרה, שנוכל גם בכלי הזה להשתמש כדי לעזור במצוקת הדיור.

יואב קיש: על החוק הקיים, שבאמת נכשל – ואמר את זה גם אלי כהן, ידידי; חוק הריטים הקודם נכשל, שתיים וחצי קרנות זה לא הצלחה.

אראל מרגלית: למה, מה היה קודם שעכשיו – – –

יואב קיש: במשך עשר שנים, שתיים וחצי קרנות זה כישלון, אנחנו רצינו הרבה יותר מזה.

יואב קיש: לצערי, זה כישלון.

יואב קיש: אז אמרנו – אוקיי, החוק כבר הגיע לוועדה, בואו נתקן.

יואב קיש: אז מצד אחד יש הנושא של הדיור להשכרה, ובעניין הזה אני חושב שהייתה בוועדה הסכמה כמעט מלאה בין האופוזיציה לקואליציה – המטרה היא לייצר הגדלה של ההיצע, בעניין הזה אני מסכים עם חברי חבר הכנסת ילין, חשוב מאוד שאנחנו נייצר היצע בשוק, אחרת המחירים לא ירדו, ולבנות דירות עולה כסף, ויש פה מנגנון שמאפשר את זה.

יואב קיש: ואז נגענו בחוק של הנדל"ן המסחרי, משרדים וכיוצא בזה, מה שנקרא נדל"ן מניב, ופה היו שאלות קשות.

יואב קיש: באו משוק ההון ואמרו לנו: תשמעו, כבר יש היום חברות של טייקונים, שעומדים עם 70%, 80% מהחברה, ואנחנו רוצים להעביר אותם לריטים, רוצים להגיד להם: בואו תעברו מהמנגנון שבו אתם בשליטה למנגנון שבסופו של דבר תאבדו שליטה, תגיעו ל-20%, המספר שאליו הגענו בהסכמה בסוף.

יואב קיש: אני מצטרף לאורלי לוי אבקסיס, שבאמת רצתה 10%, אבל באו מרשות ההון ואמרו: תשמעו, ב-10% אף אחד לא יבוא, אז עזוב את החוק, בשביל מה אתה מתעסק אתו?

יואב קיש: אז הייתה פה פשרה, נכון, כי מצד אחד – כן, רצינו להעביר אותם למקום הזה, אבל מצד שני הבנו שאם נלך ל-10%, אז לא עשינו כלום, הציבור לא הרוויח כלום, ואם באמת נצליח שבעקבות התיקונים שעשינו אותן חמש חברות של המיליארדים של שקלים שכבר קיימים ידוללו למעשה, והציבור פתאום ייהנה מהדיבידנדים – – –

אראל מרגלית: זה מה שיקרה, או שיקומו קבוצות חדשות – – –

יואב קיש: זו הכוונה.

יואב קיש: קודם כול, זו כוונה אחת שהם רצו לעשות אותה.

אראל מרגלית: למה שהם יוותרו על השליטה – – –

יואב קיש: או, למה?

יואב קיש: בדיוק.

יואב קיש: מה נתנה להם רשות המס?

יואב קיש: נתנה להם קודם כול את הדבר שהם הכי רצו, וזה דחיית מס שבח.

יואב קיש: בעצם, בקבלת מניות – הם לא צריכים לשלם מס.

יואב קיש: זו הייתה אחת הבעיות, הרי אמרו: מה פתאום, הם לא יבואו, ולכן היה פה שילוב של מצד אחד הטבות מס, שייצרו תמריץ באמת לאותם טייקונים של החזקות גדולות לעבור למנגנון הזה, לאפשר לציבור ליהנות מהעניין הזה.

יואב קיש: ונאלצנו להתפשר.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: בשביל שזה יצליח.

יואב קיש: כי אות מתה בשפה של החוקים לא צריך, רגולציה יש מספיק ולא משתמשים בה, גם ככה תהיה שאלה אם הדבר הזה יצליח.

יואב קיש: מה כן רצינו?

יואב קיש: רצינו גם לתקן את הכשלים, למה עד היום השוק לא הצליח, שגם קרן חדשה שתקום – כמו שאתה אומר – תוכל להתמודד.

יואב קיש: ואיפה היו להם בעיות?

יואב קיש: בזה שלמשל בחוק הקיים הם לא יכלו לקנות איגוד מקרקעין, היו חייבים לקנות את הנכס פרופר.

יואב קיש: אז מה קרה?

יואב קיש: הם הפסידו המון עסקאות, לא יכלו לגדול.

יואב קיש: ולכן – – –

יצחק כהן: יואב – – –

יואב קיש: דקה, אני אשתמש בזמן, איציק.

יואב קיש: אני מבקש להוסיף לי דקה, כי החברים מפריעים.

יואב קיש: בכל מקרה, זה הנושא של קניית איגוד מקרקעין, וזה נכנס.

יואב קיש: הנושא של דחיית מס שבח גם לקרנות הקיימות, באמת בשביל לאפשר להעביר נכסים כנגד מניות.

יואב קיש: הרי מה רצינו?

יואב קיש: למה שרק הטייקון ייהנה מזה בכניסה?

יואב קיש: תנו גם לאנשים אחרים שמחזיקים נכסים.

יואב קיש: לא חייב להיות שהוא מחזיק 100 מיליון שקל, יכול להיות נכסים של 5 מיליון.

אראל מרגלית: אז איך אנשים אחרים יכולים ליהנות?

יואב קיש: הם גם יכולים.

יואב קיש: הם יכולים – לקרן קיימת, או לקרן עתידית, למכור נכס ב-5 מיליון שקלים, לקבל מניות ולהחזיק אותן פטורות למשך חמש שנים.

יואב קיש: זה הישג שהשגנו מרשות המסים.

יואב קיש: את הנושא של פטור ממע"מ גם לדירות להשכרה פתרנו, ורשות המסים, בעניין הזה, כופפנו אותם – אני אומר בכנות, יחד עם חברי הכנסת מהאופוזיציה והקואליציה, כופפנו את רשות המסים, כדי שהעניין יצליח, ובשביל הציבור.

יואב קיש: אז אם אני אסכם, כי באמת השעה מאוחרת – – –

אראל מרגלית: אתם לא נותנים הטבה מאוד לא סימטרית ביחס לשאר השוק, לאותן קבוצות – – –

יואב קיש: יש פה הטבה ספציפית לקרנות ריט בכלל, ויש פה הטבה נקודתית ל-transition, שבאמת אחרת לא היה קורה.

יואב קיש: ואתה צודק, על זה הייתה דילמה מאוד גדולה, למה אלה מקבלים ואחרי זה הציבור לא?

יואב קיש: אבל בסוף, תבינו, חברים – ובזה אני מסכם – הציבור – במידה שנצליח – ואני מסכים עם מה שאמר חבר הכנסת ילין: אני לא יודע אם נצליח, יש פה המון סימני שאלה, אבל יש פה אפשרות להצליח, להכניס את הציבור בסכומי כסף משמעותיים למנגנון שמצד אחד ישקף השקעה בנדל"ן, מצד שני יאפשר דיבידנדים, ואולי יעזור לנו גם לפתור את בעיית הדיור.

יואב קיש: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יואב קיש.

יואב קיש: רק מילה.

יואב קיש: שכחתי להודות – את רואה, מרוב זה.

יואב קיש: כמובן, ראשון וראשונה, לאלי כהן, בהיותו – תפקיד מדהים בוועדה, עם אוזן קשובה, ועזר לנו בעניין הזה; אופוזיציה – אורלי לוי אבקסיס, יוסי יונה; קואליציה – אורי מקלב, ואני מצטער אם שכחתי – וכמובן, חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

יואב קיש: תודה רבה על העזרה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה, יואב.

טלי פלוסקוב: שוב, תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, יסכם את הדיון חבר הכנסת אלי כהן, יושב-ראש הוועדה.

אלי כהן: גברתי היושבת-ראש, אני ארצה להתייחס בקצרה לנושאים שעלו כאן.

אלי כהן: צריך להבהיר שהפתרון למצוקת הדיור, קודם כול טמון בהגדלת ההיצע, לא בחוק אחד כזה או אחר.

אלי כהן: ולכן, גם לאחר הדיון הזה יתקיים דיון בחוק נוסף, שיחד, מתוך מכלול, הם יכולים לתת פתרון.

אלי כהן: לגבי הדברים שהעלה כאן חבר הכנסת אראל מרגלית, הם אכן נכונים, שצריך לפעול לטובת דיור בר-השגה.

אלי כהן: אבל אחד הכישלונות ואחד הקשיים שלנו לטפל בפיקוח זה שאנשים פרטיים מחזיקים בדירות.

אלי כהן: אם היינו במצב כמו במדינות המערביות האחרות, שיש שוק מוסדי שמחזיק בדירות, היה לנו הרבה יותר קל לפקח.

אלי כהן: ולכן, צריך לעשות את זה, לצד הצעדים שאתה דיברת עליהם.

אלי כהן: וחבר הכנסת יונה, למה אתה מתנגד, אדוני?

אלי כהן: האם אתה רוצה שהמצב הקיים, של שתי קרנות ריט, יישאר?

יוסי יונה: לא.

אלי כהן: אני שואל אותך שאלה.

יוסי יונה: לא.

אלי כהן: האם אתה רוצה – ואמר כאן חבר הכנסת אראל מרגלית – ששתי הקרנות הקיימות מקבלות בין 16 ל-20 מיליון שקל דמי ניהול בשנה – זה מה שאתה רוצה שיישאר?

יוסי יונה: חד-משמעית לא, אבל זה לא קשור.

אלי כהן: האם אותו זוג צעיר שיש לו רק 200,000 שקל – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלי כהן: – – שאתה מתהדר – ואני מקבל את זה – –

יוסי יונה: זה לא קשור.

אלי כהן: – – אותו זוג צעיר שיש לו רק 200,000 שקל – –

יוסי יונה: אני רוצה שהקרנות הבאות גם תהיינה ציבוריות.

אלי כהן: – – ורוצה להצמיד את כספו למחירי הדיור – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלי כהן: – – האם לזה אתה מתנגד?

יוסי יונה: אני רוצה שהקרנות החדשות – – –

אלי כהן: אז למה אתה מתנגד, אדוני?

יוסי יונה: אני אומר לך.

אלי כהן: תסביר, ותהיה אחראי.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלי כהן: חשוב גם לציין את הנושא הזה.

יוסי יונה: – – – אני אשמח להשיב.

אלי כהן: חברת הכנסת לוי, אני חושב – –

יוסי יונה: אני רוצה שהקרנות החדשות גם תהיינה ציבוריות.

אלי כהן: – – שההצעה שהבאנו, לא בכדי יש לה רק שתי הסתייגויות, מכיוון שפעלנו שהיא תהיה מאוזנת.

אלי כהן: ואגב, בנושא של קרנות הריט, המפתח של 5/50, שחמישה בעלי מניות מחזיקים 50%, קיים בכל העולם – אגב, קיים בחוק הקיים, שאם היום לא נשנה אותו, ואם היום אתה לא תתמוך בו בסוף, זה מה שיישאר.

אלי כהן: אבל אנחנו עשינו תיקון אחד מרכזי – –

יוסי יונה: אבל יש רק שני ריטים.

אלי כהן: – – שלא קיים בשום מקום, תיקון המגבלה של 20% – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – יש לך מנגנון פנימי – – –

אלי כהן: – – במטרה שאותן הטבות מס ילכו רק לציבור.

אלי כהן: ולכן ה-5/50 שביקשו רשות המסים ורשות ניירות ערך, היה על בסיס מה שקיים בעולם – אנחנו כאן הוספנו את המגבלה הזאת.

אלי כהן: אגב, אני רוצה להגיד לכם נקודה נוספת, שתדעו את הנתונים: בשנת 2015, 16% מהדירות נרכשו על-ידי משקיעים מזוהים.

אלי כהן: אגב, יש עוד הרבה משקיעים שאנחנו לא יודעים לזהות אותם, מכיוון שהם קונים לילדים שלהם, ולכן קשה לזהות, אבל יש 20,000 דירות שמכרנו למשקיעים, וכאן, אנחנו היינו רוצים להסיט את הביקוש לכיוון המכשירים הפיננסיים, כמו קרנות הריט.

אלי כהן: ונקודה אחרונה – –

אורלי לוי אבקסיס: – – –

אלי כהן: – – כיום אנחנו נמצאים במצב שהגופים המוסדיים, חברות הביטוח בישראל, הולכים ומשקיעים בחו"ל, במקום שהם ישקיעו בארץ.

אלי כהן: לכן, חברים יקרים, מי שלא יתמוך בהצעת החוק הזאת ינציח את המצב הקיים, שבו יש בעלי שליטה, שבו יש מצב של שתי חברות שמקבלות 16 ו-20 מיליון.

אלי כהן: ולכן, אני קורא לכם, חברים, נפעל יחד לאותו שינוי, וצריך לתמוך בהצעת החוק, שהיא מאוזנת והיא חלק מפסיפס של הצעות חוק, שיחד – לא תוכנית קסם – יצליחו להוביל לשינוי.

אלי כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלי כהן.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעות.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור למקומות.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת המעוניינים להצביע, נא לחזור למקומכם.

טלי פלוסקוב: לסעיף 1 אין הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו נצביע בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: לכן, אנחנו מצביעים על סעיף 1, מי בעד ומי נגד, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 15 בעד סעיף 1 – 46 נגד – 13 נמנעים – 3 סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 46, 13 מתנגדים, שלושה נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסעיף עבר בקריאה השנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: עכשיו – מצביעים על ההסתייגויות, חברת הכנסת?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: כרגע לסעיף 2 יש לנו שתי הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: הסתייגויות של קבוצת סיעת ישראל ביתנו – חברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, חמד עמאר, רוברט אילטוב ועודד פורר; קבוצת סיעת המחנה הציוני – חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן; קבוצת סיעת מרצ – חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע בקריאה שנייה על הסתייגות מס' 1 לסעיף 2.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 16 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 34 נמנעים – 1 ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת חיים ילין לסעיף 2 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 27, 34 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מגיעים להצבעה על הסתייגות מס' 2 לסעיף 2.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים בעד או נגד הסתייגות מס' 2.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 17 בעד ההסתייגות – 27 נגד – 33 נמנעים – 1 ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת ישראל ביתנו, קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ וחבר הכנסת חיים ילין לסעיף 2 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 27 חברי כנסת, 33 מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: גם הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: מסעיף 2 עד סעיף 10 אין הסתייגויות, לכן אנחנו מצביעים בקריאה שנייה על סעיפים 2–10, כולל.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 18 בעד סעיפים 2–10, כהצעת הוועדה – 38 נגד – 16 נמנעים – 7 סעיפים 2–10, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 38 חברי כנסת, 16 מתנגדים, שבעה נמנעו.

טלי פלוסקוב: סעיפים ברצף מ-2 עד 10 כולל, עברו בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: וכעת, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה השלישית – על כל החוק כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 19 בעד החוק – 38 נגד – 19 נמנעים – 5 חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 222), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 38 חברי כנסת, 19 מתנגדים, חמישה נמנעו.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 222), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/841; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 8972; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר – –

טלי פלוסקוב: אם אפשר להתקרב למיקרופון.

טלי פלוסקוב: לא שומעים.

אורי מקלב: – – התבקשתי על-ידי יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דודו אמסלם להביא בפניכם את הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אורי מקלב: הצעה זו, שיזמה הממשלה עוד בכנסת התשע-עשרה ואשר הכנסת הנוכחית החילה עליה דין רציפות, נועדה להוות נדבך נוסף בהתמודדות הממשלה והכנסת עם משבר הדיור החריף שבו אנו מצויים.

אורי מקלב: במסגרת מכלול הצעדים הננקטים על-ידי הממשלה בתחום זה, נחקק החוק המקים את הוועדה למתחמים מועדפים לדיור, שבמסגרתה מתוכננות בהליך מהיר עשרות-אלפי יחידות דיור ברחבי הארץ.

אורי מקלב: הצעת החוק שלפני

אורי מקלב: כם נועדה להשלים וללוות את תהליכי התכנון בכל הנוגע לפן הקנייני של המקרקעין הנדרשים בעקבות הליכי התכנון.

אורי מקלב: זאת, משום שלעתים המתחמים שבהם מתוכננות יחידות הדיור החדשות מצויים במקרקעין המוחזקים בידי חוכרים שקיבלו אותם מהמדינה לצורך עיבוד חקלאי או למטרות אחרות, וכעת הם נדרשים להשיב את אותן קרקעות למדינה, הזקוקה להם לצורך הבנייה למגורים.

אורי מקלב: אומנם במרבית המקרים אחד התנאים שלפיהם נמסרה הקרקע לאותם מחזיקים, הכלול בהסכם שנחתם בשעתו בינם לבין רשות מקרקעי ישראל, הוא התנאי הקובע שאם ייעוד הקרקע ישתנה במסגרת הליכי תכנון חייב המחזיק בקרקע להשיב אותה לחזקת הרשות, שתוכל לשווק אותה לצורך מימוש הייעוד החדש, אולם במקרים רבים מחזיקי הקרקע אינם ממלאים אחר תנאי זה מסיבות שונות וממשיכים להחזיק בקרקע למרות שינוי הייעוד.

אורי מקלב: על-פי המצב המשפטי הנוכחי, פדיון הקרקע מידי אותם מחזיקים כפוף למגבלות שונות, ובעיקר כאשר המחזיקים בקרקע מתנגדים להשבה.

אורי מקלב: במצב הרגיל, הדרך היחידה לכפות עליהם את קיום ההתחייבות לפנות את הקרקע היא באמצעות פנייה לבית-המשפט והגשת תביעת פינוי.

אורי מקלב: הליך משפטי זה אורך זמן רב, וכתוצאה מכך נוצר חסם משמעותי המונע את שיווק הקרקע ובנייה עליה.

אורי מקלב: מטרת החוק המוצע לקדם את הליכי הפדיון של קרקעות המדינה מידי חוכרים חקלאיים או בעלי זכויות אחרים בקרקע – הליכים אשר נמשכים היום שנים רבות ומהווים חסם משמעותי להגדלת היצע הדירות.

אורי מקלב: הצעת החוק באה לקבוע הסדרי השבה מיוחדים לעניין מקרקעין הנכללים בתוכניות מועדפות לדיור ותוכניות רחבות היקף לדיור ומוחזקים בידי מי שחלה עליו חובת השבה לבעל הקרקע לפי הסכם שחתם עם רשות מקרקעי ישראל או לפי החלטות מועצת מקרקעי ישראל.

אורי מקלב: היא מבקשת ליצור הליך פדיון מינהלי מחד גיסא, ולהציע למחזיקי הקרקע תמריצים שיניעו אותם להקדים ולמסור את הקרקעות לצורך הבנייה בהן מאידך גיסא.

אורי מקלב: ההצעה קובעת כי לאחר כניסתה לתוקף של תוכנית המשנה את ייעוד הקרקע באופן שמקיים חובת השבה, יוכלו רשות מקרקעי ישראל, יחד עם היועץ המשפטי של הרשות, לתת צו המעביר את כל הזכויות בקרקע להשבה לבעל הקרקע.

אורי מקלב: עוד מוצע לקבוע, כי אם הזכויות היו לקניין המדינה, יוכלו מנהל הרשות, יחד עם היועץ המשפטי של הרשות, לתת צו הדורש מהמחזיק בקרקע לפנות את המקרקעין במועד שייקבע בצו.

אורי מקלב: עוד מבקשת הצעת החוק להקדים את הליכי המשא-ומתן שמתנהלים היום בין הגוף שמקדם את התוכניות במוסד התכנון ובעלי הזכויות בקרקע לפני אישור התוכנית, ולקבוע כי המשא-ומתן יתנהל בפרק הזמן שבין קליטת התוכנית במוסד התכנון לבין הפקדתה.

אורי מקלב: הליך זה יאפשר את השבת הקרקע למדינה עוד בטרם אישור התוכנית ושינוי הייעוד, וכך יאיץ את ביצוען של תוכניות הבנייה למגורים בהיקפים משמעותיים.

אורי מקלב: כדי להמריץ את מחזיקי הקרקע לפנותה בהקדם האפשרי, מוצע לקבוע שרשות מקרקעי ישראל תציע להם להתקשר בהסכם השבה אשר במסגרתו ישולם להם תמריץ מיוחד, לפי עקרונות שייקבעו על-ידי מועצת מקרקעי ישראל.

אורי מקלב: ההצעה אומנם קובעת הליכי השבה יוצאי דופן, אבל יש להדגיש כי היא באה להתמודד עם מצב יוצא דופן ועם משבר דיור קשה וכואב, אשר משפיע על ילדינו.

אורי מקלב: כולנו יודעים שבשנים האחרונות חלה עלייה ניכרת במחירי הדיור בישראל, אשר אינה מאפשרת לזוגות צעירים אזרחי המדינה הרוצים לחיות בה לרכוש דירה ומטילה נטל כלכלי כבד על כלל משקי-הבית אשר בוחרים לרכוש דירה.

אורי מקלב: לכן יש להתמודד ולמצוא פתרונות לאחד מהחסמים המשמעותיים להגדלת היצע יחידות הדיור.

אורי מקלב: עוד אני רוצה להדגיש, כי ההצעה המונחת לפניכם היום היא הצעה שונה מזו שהוצעה מלכתחילה על-ידי הממשלה.

אורי מקלב: חלק מהשינויים התבקשו על-ידי הממשלה במסגרת העבודה על הצעת החוק וחלקם נדרשו על-ידי הוועדה.

אורי מקלב: כך, מחד גיסא, ההצעה המונחת בפניכם היא רחבה יותר מהצעת החוק הממשלתית וכוללת, לבקשת הממשלה, לא רק תוכניות מועדפות לדיור אשר תוכננו במסגרת הוועדה למתחמים מועדפים לדיור אלא אף תוכניות בנייה מפורטות למגורים שאושרו במוסדות תכנון אחרים ויש בהן פוטנציאל לבניית 750 יחידות דיור לפחות, וביישוב מיעוטים – 200 יחידות דיור לפחות.

אורי מקלב: בכך מבקש החוק לקדם את מימושן של תוכניות רחבות היקף שעשויות לתרום באופן משמעותי להגדלת היצע הדיור.

אורי מקלב: מאידך גיסא, בשל העובדה כי ההצעה מבקשת לסטות מדרך המלך לפינוי מקרקעין הקבועה בחקיקה ובפסיקת בית-המשפט העליון, שהיא פנייה לבית-המשפט ובקשת צו פינוי, דרשה הוועדה להוסיף להצעה איזונים ובלמים שיבטיחו כי הפגיעה בבעלי הזכויות היא מידתית, ועל כן מונה הצעת החוק כמה שינויים עקרוניים.

