ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 116, 2016-03-16 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ו' באדר ב' תשע"ו, 16 במרס 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: נתחיל בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול אני מתכבד להזמין את שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 173 מאת חבר הכנסת חיים ילין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: הכרה בכדורשת כענף ספורט רשמי.

יולי יואל אדלשטיין: השרה תעלה לדוכן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין ייגש למיקרופון באולם ויקרא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד השרה, כבוד היושב-ראש, כבוד שר הרווחה, אני לא יכול להגיד שום מילה מעבר למה שכתוב פה; ככה אומר הפרוטוקול.

חיים ילין: בישראל, כמו במדינות רבות אחרות, קיים ענף ספורט ששמו כדורשת.

חיים ילין: זהו ענף המקיים טורנירים וליגות תחרותיות, ולוקחות בו חלק אלפי נשים בכ-80 קבוצות.

חיים ילין: רצוני לשאול: מדוע משרדך אינו מכיר בענף הכדורשת כענף ספורט רשמי, דבר שיעודד נשים לעסוק בספורט?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי השרה.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש, חברי שר הרווחה, חבר הכנסת מגיש ההצעה, חבר הכנסת חיים ילין, תחילה אבקש להבהיר כי אני רואה חשיבות רבה בענף הכדורשת, שבו משחקות נשים רבות.

מירי רגב: אני חושבת שהעיסוק בספורט, בעיקר בקרב נשים ואימהות, תורם רבות לחינוך של הגיל הצעיר ובכלל לעסוק בספורט.

מירי רגב: כידוע לך, אחת הליגות המרכזיות שאני תומכת בה והגדלתי את התקציבים בעניינה זו ליגת ה"מאמאנט" – אימהות לילדים שמשחקות כדורשת.

מירי רגב: גם כן הם נפרדו.

מירי רגב: זו ליגה שרצה בצורה מדהימה ביישובים היהודיים, הערביים, וגם בחרדיים, דרך אגב, הכנסנו את עניין "מאמאנט", משום שאני רואה בספורט כלי מאוד חשוב גם לשילוב חברתי ובוודאי לבריאות טובה של אזרחי המדינה.

מירי רגב: יתר על כן, הפעילות בענף הזה, שהנו ספורט עממי במהותו, נתמכת על-ידי המשרד באמצעות תמיכה המועברת לרשויות המקומיות עבור סל יוזמות מקומיות.

מירי רגב: כידוע לך, אתה היית ראש מועצה, לכל ראש מועצה ולכל ראש יישוב יש סל יוזמות של ספורט.

מירי רגב: במסגרת סל היוזמות של הספורט מקבלים ראשי רשויות סיוע לספורט הכדורשת, וכמובן, באמצעות תקנה מיוחדת שיזמתי, תקנת ספורט עממי, שהכפלתי את התקציב שלה דרך הטוטו.

מירי רגב: בקשה לתמיכה הוגשה על-ידי האיגוד הישראלי לכדורשת, והיא צפויה לעלות בדיון הקרוב בוועדת התמיכה, בוועדה הבין-משרדית.

מירי רגב: באשר לנושא ההכרה בכדורשת כענף ספורט רשמי, יש להבין כי על מדינת ישראל, כדי להכיר בענף ספורט כענף ספורט רשמי, לעמוד בכמה כללים ברורים וידועים מראש.

מירי רגב: אכן, למיטב ידיעתנו, האיגוד הישראלי לכדורשת עומד בחלק מהכללים: לדוגמה, יש להם ניהול תקין, יש להם ייצוג הולם של נשים בהנהלה, יש קיום של תקנון תחרות ואימוץ של קוד אתי.

מירי רגב: נוסף על אלו יש כללים נוספים, והרלוונטי ביותר הוא זה שמתייחס להגדרות הקבועות בחוק הספורט המנחות כי התאחדות ואיגוד המרכזים והמייצגים ענף או ענפי ספורט בישראל צריכים להיות מוכרים על-ידי הגופים הבין-לאומיים המייצגים והמוכרים באותו ענף ספורט בעולם.

מירי רגב: כיום אין גוף בין-לאומי המרכז את ענף הכדורשת, ולכן, לאור החשיבות הרבה שאני רואה בענף הזה, סייע משרד הספורט לאיגוד להתקשר עם עורך-דין אפרים ברק, שהנו מומחה באיגודים בין-לאומיים, על מנת שיסייע להם בהקמת האיגוד הבין-לאומי, ואף נערכו עמו כמה פגישות בנושא, כך שכיום האיגוד, בסיוע המשרד, נערך להקמת איגוד בין-לאומי בכדורשת.

מירי רגב: לאחר הקמת האיגוד הבין-לאומי יוכל הענף להגיש בקשה להכרת תמיכה מהטוטו וממשרד הספורט, כפוף לתנאים הקבועים בנוהל ההכרה באיגודי ספורט של משרד התרבות והספורט, שלפיהם בגוף הבין-לאומי יהיו חברות לפחות 50 מדינות, ועליו לארגן אליפויות עולם למדינות החברות בו לפחות אחת לארבע שנים.

מירי רגב: נכון להיום, ולמיטב ידיעתנו, יש רק מדינות בודדות שבהן הענף הזה קיים, ועל כן האיגוד הישראלי לא עומד בשלב זה ברף הנדרש.

מירי רגב: עם זאת, ולאור האמור, אני רואה חשיבות רבה בקיום הענף.

מירי רגב: אני אעשה כל מה שניתן כדי לתמוך בו במסגרת המסלולים הקיימים במשרד, קרי ספורט עממי וסל הספורט הישראלי.

מירי רגב: בנוסף, נמשיך לתמוך בהם ולעודד אותם כדי שיהיו חלק מאיגוד בין-לאומי.

מירי רגב: אבל כידוע לך, מדינת ישראל, בכל נושא הספורט, חייבת לעמוד בכל הכללים של הוועד האולימפי, גם בנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרה מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת חיים ילין; בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד השרה, אני מאוד שמח על התשובה.

חיים ילין: באמת.

חיים ילין: אני באמת רואה שאת משקיעה בדברים האלה.

חיים ילין: אני מדבר כראש רשות לשעבר, והקמתי שתי קבוצות כאלה במועצה האזורית אשכול, ואני רואה מה זה עשה.

חיים ילין: זה דבר אחד.

חיים ילין: לכן התמיכה היא מבורכת.

חיים ילין: אני – שימי לב, לא באתי בשאילתה שלי לשאול למה את לא תומכת, אני לא נמצא במקום הזה.

חיים ילין: אני כן חושב שיש האסטרטגיה, כמו שאת ציירת אותה, ברמה הבין-לאומית, ואני מברך שזה גם הולך למסלול.

חיים ילין: כל מה שרציתי זה לעורר את הדיון.

חיים ילין: יש בסמכותך כשרה לפתוח את הליגה – כמו שיש ליגה למקומות עבודה, שלא שייכת בכלל לחוץ-לארץ ולא נמצאת בכלל בקטגוריה הזאת – ליגה פנימית של מדינת ישראל, של תחרויות, שתעודד את התחרות.