אורי מקלב: ראשית, הוועדה דרשה כי הצעת החוק תחול רק על תוכניות רחבות היקף לדיור בתוקף כהגדרתן בחוק, שפורסמו למתן תוקף לכל המאוחר בארבע השנים האחרונות.

אורי מקלב: רק לגבי תוכניות כאלה קיימת הצדקה לפעולה חריגה מעין זו.

אורי מקלב: בקשת הממשלה להחיל את ההסדר לתכנון על תוכניות ישנות יותר נדחתה, משום שלגבי תוכניות כאלה שלא מומשו אין להפעיל את המנגנונים החריגים שמציע חוק זה, ויש לפעול בהליכים רגילים לפינוי הקרקע.

אורי מקלב: שנית, הוועדה דרשה כי לא יינתנו לעובדי החברה הממשלתית לדיור להשכרה סמכויות אכיפה ופיקוח, כפי שהוצע במקור, בשל העובדה כי אלו לא כפופים לדין המשמעתי של עובדי המדינה ולא להנחיות היועץ המשפטי לממשלה.

אורי מקלב: ואכן, בהצעת החוק המונחת לפניכם נמחקו הסמכויות שניתנו לחברה הממשלתית כאמור.

אורי מקלב: שלישית, לפי דרישת הוועדה נמחק מהצעת החוק סעיף העונשין.

אורי מקלב: אני רוצה להבהיר: הצעת החוק הזו אינה עוסקת בפולשים או בפושעים אלא באנשים שעיבדו את אדמת המדינה שנים רבות ותרמו לפיתוחה של הארץ, ועכשיו הם נדרשים להשיבה.

אורי מקלב: על כן, אף שאני חושב שהצעת החוק הזו – אני אומר הכול בשם יושב-ראש הוועדה – משיגה מטרה חשובה בכך שהיא מפנה את קרקעות המדינה במהירות לטובת אינטרס לאומי חשוב, שהוא המגורים, לא ראוי ולא נכון להטיל על אנשים אלה סנקציות פליליות במקרה שהם לא מפנים את הקרקע.

אורי מקלב: הגבלה מרכזית שהוטלה על הליך הפינוי המוצע כאן היא הגבלת זמן.

אורי מקלב: הוועדה סבורה כי יש להגביל את האפשרות להשתמש בכלי חריג זה רק למקרים שבהם יש צורך מיידי בפינוי הקרקע, ולכן הוגבלה האפשרות לעשות שימוש בהליך הפינוי המינהלי לתקופה של 30 החודשים שלאחר אישור התוכנית שאותה רוצים לממש.

אורי מקלב: אם המימוש נדחה מעבר למועד זה, תתכבד המדינה ותפעל בהליך רגיל, ולא תעשה שימוש בכלי זה, שיש בו משום עשיית דין עצמית.

אורי מקלב: הוועדה דרשה עוד כי העברת הזכויות לקניין בעל הקרקע תיעשה רק בדרך של מתן צו מינהלי ולאחר שרשות מקרקעי ישראל, יחד עם היועץ המשפטי של הרשות, שוכנעו כי מדובר בקרקע להשבה, ולא כפי שביקשה הממשלה – באופן אוטומטי לאחר אישור התוכנית.

אורי מקלב: כמו כן דרשה הוועדה כי הזכויות יועברו רק אחרי 30 יום מעת מתן הצו, על מנת שתינתן שהות לבעלי הזכות לעתור לבית-המשפט כנגד הצו.

אורי מקלב: הצעת החוק שלפניכם כוללת הוראות המיישמות דרישות אלה.

אורי מקלב: כאמור, לצד המקל מוצע גם גזר: בהצעת החוק עוגנה הוראה המבטיחה כי למחזיק שיסכים לפנות את הקרקע במועד הנדרש ישולם תמריץ מיוחד.

אורי מקלב: מועצת מקרקעי ישראל תהיה מחויבת לקבוע את התמריץ המיוחד למי שחותם על הסכם השבה עם רשות מקרקעי ישראל, לעומת הפיצויים – נגמר – שאותם מקבלים מי שמחזירים – – –

אראל מרגלית: אנחנו מקבלים את מה שאתה אומר.

אורי מקלב: הכתיבו לי.

אורי מקלב: זה מה שהכתיבו לי.

אורי מקלב: אני משתדל לנצל את כל כישורי לדיבור מהיר לצורך הקראת החוק הזה.

טלי פלוסקוב: רואים את זה, כן.

אורי מקלב: – – – מי שמחזירים את הקרקע במועד ההשבה המקורי.

אורי מקלב: כמו כן דרשה הוועדה כי מי שישלם את הוצאות הפינוי מהקרקע תהיה רשות מקרקעי ישראל, ובעל הזכויות בקרקע אף יוכל לבחור לא לפנות את הקרקע בעצמו.

אורי מקלב: כמו כן, הוועדה דרשה כי במידה שלא תאושר תוכנית, במסגרת ההסכם ייקבעו הוראות לעניין החזרת הקרקע למי שהיה בעל הזכויות לגבי הקרקע להשבה.

אורי מקלב: עוד הובהר במסגרת הצעת החוק שלפני

אורי מקלב: כם כי בגין התקופה שבין מועד העברת החזקה בקרקע לידי בעל הקרקע לבין מועד ההשבה המקורי, יהיו זכאים בעלי הזכויות לגבי הקרקע להשבה שלא חתמו על הסכם, לפיצויים לפי פקודת הקרקעות והחוק לתיקון דיני הרכישה לצורכי הציבור.

אמיר אוחנה: כבוד הרב, תן להגיד אמן.

חיים ילין: הוא מתפלל, הוא לא נושם.

אורי מקלב: זאת מכיוון שמדובר למעשה בהפקעת הקרקע מידי בעל הזכויות לפני המועד שבו הוא חייב על-פי ההסכם שחתם עם הרשות להשיב את הקרקע לידיה.

אורי מקלב: יש להבהיר כי ההסדרים המוצעים הם חלק מהוראת שעה הקבועה למשך ארבע שנים מיום תחילתו של החוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה), דהיינו עד לאוגוסט 2018, וזאת לאור הסמכויות החריגות ורחבות ההיקף והליכי ההשבה יוצאי הדופן שנקבעו בהצעה ולשם בחינת השפעתם על היצע הדיור ועל מחירי הדיור.

אורי מקלב: על רקע האיזונים הרבים והעדינים שנעשו במסגרת הצעת החוק, אומר יושב-ראש הוועדה, אני מאמין שלפנינו הסדר שנועד לתכלית ראויה, הסדר מידתי, המביא בחשבון את הפגיעה בקניינם של המחזיקים בקרקע ובזכויותיהם האחרות מצד אחד, ומצד שני קובע הסדרים שמבטיחים שפגיעה זו תהא פגיעה שתועלתה עולה על הנזק הטמון בה, והוא יופעל באותן נסיבות שבהן הדבר נדרש באורח ממשי ותוך פגיעה מינימלית באותן זכויות.

אורי מקלב: זאת, כאמור, בד בבד עם קביעת תמריצים חיוביים לאותם המחזיקים שזכויותיהם נפגעות.

אורי מקלב: כמה שורות אחרונות.

אמיר אוחנה: שוכנענו, שוכנענו.

רחל עזריה: – – –

אורי מקלב: כמה שורות.

אורי מקלב: אני קורא מה שמוכתב לי.

אורי מקלב: אני סמוך ובטוח שהממשלה וזרועותיה יעשו שימוש מושכל בכלי העוצמתי שאנו נותנים בידיהן היום, תוך התחשבות מרבית באותם חוכרים ובעלי זכויות שעיבדו את הקרקע שנים רבות ומתוך רגישות לצורכיהם ולרגשותיהם.

אורי מקלב: הפעלת החוק חייבת אף היא להיות מידתית וראויה, וזהו תנאי הכרחי להצלחת השימוש בו.

אורי מקלב: אם ייושם החוק כראוי, נשיג את המטרה של פדיון קרקעות הנדרשות לבנייה, תוך שמירה והגנה על זכויותיהם ומעמדם של חוכרים ומחזיקים אחרים הנדרשים לשאת בנטל ולהשיב את אותן קרקעות למדינה.

אורי מקלב: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות של המחנה הציוני וכן של חבר הכנסת חיים ילין.

אורי מקלב: אבל במסגרת משא-ומתן ודיון עם יושב-ראש הוועדה ושר האוצר ויושב-ראש הקואליציה, הוסכם כי אתה מסיר את ההסתייגויות האלה, ואנחנו נוסיף לפרוטוקול של הדיון פה, של המליאה, את ההצעה שמוסכמת על כולם, כי ממשרד האוצר ורשות מקרקעי ישראל נמסר שהנוהג הוא לפעול ולשווק קודם את האדמות שנפדו וטרם נבנו, ורק לאחר מכן לפדות אדמות נוספות.

אורי מקלב: נוהג זה יכול גם לבוא לידי ביטוי בהחלטה שתובא בתיאום למועצת מקרקעי ישראל, אך אין מקומו בחקיקה ראשית.

אורי מקלב: האם זה מספק אותך?

אורי מקלב: אז אתה מסיר.

אורי מקלב: אם כך, אבקש מהכנסת לדחותן, את ההסתייגויות האחרות, ולאשר את הצעת החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אורי מקלב: תודה רבה, ואני מתנצל על האריכות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין, ממה שאמרת כאן – כל ההסתייגויות הוסרו?

חיים ילין: לא, אני אעלה ואסביר.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אז ההסתייגויות של המחנה הציוני הוסרו?

איתן ברושי: לא, לא.

טלי פלוסקוב: גם לא.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, כאמור, הוגשו לא מעט הסתייגויות ובקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: אז אקריא את השמות, ומי שירצה לעלות – מוזמן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח, חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת, חברת הכנסת שלי יחימוביץ?

שלי יחימוביץ': מוותרת.

טלי פלוסקוב: מוותרת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת, חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר, חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר, חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – מוותר, חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח, חברת הכנסת מרב מיכאלי – אינה נוכחת, חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח, חבר הכנסת אראל מרגלית – מוותר, חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח, חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת, חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח, חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח, חבר הכנסת איתן ברושי – עד חמש דקות, אדוני.

איתן ברושי: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, השעה מאוחרת – –

אלי אלאלוף: – – – לקצר.

איתן ברושי: – – אבל זה לא עושה את הבעיה פשוטה.

נחמן שי: לא, השעה מוקדמת.

איתן ברושי: זו אומנם יוזמת הממשלה הקודמת, אבל הממשלה הזאת אימצה את ההחלטה הקודמת.

איתן ברושי: זאת החלטה שנדמה לי שאין כדוגמתה.

איתן ברושי: מצד אחד, היא מיותרת, וראינו פה, בהסכמה עם ההצעה של חיים, שבעצם הממשלה לא כל כך זקוקה להחלטה הזאת, וספק אם היא תוריד את מחירי הדיור; מצד שני, היא מאוד קשה ומאוד בלתי שגרתית בממדים שלה ובגזירות שלה.

איתן ברושי: אני יכול לומר לשבחו של היושב-ראש דודי אמסלם, שאיננו כאן, שהוא ניהל את הדיונים בצורה שנתנה ביטוי גם לקשיים וגם לרגישויות, וההצעה שמובאת לכאן היום היא בהחלט שונה מזאת שנכנסה לוועדה.

קריאה: – – –

איתן ברושי: סליחה, אראל.

איתן ברושי: אבל אמרתי לאביגדור יצחקי, שאיננו פה, נדמה לי, וליואב גלנט, עוד בדיון על הרציפות אמרתי להם, והם שניהם בוגרי החווה של אריק שרון: אריק שרון בחיים לא היה נותן להצעה כזאת לבוא לכנסת הזאת.

איתן ברושי: וחבל שיואב גלנט ואביגדור את זה לא הביאו לכאן מפורום החווה.

איתן ברושי: ואני רוצה להגיד למה ההצעה הזאת אינה נכונה, ולא מההיבט של החקלאים.

איתן ברושי: ההצעה הזאת, כפי שהממשלה מביאה אותה, היא בעצם ביטוי לכישלון של הממשלה בפיזור האוכלוסייה.

איתן ברושי: מה שהממשלה הקודמת רצתה בתמ"א 35 זה לחזק את הנגב ואת הגליל.

איתן ברושי: שם לא חסרות קרקעות.

איתן ברושי: מה שהממשלה הזאת עושה, היא מוכנה לשלם הרבה מאוד כסף בפיצויים מוגדלים, וזו מטרת החוק, כדי לרכז את האוכלוסייה בגוש-דן, ולקחת את שאריות הקרקע של השטחים הפתוחים והשצ"פים והחקלאות, ולהפוך אותם לנדל"ן באזורים צמודי דופן לערים קיימות.

אראל מרגלית: אבל הממשלה הזאת לא יודעת להביא לנגב ולגליל תעסוקה.

אראל מרגלית: אז מה אתה רוצה?

אראל מרגלית: נשלח אותם לשם – – – כל הזמן פנימה.

איתן ברושי: הממשלה יוצרת הטיה, כאילו שאם ניקח יותר קרקעות ונהפוך אותן לבטון – היא חוזרת לשיר "נלבישך שלמת בטון ומלט", כאילו זה מובן שיורדים המחירים כאשר בעלת הקרקע זאת המדינה והיא קובעת את המחירים, וזה לא רק שאלה של איפה הקרקע.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שבחוק הזה יש אכזריות גדולה מאוד.

איתן ברושי: תשמעי, גברתי יושבת-ראש מרצ, יישוב כמו כפר-ביאליק, של עשרות משפחות, שנמצאים שם עשרות שנים – יישוב שלם מתחסל, מתחסל יישוב שלם.

איתן ברושי: ולכן יוגש בג"ץ.

איתן ברושי: הבג"ץ יוגש מחר-מחרתיים.

איתן ברושי: הממשלה כבר מכירה את כוחו של בג"ץ, אפילו התאמצה מאוד כדי להגיע למצב שבג"ץ פסל את המהלכים שלה.

איתן ברושי: הבג"ץ הזה יוגש מחר-מחרתיים, ובגלל קשיחות של הממשלה ובגלל רוע לב של פקידי המינהל, שבסופו של דבר, למרות שהעבירו את הסמכויות לכחלון, הם נשארו עם התרבות של פעם – הבג"ץ הזה, אני מאמין, יעמיד את החוק הזה בצורה אחרת מזאת שבה הוא מוגש.

איתן ברושי: תקשיבו טוב, מושב כמו כפר-ביאליק, שממוקם בין קריית-ביאליק לקריית-אתא, מה הוא עשה רע שמשאירים אותו רק עם החצר שלו?

איתן ברושי: למה, קריית-אתא זה יעד לאומי?

איתן ברושי: קריית-ביאליק זו שאלה גורלית, יותר מחיסולו של יישוב בישראל?

איתן ברושי: איפה נשמע דבר כזה, צחי?

איתן ברושי: אתה הקמת יישובים בארץ-ישראל השלמה, חלמת שיפרקו יישוב – – –

צחי הנגבי: – – –

איתן ברושי: מה?

איתן ברושי: חלמתם שיפרקו יישוב?

איתן ברושי: לכן, אני חושב שזאת הצעה – – –

אראל מרגלית: בגלל שקוראים ליישוב "ביאליק".

אראל מרגלית: אם היו קוראים לזה "אורי צבי גרינברג", הם לא היו מפרקים.

איתן ברושי: אנחנו עוד זוכרים את המראות של פינוי של יישובים.

איתן ברושי: עכשיו, צחי – – –

צחי הנגבי: עץ אחד לא – – –

איתן ברושי: אתה יושב-ראש קואליציה שמפנה יישובים.

איתן ברושי: משום מה.

איתן ברושי: אומרים חוקרים ומומחים שאין שום סיבה, אבל יש לממשלה איזה עיניים גדולות ורצון ליצור איזו תחושה, שלא בטוח שהיא מועילה, עד כדי פגיעה באזורים כשאין בזה צורך.

איתן ברושי: אני יכול לומר שמעולם לא חסרה קרקע לבנייה, לא בכפרים ערביים, לא בערים, בשום מקום.

איתן ברושי: זה נכון שהממשלה נותנת פיצוי – – –

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

איתן ברושי: אני מסכם.

נחמן שי: לא, אל תסכם עוד.

איתן ברושי: ולכן, אנחנו צריכים להגיע להבנה על ההסתייגויות, ובסופו של דבר אני מאמין שיש לנו אינטרס בהסדרת שאלות הבנייה.

איתן ברושי: אבל מה שהממשלה התבלבלה בו – היא התבלבלה בין שאלת היעדים הלאומיים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

איתן ברושי: – – ובין הפיכתה לממשלת נדל"ן של מרכז הארץ.

איתן ברושי: ולכן החוק הזה הוא מיותר, הוא לא עונה על היעדים הלאומיים, ספק אם הוא ייתן פתרון לשיכון, אבל הוא פוגע שלא לצורך, ואנחנו לא מדברים על כסף – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן ברושי: – – אנחנו מדברים על קרקע חלופית והמשך החזקת השטחים הפתוחים והירוקים גם באזורי העיר, הבנייה והמרכז.

איתן ברושי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איתן ברושי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל בירן – אינה נוכחת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מוותרת; חבר הכנסת חיים ילין.

צחי הנגבי: לא, לא.

רחל עזריה: חיים, חיים, חיים.

קריאות: – – –

אראל מרגלית: אל נא תעקור נטוע.

טלי פלוסקוב: התחלנו לשיר.

רחל עזריה: תודה לאבא ואימא שהביאוני עד היום.

חיים ילין: אני חייב להגיד לכם משהו.

חיים ילין: רק לפני שבוע – – –

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לך שיש לך עד חמש דקות.

חיים ילין: רק לפני שבוע הפלתם לי חוק של תוצרת כחול-לבן סתם, ועכשיו, אתם מה?

חיים ילין: מה, חיים, מה?

חיים ילין: לא מבין, לא מצליח להבין.

אראל מרגלית: זה שיאיר לפיד עמד שם בז'נבה?

חיים ילין: אבל דווקא אני רוצה להגיד לכם, בגלל שחבר הכנסת אורי מקלב, שהוא גם חבר וגם עמית, הוא הקריא את מה שהוא הקריא – – –

רחל עזריה: מהמם, מהמם.

חיים ילין: אז אני חייב להסביר מה נסגר ולמה התעקשתי בעצם על הסעיף הזה.

צחי הנגבי: שלח לנו מייל.

חיים ילין: מה?

צחי הנגבי: שלח לנו מייל.

צחי הנגבי: שלח לנו במייל, במייל.

רחל עזריה: גם בוועדה – – –

חיים ילין: חבר'ה, אני מבין שאני בשעה 02:00 צריך להתחיל לחלק גפרורים לכולם ופקקי אוזניים, או ללמוד כמו מירב, שרואה סרט בלתי רגיל – נכון?

מירב בן ארי: כן, הוא מעולה.

חיים ילין: במחשב, לפחות שהמחשב שקונים על חשבון – נכון, התקציב של – – –

מירב בן ארי: הקשר עם הבוחר – – –

חיים ילין: קשר עם הבוחר, בדיוק.

חיים ילין: טוב, לגופו של עניין, לגופו של עניין – – –

מירב בן ארי: איך אתה רוצה – – –

חיים ילין: עוד לא אמרתי שום דבר, כבר כולם – הטענה הבסיסית שלי היא שמדינת ישראל לא צריכה להפקיע יותר קרקעות, נקודה.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי יש מספיק רזרבות במדינת ישראל, אלא מה?

חיים ילין: מה קרה?

חיים ילין: האדמות האלה, שהופקעו לפני 20 שנה ו-15 שנה, בעצם לא תכננו עליהן כלום, וכל מה שאני ביקשתי זה: קודם כול תתכננו את כל מה שהפקעתם ב-20 השנים האחרונות, ולאחר מכן נמשיך הלאה לדבר, ואכן זה התקבל.

חיים ילין: לכן, ההסתייגות שלי, שהייתה בסיסית, עקרונית, בתוך החוק, שלא עברה בוועדה ולא יכולה להיכנס לחוק – הפשרה הייתה שההחלטה הזאת תגיע למועצת מקרקעי ישראל, ששם יש הרבה מאוד חברים, יקבלו את ההחלטה הזאת ויעבדו בשכל ויתחילו לתכנן את כל מה שהופקע במשך 20 שנה.

חיים ילין: עכשיו אני רוצה להגיד משהו לחבר הכנסת ברושי: זה, הסעיף הזה, מציל את כפר-ביאליק.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי הופקעו, ב-1996, 560 דונם מכפר-ביאליק; דונם אחד לא תוכנן ולא נבנה, כלום.

חיים ילין: ולכן, אני מאוד מקווה שגם לא ילכו לבג"ץ, כי בעצם ההחלטה הזאת היא החלטה שעושה צדק עם מי שיושב על קרקע, השתתף בבניית מדינת ישראל, נתן את חלקו – ועזבו אותו בשקט.

חיים ילין: למה אני אומר את הדברים האלה?

חיים ילין: כי חייב להיות היגיון, בסדר?

חיים ילין: מצד שני, אני אומר עכשיו לכולכם, כל הקואליציה: אני לא אתן בשום פנים ואופן לאביגדור יצחקי לבצע את המשימה של הפקעת 500,000 דונם, שזה 25% מסך החקלאות הפעילה במדינת ישראל, בשביל שיהיו שם בטונים, או בגלל שראש עיר מסוים הוא מהמפלגה הנכונה ועכשיו הוא רוצה גם וילות אצלו, לא רק בניינים לגובה; ואחרי זה ישלח את הילדים שלו להתחנך בקיבוצים ובמושבים.

חיים ילין: זה לא ייתכן.

רחל עזריה: מה, מה זה היה?

רחל עזריה: מה זה היה?

חיים ילין: רחל – – –

רחל עזריה: מה זה היה?

חיים ילין: מה זה "מה זה היה"?

רחל עזריה: מה זה "ישלח להתחנך בקיבוצים ובמושבים"?

חיים ילין: מה קרה לך, רחל?

חיים ילין: 02:00, לילה, מה "מה זה היה"?

רחל עזריה: אז מה זה היה?

רחל עזריה: מה זה "ישלח להתחנך בקיבוצים ובמושבים"?

רחל עזריה: למה?

חיים ילין: זה נכון, מה קרה?

חיים ילין: "מה זה היה"?

חיים ילין: זה נכון, מה שאני אומר זה נכון, מה לעשות.

רחל עזריה: שמה, שאין – – –

חיים ילין: תסתכלי, כל הקיבוצים וכל המושבים מלאים, כל מעונות היום, כל הגנים, לא מהילודה הפנימית אלא מערים בסביבה.

חיים ילין: זה מה שרוצים אנשים.

חיים ילין: אם זה מה שרוצים, אז שגם החינוך הזה יהיה עירוני, גם.

חיים ילין: זה מה שיש לי להגיד.

חיים ילין: ויש לי ככה להסביר לכם בדיוק איך עושים חינוך כש-60% מהתקציב הולך לחינוך ורווחה.

חיים ילין: זה מה שאתם תראו במועצות, זו איכות החיים שיש שם.

חיים ילין: אז כולם רוצים כזה; לא מפקיעים קרקע בשביל שלכולם יהיה כזה, אלא נותנים לאותם יישובים להתרחב.

חיים ילין: ולכן, יש לי דילמה מאוד קשה עם החקיקה הזאת.

חיים ילין: אני אמרתי את זה, אבל ברגע שהאוצר קיבל שקודם כול מנהלים את הקרקעות שהופקעו ולאחר מכן ממשיכים הלאה בהתדיינות – יש מועצות אזוריות, יש חקלאים שרוצים להמשיך להיות חקלאים.

חיים ילין: ועוד סעיף מהותי, שנכנס לתוך החקיקה, זה שאף אחד לא יקבל פיצויים – קודם כול ינסו לתת לו קרקע חלופית.

חיים ילין: חקלאי רוצה להמשיך להיות חקלאי, הוא לא רוצה כסף, וזה מה שחשוב.

חיים ילין: אם אנחנו רוצים ביטחון תזונתי ולהתחבר לחקלאות וגם להבין מה המשמעות של ירידת מחירי הדיור, אז כנראה נצטרך להגיע לפשרה.

חיים ילין: בסוף, חבר'ה, אל תתלו את החקלאים, הם לא אחראים למחירי הדיור והם גם לא אחראים ליוקר המחיה ולמחירים של הירקות.

חיים ילין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת – – –

חיים ילין: ואם לא הבנתם – אני מוריד את כל ההסתייגויות שלי.

טלי פלוסקוב: שלך?

חיים ילין: כל ההסתייגויות שלי יורדות תמורת הסעיף הזה שהגיע.

טלי פלוסקוב: טוב, תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: יש לנו גם בקשות דיבור: חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אני רוצה להבין מול מי אני פועלת לגבי הסתייגויות.

טלי פלוסקוב: מהמחנה הציוני, עם מי אני פועלת לגבי הסתייגויות, לגבי הצבעות על הסתייגויות?

טלי פלוסקוב: איתן ברושי, אתה?

איתן ברושי: כן.

טלי פלוסקוב: שאלה: האם אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 1?

איתן ברושי: אנחנו מצביעים על סעיף 1, הסתייגות 3.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 3 לסעיף 1, נכון?

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, הסתייגות מס' 1 מורידים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2 – מורידים.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 3 לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אנחנו מצביעים בקריאה שנייה, וכרגע אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 3 לסעיף 1 כי הסתייגויות מס' 1 ו-2 ירדו.

טלי פלוסקוב: הסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני – חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 3 לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 20 בעד ההסתייגות – 17 נגד – 28 נמנעים – 3 ההסתייגות (3) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 17 חברי כנסת בעד, 28 מתנגדים, שלושה נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 3 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: מס' 4?

איתן ברושי: סעיף 7.

טלי פלוסקוב: 7.

טלי פלוסקוב: מס' 4, 5 ו-6 ירדו.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 7.

טלי פלוסקוב: רגע, יש לנו לחלופין?

טלי פלוסקוב: איפה?

טלי פלוסקוב: יש 5 לחלופין – גם יורד?

חיים ילין: לא, הורדתי את הכול.

טלי פלוסקוב: הורדת.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

חיים ילין: תסתכלו טוב, הרי 5 לחלופין זה החלטת מינהל.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 4 ירדה.

טלי פלוסקוב: כל ההסתייגויות של חבר הכנסת חיים ילין ירדו.

טלי פלוסקוב: המחנה הציוני כן מתעקש להצביע על הסתייגות מס' 7?

איתן ברושי: כן.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 7 לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 7 לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 21 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 27 נמנעים – 3 ההסתייגות (7) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18 חברי כנסת, 27 מתנגדים, שלושה נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 7 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 8 לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד הסתייגות מס' 8? נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 22 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 28 נמנעים – 2 ההסתייגות (8) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18, נגד – 28, נמנעו שניים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 8 לא התקבלה.

איתן ברושי: 25.

טלי פלוסקוב: 9 – יורד, 10 – יורד, לחלופין – יורד, 11 – יורד, 12 – יורד, 13 – יורד, 14 – יורד, 15 – יורד, 16 – יורד, 17 – יורד, לחלופין – יורד, 18 – יורד, 19 – יורד, 20 – יורד, לחלופין – יורד, 21 – ירד; חיים ילין, נכון.

טלי פלוסקוב: עוד פעם, חבר הכנסת איתן ברושי, מה אמרת כן?

איתן ברושי: 25.

טלי פלוסקוב: אז 22, 23, 24 – יורדים, וכעת אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 25 לסעיף 1.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 23 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 28 נמנעים – 3 ההסתייגות (25) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 1 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18, נגד – 28, נמנעים – 3.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 25 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: וכעת, גם לסעיף 2 חיים ילין מוריד את ההסתייגות, נכון?

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על סעיפים מס' 1 ו-2, על שני הסעיפים 1 ו-2 אנחנו מצביעים כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 24 בעד סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה – 31 נגד – 18 נמנעים – אין סעיפים 1–2, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 31, נגד – 18, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 1 ו-2 אושרו כנוסח הוועדה בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לסעיף השלישי.

טלי פלוסקוב: האם מצביעים, חבר הכנסת איתן ברושי?

איתן ברושי: סעיף 27.

טלי פלוסקוב: סעיף 27?

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 27 לסעיף 3.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד הסתייגות מס' 27 לסעיף 3?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 25 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 28 נמנעים – 3 ההסתייגות (27) של קבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 3 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 18 חברי כנסת בעד, 28 מתנגדים, שלושה נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההסתייגות 27 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: ולכן, כעת אנחנו עוברים להצבעה על סעיפים 3, 4, ו-5, כולל, כנוסח הוועדה; שלושה סעיפים.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: כנוסח הוועדה – סעיפים 3, 4 ו-5 בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 26 בעד סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה – 31 נגד – 18 נמנעים – אין סעיפים 3–5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 31, נגד – 18, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 3, 4 ו-5 אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: וכעת, רבותי, נעבור להצבעה על החוק כולו בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד, מי נגד – נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 27 בעד החוק – 31 נגד – 18 נמנעים – אין חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 31, נגד – 18, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לקידום הבנייה במתחמים מועדפים לדיור (הוראת שעה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/894; "דברי הכנסת", חוב' ה', עמ' 5818; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: ההצעה קיבלה פטור מחובת ההנחה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב, בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, לפני שניגש להצעת החוק הזו, כמה מילות תודה למנהלת הוועדה הגברת לאה קריכלי ולכל צוות הוועדה וליועץ המשפטי תומר רוזנר ולכל הצוות המשפטי שאתו: רוני טיסר וגלעד קרן – תודה רבה לכם.

אורי מקלב: אנחנו נעבור, אם כך, גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, להצעת החוק הבאה שהתבקשתי על-ידי יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דודו אמסלם להציג לקריאה שנייה ושלישית, הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ו–2016.

אורי מקלב: הצעת חוק זו, שיזם השר הקודם להגנת הסביבה חבר הכנסת עמיר פרץ, אושרה בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת – –

יעל גרמן: – – –

אורי מקלב: זה יפה מאוד מצד מי שהכין.

אורי מקלב: – – והוחל עליה דין רציפות בכנסת הזו, והיא הובלה על-ידי השר להגנת הסביבה אבי גבאי.

אורי מקלב: מטרתו המרכזית של החוק, כפי שהדבר כבר בא לידי ביטוי בשמו, היא לצמצם את השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, וכך להפחית את כמות פסולת השקיות ואת ההשפעות הסביבתיות השליליות של שקיות אלה.

אורי מקלב: כיום נמסרות שקיות נשיאה חד-פעמיות לציבור בעת רכישת מוצרים חינם ובלא הגבלה.

אורי מקלב: הן הופכות לפסולת סמוך לאחר הרכישה ויוצרות מגוון של בעיות סביבתיות.

אורי מקלב: השימוש העודף בשקיות אלה הפך לחלק בלתי נפרד מהרגלי הקנייה של מוצרי צריכה, הן בקרב ציבור הצרכנים והן בקרב הקמעונאים המספקים את השקיות.

אורי מקלב: חלוקת שקיות הנשיאה החד-פעמיות בדרך זו יוצרת כמות גדולה ועודפת של פסולת שאינה מתפרקת במשך מאות שנים ומזהמת את הסביבה, את השטחים הפתוחים ואת הסביבה הימית העולמית.

אורי מקלב: זרם פסולת שקיות הנשיאה – גם בהצעת חוק זו ההנמקה ארוכה.

אורי מקלב: אני התייעצתי עם היועץ המשפטי והוא המליץ בפני שאני אקריא את כולה; אני אשתדל כמה שיותר מהר.

אורי מקלב: זרם פסולת שקיות הנשיאה החד-פעמיות הוא בעל מאפיינים ייחודיים בהשוואה לזרמי פסולת אחרים, ובשלהם מצדיק הטיפול בו הסדרה ייעודית בחקיקה.

אורי מקלב: למסקנה זו הגיעו – – –

קריאה: – – –

אורי מקלב: אני חושב שלא, אבל ננסה לקצר.

אורי מקלב: למסקנה זו הגיעו מדינות רבות בעולם, אשר אימצו חקיקה מיוחדת לצמצום השימוש בשקיות חד-פעמיות.

אורי מקלב: ראוי להזכיר כי בשנה שעברה אימץ האיחוד האירופי דירקטיבה מקיפה בעניין זה, שלפיה חייבות כל מדינות האיחוד לאמץ חקיקה או אמצעי הסדרה אחרים שיביאו לצמצום כמות שקיות הנשיאה שבהן נעשה שימוש יומיומי על-ידי הציבור.

אורי מקלב: מדינות רבות כבר אימצו חקיקה כזו, ולאחר שתתקבל הצעת חוק זו בכנסת, תצטרף ישראל לאותן מדינות.

אורי מקלב: ההסדר המוצע נועד להוסיף על ההסדר הכללי, שחל גם על שקיות, הקבוע כבר היום בחוק להסדרת הטיפול באריזות, התשע"א–2011, שלפיו מוטלת חובה על יצרנים ויבואנים של מוצרים ארוזים ושל אריזות, ובכלל זה גם שקיות, לממן מנגנונים לאיסוף הפסולת הנוצרת מהאריזות ולטיפול סביבתי בפסולת כאמור, בהתאם ליעדים הקבועים באותו חוק.

אורי מקלב: בתחילת הדרך עסקה הצעת החוק בהסדר נוסף, שיחול על יצרנים ויבואנים של שקיות, אך בדיונים בוועדה הגענו, בעצה אחת עם הממשלה, למסקנה שיש להחליף את ההסדר שהיה קיים בהצעה המקורית בהסדר אחר, שאינו מתמקד ביצרנים וביבואנים דווקא; הצעת החוק שלפניכם עוסקת בשלב אחר של השימוש בשקיות, שהוא שלב השיווק הקמעונאי.

אורי מקלב: על אף הנזקים הסביבתיים, בכל שנה נמסרות לצרכנים בישראל בסביבות 2.2 מיליארד שקיות גופייה, שמהן בסביבות 1.4 מיליארד שקיות כאמור מחולקות לצרכנים במרכולים של רשתות השיווק הגדולות.

אורי מקלב: השימוש בשקיות גופייה בישראל הוא כ-274 שקיות לנפש בשנה, כלומר 975 שקיות בשנה למשק-בית.

אורי מקלב: ערכים אלה גבוהים במידה ניכרת מהמקובל בעולם.

אורי מקלב: בהיבט הכלכלי הישיר, עלות שקיות הנשיאה החד-פעמיות המחולקות במרכולים וברשתות השיווק בישראל מוערכת ב-80 מיליון ש"ח בשנה.

אורי מקלב: כיום עלות זו מושתת בפועל על הצרכנים באופן עקיף במחירי המוצרים.

אורי מקלב: במטרה להביא להפחתת השימוש בשקיות אלה מוצע לקבוע הסדר שמבהיר מהי עלות השקית ומיהו הגורם הנושא בה, וכן קובע מרכיב של היטל, שנועד לגרום לשינוי בהתנהגות הצרכנית.

אורי מקלב: אף שכיום שקיות הנשיאה החד-פעמיות מפלסטיק הן המקור העיקרי לבעיה הסביבתית, ההסדר המוצע – – –

טלי פלוסקוב: – – –

אורי מקלב: – – – ההסדר המוצע נועד להבטיח ירידה בהיקף השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות בכלל, שכן גם שקיות העשויות מחומרים אחרים עשויות לגרום נזק לסביבה.

אורי מקלב: על כן מוצע שהחוק יחול על שקיות נשיאה מכל סוגי החומרים.

אורי מקלב: הצעת החוק מטפלת בשני סוגים של שקיות נשיאה וקובעת לגביהם הסדרים שונים.

אורי מקלב: לגבי שקיות שעוביין עד 20 מיקרון, כלומר השקיות הדקיקות שכולנו מכירים, שאיכותן נמוכה והן נוטות להיקרע מהר מאוד, ולכן הן למעשה פסולת מלכתחילה – מוצע לאסור על כל עוסק שעיסוקו מכירת מצרכים לציבור למסור או למכור שקיות כאלה, כדי להביא לצמצום משמעותי בשימוש באותן שקיות.

אורי מקלב: איסור זה לא יחול על שקיות מסוג זה שמשמשות לנשיאת מזון הבא במגע ישיר עמן, כמו פירות וירקות, או לנשיאת תרופות, או לנשיאת מזון הנמכר לבית-אוכל.

אורי מקלב: ברשתות השיווק יהיה אפשר להציע שקיות כאלה רק אם אין להן ידיות, כלומר מותר יהיה להמשיך להפיץ שקיות כאלה למטרות שציינתי, אך בהיקף מצומצם ומבוקר ולמטרות מוגדרות.

אורי מקלב: ההסדר השני קשור לשקיות נשיאה שעוביין בין 20 ל-50 מיקרון.

אורי מקלב: לגבי שקיות אלה ההסדר המוצע בחוק קובע שיהיה מותר להציע אותן לציבור רק בתשלום, ושהעוסק ישלם בגינן היטל בסכום שנקבע בהצעת החוק.

אורי מקלב: קמעונאי גדול המציע לציבור שקיות כאלה יהיה חייב לגבות בעבורן מחיר שאינו נמוך מ-10 אגורות לשקית.

אורי מקלב: מחיר מינימלי זה הוא סכום ההיטל בתוספת מע"מ.

אורי מקלב: הסדר זה חל רק ברשתות השיווק המוגדרות "קמעונאי גדול" לפי החוק לקידום התחרות בענף המזון, כלומר אותן רשתות שיווק גדולות שהוכרזו "קמעונאי גדול" לפי אותו חוק.

אורי מקלב: כיום מדובר ב-19 רשתות שיווק שהוכרזו כאמור.

אורי מקלב: למרות המספר המצומצם של גורמים שההסדר חל עליהם, על-פי הנתונים שהוצגו לפני הוועדה מתברר שיותר מ-60% מהיקף השימוש בשקיות הנשיאה נעשה ברשתות שיווק אלה.

אורי מקלב: לכן צמצמנו את ההסדר לאותן רשתות, כדי למקד את המאמץ לטיפול בתופעה במקום שבו היא קיימת בצורתה החריפה ביותר, מצד אחד, ולהשיג יעילות באכיפה ובפיקוח מצד שני.

אורי מקלב: בשלב זה, ההסדר לא חל על עוסקים אחרים, אך בהצעת החוק יש אפשרות להרחיב את תחולתו בעתיד גם על סוגי עוסקים נוספים.

אורי מקלב: המטרה היא לבדוק את מידת היעילות של ההסדר ואת השגת המטרות של החוק לאורך זמן, כך שאם יהיה צורך ותוכח הצדקה להרחבת התחולה, תהיה אפשרות כזו לפי מנגנון שנקבע בהצעת החוק.

אורי מקלב: כאמור, קמעונאי גדול שיציע שקיות מהסוג הזה לציבור יהיה חייב לגבות בעבורן מחיר שלא יפחת מ-10 אגורות לשקית, ויהיה חייב ליידע את הלקוחות בדבר גביית התשלום, ולציין זאת בחשבונית העסקה בנפרד.

אורי מקלב: כך תגבר מודעות הציבור לכך שלשקיות יש עלות ממשית, ויש לקוות כי הציבור יתרגל שלא לרכוש אותן אלא להשתמש בשקיות רב-פעמיות או באמצעים אחרים לנשיאת מצרכים.

אורי מקלב: מכיוון – מכיוון – – –

אמיר אוחנה: ואמרו אמן.

אורי מקלב: אנחנו כבר מסיימים.

עיסאווי פריג': אנחנו – – –

אורי מקלב: כיוון שאיננו יכולים לצפות בוודאות כיצד תשפיע גביית ההיטל על הרגלי הצריכה של הציבור, בחרנו לקבוע בשלב זה היטל בסך 10 אגורות, כדי לא לגרום הכבדה בעניין.

אורי מקלב: בניגוד להצעת החוק המקורית, עמדנו על כך שכל סכום ההיטל שייגבה מהקמעונאים הגדולים יועבר לקרן לשמירת הניקיון, לחשבון נפרד, וייעשה בכספים אלה שימוש ייעודי למטרת הפחתת השימוש בשקיות חד-פעמיות, בין היתר באמצעות פעולות חינוך והסברה ופעולות לעידוד השימוש באמצעי נשיאה רב-פעמיים.

אורי מקלב: אדגיש כי עמדתי על כך – "עמדתי" זה יושב-ראש הוועדה – שגם סכום השווה לשיעור המע”מ הנגבה על ההיטל יועבר למשרד להגנת הסביבה, ושר האוצר התחייב בכתב לכלול סכום זה בבסיס התקציב משנת התקציב הבאה.

אורי מקלב: ההסדר הזה, לגבי סכום בשווי המע"מ, לא מופיע בהצעת החוק, אבל יש לנו התחייבות בכתב של שר האוצר, מגובה בסיכום תקציבי, וזה מספיק חזק כדי להבטיח שכך אכן יקרה.

אורי מקלב: באמצעות – אנחנו כבר מסיימים.

אורי מקלב: בהצעת החוק יש מנגנונים מפורטים לגביית ההיטל – דיווח של קמעונאים למשרד להגנת הסביבה ודיווח שוטף לכנסת ולציבור על הנושאים הקשורים לטיפול בשקיות ובהיטל באופן שיבטיח שקיפות ודיווחיות בכל הנוגע להפעלת החוק.

אורי מקלב: העיצום – עכשיו ככה – אנחנו מדברים על זה שאין אכיפה מינהלית ואין אכיפה פלילית, מתוך הבנה שלא כל דבר מתאים לאכיפה פלילית.

אורי מקלב: זהו ניסיון ראשון בחקיקה ללכת בנתיב חדש, של אכיפה מינהלית בלבד, שאנחנו צריכים לעקוב אחריו בצורה הדוקה ולבחון את ההשלכות לעתיד; אם יתברר שהכלים שהענקנו בהצעת החוק לא מספיקים, ייתכן שיהיה צורך לתקן את החוק ולהוסיף בו כלים נוספים.

אורי מקלב: העיצום הכספי הוא אמצעי אכיפה רגולטורי יעיל ומהיר, שמטרתו העיקרית היא כפיית קיום ההוראות החוקיות והחזרת המפוקח למשטר ציות.

אורי מקלב: לנוכח העובדה שמדובר בהליך מינהלי, עשויות יעילותו ומהירותו לשמש גורם מרתיע ולהביא להקטנת השכיחות של הפרת החובות המפורטות בחוק.

אורי מקלב: העיצום הכספי הוא כלי אכיפה מינהלי בידי רשות המינהל, המאפשר הטלת סנקציה בדרך קלה יחסית.

אורי מקלב: הטלת העיצום הכספי נבדלת מהטלת הסנקציה – ואלה כבר השורות האחרונות – בכך שהיא אינה – במה היא נבדלת מהטלת סנקציה פלילית – היא אינה מלווה בקלון חברתי הכרוך בהרשעה בפלילים ואינה גוררת אחריה רישום פלילי.

אורי מקלב: לבסוף, חשוב לציין שהחוק ייכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017, כדי לאפשר לנוגעים בדבר להיערך ליישומו, אבל הקמעונאים הגדולים יידרשו לאסוף מידע ולדווח על השקיות שהם מוכרים כבר ממועד הפרסום של החוק, כדי לאפשר למשרד להגנת הסביבה להכין בסיס נתונים נאות ליישום החוק.

אורי מקלב: לסיכום, היושב-ראש חושב שמדובר בהצעת חוק סביבתית חשובה, שתשפיע על כל אחד מאתנו, ותגביר את המודעות לצורך להגן על הסביבה ולפעול באופן אקטיבי לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות ולמעבר לשימוש בסלי נשיאה רב-פעמיים או באמצעים אחרים הפוגעים פחות בסביבה.

אורי מקלב: לכן יש לחוק הזה לא רק חשיבות מבחינת צמצום פסולת השקיות, אלא גם חשיבות חינוכית מהמעלה הראשונה.

אורי מקלב: אני רוצה לברך את השר להגנת הסביבה על הצעת החוק הזאת ולאחל לכולנו הצלחה ביישומו.

אורי מקלב: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות, ואני מבקש מהכנסת לדחותן ולאשר את הצעת החוק כנוסח הוועדה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אורי מקלב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: גם להצעת החוק הזאת הוגשו הסתייגויות, אבל הגענו להבנות ששלושה חברי כנסת יציגו את ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים – חבר הכנסת דב חנין, עד חמש דקות.

טלי פלוסקוב: אחר כך – חברת הכנסת יעל כהן-פארן וחברת הכנסת מיכל רוזין, ואז אנחנו נגיע להצבעות על ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, אדוני, שלך.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: השעה מאוחרת, ובכל זאת אנחנו צריכים לנהל את הדיונים שלנו בכנסת בחקיקה בצורה רצינית, ואני רוצה להפנות את תשומת לבך, גברתי היושבת-ראש, לכך שבפעם הראשונה בהיסטוריה – מאז אני חבר הכנסת – מה שקיבלנו בתמצית שנמצאת לפנינו זה לא הצעת החוק, זו הצעת חוק אחרת.

דב חנין: אגב, אם מה שכתוב פה בתמצית היה נכון, הייתי מצביע לחוק אפילו בלי הסתייגויות.

דב חנין: אלא מאי?