חיים ילין: הרי אנחנו אומרים על ספורט: גם מיצוי וגם מצוינות.

חיים ילין: אנחנו רוצים למצות מצד אחד את הפוטנציאל של הנשים, ומצד שני להגיע גם למצוינות.

חיים ילין: אנחנו יודעים שחתך הגילאים הוא מנוער ועד גיל של אימהות ומבוגרות יותר שיכולות להגיע.

חיים ילין: השאלה שלי ומה שאני רציתי זה שאת תעודדי את הליגה בלי קשר לחוץ-לארץ; שתהיה ליגה פנימית של מדינת ישראל.

חיים ילין: מותר לנו – באמת אני אומר לך את זה מכל הלב – מותר לך גם להוביל את הליגה הזאת, שבסוף תהיה דוגמה ומופת לכל העולם.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

מירי רגב: בהקשר הזה אני בהחלט חושבת שאתה צודק.

מירי רגב: לעודד ליגות, בוודאי בכל מה שקשור לנשים, זה דבר נכון.

מירי רגב: אני אבחן את העניין הזה ונראה באיזה כללים וקריטריונים אנחנו יכולים לעשות את זה.

מירי רגב: אם אכן זה בסמכות המשרד בלי שיש לזה איגוד בין-לאומי, אני אעודד את זה, ואני אשמח בוודאי לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

יולי יואל אדלשטיין: אם אני לא טועה – חבר הכנסת חיים ילין במקרה פשוט יודע את זה – מחר באילת יש גמרים או תחרויות שלהם או משהו.

מירי רגב: נכון.

חיים ילין: נכון.

מירי רגב: אני אפילו אמורה להעביר להם – – –

חיים ילין: אם היא תצליח להרחיב את הליגה, אז כל המדינה – וגם החיבור בין הפריפריה למרכז וכל מה שאנחנו רואים יתפתח.

חיים ילין: זה יכול להיות נחמד.

מירי רגב: מאה אחוז.

מירי רגב: זה בהחלט רעיון טוב.

חיים ילין: – – – מה שזה עושה לנשים בעוטף-עזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שגם השרה עצמה יכולה להשתתף באופן פעיל בליגה, מה קרה.

מירי רגב: גם נשות יושבי-ראש ושרים יכולים להיות חלק מהליגה.

מירי רגב: אולי אני אקים קבוצה כזאת.

יולי יואל אדלשטיין: היושב-ראש נותן דוגמה אישית.

חיים ילין: – – –

חיים כץ: היושב-ראש משחק פינג-פונג קבוע ב"מחוזיאדה", ואת יכולה לשחק ב"מאמאנט".

חיים כץ: לא יקרה כלום.

מירי רגב: תודה רבה, סגרנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, חבר הכנסת השואל.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, תוך כדי התנצלות בפני חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס כי השר משום מה עדיין לא באולם, נעבור לשאילתה הבאה, שבה שני הגורמים ערוכים – גם חברת הכנסת השואלת וגם הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן להשיב על שאילתה דחופה מס' 175 מאת חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: הכשרת לוחמות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חברת הכנסת ורבין, את יכולה לקרוא את נוסח השאילתה מאחד המיקרופונים באולם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר וגברתי השרה, החל מאוגוסט הקרוב חיילות לא יוכשרו ברמת רובאי חי"ר 07, כפי שהיה נהוג עד עכשיו, ובמקום זאת יוכשרו הלוחמות ברמת רובאי חי"ר 05 בלבד.

איילת נחמיאס ורבין: ברצוני לשאול: 1.

איילת נחמיאס ורבין: מדוע מורידים את רמת החי"ר של הלוחמות?

איילת נחמיאס ורבין: 2.

איילת נחמיאס ורבין: כיצד הדבר מסתדר עם המציאות היומיומית בשטח, כפי שאנחנו מתמודדים אתה?

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד סגן השר, בבקשה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לתת את תשובת צה”ל על השאילתה של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

אלי בן-דהן: לאחר בחינה מעמיקה שנעשתה בנושא בזרוע היבשה, נתקבלה החלטה כי רמת הרובאות בגדודים המעורבים תרד מ-07 ל-05 – ההחלטה נכונה ללוחמים וללוחמות כאחד.

אלי בן-דהן: מהלך זה בוצע לאחר בחינה מחדש של ייעוד הכוחות הלוחמים בגדודים המעורבים וחידוד הצורך המבצעי שלהם.

אלי בן-דהן: גדודים אלו יעברו הכשרה ואימון רלוונטיים למשימות הביטחון השוטף שהם אמורים לבצע, ובהתאם לכך יוכשרו לרמת רובאות 05 בלבד במקום רמה 07.

אלי בן-דהן: בנוסף, בעקבות קיצור משך שירות החיילים מ-36 חודשים ל-32, יש צורך בהתאמת משך הכשרת הלוחמים והלוחמות.

אלי בן-דהן: רמת הרובאות ירדה במערכים נוספים בצה"ל.

אלי בן-דהן: כך, לדוגמה, במערך האיסוף הקרבי ירדה רמת הרובאות מ-05 ל-03, וגם כאן היא נבעה משיקולי התאמה של משכי הכשרה, משך שירות אפקטיבי וצרכים מבצעיים.

אלי בן-דהן: כאמור, הורדת הרובאות חלה הן על הלוחמים והן על הלוחמות המשרתים בגדודים מעורבים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין; בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: השבוע קיימתי בוועדת החינוך, באישורו של חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש הוועדה, ישיבת אזכרה וכבוד להדר כהן, זיכרונה לברכה, רב-שוטרת, בחלוף 30 ימים מאז נרצחה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שבקונטקסט שבו – בהקשר שבו אנחנו מדברים, חשוב להזכיר אותה, כפי שחשוב להזכיר לוחמות אחרות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד חוששת מהפגיעה העתידית וממידת הנכונות והמוכנות של צה"ל להיות מחולל השינוי החברתי הזה – פתיחת תפקידים נוספים לנשים בצבא.

איילת נחמיאס ורבין: אמרת עכשיו, הקשבתי לך רוב קשב, אדוני סגן השר, שבאמת מדובר גם בחיילים ולא רק בחיילות.

אלי בן-דהן: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, א.

איילת נחמיאס ורבין: תשומת הלב הייתה בעיקר לחיילות בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לציין בהקשר זה גם שבתר"ש "גדעון" – התוכנית הרב-שנתית החשובה – התפקיד היחיד שאני לפחות ראיתי שהורד מדרגת תת-אלוף לדרגת אלוף-משנה, צריך להגיד הורדה בדרגה, הוא של יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.

איילת נחמיאס ורבין: בעיני זה סוג של – אני מקווה שזאת לא מגמה שמעידה על כך שהצבא חדל להיות גורם משמעותי בקידומן של נשים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד סגן השר.