דב חנין: התמצית היא אופטימית יותר ממה שיש לנו בהצעת החוק, ולכן, אף שאני מברך את השר להגנת הסביבה, בכל זאת עליתי לנמק כמה הסתייגויות.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הוסבר כאן נכון, ששקיות פלסטיק הן מטרד, שקיות פלסטיק הן נזק, שקיות פלסטיק הן דבר שצריך לנסות לצמצם אותו.

דב חנין: עוד דבר שצריך לומר זה ששקיות פלסטיק זה גם לא כזה דבר נוח.

דב חנין: אנחנו פשוט התרגלנו לשאת מצרכים בשקיות פלסטיק, שלעתים נקרעות, לא נעים להחזיק אותן ביד, ואם הייתה לנו חלופה טובה, היינו כולנו מעדיפים את החלופה הטובה.

דב חנין: וזה היה הגרעין של הצעת החוק הממשלתית, שהובאה עוד בקדנציה הקודמת, הצעת חוק שאני חשבתי שהיא מהלך מאוד מאוד נכון, שעשתה גם צעד מול שקיות הפלסטיק שבהן אנחנו משתמשים ואליהן אנחנו רגילים – באמצעות ההיטל, באמצעות גביית הכסף, ומהצד השני, קידמה חלופה של שקיות רב-פעמיות, שהמדינה לקחה על עצמה לחלק בהיקפים גדולים, כדי להרגיל את אזרחי ישראל למשהו שהוא גם יותר נוח, גם יותר נכון וגם, בסופו של דבר, יותר סביבתי.

דב חנין: לצערי הגדול, יש נסיגה מסוימת מכמה מהעקרונות שנקבעו בהצעת החוק הממשלתית בקדנציה הקודמת.

דב חנין: נבנה מנגנון מאוד מורכב, אבל המנגנון הזה כולו תלוי על בלימה, מכיוון שההיטל שנקבע הוא מאוד נמוך, בסופו של דבר.

דב חנין: השאלה היא אם ההיטל הזה יעבוד בכלל, אם אנחנו לא מדברים פה על סכום כסף כל כך מצומצם, של 10 אגורות לשקית, שבסופו של דבר כל המהלך הגדול וכל המאמץ העצום שנעשה בהצעת החוק, וכל המנגנון שאנחנו הקמנו סביב הצעת החוק, ירד בסופו של דבר לטמיון – זה החשש שלי, ואנחנו כולנו נצטרך לעקוב אחרי מימושו של החוק הזה בפועל כדי לראות אם הוא מצליח, אכן, להשיג את המטרה החשובה של צמצום מספר השקיות.

דב חנין: זה, גברתי היושבת-ראש, הכיוון הכללי של ההסתייגויות שאני וחברותי וחברי לאופוזיציה מביאים פה בפני הכנסת.

דב חנין: אני מקווה שההסתייגויות תתקבלנה, אבל גם אם ההסתייגויות לא תתקבלנה אנחנו כמובן נתמוך בהצעת החוק.

דב חנין: אנחנו חושבים שראוי להתחיל בדרך, גם אם הדרך איננה בדיוק מה שאנחנו חושבים שצריך לעשות.

דב חנין: טוב מעט מאשר לא כלום, ואנחנו מקווים שהמעט הזה יהיה פתיחה לעשייה רבה יותר בהמשך.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, גברתי.

יעל כהן-פארן: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברות וחברי הכנסת, טוב, אני אצטרף לברכות לשר גבאי על הצעת החוק, שאני בהחלט מאמינה שהיא חשובה מאוד ותעשה – בעיני – לא פחות ממהפכה בתודעה של כל אזרח ותושב בישראל לנושא הסביבתי, כי כל אחד היום מגיע לסופר ושולף שקיות בלי הבחנה ובלי דעת בכלל; אז – זה אולי ייפסק, אבל אני עכשיו אסתייג, ופה הסתייגויותי.

יעל כהן-פארן: אני חוששת שה"אולי" הזה יישאר אולי מאוד גדול, ואנחנו בעצם לא נדע, וההסתייגויות שלי נוגעות בשלושה תחומים.

יעל כהן-פארן: 1.

יעל כהן-פארן: לגבי היעדים של החוק; 2.

יעל כהן-פארן: לגבי מחיר השקית, ו-3.

יעל כהן-פארן: לגבי הפתרון שאנחנו מציעים לאזרחים.

יעל כהן-פארן: אני אתחיל מהסוף דווקא.

יעל כהן-פארן: אם מראש נציע פתרון לכל בית ובית בישראל, וניתן להם את הפתרון לא כשהם ילכו לסופר, הם יתעצבנו שהם צריכים עכשיו לשלם כמה שקלים – כמה שקלים זה המון שקיות, כן – אבל יקבלו מראש את הסל הביתה, לא משנה איך; צריך למצוא את הפתרון.

יעל כהן-פארן: אולי יקבלו אותו בסופר, אבל זאת תהיה מתנה מהמדינה, הם ירגישו שהם קיבלו פה מענק.

יעל כהן-פארן: הם לא ישנאו את החוק, הם יאהבו אותו.

יעל כהן-פארן: הם לא יראו את זה כמס על הציבור, הם יראו את זה כמתנה שהם קיבלו, וגם יבינו את המשמעות.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר זאת המטרה, לעשות כאן שינוי התנהגותי של הציבור, ואפשר לעשות אותו מהר מאוד.

יעל כהן-פארן: אז זאת הסתייגות אחת, שבה ביקשתי – והיא מועלית עוד מעט – בפירוש, שיחלקו שקיות עוד לפני שהחוק נכנס לתוקף.

יעל כהן-פארן: לא שקיות, סלים.

יעל כהן-פארן: העניין השני הוא באמת המחיר; המחיר וההיטל של כל שקית ושקית.

יעל כהן-פארן: האם 10 אגורות – מישהו שנופל לו מטבע של 10 אגורות, מתי הוא מתכופף להרים אותו?

יעל כהן-פארן: אז הוא יתכופף, כי לא נעים שיראו שלא אכפת לו מ-10 אגורות.

יעל כהן-פארן: אבל אם מישהו מוצא ברחוב 10 אגורות, הוא מתכופף להרים אותן?

יעל כהן-פארן: לא בטוחה כל כך.

יעל כהן-פארן: ופה השאלה, עד כמה אנשים יספרו את השקיות כשהן עולות להם רק 10 אגורות.

יעל כהן-פארן: וכאן ההצעה שלי, כאן הצעתי – לחזור על המשפט?

יעל כהן-פארן: האם אתה מתכופף להרים 10 אגורות כשנופלות לך?

יעל כהן-פארן: חבר הכנסת גואטה, אני לא בטוחה שרבים האנשים שמתכופפים להרים אותן.

יעל כהן-פארן: אולי כי לא נעים להם שיראו שהם לא מרימים כסף שנופל.

יעל כהן-פארן: אבל בסופו של דבר, אם המחיר היה חצי שקל, 30 אגורות, 60 אגורות – אגב, אני לא סתם הוצאתי את המחיר הזה; בהצעת החוק הקודמת, בממשלה הקודמת, בקדנציה הקודמת של הכנסת, המחיר שהוצע היה 30 אגורות, ולפי המחקרים של המשרד להגנת הסביבה – פחות מ-60 אגורות לא יהיה אפקטיבי.

יעל כהן-פארן: אז אני אומרת, תנו מחיר שזה יהיה אפקטיבי, תגדירו מחיר שאנחנו נראה תוצאות, ולא מחיר שאנשים לא יתייחסו אליו.

יעל כהן-פארן: ואם תעשו את זה בהתחלה, יחד עם חלוקת שקיות לאזרחים, כולם יאהבו את החוק הזה, כולם יאהבו ויעריכו את המאמץ הציבורי שנעשה כאן.

יעל כהן-פארן: והדבר האחרון – אולי הייתי צריכה להגיד אותו ראשון – שימו לב שבחוק לא נקבעים יעדים.

יעל כהן-פארן: יודעים שהיום משתמשים ביותר מ-2 מיליארד שקיות, סדר גודל.

יעל כהן-פארן: 2 מיליארד שקיות בשנה בישראל זה המון, ואין שום יעד – לכמה להפחית, לא פר-נפש, לא כללי.

יעל כהן-פארן: אז אוקיי, הצלחנו להכניס בדיונים בוועדה שיהיו יעדים, אבל הם יגיעו רק בעוד שנתיים.

יעל כהן-פארן: למה צריך שנתיים כדי להחליט על יעדים?

יעל כהן-פארן: תגידו עכשיו שאתה רוצים, תציבו יעד נמוך.

יעל כהן-פארן: תגידו 10%, 20%, 5%.

יעל כהן-פארן: אל תבואו בלי כלום.

יעל כהן-פארן: אז בהסתייגויות גם ביקשנו לפחות לצמצם את הזמן שבו אנחנו נציב יעדים, כדי שנוכל באמת לעקוב אחר הצלחת החוק הזה.

יעל כהן-פארן: ואני באמת מאחלת שהוא יעבור, עוד כמה דקות, ואנחנו נצא ב-1 בינואר 2017 עם מהפכה בתחום הסביבתי בישראל.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורי מקלב, אני מבינה שאתה מוותר על זכות הדיבור אחר כך – כי יש בקשת דיבור.

אורי מקלב: – – –

טלי פלוסקוב: לכן אני שאלתי, כן.

טלי פלוסקוב: כן, גברתי, עד חמש דקות, בבקשה.

מיכל רוזין: כבוד השר, כבוד יושבת-ראש הישיבה, אני חייבת לומר שאני מאוד מתרגשת, אף-על-פי שהשעה מאוחרת, או מוקדמת, תלוי מאיזה כיוון מסתכלים; זוהי אחת מהצעות החוק הפרטיות הראשונות שהגשתי בכנסת התשע-עשרה, בכנסת הקודמת.

מיכל רוזין: לשמחתי השר לשעבר, השר להגנת הסביבה עמיר פרץ, הוביל חקיקה ממשלתית שאני נצמדתי אליה, חקיקה ששופרה, אפשר לומר, או השתנתה, על-ידי השר אבי גבאי בכנסת הזאת, ואני חושבת שראוי היה לעשות כך, ואכן הובלת פה מהפכה.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר שלאורך כל הדרך, אחד הדברים המרגשים ביותר בהצעת החוק הזאת היו הילדים.

מיכל רוזין: מספר הילדים – לא רק שהגיעו לוועדה וביטאו את הרצון שלהם והתמיכה בהצעת חוק – אני אומרת לכם, הזמינו אותי כבר, בגלל הפרסומים, עוד בכנסת התשע-עשרה לבתי-ספר לדבר על הצעת החוק הזאת.

מיכל רוזין: ילדים מאוד מתרגשים מהשינויים האלה, מאוד אכפת להם מהגנת הסביבה, והם רואים בחוק הזה באמת מהפכה אמיתית בשמירה על הסביבה, ואני בטוחה שדרך הילדים גם ההורים ישתנו.

מיכל רוזין: כי כשילד אומר לך: אבל אימא, למה את לא ממחזרת?

מיכל רוזין: או, למה את זורקת לפח בקבוקים, או עיתון?

מיכל רוזין: אז פתאום גם למבוגר לא נעים.

מיכל רוזין: ולכן גם בסופר הילד יגיד: אימא, לא לקחת את התיק הרב-פעמי ואת משתמשת בשקיות שמזיקות ומזהמות מאוד מאוד את הסביבה.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר, שנכון שאנחנו חשבנו וטענו לאורך כל חקיקת החוק ש-10 אגורות זה מחיר נמוך.

מיכל רוזין: אנחנו עדיין חושבות כך, ואנחנו גם מעלות ומעלים את זה להצבעה בהסתייגויות, אבל חשבנו שנכון יותר להתחיל את המהפכה – לצעוד את הצעד הראשון הזה, ולהתחיל להטמיע בציבור את ההבנה ואת ההתנהגות, פשוט, התנהגות צרכנית, אחראית, סביבתית אחראית כמובן.

מיכל רוזין: יש כמה דברים שאני רוצה לציין ושחשוב לי שיתוף הפעולה, באמת, עם המשרד להגנת הסביבה, עם הצוות של השר גבאי, ובאמת שינינו דברים תוך כדי החקיקה, דברים מהותיים וחשובים, כמו הנושא, באמת, של הצבת שלטים, גם בנקודות המכירה, גם בקופות, גם בכניסה לרשתות, שיסבירו לציבור, יידעו את הציבור על ההיטל, על המטרות שלו, שזה לא יהיה איזה אות מתה, איזה חוק כזה שלא יודעים עליו, אלא שבאמת תהיה לכך משמעות ונדאג גם לפרסום החוק ולהיכרות של הציבור אתו.

מיכל רוזין: אני אשמח מאוד אם הציבור יחליט לפתוח בקמפיין בעניין הזה, קמפיין סביבתי, שכמובן יעורר – אני בטוחה שהרבה בתי-ספר ירצו להצטרף לקמפיין כזה, ובוודאי גם באמצעי התקשורת השונים.

מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב.

מיכל רוזין: נושא נוסף, באמת חשבנו שנכון שיהיה סוג של מנגנון בדיקה לבחינת האפקטיביות של הצעת החוק, במיוחד מכיוון שהוחלט על היטל בגובה יחסית נמוך, שיבדוק אם באמת זה מביא אל היעד, כי כל המטרה שלנו היא להפחית את השימוש במקור, ולכן באמת קבענו שלאחר שנה ורבעון נבחן אחורה את השימוש, האם הצלחנו ביעד של להפחית את השימוש, ואז נקבע יעדים קדימה, שגם כך זה היה חשוב ביותר.

מיכל רוזין: הנושא הנוסף, הסתייגות נוספת שלי, שהייתה, ואני שמחה שהוסכם עליה – שהשקיות לאריזת מזון בתפזורת, כלומר פירות וירקות, יהיו ללא ידיות נשיאה, כדי שאנשים לא ייגשו לחלק של ירקות ופירות, ייקחו את השקיות עם ידיות הנשיאה וישתמשו בהן בעצם לעקיפת מנגנון הגבייה.

מיכל רוזין: אני רוצה לסיים בתודות.

מיכל רוזין: בראש ובראשונה – לברך את ארגון "צלול" על היוזמה ועל העבודה הרבה והמדהימה; לברך את ועדת הפנים והגנת הסביבה, את כל הצוות, כמובן, את יושב-ראש הוועדה חבר הכנסת אמסלם, גם על היעילות, על הדיון המעמיק בחוק, על ההתעקשות על הדברים; את השר גבאי, שוב, שקידם את ההצעה הזאת בהמון מחויבות ובאמת הביע אמון מלא במטרה של החוק, ואני בטוחה שאם זה יימשך כך, שהחוק יצליח.

מיכל רוזין: אין לי ספק שמדובר כאן במהפכה שתהווה שינוי משמעותי בהגנה על הסביבה בישראל, ואני גאה להיות חלק ממנה.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: יסכם את הדיון השר להגנת הסביבה אבי גבאי.

אבי (אברהם) גבאי: גברתי היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני אתייחס בקצרה לחוק.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא ארחיב בנושא המטרות שלו, המטרות שלו הן די ברורות, לצמצם את השימוש, ואנחנו רוצים לעשות את זה בלי שאנחנו מקשים על האזרחים.

אבי (אברהם) גבאי: החוק שקיבלנו, ואני מודה מאוד לחבר הכנסת עמיר פרץ שהביא את החוק בכנסת הקודמת – אנחנו בעצם החלנו עליו רציפות.

אבי (אברהם) גבאי: עשינו בו כמה שינויים, בחוק, כמה שינויים לא קטנים, במטרה לפשט את החוק הזה ולהפוך אותו לישים.

אבי (אברהם) גבאי: חבר כנסת חנין, הוא לא יותר מורכב, הוא הרבה יותר פשוט מהחוק הקודם, ועכשיו אני אפרט.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא הראשון זה הנושא של יוקר המחיה.

אבי (אברהם) גבאי: נורא קל ללכת עם 30 אגורות, אבל אנחנו חושבים שבסופו של דבר הדרך הנכונה להשיג את המטרות היא ליצור אינטראקציה בין הקופאי או הקופאית בסופר לבין הצרכן.

אבי (אברהם) גבאי: ברגע שישנה האינטראקציה הזאת, זה כבר מוריד את השימוש בשקיות, את הכמות, וזה כבר לא משנה אם זה 10 אגורות או 30 אגורות.

אבי (אברהם) גבאי: אבל לאנשים רבים יש הבדל בין 10 אגורות ל-30 אגורות, ולכן אנחנו לא רוצים להקשות בעניין הזה.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו גם יודעים שכשמתחילים נמוך, אם זה לא מצליח אפשר להעלות, אבל כשמתחילים גבוה, גם אם זה מצליח לא מורידים, כי המערכת מתרגלת למספרים האלה.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא השני זה הנושא של הפישוט.

אבי (אברהם) גבאי: בחוק המקורי – חברת הכנסת עזריה, אם הייתי יודע שתפריעי לי, אני לא בטוח שהיית במקום שאת עכשיו יושבת.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו חברים טובים.

טלי פלוסקוב: השעה 02:42.

שולי מועלם-רפאלי: אפשר לחשוב ש-02:42 אחר-הצהריים, ולא לפנות בוקר.

קריאה: אתה יכול לקרוא לה חברת הכנסת סמוטריץ.

אורן אסף חזן: סליחה, השר גבאי, אין לך איזה מכל אמוניה להביא?

אבי (אברהם) גבאי: אורן, אותך לא רציתי להדליק.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא השני זה בעצם פישוט כל תהליך הגבייה.

אבי (אברהם) גבאי: בעצם בחוק הקודם יצרני השקיות היו אלה שהוטלה עליהם המשימה להיות גובי המס של מדינת ישראל.

אבי (אברהם) גבאי: ואנחנו, כשפגשנו את יצרני השקיות, הבנו שהמשימה הזאת היא ממש לא רלוונטית לגביהם.

אבי (אברהם) גבאי: הם לא מסוגלים לעשות את זה, ואסור לתת להם משימה שהם לא יעמדו בה, ולכן העברנו בעצם את האחריות לרשתות המזון.

אבי (אברהם) גבאי: בעצם הן אלה שגובות את הכסף ומעבירות אותו למדינה.

אבי (אברהם) גבאי: גם כאן, מה שעשינו זה בעצם הגבלנו את החוק; החוק לא חל על כל העסקים, אלא הגבלנו אותו רק לעסקים הגדולים, ל-19 רשתות המזון הגדולות, ושחררנו בעצם את העסקים הקטנים מהמחויבות הזאת בחוק.

אבי (אברהם) גבאי: בעניין הזה אנחנו נותנים יתרון לעסקים הקטנים.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא הרביעי זה הייעוד של הכסף.

אבי (אברהם) גבאי: הייעוד המקורי של הכסף היה בעצם לאוצר המדינה.

אבי (אברהם) גבאי: בוועדה שינינו בעצם את הייעוד, והייעוד היום הוא לקרן לזיהום אוויר.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, כל שקל שייכנס לקרן הזאת מתשלום על שקיות ניילון יועבר בעצם לטיפול בצמצום זיהום האוויר בישראל, ולעניין הזה היום אין תקציבים, כך שאנחנו מייצרים תקציבים, בעצם, לבריאות של האזרחים.

אבי (אברהם) גבאי: הכסף לא הולך לבעלי רשתות המזון.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, יש כל מיני טענות כאלה, שטייקונים יקבלו את הכסף – הם לא יקבלו את הכסף, הוא הולך בעצם לטיפול בזיהום האוויר.

אבי (אברהם) גבאי: אני רוצה רק לסיים ולהודות כמובן לצוות של ועדת הפנים: לתומר, ללירון, ללאה ולאחרים, שפשוט נותנים עבודה מדהימה, וכמובן לדודי, היושב-ראש המסור והענייני כל כך, ולחברי הוועדה, שהיו כל כך רציניים בדיונים.

אבי (אברהם) גבאי: אני רוצה כמובן להודות לעובדי ועובדות המשרד שלי, לטל, לג'וש ולאחרים, ולצוות שלי, ובראשם רותם קקון, שנמצא כאן, שפרפר ופרפר והשאיר מאחוריו הרבה חברים, וזאת חוכמה גדולה מאוד, בכנסת, להשאיר חברים מאחוריך.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה לשר אבי גבאי.

טלי פלוסקוב: ברור לכולם שזה לא ברור מאליו שהוא נשאר עד שעה 02:44 כדי לסכם את הדיון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה גם לשר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שוב לשאול, מול מי אני פועלת באופוזיציה לגבי ההצבעות על הסתייגויות?

טלי פלוסקוב: מיכל רוזין?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: רבותי, כעת אני מציעה להצביע קודם כול על שינוי שם החוק, על שם החוק כהצעת הוועדה.

טלי פלוסקוב: זאת הצבעה נפרדת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 28 בעד שם החוק – 42 נגד – אין נמנעים – אין שם החוק נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 42, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: שם החוק אושר – הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו עוברים להצבעות על ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: לסעיפים מ-1 עד 3, כולל, אין הסתייגויות, לכן אנחנו נצביע בקריאה שנייה על שלושת הסעיפים האלה ברצף, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 29 בעד סעיפים 1–3 – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–3 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 44, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 1–3, כולל, אושרו בקריאה שנייה כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1 – אנחנו מצביעים; כעת אנחנו נצביע על הסתייגות מס' 1 לסעיף 4.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד ההסתייגות?

טלי פלוסקוב: הסתייגות של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת – חברי הכנסת איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, דב חנין, טלב אבו עראר, יוסף ג'בארין, באסל גטאס, אוסאמה סעדי ועבדאללה אבו מערוף, וקבוצת סיעת המחנה הציוני – חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 30 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות (1) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 4 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18, נגד – 24.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 1 לסעיף 4 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נצביע בקריאה שנייה על סעיף 4, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 31 בעד סעיף 4, כהצעת הוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 4, כהצעת הוועדה, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 44, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: גם סעיף 4 אושר בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2, מצביעים – אנחנו כעת נצביע על הסתייגות מס' 2 לסעיף 5.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד הסתייגות מס' 2 לסעיף 5?

טלי פלוסקוב: הסתייגות קבוצת מרצ – חברי הכנסת זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג', מיכל רוזין ותמר זנדברג, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 32 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 5 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18, נגד – 24 חברי כנסת, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 2 לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: 3 לא.

טלי פלוסקוב: אני מסתכלת על מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: 4 כן.

טלי פלוסקוב: כעת נצביע על הסתייגות מס' 4 לסעיף 5.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד הסתייגות מס' 4 לסעיף 5?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 33 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וקבוצת סיעת המחנה הציוני לסעיף 5 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18 חברי כנסת, מתנגדים – 24, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 4 לא התקבלה.

מיכל רוזין: עד הסתייגות 14 לא להצביע.

טלי פלוסקוב: 5 – יורד, 6 – יורד, 7 – יורד, 8 – יורד, 9 – יורד.

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: אם כך, רבותי, אני מצביעה על סעיפים מס' 5, 6 ו-7, כולל, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 34 בעד סעיפים 5–7, כהצעת הוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 5–7, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 44, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיפים 5, 6, 7, כולל, עברו בקריאה השנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: 10 לא, נכון?

טלי פלוסקוב: אז גם סעיף 8 מתפנה לנו.

טלי פלוסקוב: 9 אין, ו-11 גם לא?

טלי פלוסקוב: אז יש 8, 9, 10, 11, 12 גם לא, 13 גם לא.

טלי פלוסקוב: נכון?

מיכל רוזין: עד 34.

טלי פלוסקוב: עד 34.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אנחנו כעת נצביע מסעיף 8 עד סעיף 34, כולל, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 35 בעד סעיפים 8–34 – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 8–34 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 44.

טלי פלוסקוב: אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסעיפים מ-8 עד 34, כולל, אושרו, כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 14 – מצביעים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 14 לסעיף 35 – אנחנו מצביעים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 14 לסעיף 35.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 36 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 35 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18 חברי כנסת, מתנגדים – 24, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: ההסתייגות לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו כעת נצביע על סעיפים 35–38, כולל, בקריאה השנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 37 בעד סעיפים 35–38, כהצעת הוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 35–38, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

טלי פלוסקוב: בעד – 44, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הסעיפים מ-35 עד 38, כולל, אושרו, כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: הסתייגות 16 יורדת.

טלי פלוסקוב: 15 – יורדת.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו מצביעים על סעיף 39, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד סעיף 39, כנוסח הוועדה?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 38 בעד סעיף 39 – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 39 נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 43 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 39 אושר, כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: לסעיף 40 הסתייגות מס' 16 – מורידים.

טלי פלוסקוב: לכן מצביעים על הסתייגות מס' 17 לסעיף 40.

טלי פלוסקוב: מי בעד ומי נגד הסתייגות מס' 17?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 39 בעד ההסתייגות – 18 נגד – 24 נמנעים – אין ההסתייגות (17) של קבוצת סיעת המחנה הציוני, קבוצת סיעת מרצ, קבוצת סיעת הרשימה המשותפת וחברת הכנסת יעל גרמן לסעיף 40 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18, 24 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הסתייגות מס' 17 לסעיף 40 לא נתקבלה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על סעיף 40, כנוסח הוועדה, בקריאה השנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 40 בעד סעיף 40, כהצעת הוועדה – 43 נגד – אין נמנעים – אין סעיף 40, כהצעת הוועדה, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 43 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: סעיף 40 עבר בקריאה השנייה, כנוסח הוועדה.

טלי פלוסקוב: כעת כל ההסתייגויות הוסרו, ולכן נצביע על הצעת החוק בקריאה השלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 41 בעד החוק – 44 נגד – אין נמנעים – אין חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 44, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות, התשע"ו–2016, אושרה בקריאה השנייה והשלישית, ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/974; "דברי הכנסת", חוב' ח', עמ' ; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 106), התשע"ו–2016, לקריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: קיבלה פטור מחובת הנחה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב, בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה, מכובדי השרים, השר, וחברי חברי הכנסת, אני קודם כול אודה על הצעת החוק הקודמת לצוות הוועדה בראשות לאה קריכלי, וללשכה המשפטית – תומר רוזנר, לירון אדלר, רוני טיסר וגלעד קרן; וכמובן לשר אבי גבאי, שהשכיל להביא הצעת חוק מאוזנת.

אורי מקלב: רבותי, אני עובר להצעת החוק הבאה, שהתכבדתי והתבקשתי על-ידי יושב-ראש ועדת הפנים להציג בפניכם, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 106), התשע"ו, שיזמה הממשלה.

מאיר פרוש: מי יושב-ראש ועדת הפנים?

אורי מקלב: חבר הכנסת דודו אמסלם.

אורי מקלב: ואם אתה שואל אותי למה הוא לא נמצא פה – אני לא יודע לענות לך.

אורי מקלב: בכל אופן, הצעת החוק הזו הרבה יותר קצרה.

אורי מקלב: זוהי הצעת חוק נקודתית וספציפית מאוד, שנועדה להסדיר עניין תכנוני הנוגע להפרטת חברת תע"ש, הנמצאת בימים אלה בשלבים מתקדמים.

אורי מקלב: הממשלה החליטה על הפרטת חברת תע"ש, והליך ההפרטה מצוי בעיצומו.

אורי מקלב: ההצעה שלפנינו לא עוסקת בשאלת ההפרטה, אלא נועדה לטפל בסוגיה נלווית להפרטה – מה יקרה למבנים ולמתקנים שנבנו בשטחים שונים של תע"ש לאחר ההפרטה, כשהיא תחדל להיות חברה ממשלתית ומתקניה יחדלו להיות מתקנים ביטחוניים, מבחינה תכנונית.

אורי מקלב: המתקנים המשרתים את פעילותן של חברות ממשלתיות העוסקות בייצור מוצרים ביטחוניים הוקמו במהלך השנים במתקנים ביטחוניים לפי פרק ו' לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה–1965, אשר מאפשר הקמה והרחבה של מבנים מכוח היתרים שנותנת הוועדה למתקנים ביטחוניים בלא צורך באישור תוכניות, כדי למנוע מצב שבו, עם הפרטת חברה ממשלתית ביטחונית – ובמקרה הקונקרטי שלפנינו חברת תע"ש – יהפכו המתקנים אשר שימשו את החברה שהופרטה למתקנים בלתי-חוקיים, וכדי לאפשר לרוכש החברה המופרטת לבצע שינויים במתקנים אלה עד לאישור תוכניות מתאר לגביהם.

אורי מקלב: מוצע לקבוע כי למשך תקופת מעבר ימשיכו לראות במתקנים הקיימים של החברה שהופרטה מתקנים ביטחוניים כאמור בפרק ו' לחוק, וזאת לעניין ארבעה מתחמים המפורטים בתוספת: בנצרת-עילית, בטירת-כרמל, ברמת-השרון וברמת-בקע.

אורי מקלב: כל זאת, בתנאי שבתוך שנה ממועד ההפרטה תאשר הוועדה למתקנים ביטחוניים מפרט מצב קיים למתקנים שיכלול את סימון גבולות המתקן, תיאור המבנים הקיימים בו, ייעודי הקרקע העיקריים המותרים בו והשטח הכולל הבנוי בתחומו.

אורי מקלב: מוצע כי לעניין המתחמים בנצרת-עילית ובטירת-כרמל תימשך תקופת המעבר עד אישור תוכנית למתקן, ולעניין המתחמים ברמת-השרון וברמת-בקע תימשך תקופת המעבר עד תום ארבע שנים מיום אישור תוכנית למתחם רמת-בקע, זאת במטרה לאפשר את התחלת המעבר של המתקנים מרמת-השרון לרמת-בקע.

אורי מקלב: בנוסף, מוצע לקבוע כי בתקופת המעבר יחולו על המתקנים הוראות סעיף 172(2) לחוק, המאפשר בנייה במתקן קיים ללא קבלת היתר, בתנאי שהבנייה הנוספת לא עולה על 50 מ"ר, שאגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון אישר את הבנייה הנוספת בדרך שבה היה מאשר בניית מתקן ביטחוני בידי מערכת הביטחון ושהבנייה בוצעה בתוך שבע שנים ממועד ההפרטה.

אורי מקלב: בנוסף, ניתן יהיה לקבל היתר לבנייה נוספת על-ידי הוועדה למתקנים ביטחוניים, בתנאי שהשטח הכולל של הבנייה הנוספת לא יעלה במצטבר על 15% מהשטח הכולל הבנוי במתקן הקיים, ולגבי מתקנים המצויים במתחם רמת-השרון – לא יעלה במצטבר על 5% מהשטח הכולל הבנוי במתקן הקיים.

אורי מקלב: כל זאת, נוסף על אישור אגף ההנדסה והבינוי במשרד הביטחון כאמור לעיל, ובלבד שהבנייה בוצעה בתוך שבע שנים ממועד ההפרטה.

אורי מקלב: מוצע לקבוע כי בכל מקרה, אם לא הופקדה תוכנית למתקן בתוך שבע שנים ממועד ההפרטה, תסתיים תקופת המעבר לגביו, ואולם שר האוצר ושר הביטחון רשאים להאריך תקופה זו בשתי תקופות נוספות של שנתיים כל אחת.

אורי מקלב: בנוסף, תסתיים תקופת המעבר גם אם לא אושרה תוכנית למתקן בתוך ארבע שנים ממועד ההפקדה.

אורי מקלב: הצעת החוק מוגשת בצירוף הסתייגויות, אך אבקש מהכנסת לדחות הסתייגויות אלו ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה והשלישית בנוסח המוצע על-ידי הוועדה.

אורי מקלב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: כאמור, הוגשו הסתייגויות להצעת החוק הזו גם כן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יצחק הרצוג – אינו נוכח; חברת הכנסת ציפי לבני – אינה נוכחת; חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת; חברת הכנסת סתיו שפיר – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת עמיר פרץ – אינו נוכח; חברת הכנסת מרב מיכאלי – מוותרת; חבר הכנסת איתן כבל – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי רוזנטל – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חברת הכנסת מיכל בירן – מוותרת; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת איל בן ראובן – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: רבותי, אם כן, אפשר למשוך את כל ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: אני מאוד שמחה לבשר לכם כי כל ההסתייגויות נמשכו, ויש לנו בקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; אילן גילאון – אינו נוכח; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אם כך, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: הוסרו כל ההסתייגויות, ולכן אנחנו נצביע על הצעת החוק בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס׳ 106), התשע"ו–2015, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 42 בעד סעיפים 1–2 – 21 נגד – 6 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

טלי פלוסקוב: 21 בעד, שישה נגד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: ולכן אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 43 בעד החוק – 20 נגד – 8 נמנעים – אין חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 106), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 20 חברי הכנסת, שמונה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 106), התשע"ו–2015, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1012; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 10067; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת אורי מקלב, בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: גברתי היושבת בראש, תודה רבה, מכובדתי השרה, חברי חברי הכנסת, שוב תודות לצוות המשפטי ולצוות הניהולי של הוועדה על הצעת החוק הקודמת.

אורי מקלב: ואנחנו מגיעים להצעת החוק הראשונה בסדרה של היום, שהיא הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18).

אורי מקלב: אני מתכבד להציג בשם יושב-ראש ועדת הפנים חבר הכנסת דודו אמסלם את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

אורי מקלב: חוק כלי הירייה, התש"ט–1949, קובע, בין היתר, הוראות לעניין נשיאת כלי ירייה על-ידי שומרים.

אורי מקלב: החוק מגביל את נשיאת כלי הירייה על-ידי השומרים למסגרת עיסוקם ולאזור שבו הם מועסקים, זאת במטרה להפחית את החיכוך האפשרי בין הציבור הרחב לבין כלי הנשק ולמקד את נשיאתם במקומות שבהם הם דרושים.

אורי מקלב: בהצעת החוק מוצע לערוך שלושה תיקונים בהסדר זה.

אורי מקלב: שני התיקונים הראשונים נועדו להבהיר ולחדד את הוראות החוק הקיים: ראשית, נוכח האי-בהירות בביטוי "אזור" בנוסח הסעיף הקיים, מוצע להבהיר כי ההגבלה על נשיאת כלי הירייה תהיה למקום ולפרק הזמן שבהם מתבצעת השמירה; שנית, מוצע להסמיך את פקיד רישוי כלי הירייה לקבוע הוראות בעניין נטילת כלי הירייה לצורך השמירה מהמקום שבו הם מאוחסנים דרך קבע והחזרתם לאותו מקום.

אורי מקלב: התיקון השלישי המוצע בהצעת החוק נגזר מהמצב הביטחוני, ומטרתו להסתייע במאבטחים ובכלי הירייה שלהם בהתמודדות עם מפגעים.

אורי מקלב: לפי ההצעה, השר לביטחון הפנים יהיה רשאי להורות כי תותר נשיאה של כלי ירייה שלא בעת ובמקום ביצוע השמירה כאמור, מטעמים של שמירה על שלום הציבור וביטחונו.

אורי מקלב: הוראת השר תוגבל בזמן, והוא יוכל להחילה במדינה כולה או בשטח מסוים.

אורי מקלב: בצד זאת, נקבע כי בהוראת השר אין כדי להתיר נשיאת כלי ירייה שלא בעת ביצוע השמירה ומחוץ למקום העבודה למי שיש רישום משטרתי הנוגע לו בשל עבירות אלימות, ובכלל זה אלימות במשפחה, או בדבר תיק שנסגר בשל היעדר עניין לציבור, וכן בידי מי שיש לגביו מניעה אחרת לכך מטעמים של שלום הציבור וביטחונו.

אורי מקלב: אציין כי בהצעת החוק נכללה בתחילה הוראה נוספת, שעניינה הסמכת פקיד רישוי כלי הירייה להתיר נשיאת כלי ירייה מחוץ למקום שבו מתבצעת השמירה גם בנסיבות נוספות, ואולם חברי הוועדה סברו כי יש ללבן סוגיה זו בטרם תובא לאישור הכנסת, ולכן פוצל נושא זה מהצעת החוק, והוא יובא לקריאה שנייה ולקריאה שלישית במועד מאוחר יותר.

אורי מקלב: להצעת החוק הזו הוגשו הסתייגויות.

אורי מקלב: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

אורי מקלב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורי מקלב.

טלי פלוסקוב: גם להצעת החוק הזו הוגשו הסתייגויות, ולכן אנחנו מתחילים לעבור על השמות: חברת הכנסת תמר זנדברג – עד חמש דקות, גברתי, לרשותך.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברות וחברים, זה השבוע האחרון של הכנסת, השעה 03:04, לפנות בוקר, וככל הנראה, הממשלה או הקואליציה, או אני לא יודעת מה, חשבו שאם יתישו אותנו עד השעה הזאת, אז זה אומר או שנתעייף או שנצביע בעד, או שהחוקים שמביאים כאן הם בסדר.

תמר זנדברג: ולא היא.

אורן אסף חזן: – – – כאילו עכשיו נפתחה המליאה.

תמר זנדברג: תראו, הצעת החוק הזו אומנם נדחקה לה אי-שם לשעות הקטנות של הלילה, אבל היא לא פחות ממסוכנת.

תמר זנדברג: מדובר בסדרה של הצעות חוק שמטרתן להתמודד עם הטרור.

תמר זנדברג: ויש כאן איזושהי מחשבה שאם נגיד את המילה טרור, אנחנו כולנו ניבהל ומייד נעבור לדום, נצדיע ונצביע בעד.

תמר זנדברג: אבל הצעת החוק הזו יש לה פוטנציאל לעלות בחיי אדם יותר ממה שהיא תציל, וזאת כמובן בהנחה שאנחנו מתייחסים ומתייחסות לנשים, ילדים ואזרחים כאל חיי אדם שהם שווי ערך בדיוק לחיי אדם בזירת פיגוע או אירוע טרור או אירוע ביטחוני כזה או אחר.

תמר זנדברג: חברות וחברים, הזיגזג שמבצעת הממשלה – אגב, לא רק הממשלה הזו, כל הממשלות, הזיגזג שהן מבצעות עם פריסת הנשק במרחב האזרחי, נשק מאבטחים שנלקח הביתה, הקלה על רישיונות ללקיחת נשק, ואחר כך בהלה, ההבנה או ההכרה שהנשק הזה הורג, שיש רציחות בבית, במשפחה, במרחב האזרחי, התאבדויות, מוות בשוגג של חפים מפשע בזירות כאלה ואחרות, צמצום אותן תקנות, פתאום מאבטחים צריכים להחזיר את הנשק, חיילים לא קרביים לא יוצאים עם הנשק הביתה, החמרה ברישיונות הנשק, וחוזר חלילה – צריך פעם אחת ולתמיד לשים בפנינו מראה שמראה את המציאות באופן נורא נורא ברור: כלי נשק הורגים.

תמר זנדברג: אני לא אתחיל לתאר לכם כאן

תמר זנדברג: את כלי הנשק – אגב, החל מפיגועים, ודרך רצח בתוך המשפחה, ודרך התאבדויות, שקרו מכלי נשק ברישיון.

תמר זנדברג: או שנעשה בהם שימוש מקרי, מופרז, מוגזם, טעות, או שאותו נשק ברישיון נלקח על-ידי מי שאין לו רישיון.

תמר זנדברג: מספיק לציין את האירוע בדיזנגוף שבו המחבל נשאת מלחם לקח נשק, גנב נשק שהיה ברישיון, ואתו ביצע פיגוע קשה מאוד.

תמר זנדברג: ושלא לדבר על אותן נשים שנרצחות – שמזכירה לנו כל פעם מחדש "קואליציית האקדח על שולחן המטבח", שמזכירה לנו שוב ושוב שהנשק במרחב האזרחי הורג.

תמר זנדברג: ולכן, הניסיון כרגע שוב להקל ברישיונות כלי נשק יעלה בסופו של דבר ביותר חיי אדם ממה שכביכול יציל – והם לא יצילו.

תמר זנדברג: ולכן להצעת החוק הזו צריך להתנגד, ואת המצב הביטחוני ואת הטרור – לטפל בהם בדרכים אחרות.

תמר זנדברג: אנחנו כבר חצי שנה בגל טרור קשה וקטלני וחבלני, ולא הימצאותם של יותר כלי נשק היא שתתמודד עם זה, אלא בדיוק להפך.

תמר זנדברג: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך, אדוני.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אכן, השעה מאוחרת, אני מניח שכולנו עייפים, ובכל זאת חשוב להגיד כמה מילים על הצעת החוק הזו, שהיא מהלך מוטעה וגם מסוכן.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, צריך להבין, יותר נשק ברחובות זה לא פתרון.

דב חנין: יותר נשק ברחובות זה החמרה של הבעיה; יותר נשק ברחובות זה יותר תאונות; יותר נשק ברחובות זה יותר אפשרויות של אנשים לפגוע בנשק הזה; יותר נשק ברחובות זה יותר התאבדויות; יותר נשק ברחובות זה יותר מקרים של אלימות ורצח במשפחה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש לנו נתונים מספריים שמראים בצורה ברורה מה עושה יותר נשק ברחובות.

דב חנין: לכן, עמיתי חברי הכנסת, המהלך שהממשלה מקדמת לא ייצר כאן יותר ביטחון – הוא ייצר כאן יותר אנרכיה; הוא ייצר פחות ביטחון; הוא ייצר יותר פגיעה באנשים, יותר פגיעה באזרחים חפים מפשע, יותר פגיעה בנשים, יותר תאונות מיותרות.

דב חנין: יש פתרונות שאתם אפשר לצמצם את רמת החרדה שקיימת בציבור.

דב חנין: הפתרונות האלה לא כוללים תוספת נשק; הפתרונות האלה כוללים חשיבה בכיוון אחר לגמרי – יציאה מהמעגל של הדם, השכול וההרג באמצעות מהלכים מדיניים, באמצעות יצירת תקווה, באמצעות יצירת פתרונות אמיתיים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני קורא לכם לתמוך בהסתייגויות שלנו ולהתנגד להצעת החוק.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות לרשותך.

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב, כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת, כשהובא החוק הזה לקריאה ראשונה אמרנו עד כמה החוק הזה מסוכן, ואמרנו שהוא בעצם עושה פרסה אחורה, חוזר אחורה לשנים שלפני המאבק שהובילו בעיקר ארגוני נשים בגלל כל מקרי הרצח שאירעו עם כלי ירייה שהיו בהחזקת מאבטחים או כל מיני אנשים שיכולים לשאת את הנשק באופן "חוקי".

עאידה תומא סלימאן: המאבק הזה נמשך שנים, עד שארגוני הנשים הוכיחו כמה מסוכן להסתובב עם הנשק ולקחת את הנשק הביתה.

עאידה תומא סלימאן: היום, באווירה הקיימת במדינה, בסקר שעשינו לכבוד 8 במרס, יותר מ-30% מהנשים במדינה הביעו את חששן להיפגע על-ידי מישהו מבני משפחתן.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שנשאלו הנשים, לא צורפה אליה גם כן ההערה: תיקחי בחשבון שאולי אחד מבני המשפחה שלך, שאת חוששת שאולי יפגע בך, יהיה לו נשק.

עאידה תומא סלימאן: אם היינו מצרפים את ההערה הזו, אני בטוחה שהסטטיסטיקה של הנשים שחוששות שייפגעו על-ידי בני משפחה הייתה עולה, ויותר ויותר נשים היו מרגישות מאוימות.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לדבר ולהמשיך לנמק למה זה מסוכן גם ובמיוחד לנשים.

עאידה תומא סלימאן: כאשר יש אווירה של טרור ואווירה של פחד מתמיד בתוך הבית, ונלווה לזה גם נשק זמין, שאפשר להוציא אותו, לשלוף אותו בכל רגע ולירות בו, אז אפשר באמת לדבר על טרור ששולט בתוך הבתים וברחובות.

עאידה תומא סלימאן: אבל דווקא גם היום, לאחר כל הוויכוח שהיה גם בכנסת וגם בכלי התקשורת סביב המקרה שבו הייתה הוצאה להורג על-ידי חייל, אנחנו באים כדי לחוקק חוק שייתן למאבטחים להשתמש בנשק שלהם בדרך הביתה או ביציאה מהבית לפי שיקול דעתם.

עאידה תומא סלימאן: דווקא באווירה שהתקיימה היום, כאילו הכנסת הזו באה להוסיף עוד שמן לתבערה, נותנת לאנשים להסתובב עם כלי ירייה ולחזור הביתה עם הכלים האלה ולהיות במצב של דריכה מתמדת, כשהם יכולים לשלוף את הנשק שלהם מתי שיראו לנכון ומתי שיחששו שאולי מי שנמצא מולם מאיים על החיים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: זאת טעות איומה, זאת טעות טרגית, ומעל לכול, זאת בגידה במה שהופקדנו עליו ובמה שהממשלה הופקדה עליו, שזה ביטחון האזרחים.

עאידה תומא סלימאן: זה לא יביא יותר ביטחון לאזרחים.

עאידה תומא סלימאן: להפך, זה יפגע בביטחונם, זה יערער את ביטחונם, ולצערי הרב, כל מי שיצביע לחוק הזה ייתן יד לפגיעה הזו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, אדוני, לרשותך.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לחברי בקואליציה, ואני רואה בעיקר את חבר הכנסת אלאלוף שנותר, ואולי גם חבר הכנסת מקלב, אגב הדיון בכלי ירייה ושימוש בנשק, אבל גם החוק שעבר בקריאה ראשונה בעניין השעיית חברי הכנסת, עלה לי רעיון שרציתי לשתף אתכם בו בשעה מאוחרת זו.

טלי פלוסקוב: או מוקדמת.

יוסף ג'בארין: גם חבר הכנסת חזן נמצא.