אלי בן-דהן: תראי, בעניין תשומת הלב, כפי שאת מבינה, התקשורת או מי שרוצה למשוך את תשומת הלב ראה את זה כאייטם רציני, שרמת הרובאות של הנשים הלוחמות ירדה.

אלי בן-דהן: אבל כפי שאמרתי, מדובר ביחידה כולה, יחידה מעורבת.

אלי בן-דהן: רמת הרובאות של כל היחידה כולה ירדה, כמו גם ביחידות אחרות, ונתתי דוגמה אחת – בגלל הצורך המבצעי.

אלי בן-דהן: כרגע, עם הייעוד של הגדודים המעורבים, ובעיקר לביטחון השוטף, אין צורך ברמת רובאות 07, אלא מספיקה רמת רובאות של 05, במיוחד בגלל, כפי שאמרתי, משך השירות שקוצר ל-32 חודשים.

אלי בן-דהן: קורסים רבים בצבא מקוצרים היום כדי להתאים אותם למשך השירות.

אלי בן-דהן: לגבי יועצת הרמטכ"ל, אני מודה, אני לא מכיר את הסיבה, אינני יודע.

אלי בן-דהן: אני מוכן לבדוק ולהשיב לך, לא מכיר את העניין.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יולי יואל אדלשטיין: נתבקשתי, גם בהקשר של הנושא הקודם, להודיע שסגן שר הביטחון גם נותן דוגמה אישית, והבקיע גול בנבחרת חברי הכנסת במשחק כדורגל.

יולי יואל אדלשטיין: אז אנחנו עדיין עם השאילתה הראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: נעבור לשאילתה הבאה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי הוא בעל השאילתה, ותשיב סגנית שר החוץ חברת הכנסת ציפי חוטובלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, נא לעלות לדוכן על מנת להשיב לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: מניעת כניסה לרמאללה משרת החוץ של אינדונזיה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טיבי יכול לגשת למיקרופון באולם ולקרוא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, גברתי סגנית שר החוץ, ישראל מנעה ביום ראשון כניסה לרשות הפלסטינית של שרת החוץ של אינדונזיה.

יולי יואל אדלשטיין: ברצוני לשאול: 1.

יולי יואל אדלשטיין: מדוע? 2.

יולי יואל אדלשטיין: מה המדיניות בעניין זה – כניסה או מניעה של שרי חוץ?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי סגנית השר.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת טיבי, התשובה על השאלה הזאת היא מאוד פשוטה: זה חלק מהמסורת במשרד החוץ.

ציפי חוטובלי: ואני אענה ספציפית על אינדונזיה, ואחר כך באופן כללי.

ציפי חוטובלי: היה ביקור של ראש מחלקת אסיה בג'קרטה, ובמסגרת הביקור הזה הייתה הבנה ברורה שהביקור של שרת החוץ של אינדונזיה, שהגיעה לכאן כדי לפתוח קונסוליה של כבוד ברשות הפלסטינית – הביקור הזה יכלול גם ביקור ומפגש עם בכירים בירושלים.

ציפי חוטובלי: ההבנה הזאת היא הבנה כללית לגבי כל ביקור שמגיע לישראל.

ציפי חוטובלי: כלומר, ביקורים ברשות הפלסטינית נעשים בתנאים הדדיים של ביקור בירושלים וביקור ברמאללה.

ציפי חוטובלי: ההפרה הזאת של ההבנה היא למעשה על אחריותה של שרת החוץ של אינדונזיה, שלמעשה הבינה שבמעשה שבו היא מדלגת על ירושלים ולא מגיעה לכאן היא פועלת בניגוד לכללים שישראל קבעה ביחס לביקורים רשמיים שנוגעים לכל ביקור ברשות ובישראל.

ציפי חוטובלי: אני מבקשת לנצל במה זו כדי להדגיש: אף שאינדונזיה, שהיא אחת המדינות המוסלמיות החשובות באסיה, לא מקיימת אתנו יחסים דיפלומטיים רשמיים, מדינת ישראל רוחשת הערכה רבה לעם האינדונזי ולמנהיגיו.

ציפי חוטובלי: יש מגעים נמשכים בינינו לבין אינדונזיה בשורה של סוגיות, ואנחנו פועלים וחותרים כל הזמן לשיפור הקשרים בין שני העמים, כפי שנעשה תמיד.

ציפי חוטובלי: שאיפה זו לשיפור היחסים עם מדינות ועמי העולם באסיה – עם עמי העולם בכלל ובאסיה בפרט – היא היסוד של הדיפלומטיה הישראלית, ואנו רואים פריחה ביחסים עם מדינות באסיה כפי שלא ראינו מעולם.

ציפי חוטובלי: זאת אף שהרשות הפלסטינית והעומד בראשה עושים הכול כדי למנוע את ההתפתחות של היחסים האלה, כולל הכפשה של ישראל בפורומים בין-לאומיים בעולם.

ציפי חוטובלי: אבל אני אומרת שוב – ראינו את זה דרך ביקורים רשמיים של בכירים מסין, בכירים מהודו, ראש ממשלת הונג-קונג – יש בעצם כל הזמן משלחות שמגיעות אלינו מאסיה, היחסים בין ישראל לבין אסיה נעשים חזקים יותר ויותר.

ציפי חוטובלי: בהקשר הזה אני אומרת שוב: היחסים עם אינדונזיה מתקיימים כרגע בערוצים שהם לא בדיפלומטיה הרשמית, אבל אנחנו עושים הכול כדי לשפר את היחסים.

ציפי חוטובלי: ואני אגיד את זה ככה: כל מי שמעלה בדעתו שאפשר להגיע לרשות הפלסטינית בלי לעבור בירושלים, בעצם לא מבין את ההדדיות שנדרשת מכל מדינה.

ציפי חוטובלי: אנחנו מדינה ריבונית, וצריך להגיע ולהיפגש עם האנשים במשרד החוץ כדי להגיע לרשות הפלסטינית.

ציפי חוטובלי: הכלל הבסיסי הזה הוא נכון לגבי כל מדינות העולם, ואינדונזיה אינה יוצאת דופן בהקשר הזה.

ציפי חוטובלי: כל ביקור של בכיר מהקהילייה הבין-לאומית צריך לעבור גם בירושלים.

ציפי חוטובלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית שר החוץ.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת אחמד טיבי; בבקשה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

אחמד טיבי: גברתי, מה שאת אומרת, שממשלת ישראל ככוח שלטון זר שולטת גם במעברים – איזו מכונית רשאית להיכנס, איזה אדם רשאי להיכנס במחסום או לא, איזו סחורה רשאית להיכנס לרצועת-עזה או אפילו לשכם ורמאללה, למי מותר, למי אסור.

אחמד טיבי: אבל מדינה שאין לה קשרים עם מדינת ישראל, אינדונזיה, אחת המדינות האסלאמיות הגדולות בעולם, הוא רוצה להיכנס לרשות הפלסטינית – הוא או היא – ולהיפגש עם ההנהגה הפלסטינית.

אחמד טיבי: מה לכם להתערב?

אחמד טיבי: מדובר במדינה שהוכרה באו"ם כמדינה, כל העולם הכיר בה.

אחמד טיבי: אולי זה מתאר את המצב של שלטון זר שצריך להסתיים.

אחמד טיבי: ההתנהגות הזאת מוכיחה, וגם התשובה שלך, את מה שאני אומר כאן.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: גברתי סגנית השר.

ציפי חוטובלי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת טיבי, הפרובוקציה שבשאלה שלך היא פשוט מקוממת.

ציפי חוטובלי: אנחנו לא שלטון זר.

ציפי חוטובלי: אנחנו כאן כשלטון לגיטימי בארצו של העם היהודי.

ציפי חוטובלי: בוא נתחיל מזה, ארצו של העם היהודי שיש בה מיעוט ערבי – – –

אחמד טיבי: – – –

ציפי חוטובלי: – – – שיש בה מיעוט ערבי שווה זכויות.

ציפי חוטובלי: אתה מייצג את המיעוט הזה, שהוא שווה זכויות – –

אחמד טיבי: – – –

ציפי חוטובלי: – – ואני אומרת לך שאם היית יום אחד במשרד החוץ היית מבין שיחסים דיפלומטיים בין מדינות, כולל אלה שאין לנו אתן יחסים רשמיים, כוללים הבנות.

ציפי חוטובלי: וכשאתה מפר ברגל גסה הבנה שנעשתה רק, באמת, סמוך לביקור, אז אתה מפר את הקוד הדיפלומטי.

ציפי חוטובלי: אני חושבת שהדבר המכובד ביותר, כשיש הבנות בין מדינות שיש להן ערוצים של יחסים חשאיים, כמו בין ישראל לבין אינדונזיה, זה לכבד את הקוד הזה.

ציפי חוטובלי: וכשאתה מפר אותו, אל תתפלא על זה שאתה מונע מעצמך ביקור ברשות הפלסטינית.

ציפי חוטובלי: אני אומרת בהקשר הזה, שלצערי הרב, אם הייתם משקיעים יותר מאמצים במיגור ההסתה, בגינוי האלימות והטרור, מאשר באותה פיקציה של דגלים באו"ם וכו', אני חושבת שאולי היחסים בין שני העמים פה היו טובים יותר.

ציפי חוטובלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגנית שר החוץ חברת הכנסת ציפי חוטובלי על תשובתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הבינוי והשיכון חבר הכנסת יואב גלנט לעלות לדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 174 מאת חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: נושא השאילתה: הקצאת 5% מהפרויקטים לדיור לדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני כבוד השר, במסגרת ההסכמים הקואליציוניים שחתמתם עליהם ודרשתם אותם, הובטח כי 5% מהפרויקטים הממשלתיים הכלליים לבינוי יוקצו לדיור הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: רצוני לשאול: 1.

אורלי לוי אבקסיס: מדוע לא נכנסה לתוקף התחייבות זו וההקצאה אינה מתקיימת כפי שהובטח?

אורלי לוי אבקסיס: 2.

אורלי לוי אבקסיס: האם תחול הקצאה זו? 3.

אורלי לוי אבקסיס: אם כן – מתי?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חברי הכנסת, ראשית, אני שמח להיות פה ושמח לדבר על הדיור הציבורי.

יואב גלנט: לא חשבתי עד כמה הנושא הזה יהיה מרכזי, חשוב וקרוב ללבי, כאשר נכנסתי לתפקידי לפני כשנה.

יואב גלנט: המציאות שפגשתי היא אכן מציאות מאוד מאוד קשה, ומן הראוי, כאשר אנחנו הולכים לעסוק בנושא הספציפי הזה, להקדיש לזה גם כמה מילים.

יואב גלנט: במדינת ישראל יש 130,000 משפחות שמקבלות מאתנו סיוע בשכר דירה, בין 700 ל-3,000 שקלים בחודש.

יואב גלנט: המשמעות של העניין הזה, מאחר שמדובר במשפחות גדולות, שמדובר על כמעט מיליון אנשים, גברים, נשים וילדים שמסתייעים, על מנת לגור במקום כלשהו, בשכר דירה או במשכנתה, בדירות הקטנות ביותר והבעייתיות ביותר – מסתייעים בממשלה.

יואב גלנט: אני אגיד יותר מזה, מי שמקבל סכומים כאלה מהממשלה, על מנת לסייע לו, נמצא מראש במצב שבערך 50% מהכנסתו הולכת לפתרונות דיור.

יואב גלנט: זאת אומרת, ההכנסה היא הכנסת מינימום למשפחה, חציה הולך לדיור ובחצי השני צריך גם לקנות אוכל, גם לדאוג לחינוך וגם להגיע למקום העבודה, אם יש כזה – לא לכולם יש.

יואב גלנט: האוכלוסייה הזאת היא האוכלוסייה המוחלשת ביותר, ואני מסתכל על התפקיד שלי בהקשר הזה כתפקיד רווחה לא פחות מאשר תפקיד בינוי.

יואב גלנט: כידוע לכם, המושג "שיכון" לא היה תחת הכותרת של המשרד לפני שנה ושנתיים ושלוש שנים, ואנחנו החזרנו אותו.

יואב גלנט: הסיבה, החזרתי את השם "שיכון" על מנת להרים את הדגל הזה ששווה מיליארדי שקלים בשנה, אבל יותר מזה, יש לו ערך עצום כלפי האוכלוסיות החלשות במדינת ישראל ששום תוכנית לא מסייעת להם באמת אם אתה לא מוציא אותם מתוך המקום שהם נמצאים בו.

יואב גלנט: אני רואה את עצמי אחראי למתן פתרון לאוכלוסיות החלשות האלה, חלקם אוכלוסיות ותיקות, חלקם בני הארץ, חלקם עולים חדשים, חלקם אנשים צעירים, חלקם אנשים מבוגרים – מכל גוני הקשת.

יואב גלנט: מה שמאפיין אותם זה שאם אנחנו לא נסייע להם, אין להם איפה לגור.

יואב גלנט: יש עוד רבים אחרים שנמצאים בבעיות עם הדיור, אבל אלה החלשים ביותר ונמצאים בעשירונים התחתונים ביותר.

יואב גלנט: זה הדבר הראשון.

יואב גלנט: עכשיו, עם זה, כבר נעשו פעולות: מאות דירות ברחבי הארץ שעמדו ריקות במשך חמש ועשר ו-15 שנים אוכלסו.

יואב גלנט: אני מדבר על כ-600 דירות שעמדו ריקות ואנחנו אכלסנו אותן.

יואב גלנט: הדבר השני, אני רוצה לתת לכם קצת מספרים: בשנת 2014 המדינה רכשה בכספי קרן הדיור הציבורי, שמיועדים לרכש דירות, שש דירות.

יואב גלנט: בכל 2014.

יואב גלנט: אני מזכיר, בקרן הזאת הצטברו 3.3 מיליארד שקל, וכאשר אני נכנסתי לתפקידי נותרו בה 700.