יוסף ג'בארין: בשעה מוקדמת.

אורן אסף חזן: אני התעוררתי.

יוסף ג'בארין: וכשאני חושב על החוק הזה של השעיית חברי הכנסת, ואני חושב על המקרה של החייל שירה בראשו של הפצוע הפלסטיני בחברון, אני חושב שיכול להיות שאם נשתמש בחוק ההשעיה, אולי חברי הכנסת הראשונים שצריכים להיות על הכוונת בחוק הזה, כשיעבור, אלה חברי הכנסת שנתנו גיבוי למעשה של החייל.

יוסף ג'בארין: כי לתת גיבוי למעשה כזה, זה גם לפעול כנגד ערכים דמוקרטיים, זה גם להסית לגזענות, ואפילו הייתי אומר שזה גם לתמוך במאבק מזוין נגד ישראל.

יוסף ג'בארין: כי יש כאן שימוש בנשק שבוודאי צריך לפרש אותו כסותר כל ערך אנושי.

יוסף ג'בארין: לכן זו המחשבה שחשבתי עליה.

יוסף ג'בארין: אני לא יודע אם חבר הכנסת אלאלוף חשב עליה בשעה הזו, אבל נראה לי באמת שחברי כנסת שהשמיעו כאן קול שתומך בחייל ומגבה את החייל, צריכים לחשוב טוב מאוד על הערכים שלהם.

יוסף ג'בארין: וכשמדברים על חברי הכנסת שחוק ההשעיה אמור להתייחס אליהם, אולי הפוך על הפוך, צריך לסמן את אותם חברי כנסת שנתנו גיבוי לחייל הזה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, אדוני, לרשותך.

אוסאמה סעדי: אני עומד לשיר.

אורן אסף חזן: אתה עומד לשיר?

אורן אסף חזן: אוסאמה, אתה יודע לשיר?

אוסאמה סעדי: זה שיר לאום כולתום.

אורן אסף חזן: אתה יודע לשיר?

אורן אסף חזן: אז אולי תשאיר אותנו לבד?

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, אני לא רציתי לעלות ולדבר, אבל היום, גברתי השרה – מרב – היום שני חברי כנסת מהליכוד, סגנית שר וחבר כנסת, דיברו בנאומים שלהם והזכירו אותי ואת חברי זוהיר בהלול.

אוסאמה סעדי: וחברי זוהיר בהלול, בלשונו החדה, הגיב כפי שהגיב.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת חזן ציטט ואמר כמה הוא אוהב אותי, וציטט את המילים בערבית "חביב קלבי".

אורן אסף חזן: "אנא בחיבכ, יא זלמי".

אוסאמה סעדי: ואני מזכיר לו – –

אורן אסף חזן: "אנא בחיבכ, אח'וי".

אוסאמה סעדי: – – את השיר של אום כולתום.

אורן אסף חזן: "אנא בחיבכ, אח'וי".

אוסאמה סעדי: אני הבאתי לך את זה, אבל אני לא אשמיע מעל הדוכן, כי אסור.

קריאה: – – –

אוסאמה סעדי: מותר?

קריאה: מותר.

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: לא. לא.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש גבול.

אוסאמה סעדי: אסור.

אוסאמה סעדי: אסור.

טלי פלוסקוב: יש גבול.

אוסאמה סעדי: אני אשמיע לך.

אורן אסף חזן: אנחנו לא קוראים – – –

עיסאווי פריג': – – –

אוסאמה סעדי: אבל יש שיר לאום כולתום, אלי אלאלוף – –

עיסאווי פריג': מה הוא אומר?

אוסאמה סעדי: – – "בדי אחכי לכ עלא פי קלבי".

עיסאווי פריג': אני מספר לך – – –

אוסאמה סעדי: – – – על מה שיש בלבי.

אורן אסף חזן: מהלב שלי, מהלב שלי.

אוסאמה סעדי: זה בדיוק, יש שיר, אני אשמיע לך אותו.

אורן אסף חזן: בוא תספר לי.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לך, יש משל בערבית שאומר, אורן: "ומן אל-חֻב מא קטל" – יש אהבה שרוצחת.

אוסאמה סעדי: והאהבה שלך רוצחת אותי – "חֻבכ ברס'".

אורן אסף חזן: אבל אתה מבין שזה מראה על המקום שאתה נמצא בו?

אוסאמה סעדי: אתה יודע מה זה "חבכ ברצ"?

אוסאמה סעדי: "חבכ ברצ".

אורן אסף חזן: אבל זו מראָה על המקום שאתה נמצא בו.

אוסאמה סעדי: מצד שני, גברתי השרה, עלתה – –

אורן אסף חזן: עכשיו יאשימו אותי ברצח.

אוסאמה סעדי: – – סגנית שר החוץ – והכול באותו יום – ואמרה לחברי הכנסת מהרשימה המשותפת, לחברים שלי: אתם לא מתביישים לדבר על זכויות אדם כשיושב בתוככם חבר הכנסת אוסאמה סעדי – והיא הזכירה אותי בשם שלי – שאומר שזה לגיטימי לרצוח את בני-הזוג הנקין לעיני ילדיהם?

אורן אסף חזן: אמרת את זה?

אוסאמה סעדי: לגיטימי לעשות את זה בגלל שהם מתנחלים.

אוסאמה סעדי: אז מצד שני, אני מקבל אהבה כה עזה, עד רצח, מהמתנחל אורן חזן, וסגנית שר חוץ תוקפת וחוזרת על שקרים – – –

אורן אסף חזן: אבל אתה לא אמרת זה, נכון?

אוסאמה סעדי: – – – וחוזרת על שקרים – –

אורן אסף חזן: תגיד שלא אמרת את זה.

אוסאמה סעדי: – – והיא חושבת שאם היא חוזרת על אותם שקרים, זה כבר נהיה לאמת ולעובדה, וזה שקר וכזב.

אורן אסף חזן: אבל סעדי, לא אמרת.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי – וזה מוקלט, והיא יכולה לחזור על זה, ואמיר אוחנה היה שם, והוא שהעביר את זה לראש הממשלה, שעלה לפה, לדוכן, והתחיל לתקוף אותי.

אוסאמה סעדי: זה מוקלט, ואתם יכולים לשמוע את זה.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי "אנחנו נגד רצח", וגיניתי את הרצח שבוצע בדיזנגוף.

אוסאמה סעדי: ואמרתי שזכותו של העם הפלסטיני, שנמצא תחת כיבוש, להיאבק נגד הכיבוש.

אוסאמה סעדי: אבל אמרתי "אני בעד מאבק עממי", ואתם יכולים לשמוע את זה, וזה מוקלט.

אוסאמה סעדי: לחזור עוד מעט על שקרים – – –

אמיר אוחנה: זה טרור?

אוסאמה סעדי: אמיר אוחנה, תפסיק.

אוסאמה סעדי: אתה הלכת – – –

אורן אסף חזן: לא, הוא שואל שאלה לגיטימית.

אמיר אוחנה: זה טרור או לא טרור?

אורן אסף חזן: הוא שואל שאלה טובה, אתה הרמת להנחתה.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי "אנחנו בעד מאבק עממי ציבורי" – –

אמיר אוחנה: – – – תגנה את זה, זה טרור.

אוסאמה סעדי: – – זה המאבק של הרשות הפלסטינית.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, לעניין החוק שלנו, אנחנו מתנגדים לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: אנחנו חושבים שמדובר בהצעת חוק שלא פותרת את הבעיה, אלא מחריפה את הבעיה.

אוסאמה סעדי: רוצים היום להזרים יותר מדי נשק לאזרחים, לרחובות, בטענה שזה יפחית את הפיגועים, את האלימות – –

אורן אסף חזן: אתם מפריעים לחבר שלכם.

אוסאמה סעדי: – – ולכן אנחנו כמובן מתנגדים להצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, עד חמש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה.

עמר בר-לב: זה יהיה קצר.

עמר בר-לב: בקריאה הראשונה התנגדתי לחוק הזה, לפחות כך אני זוכר, לפחות בתור סיעה התנגדנו.

עמר בר-לב: אבל המציאות השתנתה.

עמר בר-לב: לצערי, המציאות השתנתה, ולכן בקריאה הזאת אני אצביע בעד החוק הזה.

עמר בר-לב: ואני מאוד מקווה שיגיעו זמנים יותר טובים, שאפשר יהיה לבטל את החוק הזה, אבל במצב הנוכחי, שהמציאות השתנתה, אני נאלץ להצביע בעד החוק.

עמר בר-לב: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי, אחרון הדוברים.

מרב מיכאלי: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: אני הצבעתי בקריאה הראשונה נגד החוק הזה, ואני אצביע גם עכשיו נגד החוק הזה.

מרב מיכאלי: את יודעת, גברתי, אלה הרגעים שאנחנו בדילמה: מצד אחד, החוק הזה מדבר על הרצון להביא יותר ביטחון לאזרחיות ואזרחי ישראל; מצד שני, זה בדיוק המקום שצריך לשאול מהו ביטחון ולמי אנחנו מביאות ומביאים ביטחון.

מרב מיכאלי: המצב שהיה כאן לפני שנאסר על מאבטחים לקחת נשק הביתה הוא מצב שבו נרצחו עשרות אזרחים, ובעיקר אזרחיות, חפות מפשע, התאבדו מאבטחים, וכמובן, היו גם הרבה תאונות ביתיות.

מרב מיכאלי: זה חוסר ביטחון מהרמה החמורה ביותר.

מרב מיכאלי: לעשרות אזרחיות ואזרחים נשק ברחובות הוא דבר שמביא חוסר ביטחון, לא ביטחון.

מרב מיכאלי: ככל שאנחנו מבינות ומבינים את החרדה, החרדה שיש לכולנו במצב של חוסר ביטחון קיומי כל כך גדול ברחובות – מה שהחוק הזה יעשה, הוא רק יחמיר את המצב, ודאי לא ישפר אותו.

מרב מיכאלי: ולכן אני קוראת לחברי ולחברותי להצביע נגדו.

מרב מיכאלי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: עד חמש דקות, אדוני.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: תודה, גברתי.

נחמן שי: תודה לכם, חברי וחברותי.

נחמן שי: אני אלך בדרך קודמי ואקצר ואומר לכם כך: אף אחד לא שמח לראות אנשים נושאי נשק ברחובות.

נחמן שי: זה ממש לא מראה משובב.

נחמן שי: אבל בישראל של 2016 זה צורך, ולצערנו, צורך חיוני אפילו.

נחמן שי: אנחנו התלבטנו ארוכות בתוך הסיעה שלנו לגבי ההצעה הזאת, והלכי הרוח גם השתקפו בדברי קודמי.

נחמן שי: עם זאת, חלק מאתנו יצביעו כך, חלק אחרת, מתוך האמונה שזה סוג של החלטה אישית.

נחמן שי: אני סבור שבנסיבות הביטחוניות שמדינת ישראל נתונה בהן היום – אולי בגלל שאני גם חי באזור היותר-נפגע, אזור ירושלים וכדומה – יותר אנשים מיומנים, מאומנים, מורשים – אני חוזר: מיומנים, מאומנים ומורשים – שיש בידיהם נשק, שממלאים תפקידי אבטחה, שיסתובבו ויהיו במקומות כאלה ואחרים, הן בתוקף תפקידם והן כאנשים פרטיים, יתגברו את ההרתעה שלנו.

נחמן שי: הרתעה, לדעתי, היא כלי המפתח לנצח, או להרגיע את המצב – ניצחון זה סיפור בפני עצמו.

נחמן שי: יש לזה סיכוי.

נחמן שי: אני חושש שחלק מהכישלון של הממשלה בהשתלטות על גל הטרור היה מפני שהיא לא הבינה – היא קראה את זה כמו מצבים בעבר.

נחמן שי: זה לא כך.

נחמן שי: הרתעה, הרתעה והרתעה.

נחמן שי: ולכן העובדה שבאיזשהו מקום יימצא אדם שיהיה ברשותו נשק, והוא יכול להפעיל אותו לפי הצורך, לפי הכללים, בצורה שקולה, מדודה ואחראית, זה יגביר את הביטחון.

נחמן שי: ולכן החלטתי לתמוך בהצעת החוק.

נחמן שי: תודה לך.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: האם אנחנו מצביעים על כל ההסתייגויות?

טלי פלוסקוב: מול מי אני פועלת?

דב חנין: מולי, ואנחנו מסירים את ההסתייגויות.

טלי פלוסקוב: לא שומעת.

דב חנין: האופוזיציה מסירה את ההסתייגויות, ואפשר להצביע בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: כאמור, כל ההסתייגויות הוסרו, ולכן אנחנו מצביעים על הצעת החוק בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: רבותי, מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) – כהצעת הוועדה.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 44 בעד סעיף 1 – 21 נגד – 8 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 21, נגד – 8, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: ועכשיו אנחנו נצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 45 בעד החוק – 21 נגד – 8 נמנעים – אין חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, נתקבל.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: היית צריך לעשות את זה בקול רם קצת יותר.

טלי פלוסקוב: בעד – 21 חברי כנסת, שמונה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1036); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 86), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

קריאה: יצחק, מהר.

קריאה: תצביעו – – –

קריאות: – – –

יצחק כהן: בדרך כלל אתה לא טועה, הפעם טעית.

איילת שקד: – – – שני משפטים.

צחי הנגבי: תודה.

צחי הנגבי: תודה.

יצחק כהן: בוקר טוב.

יצחק כהן: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 86).

יצחק כהן: בהצעת החוק מוצע תיקון לחוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), התשכ"ג–1963, אשר יקל את הביורוקרטיה הנדרשת ברכישת מקרקעין על-ידי אזרח ישראלי באזור יהודה ושומרון וחבל-עזה.

יצחק כהן: על-פי המצב החוקי היום, אזרח ישראלי הרוכש זכות במקרקעין באזור, חייב לשלם תשלומי חובה לרשויות האזור מכוח הדין הטריטוריאלי החל על כל מי שקונה מקרקעין באזור, לפי חוק אגרות רישום מקרקעין מס' 26 לשנת 1958, וכן חייב לשלם מס רכישה למדינת ישראל מכוח הדין הפרסונלי החל על תושבי מדינת ישראל וקבוע בחוק מיסוי מקרקעין.

יצחק כהן: כדי שלא יוטל על אזרח כאמור כפל מס, נקבע בסעיף 16א(ו) כי יופחת מסכום המס אשר חייב לשלם למדינת ישראל סכום האגרה אשר שולמה לרשויות האזור.

יצחק כהן: אולם, ברוב המקרים משולם מס הרכישה למדינת ישראל לפני תשלום האגרה, ולכן ההחזר ניתן רק לאחר שהאזרח הוציא מכיסו כספים כדי לשלם את שני הסוגים של תשלומי החובה האמורים.

יצחק כהן: רק לאחר ששילם פעמיים הוא יכול לדרוש מרשויות המס בישראל את החזר האגרה ששולמה לרשויות האזור.

קריאות: – – –

יצחק כהן: בהצעת חוק זו מוצע לייעל את מנגנון תשלום המס במקרים כאלה ולמנוע הכבדה על האזרחים.

יצחק כהן: מוצע לאפשר למנהל מיסוי מקרקעין להעביר לפי בקשת אזרח ישראלי ששילם מס רכישה את סכום המס ששילם בהעברה ישירה לשלטונות האזור, כך שהאזרח יצטרך לשלם לרשויות האזור רק את ההפרש שבין גובה האגרה לרשויות האזור לגובה מס הרכישה, אם האגרה באזור יותר גבוהה, או שלא יצטרך לשלם כלל, אם מס הרכישה בגובה האגרה.

יצחק כהן: ההסדר המוצע אינו משנה את חבות המס של האזרח או את סכום הכסף המגיע בסופו של דבר לרשויות האזור ורשויות המס בישראל, אבל מקל באופן משמעותי את המסלול הביורוקרטי שאזרח ישראלי צריך לעבור כדי לרכוש זכות במקרקעין באזור יהודה ושומרון וחבל-עזה.

יצחק כהן: מי קונה בחבל-עזה?

עיסאווי פריג': תחזור על המשפט – – –

יצחק כהן: אבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת – איזו ועדה?

טלי פלוסקוב: רשום אצלי ועדת החוקה – – –

עיסאווי פריג': תחזור על המשפט האחרון.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: לא, ועדת הכספים.

יצחק כהן: לאן שאת רוצה.

טלי פלוסקוב: מה שתגיד.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

מיקי לוי: – – – חבל-עזה כבר.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה – –

נחמן שי: אוי, בדיוק כשרציתי.

טלי פלוסקוב: – – אבל יש לי פה רשימה, רבותי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אורן אסף חזן: ראשון הדוברים במעלה.

אורן אסף חזן: מזמן לא נאמת, עיסאווי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': אני אעשה את זה קצר.

עיסאווי פריג': קצר ומעניין.

עיסאווי פריג': כבוד היושבת-ראש, גברתי השרה, להתרענן – עכשיו יש לכם חוק, חוק של הבית היהודי, קלאסה, אקסלנס – את צריכה להיות ערנית.

אלי אלאלוף: – – –

עיסאווי פריג': עמד כאן סגן השר והקריא את זה בצורה – "בלה-בלה" – שלא נבין.

עיסאווי פריג': למה לא נבין?

עיסאווי פריג': מרוב שזה חשוב, ויש לו השלכות, לחוק הזה – – –

טלי פלוסקוב: הוא לקח בחשבון שאתה כבר קראת אותו ונרשמת לרשימת הדוברים.

אורן אסף חזן: דבר לאט, שנבין אותך.

עיסאווי פריג': חברים – – –

יצחק כהן: עיסאווי, הסברתי לך קודם.

עיסאווי פריג': תראה מה מטרת – – –

יצחק כהן: הסברתי לך קודם.

עיסאווי פריג': אני קלטתי כמה משפטים.

עיסאווי פריג': תראה מה מטרת החוק.

עיסאווי פריג': מטרת החוק להקל – להקל, חברים – על רוכשי קרקעות ביו"ש וחבל-עזה.

עמר בר-לב: באזור.

עיסאווי פריג': באזור.

עיסאווי פריג': והוא נתן פירוט לאזור – "בלה-בלה" – חבל-עזה.

עיסאווי פריג': נתת את זה, נתפסת.

עיסאווי פריג': אז זאת מטרת החוק, חברים.

עיסאווי פריג': תראה, מטרת החוק להקל על רוכשי קרקעות באזור.

יצחק כהן: ביהודה ושומרון וחבל-עזה.

עיסאווי פריג': וחבל-עזה – –

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – יעני, בשפה העממית נגיד שזה סיפוח זוחל – –

יצחק כהן: לא.

יצחק כהן: יותר – – –

עיסאווי פריג': – – וכולם משת"פים בסיפוח הזה, כל אחד בדרך שלו.

עיסאווי פריג': אתה, בהקראה המהירה – אל תבינו, תהיו שם – משרד האוצר, הרי כל החקיקה הזו וכל הפרינציפ מאחורי זה ידוע שנים על-גבי שנים.

עיסאווי פריג': מה התעורר עכשיו?

עיסאווי פריג': מה התעורר?

עיסאווי פריג': התעורר שהבית היהודי כופה ומחייב אותנו להישאר עד שעה כזו בשביל להעביר סיפוח זוחל, הצעת חוק כזו?

עיסאווי פריג': שואל אתכם.

עיסאווי פריג': הרי כל השנים ידוע, יש חוקי יו"ש, חוקי הגדה, שהמינהל מפעיל את זה, ויש את מיסוי מקרקעין.

עיסאווי פריג': והאזרח, כשהוא קונה אדמה, משלם את אגרת המקרקעין שם על-פי הדין המקומי שם, ומשלם את מיסוי מס שבח ומס רכישה על-פי הדין הישראלי.

עיסאווי פריג': וזה קיים, ואין שום כפל – מתקזז ומתחשבן.

עיסאווי פריג': עכשיו אנחנו רוצים לתת לו "פוש", לתת לו הקלה, לספח, לשתף פעולה, כולם ביחד.

עיסאווי פריג': למה אתם עושים את זה?

עיסאווי פריג': למה אתם ממשיכים בשיתוף הפעולה שלכם לסבך ועוד לסבך?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': האנשים טיפשים?

עיסאווי פריג': לא רואים ולא מבינים מה שאתם עושים?

עיסאווי פריג': תראה, חבר הכנסת סמוטריץ יושב עם היד ככה, אומר: ואללה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': – – בשעה כזו חשבנו להעביר את זה, שלא ידברו.

אורן אסף חזן: עכשיו – – –

עיסאווי פריג': די.

עיסאווי פריג': האנשים רואים – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': – – ואתם רק מוסיפים שמן למדורה – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: עיסאווי – – –

עיסאווי פריג': – – אתם מסבכים את העניינים – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – חברים.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

עיסאווי פריג': נגמר הזמן?

טלי פלוסקוב: נכון, אני אמרתי את זה כמה פעמים.

טלי פלוסקוב: אותי לא שמעת, רק את חזן אתה שומע?

עיסאווי פריג': תראי, אורן חזן, הקול שלו כל כך חזק בבית הזה.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': אז די עם הקומבינות – –

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': – – די עם הרמאות – –

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': – – בואו נהיה שקופים, חברים – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': – – הצעת החוק הזאת היא בלתי חוקית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: מסכים לדברי חבר הכנסת פריג' – – –

טלי פלוסקוב: וואי, חבר הכנסת דב חנין מוותר.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסף ג'בארין – מוותר.

יוסף ג'בארין: גם מסכים עם עיסאווי – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 86).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 46 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 86), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18 חברי כנסת, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה) (תיקון מס' 86), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1041); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 224), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

יצחק כהן: עיסאווי, קבל עוד אחד.

עיסאווי פריג': לאט-לאט אבל.

יצחק כהן: שוב בוקר טוב, גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 224) לקריאה ראשונה.

יצחק כהן: סעיף 3א לפקודת מס הכנסה קובע כי הכנסתו של אזרח ישראלי שהופקה או שנצמחה באזור, יראו אותה כהכנסה שהופקה או שנצמחה בישראל.

יצחק כהן: "אזור" מוגדר בסעיף האמור כך – כל אחד מאלה: יהודה ושומרון וחבל-עזה, כולל השטחים הכלולים בתחום השיפוט הטריטוריאלי של הרשות הפלסטינית, על-פי ההסכם בדבר רצועת-עזה ואזור יריחו, שנחתם בקהיר בין ישראל לבין ארגון השחרור הפלסטיני, ביום כ"ג באייר התשנ"ד (4 במאי 1994).

יצחק כהן: אתה מקשיב?

עיסאווי פריג': מה ההכנסה שלו?

עיסאווי פריג': מה מעמדה?

יצחק כהן: רגע, רגע.