יואב גלנט: רוב הכסף שהוצא, אם לא כולו, לא הוצא לרכש דירות לדיור הציבורי.

יואב גלנט: הוא הוצא למטרות חשובות וטובות אחרות – – –

אורלי לוי אבקסיס: שלא קשורות למשרד הבינוי והשיכון – – –

יואב גלנט: אני אינני יודע למה, לא עשיתי על זה בקרה.

יואב גלנט: אני יודע שזה לא הוצא על דיור ציבורי, ואני אגיד לכם יותר מזה, אני משוכנע שהכול פעל כחוק, בהתאם להוראות הכנסת והממשלה.

יואב גלנט: אבל – –

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: זה היה בניגוד להחלטת ממשלה – – –

יואב גלנט: – – זה לא שימש לייעודו.

יואב גלנט: הייעוד מוגדר בחוק, והחוק – שנכנס לתוקף מאוחר יותר אבל רוחו הייתה כבר אז – אומר שלמעשה הכסף הזה, כשמוכרים דירות לזכאי הדיור הציבורי, כשהוא נכנס פנימה, צריך לקנות בו.

יואב גלנט: אז כמו שאמרתי, בשנת 2014 נרכשו שש דירות.

יואב גלנט: בשנת 2015 אנחנו רכשנו כ-380 דירות, 2015 ועד כה.

יואב גלנט: זאת אומרת, מכניסתנו לתפקיד, בעשרת החודשים האחרונים, נרכשו 380 דירות.

יואב גלנט: הגדלנו את הסכום גם, וההבדל הוא ברור ובולט לעין, והוא משפיע כבר עכשיו.

יואב גלנט: כלומר, 600 פלוס דירות ריקות, ו-380 – כבר הגענו לסדר גודל של 1,000 משפחות שקיבלו פתרון שלא היה להן קודם לכן.

יואב גלנט: אני חושב שזה שינוי מכל מה שהיה בעבר.

יואב גלנט: נכנסנו לפרויקט מרחיק לכת עם הסוכנות היהודית ועם חברת "עמיגור" לבנייה של 2,600 יחידות דיור לאוכלוסיות ותיקות.

יואב גלנט: שליש מהן מיועדות לעולים יוצאי חבר המדינות תחת אחריות משרד העלייה והקליטה, אבל אנחנו מנהלים את זה, ושני-שלישים לוותיקים אנשי הארץ.

יואב גלנט: מדובר בדירות קטנות, בין 30 מ"ר ל-60 מ"ר.

יואב גלנט: הדירות האלה, אני הייתי בדגמים דומים לעניין הזה, גם הקטנות שבהן מאוד איכותיות, מתאימות לאדם בודד, אפשר לחיות כמו שצריך.

יואב גלנט: גם מניסיון, אימא שלי גרה, לא ב"עמידר" ולא ב"עמיגור", בדירה בגודל הזה, 36 מ"ר, והיא שבעת רצון ממה שיש והיא יכולה לחיות.

יואב גלנט: ככה שאני לא מדבר על משהו שאני לא מכיר.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני מדבר על דירות או על הוסטלים?

יואב גלנט: אני מדבר על דיור ציבורי, דיור מוגן.

יולי יואל אדלשטיין: זאת אומרת, לא הוסטל או בית-אבות או משהו כזה, אלא דיור?

יואב גלנט: זה דיור מוגן, מנוהל על-ידינו בניהול ציבורי מסודר, אבל בסטנדרטים מאוד גבוהים.

יולי יואל אדלשטיין: מאה אחוז.

יואב גלנט: עכשיו, אני רוצה שתבינו, חברת "עמיגור" הקצתה את השטח ביחד עם הסוכנות היהודית.

יואב גלנט: השטח הזה, השטחים האלה ב-20 ערים, נמצאים במקומות האטרקטיביים ביותר במדינת ישראל: בחיפה, בתל-אביב, בהרצליה, רחוב אחד מהים.

יואב גלנט: מה שיש שם זה בניינים, ובבניינים האלה אנחנו או נוסיף על גג הבניין יחידות דיור נוספות או שלמעשה נבנה לידם מתחמים נוספים.

יואב גלנט: אנחנו נאשר כבר את 700 היחידות הראשונות לתחילת ביצוע, ובתוך שלוש עד ארבע שנים 2,600 זכאים, אם לא יותר – כי חלק מהדירות נחלק – יזכו לדירות האלה.

יואב גלנט: אלה דברים שאנחנו עושים בדיור הציבורי.

יואב גלנט: אני יכול להוסיף: אנחנו שיפצנו ב-2015 6,000 דירות – זה שינוי משמעותי.

יואב גלנט: אני קבעתי למשרד לשפץ 10,000 דירות.

יואב גלנט: אני מזכיר, מתוך מלאי של 60,000.

יואב גלנט: שיפוץ זה לא צבע, שיפוץ זה השקעה של 20,000, 30,000, 40,000 שקל לדירה.

יואב גלנט: אני קבעתי להם 10,000, והם יעמדו בזה במהלך שנת 2016.

יואב גלנט: זאת אומרת, אנחנו מדברים על רוויזיה ועל שינוי מרחיק לכת.

יואב גלנט: יחד עם זה, לא את הכול הצלחנו לעשות באופן מלא, ואני בא עכשיו לשאלתה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יואב גלנט: ראשית, לאחר מאבק בנספח שנקרא "הסיכום התקציבי", שמקוים בין משרד הבינוי והשיכון לבין משרד האוצר, הוכנס, כתוצאה מהחלטה משותפת של השר כחלון ושלי, שתהיה לנו הזכות לרכוש עד 5% מהדירות, דבר שפותח את הפתח על מנת לבצע את זה.

אורלי לוי אבקסיס: עד?

יואב גלנט: לא, הוא פותח את הפתח.

יואב גלנט: התהליך הזה דורש את אישור מועצת מקרקעי ישראל לכל פרויקט ופרויקט בנפרד, ונכון לעכשיו, הסיכום זה שרכש דירות דיור ציבורי יבוצע באופן פרטני, לפי מתחמים שיובאו לאישור מועצת רמ"י.

יואב גלנט: סוכם בין שר האוצר לביני, בסיכום שאחרי הסיכום התקציבי, יחד עם אגף התקציבים, שיוקצו עוד 150 מיליון שקלים לטובת רכש דירות בדיור הציבורי באופן מיידי, מעבר לקרן הדיור הציבורי, ואני מקווה שאנחנו במהלך השבועות והחודשים הקרובים נסמן גם מתחמים ספציפיים שבהם אנחנו נרכוש את הרכש.

יואב גלנט: אני רוצה לומר עוד משפט אחד.

יואב גלנט: אנחנו עמלים היום על תוכנית, שאני מקווה שיש לה סיכוי לתת מענה אחר, רב-שנתי מתמשך לנושא הדיור הציבורי, ואני רוצה להסביר כאן לחברי הכנסת בקצרה ובזה לסיים.

יואב גלנט: המדינה, כמו שאמרתי, עוזרת למאות-אלפי משפחות בשכר דירה.

יואב גלנט: נניח שאתה עוזר באלפי שקלים אחדים, והאזרח לוקח מכיסו ומוסיף אלפי שקלים, אז בשנה מדובר על עשרות-אלפי שקלים, וב-20 שנה זה יכול להצטבר למיליון שקלים.

יואב גלנט: מיליון השקלים האלה הולכים לאן?

יואב גלנט: הם הולכים למשכיר, לזה שהוא בעל הנכס.

יואב גלנט: ואז יש לך מציאות שהמדינה משלמת כסף, האזרח החלש משלם כסף, ובסוף זה הולך למשכיר, שהוא בדרך כלל אדם יותר אמיד או חברה.

יואב גלנט: אני אומר, אם אנחנו נשכיל, למשל, לקחת את אלפי השקלים שהמדינה משקיעה ביחד עם מה שהאזרח משקיע, ובמקום לתת אותם למשכיר להפוך אותם למשכנתה, אז אנחנו נגיע למצב שבכספי המשכנתה הזאת לאורך 20 שנה האזרח יצבור לעצמו כל שנה את הנכס בסיוע המדינה, ויגרום לכך שיהיה לו נכס.

יואב גלנט: אני אתן דוגמה במספרים פשוטים, על מנת שהדברים יהיו ברורים, ואני לא מתחייב שהמספר הוא בהכרח מה שיהיה.

יואב גלנט: נניח שאנחנו מסייעים לאדם ב-2,000 שקלים בחודש, והוא משקיע עוד 2,000 שקלים בחודש מכיסו.

יואב גלנט: הרי בשנה זה 48,000 שקלים.

יואב גלנט: נניח 50,000 כפול 20 שנה, זה מיליון שקל.

יואב גלנט: אם אתה מהוון את זה ב-3%, זה בערך 700,000 שקל.

יואב גלנט: כלומר, אם אני אבוא לחברה במה שנקרא BOT, PPP, ואני אומר לו: תשמע, תן לי בבקשה 700,000 שקל בחודש, אני אחזיר לך כל חודש, במקום 4,000 – 4,100, כי אתה עושה את העניין, למשך 20 שנה, חצי מזה בערבות מדינה, אתה תהיה מוכן?

יואב גלנט: התשובה היא: זה מעניין את החברות, זה יכול לפתור את הבעיה.

יואב גלנט: יש לנו בעיה איך לנהל את זה.

יואב גלנט: אנחנו לא רוצים לעשות מתחמים שהם רק לאוכלוסיות חלשות.

יואב גלנט: מצד שני, לחברות קשה לקבל דירה אחת בכל בניין ולנהל את הפרויקט.

יואב גלנט: אנחנו עובדים עם – – –

אורלי לוי אבקסיס: לכן 5% זה הפתרון האידיאלי.

אורלי לוי אבקסיס: מינימום 5%, לא עד 5%.

יואב גלנט: זה חלק מהעניין, נכון מאוד.

יואב גלנט: זה חלק מהעניין.

יואב גלנט: אני אומר לכם שהתמרון בעניין הזה הוא לא פשוט גם מול הגופים העסקיים, גם מול המשרדים.

יואב גלנט: יש רצון של שר האוצר, שלי, של כל הגורמים, למצוא את הפתרון.

יואב גלנט: אנחנו עובדים על זה, כולל באמצעות גורמים פרטיים מתנדבים, שמסייעים לנו בגישור מול המשרדים החיצוניים ומול הגופים החיצוניים, מתוך כוונה להביא לווקטור רב-שנתי שישרת את האוכלוסייה של הדיור הציבורי.

יואב גלנט: ולסיום אני אומר לך, גברתי חברת הכנסת אורלי לוי, אני אתך בכיוון הזה ובדרך הזאת.

יואב גלנט: תודה.

אורלי לוי אבקסיס: רגע, יש לי שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: רגע, אדוני השר.

יולי יואל אדלשטיין: יש שאלות נוספות אליך.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול של השואלת הראשונה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – חברי הכנסת דב חנין ומסעוד גנאים גם רוצים להפנות אליך שאלה נוספת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

אורלי לוי אבקסיס: תראה, אני מחזיקה בידיים שלי את ההסכם הקואליציוני של כולנו.

אורלי לוי אבקסיס: אחד מהסעיפים שם מדבר על כך שאתם מתחייבים ודורשים לקיים את מסקנות דוח ועדת אלאלוף – וועדת אלאלוף, להזכירכם, למלחמה בעוני, קבעה כי הקו האדום המינימלי הנדרש לדירות ציבוריות בישראל הוא 110,000 דירות.

אורלי לוי אבקסיס: כרגע יש בישראל דירות ציבוריות, בסך הכול, אם אנחנו מחברים את הכול, כ-60,000.

אורלי לוי אבקסיס: חסרות לנו כ-50,000.

אורלי לוי אבקסיס: האם אתם מתכוונים להגיע לרף הזה?

אורלי לוי אבקסיס: מתי?

אורלי לוי אבקסיס: ושאלה נוספת, אחרונה – אני דיברתי, גם אתך, גם עם השרים האחרים, לגבי דין רציפות על חוק שעמלנו עליו מאוד בכנסת הקודמת לגבי שכר הדירה הריאלי, שהיום לא מצליחים לשלם דיירי הדיור הציבורי, אותה אוכלוסיית קצה הקשה ביותר במדינת ישראל, בדיוק כפי שציינת.

אורלי לוי אבקסיס: והשאלה היא אחת: הרי הם מפונים יום-יום, שעה-שעה, על ילדיהם, על התינוקות שלהם, לרחובות, בלי פתרון; מה עושים עם הסיפור הזה?

אורלי לוי אבקסיס: מדוע אתם לא רוצים להעביר בחוק, בדין רציפות, את הצעת החוק?

אורלי לוי אבקסיס: ואכן, אני מודה, יש שינוי במשרד הבינוי והשיכון, אני מקווה מאוד שיהיה שינוי גם במשרד האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: השר ישיב בסוף לכולם.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה לך, אדוני השר, על התשובה המפורטת שלך.

דב חנין: אכן, בסוגיית הדיור הציבורי יש שני מישורים.

דב חנין: למישור הראשון התייחסה חברתי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, כשהיא דיברה על המקרו.

דב חנין: ובמקרו אין שום ספק ששאלת השאלות היא הגדלה דרמטית של מלאי הדירות בדיור הציבורי.

דב חנין: אם לא תהיה הגדלה דרמטית כזו, אנחנו נישאר עם אותה שמיכה קצרה, עם אותה מיטת סדום בלתי אפשרית, ולצורך העניין הזה צריך מלחמה – בין היתר, להחזיר למדינה את כספי הדיור הציבורי שנלקחו למטרות אחרות.

דב חנין: יש מישור נוסף, אדוני השר, וזה מישור המיקרו.