יצחק כהן: חוק לעידוד השקעות הון, התשי"ט–1959, וחוק לעידוד השקעות הון בחקלאות, התשמ"א–1980, אינם מעניקים סמכות לתת הטבות ומענקים מכוחם באזור, ובהתאם הטבות המס מכוח חוקים אלה אינן ניתנות לעניין השקעות הון באזור.

יצחק כהן: יחד עם זאת, מענקים לעידוד השקעות הון ניתנים היום באזור, בהתאם להסדר מינהלי שנקבע בהחלטות ממשלה, הקובע הסדר מקביל להסדר לפי חוקי עידוד השקעות הון לעניין מענקים כאמור הניתנים בישראל.

יצחק כהן: במצב זה אזרח ישראלי הפועל באזור נושא מחד גיסא במלוא החובות מכוח הפקודה, בדומה לאזרח ישראלי הפועל בישראל, אך מאידך גיסא אין הוא נהנה ממלוא ההטבות המוענקות מכוח חוקי עידוד השקעות הון לאזרח ישראלי הפועל בישראל.

יצחק כהן: מוצע על כן לקבוע – הנה, זה בשבילך – בסעיף 3א לפקודה – תקשיב טוב – שעניינו הכנסה מאזור, כי תושב ישראל או אזרח ישראלי, כהגדרתו בסעיף 3א(א) לפקודה, שהוא תושב האזור כהגדרתו באותו סעיף, שיש לו הכנסה שהופקה או שנצמחה באזור והוא זכאי למענק לעידוד השקעות הון בשל המפעל שממנו הופקה או נצמחה אותה הכנסה, לפי ההסדר המינהלי החל באזור, זכאי בשל אותה הכנסה להטבות המס הניתנות בישראל לפי חוקי עידוד השקעות הון, בתנאים ובהיקף הקבועים באותם חוקים ובשינויים המחויבים.

יצחק כהן: אבקש מחברי חברי הכנסת לאשר את הצעת החוק בקריאה ראשונה ולהעבירה לוועדת הכספים להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יגאל גואטה.

עיסאווי פריג': במקום שיעודדו את בני-ברק, במקום לעודד את בני-ברק מעודדים את אלון-מורה.

עיסאווי פריג': אתה רואה?

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

עיסאווי פריג': הצעות חוק כאלו מביאים בשעה כזו?

טלי פלוסקוב: נא להירגע, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים בדיון.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, עד שלוש דקות.

עיסאווי פריג': הצעות חוק כאלו בשעה כזו?

עיסאווי פריג': אלה המחטפים שאתם עושים?

יגאל גואטה: עיסאווי, אתה תאהב את זה.

יגאל גואטה: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת – עיסאווי, למה אתה לא מקשיב?

יגאל גואטה: – אני מבקש למחות כנגד דבריו החצופים והנלוזים של חבר הכנסת אחמד טיבי, וחבל שהוא לא נמצא כאן, כנגד מרן הראשון לציון הרב יצחק יוסף, והגדיל ברוב חוצפתו לעשות בדבריו כנגד מרן, מורנו ורבנו עטרת ראשנו הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה.

יגאל גואטה: אני לא רוצה לחזור על דבריו.

יגאל גואטה: אצלנו אומרים: עפרא לפומיה – עפר לפיו.

יגאל גואטה: אחמד טיבי, מה שמרן הרב עובדיה יוסף עשה בחייו למען ערביי ישראל, לא אתה ולא שכמותך יעשו פה בעוד מאה שנה; מה שאריה דרעי עשה למען ערביי ישראל בשליחותו של מרן הרב עובדיה יוסף, לא אתה, לא שלוחיך ולא חבריך תעשו פה בעוד מאה שנה.

יגאל גואטה: הרי באמת לא קידמתם את הערבים בכלום, חוץ מלהמריד אותם כל היום ולהוביל אותם מדחי אל דחי; אתם באמת לא עושים שום דבר למען ערביי ישראל, רק ממרידים אותם כל הזמן.

מיכל רוזין: שיעשה פחות ויסית פחות.

מיכל רוזין: שיסית פחות.

יגאל גואטה: כנראה באמת צריך לחשוב על זה – –

מיכל רוזין: שיסית פחות ויפסיק להתנהג כמו אחרון הטוקבקיסטים.

יגאל גואטה: – – חשיבה מחודשת.

יגאל גואטה: אני מאוד מקווה שאחמד טיבי עכשיו, כשהוא שוכב על מיטתו, כבר – – –

עיסאווי פריג': למה אתה דופק בשולחן?

יגאל גואטה: האמת שבתוכנית היה לי לדפוק על הראש שלו, אבל הוא לא נמצא אז אני דופק על השולחן.

יגאל גואטה: אני מאוד מקווה שכבר עכשיו, כשהוא שוכב במיטתו, הוא מביע הרהורי חרטה גדולים, כי אתם באמת יודעים – – –

עיסאווי פריג': זה לא פייר ממך להגיד את הדברים כשהוא לא נמצא.

יגאל גואטה: שיהיה.

עיסאווי פריג': אז תדחה.

יגאל גואטה: אז מה זה, אתה מדבר ובורח?

עיסאווי פריג': לא, תדחה.

יגאל גואטה: חבל מאוד.

יגאל גואטה: חבל מאוד שהוא דיבר על דברים, על מחלה גנטית, לא גנטית.

יגאל גואטה: הוא רופא.

יגאל גואטה: כן שמע ולא שמע – זה בכלל לא יפה.

יגאל גואטה: זו בושה וחרפה לדבר ככה, ואני מאוד מקווה שעכשיו כשהוא שוכב במיטה הוא לא נרדם והוא מתגלגל – – –

עיסאווי פריג': פחדת מהלשון שלו?

יגאל גואטה: לא מפחד מאף אחד.

יגאל גואטה: תאמין לי, לא מפחד מאף אחד.

עיסאווי פריג': אז תדחה את הדברים למחר.

יגאל גואטה: אני אגיד את זה גם מחר, וגם מחרתיים, וגם אחרי הפגרה אני אמשיך להגיד את זה.

יגאל גואטה: לא מפחדים מאף אחד, בטח לא מאחמד טיבי.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יגאל גואטה: אני מאוד מקווה שעד מחר בבוקר הוא יתחרט על מה שהוא אמר, יביע חרטה ויחזור בו.

יגאל גואטה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו הולכים להצביע על הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 224) בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 47 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – 14 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 224), התשע"ו–2016, לוועדת הכספים נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18 חברי כנסת, 14 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 224), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הכספים להכנה לקריאה השנייה והשלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1034); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126) (עבודת שירות – בדיקות סמים), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כנסת נכבדה, הצעת החוק מבקשת לתקן את פרק עבודת השירות בחוק העונשין ולהעניק לממונה על עבודות השירות סמכות להורות לנאשם או לעובד שירות לבצע בדיקת שתן לגילוי סמים.

איילת שקד: סמכות זו נדרשת בשני מצבים:

איילת שקד: האחד – טרם מתן גזר-הדין, לשם בדיקת אפשרות השמת הנאשם בעבודת שירות המתאימה לו; השני – בזמן ביצוע עבודת השירות, כדי לקבוע אם ראוי שעובד השירות ימשיך לבצע את עבודת השירות במקום העבודה שנקבע לו, או בכלל.

איילת שקד: אני מבקשת להעביר את הצעת החוק לוועדת החוקה, ונוכח האמור לעיל, אני מבקשת את תמיכת חברי הכנסת.

איילת שקד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים; הרשימה סגורה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת; חבר הכנסת עפר שלח – אינו נוכח; חבר הכנסת אמיר אוחנה – מוותר; חבר הכנסת דב חנין – מוותר; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת יעל גרמן – מוותרת; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חבר הכנסת אורי מקלב – מוותר; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח; חברת הכנסת נורית קורן – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן – –

אורן אסף חזן: מוותר.

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': לא מוותר.

איילת שקד: אי-אפשר לשאול אם יש מישהו שרוצה לדבר?

טלי פלוסקוב: אי-אפשר.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להקריא את שמות של מי שרוצה.

אורן אסף חזן: אני יכול לחזור בי מהוויתור?

איילת שקד: די, עיסאווי, בחייאת.

עיסאווי פריג': מה זה בחייאת?

עיסאווי פריג': תראי, אתם בשעה כזו, גברתי היושבת-ראש – – –

איילת שקד: מה יש לך להגיד נגד החוק הזה?

עיסאווי פריג': יש לי מה להגיד.

עיסאווי פריג': אגיד לך מה יש לי להגיד.

עיסאווי פריג': החוק, אין לי מה להגיד נגדו, אבל בשעה 03:00 – –

קריאה: 04:00.

עיסאווי פריג': – – 04:00, כשאתם מחזיקים אותנו ומביאים שתי הצעות חוק כל כך מרחיקות לכת, על חוק עידוד השקעות הון באזור, ולהעביר את זה בקלילות כזו, זה לא הגון.

עיסאווי פריג': זה לא משחק פייר, זה לא משחק פייר.

עיסאווי פריג': אתם קובעים את הכללים וכופים אותם עלינו בצורה לא דמוקרטית ולא פיירית.

עיסאווי פריג': להביא לכאן בשעה כזו שתי הצעות חוק כל כך חשובות, הן אידיאולוגית והן מעמדית בתוך המדינה, בשעה כזו, זה לא פייר, זה לא הגון וזה לא ישר מה שאתם עושים.

עיסאווי פריג': אתם מתעקשים להישאר בשעה כזו כדי להביא שתי הצעות חוק כאלו.

עיסאווי פריג': זה לא משחק הגון, חברים.

אורן אסף חזן: לאן אתה ממהר?

אורן אסף חזן: לתפילה?

עיסאווי פריג': אלה דברים שהם הרבה מעבר למה שאתם חושבים.

אמיר אוחנה: עיסאווי, אם זה כל כך חשוב, איפה האופוזיציה?

עיסאווי פריג': הרבה מעבר למה שאתם חושבים.

עיסאווי פריג': ואתם מעבירים את זה, ומניחים את זה על השולחן – יאללה.

מירב בן ארי: – – – על-גבי שעות היחיד שמדבר.

אורן אסף חזן: – – –

עיסאווי פריג': חברי האופוזיציה בשעה כזו לא קיימים?

אורן אסף חזן: אתם כבר שנה שלמה לא קיימים.

עיסאווי פריג': ואתם מצפים מאתנו לשבת ולשבת בראש שקט.

אורן אסף חזן: עיסאווי, האופוזיציה כבר שנה שלמה לא קיימת.

עיסאווי פריג': אני שומע את סגן שר האוצר כאן עומד – –

אורן אסף חזן: אופוזיציה.

עיסאווי פריג': – – ומציג את זה – חשכו עיני.

אורן אסף חזן: ועדת קישוט אצלי בבית-ספר הייתה – – –

עיסאווי פריג': חשכו עיני.

עיסאווי פריג': ולהניח את זה – ואני מברר את זה, להניח את זה בסדר-היום אחרי ישיבות הסיעה ואחרי הכול, להניח את זה כאן ולהכניס את זה, להשחיל את זה לסדר-היום בטענה של "לנקות שולחן" – על איזה שולחן אתם מדברים?

עיסאווי פריג': אתם עושים מחטפים.

מאיר פרוש: שולחן ליל הסדר.

עיסאווי פריג': אתם אנשים לא הוגנים.

עיסאווי פריג': אתם מתנהלים כגנב בלילה.

עיסאווי פריג': מי שמביא הצעות חוק כאלו הוא רק גנב בלילה.

אורן אסף חזן: עיסאווי, אתה מתבלבל, אנחנו כאן.

עיסאווי פריג': זה לא מוסיף לכם כבוד.

עיסאווי פריג': אתם שלטון חסר כבוד בתנאים האלו.

מאיר פרוש: תגיד: יש כבוד.

עיסאווי פריג': תודה לך, גברתי.

אורן אסף חזן: ואתם אופוזיציה חסרת – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח; חבר הכנסת טלב אבו עראר – אינו נוכח; חבר הכנסת איתן ברושי – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: הצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126) (עבודת שירות – בדיקות סמים), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

עיסאווי פריג': אתה עשית את היומית שלך, מוטי.

עיסאווי פריג': שני חוקים כאלו, בשר קיבלת היום.

עיסאווי פריג': הצבעה מס' 48 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 26 נגד – 5 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126) (עבודת שירות – בדיקות סמים), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 26 חברי כנסת, חמישה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 126) (עבודת שירות – בדיקות סמים), התשע"ו–2016 – –

דב חנין: ועדת הסמים.

טלי פלוסקוב: – – עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת החוקה.

דב חנין: ועדת הסמים.

טלי פלוסקוב: סמים.

טלי פלוסקוב: עוברת לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה להמשך טיפול בהצעת החוק.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1038); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (דרכי ענישה – הוראת שעה), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, תודה, כנסת נכבדה, לפני כחמישה חודשים יצאו מביתם חסן בן ה-17 ואחמד בן ה-13, שטופי שנאה והסתה, במטרה לרצוח יהודים.

איילת שקד: הם דקרו בחור בן 25 וילד בן 13.

איילת שקד: ילד יהודי בן 13 יצא מביתו באותו יום לקנות ממתקים בחנות, וסיים את יומו בבית-חולים פצוע קשה.

איילת שקד: לצערי, על-פי המצב המשפטי כיום, לא ניתן לגזור עונש מאסר על המחבל בן ה-13.

איילת שקד: המצב הבלתי-נסבל הזה מתקיים לא רק כאשר הנסיבות הן נסיבות של טרור, אלא גם כאשר מדובר בנסיבות פליליות.

איילת שקד: גם במצבים כאלה ילד בן 13 שרצח אדם ייכנס למוסד לכמה שנים, ולכל היותר בגיל 20 יצא אל החיים, אחרי ששילם את חובו לחברה.

איילת שקד: התוצאה הבלתי-נסבלת הזו מוזילה את ערך חיי האדם ולא מאפשרת לשופטים מרחב מספק של שיקול דעת כדי להטיל עונש מאסר במצבים מסוימים שבהם עונש זה נדרש בנסיבות העניין.

איילת שקד: הצעת החוק נועדה להסמיך את בית-המשפט לכלול רכיב מאסר בעונשו של קטין שהורשע בעבירות רצח, ניסיון לרצח או הריגה, גם אם טרם מלאו לו 14 שנים ביום גזירת דינו, ובלבד שרכיב המאסר ירוצה רק לאחר שימלאו לו 14 שנה.

איילת שקד: תראו, בחוק הנוער יש הרבה מאוד היגיון, זה חוק שהוא עם אוריינטציה שיקומית, מכיוון שמניחים שנער, ילד מתחת גיל 14, לא בהכרח מודע תמיד למעשיו.

איילת שקד: ולכן אני מדברת פה, דיברתי עם חברת הכנסת ענת ברקו שהייתה לה הצעת חוק דומה – כן, תבדקו בוועדה אם אתם רוצים לצמצם את זה רק לנסיבות של טרור.

איילת שקד: יחד עם זאת, לא יכול להיות שנער בן 13, שבמכוון יצא לרצוח יהודים ופצע באורח אנוש נער אחר, כמעט שלא ישלם על מעשיו.

איילת שקד: אי לכך, אני מבקשת לתמוך בהצעת החוק.

איילת שקד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: יש לנו רשימת דוברים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אורן אסף חזן: עיסאווי, לא דיברת היום.

טלי פלוסקוב: הרשימה נעולה.

יגאל גואטה: ואחרי זה תגיד, שמחזיקים אותך עד 04:00.

אורן אסף חזן: אחרי זה אתה – – –

מירב בן ארי: מה קורה אתך?

אורן אסף חזן: – – – אתם עושים מחטף.

מיכל רוזין: אל תביאו חוקים כאלה ב-04:00.

מיכל רוזין: אין שום בעיה – – –

אורן אסף חזן: אל תתלונני.

אורן אסף חזן: שידבר, אני בעד.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

אורן אסף חזן: אני בעד שידבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, בוא נמשיך להתנהל בכבוד.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, רעי אורן חזן – – –

אורן אסף חזן: רעי?

עיסאווי פריג': אצ'פר אותך, רק תן לי לדבר ברצף של דקתיים וחצי.

אורן אסף חזן: כנראה עשיתי משהו לא טוב.

עיסאווי פריג': חברים, זה לא עניין של לבוא ולעלות ולדבר.

עיסאווי פריג': אנחנו מעלים דברים עקרוניים, דברים שצריכים להשמיע עליהם דעה ועמדה.

יגאל גואטה: הכול אצלך עקרוני.

אורן אסף חזן: מה לא עקרוני?

עיסאווי פריג': כאן עולה הצעת חוק, שאני רוצה לשתף אתכם באופן פתוח – בכל העולם המערבי הגיל שבו מעמידים לדין הוא מ-15 ומעלה – –

איילת שקד: לא נכון.

עיסאווי פריג': – – מלבד שתי מדינות אירופיות – שתיים.

עיסאווי פריג': זה הונגריה – – –

אורן אסף חזן: גם באירופה.

עיסאווי פריג': תן לי, אחי.

עיסאווי פריג': אמרתי לך "רעי".

עיסאווי פריג': אני לא יכול עליך, אז אני מחבק אותך.

אורן אסף חזן: אוקיי.

אורן אסף חזן: אוקיי.

עיסאווי פריג': אז שוואיה שוואיה.

עיסאווי פריג': מלבד שתי מדינות: טורקיה והונגריה.

איילת שקד: ובריטניה.

ענת ברקו: מה פתאום?

ענת ברקו: גם בריטניה.

אורן אסף חזן: עיסאווי, תראה מי בא לכבד אותך.

עיסאווי פריג': ובריטניה, בסדר.

עיסאווי פריג': ואנחנו כאן מורידים את זה וקובעים שיא חדש – 13.

עיסאווי פריג': ולאן זה הולך לרדת?

עיסאווי פריג': אף אחד לא יודע.

עיסאווי פריג': אם זה 12, מחר זה 11.

עיסאווי פריג': מה הגיל?

עיסאווי פריג': מה הגיל?

עיסאווי פריג': אין לי תשובה, ולכם גם אין תשובה.

מאיר פרוש: מה אתה מציע?

מאיר פרוש: מה אתה מציע?

עיסאווי פריג': חברים, כולם קבעו שילד בגיל 12 ו-13 הוא לא אחראי למעשיו.

עיסאווי פריג': החוק הזה הוא בניגוד מוחלט לאמנת הילד הבין-לאומית.

אורן אסף חזן: חמור ששמים עליו מטען חבלה – – –

עיסאווי פריג': זה בניגוד מוחלט.

ענת ברקו: שלא ינצלו אותם.

ענת ברקו: שלא ינצלו ילדים – – –

עיסאווי פריג': אזכיר לכם.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת סמוטריץ, שאני אוהב להזכיר אותו, חבר הכנסת סמוטריץ, אחרי הרצח בדומא – –

יגאל גואטה: למה לו אתה לא אומר רעי כמו לאורן?

עיסאווי פריג': – – אם זיכרוני לא מטעה אותי, אחרי הרצח בדומא אמר: הילדים טעו, צריך להכניס אותם למערכת חינוכית, לתת להם סדרת חינוך ולא להעמיד אותם לדין.

עיסאווי פריג': אמרת את זה, חבר הכנסת סמוטריץ?

עיסאווי פריג': שלא אפיל עליך משהו.

עיסאווי פריג': אז, חברים, בואו נהיה אמיתיים עם עצמנו.

עיסאווי פריג': מה שאנחנו עושים לעצמנו – יורים לעצמנו ברגל.

עיסאווי פריג': יורים לעצמנו ברגל.

עיסאווי פריג': אנחנו מדרדרים את חלקיות המוסר שנשארה לנו, אנחנו מוכרים אותה ובחינם נותנים אותה.

עיסאווי פריג': מה זאת אומרת להוריד מ-14 ל-13?

עיסאווי פריג': מה נרוויח?

עיסאווי פריג': נפסיק פיגועים עם ההורדה הזו?

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עיסאווי פריג': ילד שאני מכניס לכלא, מה יוצא ממנו?

עיסאווי פריג': יוצא ילד מחונך?

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': הוא לא יוצא עבריין?

עיסאווי פריג': לאן אתם רוצים להגיע, גברתי השרה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', נא לסיים.

עיסאווי פריג': החוק הזה הוא חוק בשביל לרצות המון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

עיסאווי פריג': אתם צריכים להוביל את ההמון, לא שההמון יוביל אתכם.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת תמר זנדברג – מוותרת; חברת הכנסת מיכל רוזין – מוותרת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – מוותר; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת – מן הסתם; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

אורן אסף חזן: תשיר לנו שיר ערש – – –

מיקי לוי: ניסיון רצח – – –

עיסאווי פריג': למה שיהיה?

מיקי לוי: למה שלא יהיה?

מיקי לוי: אם מישהו בא ורצח בגיל 13, בגיל 12.5 – – –

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי.

אורן אסף חזן: למה שלא נוציא אתכם – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת היקרים, אני מבינה שהשעה מוקדמת, נא להירגע, אנחנו ממשיכים.

עאידה תומא סלימאן: מוקדמת?

טלי פלוסקוב: מוקדמת כבר.

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: תודה, גברתי היושבת-ראש.

עאידה תומא סלימאן: תראו את המצב האבסורדי שאנחנו נמצאים בו – חוק כזה, במדינה נורמלית, עם ערכים ומוסר ודמוקרטיה, היה אמור להתקיים עליו דיון לפחות של שעות.

עיסאווי פריג': נספיק לישון איזה ארבע שעות.

עאידה תומא סלימאן: חברי כנסת נכבדים – –

מיקי לוי: אולי בגיל 14 הוא יהיה בבית-סוהר, מה רע בזה?

עאידה תומא סלימאן: – – בעצם היה צריך לקיים על זה דיון של שעות, דיון שגם יתייחס לערכים, גם יתייחס למוסר, גם יתייחס לזכויות הילד – –

אורן אסף חזן: מדובר ברוצחים.

עאידה תומא סלימאן: – – אבל לא.

עאידה תומא סלימאן: בשעה כזאת – – –

יוסף ג'בארין: אין שר.

אורן אסף חזן: יש, יש שרה באולם, תירגע.

אורן אסף חזן: היא יושבת עם לבני, תירגע.

עאידה תומא סלימאן: אבל במקום זה מתווכחים אפילו על זכותנו להתנגד לחוק הזה, מתווכחים על עצם העובדה שעדיין יש אנשים, יש ח"כים וח"כיות שרוצות להביע דעה על זה – גם את זה אתם רוצים לשלול מאתנו?

אורן אסף חזן: כן.

עאידה תומא סלימאן: אז מה?

עאידה תומא סלימאן: בשביל מה אנחנו נמצאים פה?

עאידה תומא סלימאן: כדי – – –

אורן אסף חזן: אתם לא צריכים להיות פה.

קריאה: די.

אורן אסף חזן: למה די?