דב חנין: וכאן אני דווקא רוצה לברך אותך ואת המשרד שאתה עומד בראשותו על שיתוף הפעולה והסיוע בהשלמת חוק השקיפות בדיור הציבורי, שאנחנו סיימנו להכין לקריאה שנייה ושלישית אתמול בוועדת הכלכלה.

דב חנין: זה חוק שיעשה מהפכה בתחום השקיפות בדיור הציבורי, ייתן לדיירים את הזכות לדעת איפה הם נמצאים – זכויות, חובות, מצב, מעמד – ויהפוך אותם לאזרחים במקום לנתינים.

דב חנין: אני גאה להיות אחד מיוזמי החוק הזה, ואני מודה לך, אדוני השר, על שיתוף הפעולה המאוד-מאוד רציני וענייני של אנשי משרדך ושלך בהעברתו.

דב חנין: זה היה מהלך לא פשוט, מסובך, וראוי להרבה הערכה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השר – כבוד השר, אני פונה אליך במיוחד.

מסעוד גנאים: אתה שר בינוי, והבינוי הוא עניין מנוגד להריסה.

מסעוד גנאים: יש שלושה בתים בכפר-כנא שמאוימים בהריסה.

מסעוד גנאים: יש גם אולם חתונות בכפר כאבול.

מסעוד גנאים: כולם נבנו בשטח ובאדמה פרטית, והרשויות שם הציעו חלופות וכללו שטחים אלה בתוכניות המתאר, ובמיוחד שהם לא נבנו באזורים ציבוריים או של המינהל.

מסעוד גנאים: המועצה הארצית לתכנון המליצה – למשל, אני מדבר על כאבול עכשיו – המליצה לאשר הכשרת שטחים אלה, שיהיו בתוך תוכניות המתאר.

מסעוד גנאים: אבל למרות זה יש התעקשות מהוועדה המחוזית להרוס.

מסעוד גנאים: שאלתי: איך זה שהמועצה הארצית לתכנון, שהיא גוף התכנון העליון ביותר, הגבוה ביותר, ממליצה על דבר, אבל הוועדה המחוזית מתעקשת להרוס?

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אם יש שאלות שלא נוגעות ישירות לשאילתה המקורית, אתה רשאי להעביר תשובה בכתב לאחר התייעצות עם המשרד.

יואב גלנט: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, השואלים והאחרים, ראשית, לעניין שאלתו של חבר הכנסת מסעוד גנאים – הנושא של ועדות התכנון והבנייה אינו מצוי בסמכות משרדי אלא בסמכות מטה הדיור במשרד האוצר, וכל נושא ההריסות, הפינויים והדברים הדומים, גם הוא איננו מצוי בסמכותי.

יואב גלנט: אני משתדל לעשות כמיטב יכולתי על מנת להגביר את הבנייה, בין היתר במגזר הערבי, ואני חושב שגם אתה וגם חבריך לסיעה מכירים את הנושא היטב.

יואב גלנט: הדבר הזה נעשה מתוך הסתכלות פשוטה וברורה שאומרת שאזרחי ישראל – לא משנה לאיזו סיעה, פלג, לאום ודת הם שייכים – זכאים לדיור שווה בשווה, ואנחנו צריכים בהקשר הזה לתת לכולם פתרון, ובמונחים מסוימים גם לעשות אפליה מתקנת לטובת אוכלוסיות שלא זכו לעניין הזה.

יואב גלנט: במסגרת 73 ביקורים שעשיתי בערים וברשויות, היו כבר, אם אינני טועה, כ-10% במגזר הערבי, ואני אמשיך ואעשה את זה ביחד אתכם.

יואב גלנט: הנושא של ההריסה, אני מניח שיצטרך להיות נדון במקומות אחרים ולקבל תשובות ממי שאחראי לנושא.

יואב גלנט: לגבי השאלות האחרונות – אני אתחיל בשאלתה של חברת הכנסת אורלי לוי.

יואב גלנט: ההסכם הקואליציוני כולל בתוכו נספח; בתוך הנספח יש תוכנית עבודה שקשורה לתחום הדיור, הבינוי והשיכון ודברים נוספים, ובמסגרתה אכן מצוין מה שהזכרת, וזה אותו הצורך ברכש של עד 5%, או כ-5%, של דירות לטובת הדיור הציבורי.

יואב גלנט: התהליך הזה, כמו שקורה לחלקים אחרים של נספחים, אינו ממומש במלואו, אבל אני חושב שהוא הולך בכיוון.

יואב גלנט: הוא הולך בכיוון, ואת התשובה בנושא הזה נתתי.

יואב גלנט: אני אגיד יותר מזה.

יואב גלנט: אני מאוד מקווה שכל ההסכמים הקואליציוניים באשר הם ימומשו ברמה שבה אנחנו מממשים את מה שקשור לנושא הדיור בכלל והדיור הציבורי בפרט.

יואב גלנט: האם זה מספיק?

יואב גלנט: התשובה היא: יש תמיד במה להשתפר.

יואב גלנט: לגבי דין הרציפות – מאחר שזו שאילתה דחופה, אני מציע שתעבירו לי את השאלה, אני אלמד את הנושא, ואם יש צורך אז נענה עליו, כי אלה דברים שקשורים בחקיקה ואין לי התשובות תחת ידי.

יואב גלנט: לגבי נושא הגדלת מלאי הדירות, התשובה היא שאנחנו חותרים לכך שמלאי הדירות בדיור הציבורי יוגדל באופן משמעותי.

יואב גלנט: שמנו יעדים מרחיבים ומרחיקי לכת, אבל גם כשאני מסתכל קדימה, בשנתיים-שלוש הקרובות אנחנו לא נגיע למספר 110,000, לצערי, כתוצאה מאילוצים תקציביים.

יואב גלנט: אבל אם יש דבר שאפשר לומר זה שלראשונה, לדעתי, מזה שנות דור, מספר הדירות שנמצאות ברשות המדינה יעלה ולא יקטן.

יואב גלנט: כלומר, יצאנו ממצב של מינימום בשנת 2014 ותחילת 2015, ואנחנו מתחילים להתאזן ולרכוש דירות.

יואב גלנט: אני מקווה שהקצב יביא אותנו למספרים שאנחנו צריכים – וציינתי מה התוכנית שאני מציע.

יואב גלנט: לבסוף, לשאלתו של חברי חבר הכנסת דב חנין – קודם כול, אני מתייחס מאוד ברצינות כשאתה אומר שזו הייתה פעולה מורכבת מבחינה פרלמנטרית וממשלתית, כיוון שהניסיון שלך בנושאים האלה הוא רב.

יואב גלנט: עבורי זו הייתה התנסות של הליכה מסוימת נגד הזרם, ביחד אתך, על דבר שאני חושב שהוא דבר צודק.

יואב גלנט: כידוע לך, הנושא נדחה פעמיים או שלוש פעמים בוועדת שרים לחקיקה, משיקולים שונים, ולא עבר; ומי שהגיש – – –

אורלי לוי אבקסיס: – – – האופוזיציה כנראה.