אורן אסף חזן: הם לא צריכים להיות פה, מה לעשות.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אני לא חושבת שצריך לשתוק על הדברים ולא – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, אני מבקשת לא להפריע.

עאידה תומא סלימאן: אם ההסתה הזו תמשיך מהאולם בצורה הפרועה הזו, תומכי טרור או לא תומכי טרור – אתה טרור בעצמך.

אורן אסף חזן: אני?

עאידה תומא סלימאן: אתה טרור בעצמך, ותשלוט בעצמך קצת, נמאסת – – –

אורן אסף חזן: אם להגיד לך את האמת בפנים שיש להם טרור אז זה בסדר.

עאידה תומא סלימאן: נמאסת, נמאסת – – –

אורן אסף חזן: חצופה.

עאידה תומא סלימאן: לך לישון – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: חצופה, תלכי לעזה.

עאידה תומא סלימאן: לך לישון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: לעזה תלכי.

עאידה תומא סלימאן: לך לישון.

עאידה תומא סלימאן: אתה תלך לאן שאתה רוצה, אני נשארת פה.

טלי פלוסקוב: השעה 04:00, אתה רוצה שאני אוציא אותך מהאולם?

טלי פלוסקוב: חבל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

נחמן שי: לאן תלך, אורן?

נחמן שי: אין לך לאן ללכת, תישאר פה בשמחה, יש לך אוכל, שתייה – – –

אורן אסף חזן: אני מסודר.

טלי פלוסקוב: רבותי, נא להירגע.

עאידה תומא סלימאן: זה בדיוק הפנים של הבית הזה, זה בדיוק איך שהבית הזה רוצה להיראות.

עאידה תומא סלימאן: בחוליגניות הזו, בברוטליות הזו, בגזענות הזו – כך אתם רוצים שייראה?

יעל גרמן: לא שמעת מה הוא אמר.

עאידה תומא סלימאן: כך אתם רוצים שייראו הפנים של הבית הזה?

עאידה תומא סלימאן: כל הכבוד, תמשיכו.

עאידה תומא סלימאן: אין צורך שאנחנו נגיד כלום, אתם עושים עבודה נהדרת בשביל זה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, הוא רשום לדבר אז אני לא יכולה לא להזמין אותו.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

אורן אסף חזן: אני לא מבקש עמדה אישית.

טלי פלוסקוב: כן, בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות, אדוני.

אורן אסף חזן: הם כל כך מפחדים לשמוע את האמת שהם נוהרים החוצה – מחוץ למליאה.

אורן אסף חזן: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרה, חבורת הפחדנים שברחה החוצה, אני לא יודע אם מגיעה להם בכלל התייחסות.

אורן אסף חזן: כשאני הייתי בגיל 14 והלכתי למכולת, אז הלכתי למכולת כדי לקנות שוקו, קצת סוכריות גומי, במקרה הכי טוב אולי טרופית, לא זכור לי שהלכתי למכולת עם סכין וכוונת רצח.

אורן אסף חזן: בן 14 שהולך למכולת עם סכין וכוונת רצח הוא לא ילד ואין לו קשר לא לתום ולא לתמימות, ודינו אחד, דינו כדין כל טרוריסט, כדין כל מחבל, דינו מוות.

אורן אסף חזן: אני אמרתי פה לפני חודשים רבים – כשהייתי בין הראשונים לזהות את גל הטרור שאנחנו חווים היום; אז קראתי לו אינתיפאדה, והיה מי שלעג – שהטרור אין לו גיל, לא צבע, לא מין, הוא קם, הוא מכה בנו.

אורן אסף חזן: אנחנו יוצאים מהבית, הולכים לנחם עוד משפחה ועוד משפחה, אנחנו מנסים לראות איך אנחנו משלימים בינינו לבין עצמנו.

אורן אסף חזן: אנחנו נצמדים לפוליטיקלי-קורקט כדי להיות כל כך נחמדים, שחלילה לא תעמוד פה איזו חברת כנסת מהרשימה הפלסטינית ותקרא לנו "טרוריסטים", כאילו אבדה דרכנו שלנו.

אורן אסף חזן: צריך להצדיע לשרת המשפטים שמובילה כזו חקיקה.

אורן אסף חזן: בעיני זו רק ההתחלה.

אורן אסף חזן: דינם של המחבלים הקטנים האלה הוא לא להיות בינינו, לא להלך בינינו, לא לשכב במיטה בבית-החולים ולהתפנק ממנעמים ממטעמים ומביקורים.

אורן אסף חזן: המחויבות שלנו והחובה שלנו היא קודם כול, בראש ובראשונה, כלפי אזרחי מדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אגב, יהודים וערבים כאחד.

אורן אסף חזן: אני יושב פה ערב שלם ואני שומע אחד אחרי השני עולים פה חבורה של לצים מהרשימה הפלסטינית, שמייצגים, כמו שאמרתי, איזה קומץ הזוי שחולם להיות עם; עומדים פה ומצהירים שהם בעד הדמוקרטיה ונצמדים לזכויות האדם, אבל איש מהם, שנהנה יום-יום, שעה-שעה, מהתשתיות במדינה, מהחברה, מהחיים פה, מהחינוך פה, מהכספים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אורן אסף חזן: – – איש מהם לא אמר, ואפילו לא פעם אחת, לא רק את המילה "מצהיר", את המילה "מדינת ישראל".

אורן אסף חזן: ואם המחיר האישי – ואני מסיים, גברתי היושבת-ראש – שאני אשלם זה בזה שיקראו לי "טרוריסט" כשאני אזכיר להם שזו מדינת ישראל – –

טלי פלוסקוב: תודה.

אורן אסף חזן: – – ביתם ומבטחם של היהודים, אני מוכן לשלם את המחיר הזה, והטרוריסטים, את המחיר שלהם ישלמו, דמם בראשם.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יוסף ג'בארין: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, גברתי שרת המשפטים, מה שההצעה הזו מבקשת לעשות זה פשוט לשנות הסדר שקיים כמעט 50 שנה.

יוסף ג'בארין: זה הסדר שמקובל במשפט הישראלי מאז שנות ה-50, ואני מתפלא שמשנים הסדר כזה פשוט כי יש איזשהו מקרה שאיננו מוצא חן בעינייך, מבלי שמתקיים דיון באמת מהותי, ענייני, בנושא שהוא לא רק ישראלי אלא פשוט נושא אוניברסלי.

יוסף ג'בארין: אם אנחנו בודקים מה קורה במדינות עולם דמוקרטיות בעניין גיל המאסר – – –

מיקי לוי: זה הולך לוועדה.

יוסף ג'בארין: לעניין גיל המאסר – –

מיקי לוי: זה הולך לוועדה.

יוסף ג'בארין: – – אם אנחנו בודקים מה קורה במדינות עולם דמוקרטיות בעניין – – –

איילת שקד: דרך אגב, שכחתי להגיד שזו הוראת שעה לשלוש שנים.

יוסף ג'בארין: זה שלוש שנים, אבל אנחנו מכירים מה זו הוראת שעה בישראל – הוראת שעה, כל הזמן מאריכים אותה.

יוסף ג'בארין: אני עשיתי את הבדיקה הזו, ובמרבית מדינות העולם הדמוקרטיות, פשוט הרוב המוחץ, הגיל הוא מעל גיל 14, ולפעמים אפילו 15.

יוסף ג'בארין: ולכן, עד עכשיו מדינת ישראל בקושי ענתה על הסטנדרטים המקובלים, ועכשיו היא רוצה להרע את המצב.

יוסף ג'בארין: מדינת ישראל היא גם צד לאמנה הבין-לאומית לזכויות – – –

מיקי לוי: אני לא מבין, החוק מבקש שמתחת לגיל 14 במוסד סגור, ורק אחרי גיל 14 יבוא בפני שופט שידון – – – מה לא בסדר פה?

יוסף ג'בארין: אז אני עונה לך – אני אגיד לך מה לא בסדר.

יוסף ג'בארין: כשאתה רוצה לדעת אם אתה בסדר או לא בסדר, מה שאתה עושה – הרי אני ואתה איננו מומחים, לא לילדים ולא לטיפול ולא לשיקום.

יוסף ג'בארין: הרעיון הוא רעיון שיקומי.

ענת ברקו: שלא ינצלו ילדים – – –

יוסף ג'בארין: היות שאנחנו לא מנוסים – – –

ענת ברקו: יש ילדים שהבטיחו להם – תן לי רק להגיד לך משהו – – –

יוסף ג'בארין: בסדר, זה לא על חשבון הזמן שלי אבל.

ענת ברקו: חבר הכנסת ג'בארין, יש ילדים ששלחו אותם לפיגועי טרור והבטיחו להם שהם לא ישבו יום אחד בכלא.

ענת ברקו: אני ראיתי את הילדים האלה.

ענת ברקו: יש ילדים כאלה, אני אומרת לך.

יוסף ג'בארין: אז אני רוצה להגיד לך, מדינת ישראל היא לא שונה – – –

ענת ברקו: זה מה שעושים אתם.

ענת ברקו: ועוד מנצלים אותם.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת ענת ברקו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להמשיך, רבותי.

יוסף ג'בארין: – – – היא לא שונה ממדינות אחרות שמתמודדות עם מצבים כאלו, ולכן אני אומר: תסתכלו מה קורה בעולם.

יוסף ג'בארין: כשאתם רואים שהגיל בעולם גבוה מהגיל ישראל, אז זה פשוט סימן שיש בעיה עם התיקון הזה.

יוסף ג'בארין: מדינת ישראל היא צד לאמנה הבין-לאומית לזכויות הילד, היא צד לה והיא חתומה עליה.

יוסף ג'בארין: באמנה הבין-לאומית, גיל האחריות הפלילית המומלץ – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, היית פה כבר.

יוסף ג'בארין: – – – גיל האחריות הפלילית, אפילו לא גיל המאסר, המומלץ הוא מעל 14.

יוסף ג'בארין: ולכן מה שאני אומר, אפשר לתת דוגמה מהמדינה הזו ודוגמה מהמדינה.

יוסף ג'בארין: לכן, אם את רואה – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

יוסף ג'בארין: – – מקרה אחד, בונים עליו כדי פשוט לשנות הסדר שקיים במדינה הזו לעניין האחריות הפלילית.

יוסף ג'בארין: זה יסוד מיסודות האחריות הפלילית בכל מה שקשור לטיפול בילדים.

יוסף ג'בארין: ולכן אני קורא לחברי לא לתת יד לשינוי הזה.

אורן אסף חזן: מה אתה מציע לעשות – – –

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

טלי פלוסקוב: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אורן אסף חזן: אה, ג'בארין, לשחרר אותם?

יוסף ג'בארין: המצב הקיים נותן את התשובה.

אורן אסף חזן: התשובה לא מספקת.

ענת ברקו: לפלילי כן, לטרור לא.

ענת ברקו: לפשיעה קונבנציונלית כן, לטרור הוא לא נותן מענה.

ענת ברקו: תראה מה קורה.

אוסאמה סעדי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ההערה האחרונה של גברתי שרת המשפטים מאוד מאוד מדאיגה אותי.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מדברים עכשיו על עבירות של רצח ושל הריגה ושל ניסיון רצח, אלא את הולכת בכיוון של טרור – – –

איילת שקד: לא, לא, לא.

איילת שקד: רק שלוש העבירות האלה.

אוסאמה סעדי: אבל זה מה שאמרת, שענת ברקו – – –

איילת שקד: לא, אמרתי ההפך.

אוסאמה סעדי: אנחנו יודעים מה ענת ברקו רוצה.

איילת שקד: אני אדייק, אני אדייק: רק שלוש העבירות.

ענת ברקו: אני רציתי שלא – – –

טלי פלוסקוב: רגע, רבותי, כרגע השרה משיבה.

טלי פלוסקוב: דקה, תנו לשרה להשיב.

אוסאמה סעדי: כן, גברתי.

איילת שקד: רק לשלוש העבירות האלה.

איילת שקד: אני לא אתן להרחיב את זה.

אוסאמה סעדי: שלוש העבירות.

אוסאמה סעדי: אוקיי.

אוסאמה סעדי: אז לפחות – – –

ענת ברקו: זה רק על טרור.

ענת ברקו: ההמלצה היא רק על טרור ולא גם על פלילי.

אוסאמה סעדי: זה לא מה שאמרה שרת המשפטים.

אוסאמה סעדי: אז זו הצעה שלך, כשהיא תגיע אנחנו נתייחס אליה.

אוסאמה סעדי: גברתי שרת המשפטים, אמרת שיש הרבה היגיון בחוק הנוער, ויש אוריינטציה של שיקום, וזו המטרה של חוק הנוער, שבשם שלו כתוב "ענישה ודרכי טיפול".

אוסאמה סעדי: לפי ההיגיון הזה, חבר הכנסת מיקי לוי, אולי גם נבטל את האחריות הפלילית, את גיל האחריות הפלילית?

אוסאמה סעדי: הרי גם אם בן 11.5 עשה פיגוע, גם אותו צריך לשלוח למאסר עולם, למה לא?

אוסאמה סעדי: לפי ההיגיון הזה, מה ההבדל בין 11.5 ל-12.5?

אוסאמה סעדי: מה ההבדל בין 11.5 ל-13? יש עקרונות יסוד במשפט הישראלי, בשיטת המשפט שלנו, וגם בשיטות המשפט בכל העולם יש מה שנקרא גיל האחריות הפלילית.

אוסאמה סעדי: מתחת לזה לא מעמידים לדין, גם אם הוא עשה את העבירה החמורה ביותר.

אוסאמה סעדי: מזוז, זה המצב.

אמיר אוחנה: גיל 12.

מיקי לוי: הוא מקבל אחריות – – – 12.

אוסאמה סעדי: זה מה שאני אומר, מה ההבדל בין 12 ל-13? מה ההבדל?

אוסאמה סעדי: למה אתה רוצה לשלוח בן 13 למאסר עולם חובה, ושהוא יבלה מאסר עולם, ילד בן 13, וילד בן 12.5 או בן פחות מ-12 אתה נותן לו פטור מלא.

אוסאמה סעדי: מה ההבדל?

אוסאמה סעדי: לפי ההיגיון שלך, תגיד לי למה.

אוסאמה סעדי: מה ההבדל?

מיקי לוי: כתוב בהצעת החוק שיובא בפני שופט.

אוסאמה סעדי: הצעת החוק מדברת על פחות מ-14.

אוסאמה סעדי: אתה יודע מה המצב היום?

אוסאמה סעדי: אני שואל אתכם, אתם יודעים מה המצב היום?

אוסאמה סעדי: מה החוק קובע?

אוסאמה סעדי: למה, גברתי שרת המשפטים, לא אמרת להם ולא הסברת להם, לחברי הכנסת הנכבדים, שאם אני עכשיו אשאל אתכם – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אוסאמה סעדי: – – מה קורה היום אם, נגיד, בן 13 עושה פיגוע, מה קורה לו?

אוסאמה סעדי: מה, הוא יוצא?

אוסאמה סעדי: הוא מקבל פרס?

אוסאמה סעדי: ענת ברקו, את יודעת מה קורה לו?

ענת ברקו: גוררים אותו עד גיל 14 וקובעים את מועד המשפט כדי שהוא יעבור את גיל 14, ואז אפשר לתת – – –

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: ואם הוא נשפט ב-13, מה קורה?

ענת ברקו: זה מה שקורה.

אוסאמה סעדי: מה קורה?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: את יודעת ששולחים אותו למעון נעול עד גיל 20, שהוא ישתקם?

אוסאמה סעדי: זה השיקום, עד גיל 20.

אוסאמה סעדי: הוא לא מקבל פרס.

טלי פלוסקוב: אדוני, אני מבקשת לסיים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו הולכים להצביע בקריאה ראשונה על הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (דרכי ענישה – הוראת שעה).

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 49 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 19 נגד – 13 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (דרכי ענישה – הוראת שעה), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 19 חברי הכנסת, 13 מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (דרכי ענישה – הוראת שעה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1040); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

איילת שקד: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, זו ההצעה שלי.

איילת שקד: מפאת השעה המאוחרת אני לא אסביר עכשיו על ההצעה.

איילת שקד: אני רק אגיד שיש היום גוף ביקורת על הפרקליטות.

איילת שקד: מטרת החוק היא להסדיר את גוף הביקורת הזה בחקיקה, לתת מצד אחד גם הגנה על הפרקליטים שנמצאים תחת ביקורת וגם לאפשר עבודה סדורה של הנציבות.

איילת שקד: אני מבקשת להעביר את הצעת החוק לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2136/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה שהוצמדה, הצעת חוק של חברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, את יכולה להציג את הצעת החוק שלך.

ציפי לבני: הצעת החוק באה לעגן את המעמד של גוף הביקורת על גופי התביעה שהוקם בתקופת כהונתי כשרת משפטים.

ציפי לבני: יש בינינו מחלוקות על היבטים שונים של הנציבות, איך ראוי ומה ראוי לעגן.

ציפי לבני: אבל בסך הכול חשוב לעגן אותה בחוק, ולכן אני הגשתי את ההצעה שלי, והיא הוצמדה להצעת החוק הממשלתית.

ציפי לבני: אני מבקשת להעביר את ההצעה שלי לוועדת ביקורת המדינה, ואני מניחה שהמחלוקת הזאת תוכרע בוועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אם כן, יש לנו רשימת דוברים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – אחרונת הדוברים, שלי יחימוביץ, אף-על-פי שאני לא רואה אותה.

טלי פלוסקוב: הרשימה נעולה, רבותי.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי וחברי, נשארתי במיוחד עד השעה הזו מפני שאני חושבת שנציבות הביקורת על הפרקליטות, ובכלל על התביעה במדינת ישראל, זה אחד הדברים החשובים שהוקמו.

יעל גרמן: ואני חושבת שהיא גם עובדת בצורה בלתי רגילה.

יעל גרמן: אני מודעת להתנגדות הרבה שיש בתוך הפרקליטות, בקרב הפרקליטות והפרקליטים, לביקורת הזו, אבל זו אינה הצדקה, זאת ממש אינה הצדקה לשנות את המתכונת הקיימת.

יעל גרמן: להפך.

יעל גרמן: אני לא חושבת שצריך לחכות את השנה כפי שאת רוצה, שנה כזו ושנה כזו.

יעל גרמן: היה פיילוט, הפיילוט נמשך כבר כמה זמן, ציפי?

יעל גרמן: שנתיים.

יעל גרמן: הפיילוט נמשך כבר שנתיים.

יעל גרמן: זהו פיילוט מצוין.

יעל גרמן: יש לנו נציבה מעולה.

יעל גרמן: היא מוציאה מתחת ידיה – בפעם הראשונה שבאמת יש דוחות ביקורת שניתן לעבוד אתם, ושהם באמת ביקורת בונה.

יעל גרמן: לא ביקורת שבאה לנגח, אלא ביקורת בונה.

יעל גרמן: ולכן אני אצביע נגד ההצעה שלך.

יעל גרמן: אני אצביע בעד ההצעה של חברת הכנסת לבני, שאני חושבת שהיא מאוזנת ונכונה.

יעל גרמן: יכול להיות שאפשר להקל פה ושם, אבל בסך הכול היא ההצעה הנכונה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: נצביע על שתי הצעות חוק נפרדות.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, שהציגה לנו שרת המשפטים.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

אורן אסף חזן: זה של איילת?

איילת שקד: כן, כן, בעד.

איילת שקד: תצביעו על שני החוקים בעד.

אורן אסף חזן: גם לה להצביע?

איילת שקד: כן.

אורן אסף חזן: טוב, בסדר.

אורן אסף חזן: הצבעה מס' 50 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נציבות תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18 חברי כנסת, מתנגד אחד, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה הראשונה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נעבור להצבעה – רגע, אנחנו נעביר את שתיהן.

אורן אסף חזן: טרומית?

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הראשונה עוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על הצעת החוק של חברת הכנסת ציפי לבני.

יעל גרמן: אפשר להעביר אותה לוועדה לענייני ביקורת המדינה?

יעל גרמן: זה לא הגיוני שהצעה אחת תהיה פה ואחת תהיה שם.

טלי פלוסקוב: אז זה יעבור לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה.

יעל גרמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: וכעת אנחנו נצביע על הצעת החוק של חברת הכנסת ציפי לבני.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

יעל גרמן: שנזכה לומר ברכות.

ציפי לבני: בסוף.

יעל גרמן: בסוף.

יעל גרמן: הצבעה מס' 51 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק נציבות ביקורת על מערך התביעה וייצוג המדינה בערכאות, התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 20 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: גם הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ועוברת לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה להמשך הפעולה.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: ועדת הכנסת, כי הייתה פה הצעה של ועדת החוקה, ולכן ועדת הכנסת תקבע בעצם את הוועדה שתמשיך לטפל בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1039); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: בשם שר הבריאות, תציג את הצעת החוק שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד.

איילת שקד: הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3) – הממשלה מבקשת להאריך את תוקף הצעת החוק בעוד שלוש שנים.

איילת שקד: הצעת החוק הנוכחית – החוק הנוכחי עומד בתוקף רק עד ליום ט"ו באייר התשע"ו, ולכן הממשלה מבקשת להאריך את תוקפו בשלוש שנים.

איילת שקד: החוק אוסר יצירת ילדים משובטים והנדסה גנטית של בני-אדם, אבל לא מונע לחלוטין מחקר.

איילת שקד: מבקשים לעשות גם כמה תיקונים, ככה שההצעה תהיה יותר מדויקת מבחינה מדעית ותחול גם על טכנולוגיות חדשות שמתפתחות כבר היום.

איילת שקד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרת המשפטים איילת שקד.

טלי פלוסקוב: רשימת הדוברים, רבותי: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת זהבה גלאון – אינה נוכחת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת הכנסת מיכל רוזין – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: מוותרת.

טלי פלוסקוב: מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: – – –

מירב בן ארי: נו, מה?

מירב בן ארי: מה נסגר אתך?

מירב בן ארי: חמש בבוקר.

טלי פלוסקוב: ואחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת מיקי לוי.

אורן אסף חזן: טוב אני אאחל לו מפה.

אורן אסף חזן: רציתי לאחל לו יום הולדת שמח, ולשלי.

מירב בן ארי: מזל טוב, מזל טוב.

קריאה: תאחל לו מהצד, מהצד.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן – מוותר; חבר הכנסת מיקי לוי – מוותר.

טלי פלוסקוב: אז מזל טוב לחבר הכנסת מיקי זוהר, אני מבינה.

טלי פלוסקוב: מזל טוב, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: הצבעה בקריאה ראשונה על הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3) – מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 52 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 20 חברי כנסת, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק איסור התערבות גנטית (שיבוט אדם ושינוי גנטי בתאי רבייה) (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים היום, יום שלישי, י"ט באדר ב' התשע"ו, 29 במרס 2016, בשעה 13:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.