יואב גלנט: – – – מי שהגיש את הערר על ההחלטה, שבא מטעם האופוזיציה, היה אני.

יואב גלנט: כי אני חשבתי שהשקיפות עבור דיירי הדיור הציבורי – וכתוצאה מכך גם עבור הציבור בכלל – בנושא הדיור הציבורי תשפר את השירות שאנחנו, כמשרד הבינוי והשיכון, והחברות המשכנות, "עמידר", "עמיגור" ואחרות, קרי "חלמיש", "פרזות", "שקמונה" ו"חלד" – אלה החברות המשכנות – התוצאות שאנחנו נותנים השתפרו, גם במה אנחנו גובים ולמה אנחנו גובים וכן הלאה.

יואב גלנט: ולכן שיתפתי אתך פעולה, ואני שמח שהתהליך הזה עבר, ואני חושב שהוא יהיה לתועלת הדיור הציבורי.

יואב גלנט: יש בו גם מסר מאוד מאוד חשוב – הכנסת והציבור – פעולות הממשלה, ככל שהן תהיינה שקופות יותר בכל הממדים שניתן לקיים בהם שקיפות, כך התהליכים ישתפרו.

יואב גלנט: ובעניין הזה, אולי באופן לא מפתיע, אנחנו רואים את הדברים עין בעין.

יואב גלנט: תודה לכם.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבינוי והשיכון חבר הכנסת גלנט.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, עד כאן שאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1003/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת איימן עודה לעלות לדוכן על מנת להציג לקריאה טרומית את הצעת חוק העונשין (תיקון – שינוי הגדרת הגזענות), התשע"ה–2015.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשות אדוני.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, תרשו לי בבקשה לדבר בהתחלה בשפה הערבית ולברך את האורחים שלנו מבית-הספר "אל-פארוק" מכסייפה שבנגב.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: האחיות והאחים תלמידי כיתה י"א מבית-הספר "אל-פארוק" מכסייפה, אנחנו מברכים אתכם.

איימן עודה: אני מבקש מכם שתעריכו את הרשימה המשותפת.

איימן עודה: אתם יכולים לספור את החברים הנמצאים פה – יותר מכל רשימה או סיעה אחרת.

איימן עודה: נוסף על כך, אם תשימו לבכם מיהו האדם ומיהם האנשים שמגישים את מספר הצעות החוק והשאילתות הרב ביותר ועסוקים במליאה הזאת, הרי תיווכחו שמדובר בחברי הכנסת מהרשימה המשותפת.

איימן עודה: לפני כמה ימים חבר הכנסת דב חנין מהרשימה המשותפת הגיע למקום הראשון כמחוקק בבניין הזה, והוא מהרשימה המשותפת.

איימן עודה: אני רוצה לומר לכם שהנושא החשוב ביותר לנו ללא ספק הוא נושא הנגב.

איימן עודה: הנגב הוא מבחינתנו האזור המאוים ביותר היום.

איימן עודה: אין ספק בכך.

איימן עודה: יש 46 כפרים לא מוכרים בנגב.

איימן עודה: חלק מהכפרים האלה מאוימים בגירוש.

איימן עודה: שוו לנפשכם לדוגמה שהם רוצים לגרש את אום אלחיראן כדי להקים חירן אחרת במקומה.

איימן עודה: באופן זה הם יגרשו את התושבים הערבים ויביאו תחתם תושבים יהודים.

איימן עודה: פעם אמרו שהם רוצים לגרש מהכפר בגלל בעיות תכנוניות או בעיות סביבה.

איימן עודה: טוב, אם יש בעיות תכנוניות או בעיות סביבה, למה אתם רוצים להביא תושבים במקום תושבים?

איימן עודה: זוהי גזענות.

איימן עודה: אנו רוצה לומר לכם שאנו פה, מהעמדה שלנו, פועלים במלוא המסירות למען נושאי הנגב, אבל יש נושא שחשוב מכולנו – הוא אתם.

איימן עודה: הדבקות באדמה והמאבק העממי המאורגן חשובים מעבודת הכנסת.

איימן עודה: באמצעות אלו אתם ואנו ניאבק יחדיו למען זכויות אנשינו בנגב.

איימן עודה: אלוהים ישמור אתכם, תהיו בריאים.

איימן עודה: תודה.

איימן עודה: )

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך למחוא כפיים.

יולי יואל אדלשטיין: גם את זה אתה יכול לתרגם לערבית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני ימשיך.

יולי יואל אדלשטיין: ואם השר כץ ירצה למסור גם את תשובת הממשלה בערבית, אני לא אתנגד.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת וחברות הכנסת, ההצעה שלי היא פשוטה וחשובה מאוד.

איימן עודה: מדובר על סעיף 144א בחוק העונשין, שם יש כל מיני הגדרות ותארים למילה גזענות, וכולם נכונים – גם ההגדרות וגם התארים.

איימן עודה: ושם יש עוד תיאור למצב שהוא גזעני: במידה שהם מפלים בן-אדם על רקע לאומי אתני, מחליטים לא למכור לו או לא להשכיר לו דירה למשל – וזו הגדרה נכונה.

איימן עודה: אני מבקש להוסיף עוד הגדרה, והיא נגד האנשים שקוראים להחרמה על רקע לאום או על רקע אתני.

איימן עודה: כלומר, לא רק מי שמבצע, אלא מי שקורא.

איימן עודה: ואני רוצה לתת פה תיאור מסוים של מצב, כדי שכולנו נרגיש כמה שזה גזעני.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, כאשר בן-אדם, בצרפת למשל, קורא להחרמת מקום של יהודים, קריאה – האם זו קריאה גזענית או לא?

איימן עודה: או כאשר הוא קורא לא למכור ליהודים או לא להשכיר דירה ליהודים, הקריאה היא קריאה גזענית.

איימן עודה: עכשיו, פה אני מעביר מיהודים לערבים: האם כאשר קורא רב מצפת ליהודים לא להשכיר דירה לערבים, האם זו קריאה גזענית או לא?

איימן עודה: אני חושב שזה די ברור שזו קריאה גזענית.

איימן עודה: לכן אני מבקש מהבית הזה, אני מבקש מחברי הכנסת, מהאופוזיציה, גם מהקואליציה, מכבוד השר, לא לדחות את הדרישה ההוגנת הזו, הנכונה, המשכנעת, שזו גזענות.

איימן עודה: אפילו אם יש בינתיים החלטה – אדוני השר, אני לא יודע אם אתה משיב; אם אתה משיב, אני חושב, במידה שכבר קיבלתם החלטה לדחות את ההצעה הזו, אולי נחליט לא לדחות אותה עכשיו, נלמד אותה עוד הפעם, כי קריאה להחרים ערבים, לא לתת לערבים לשכור דירה או לא לקנות ממקום של ערבים – – –

חיים כץ: מה אתה מבקש, תשובה והצבעה במועד אחר?

איימן עודה: אני מבקש, במידה שהתשובה שלכם לא, אז כן, זו האלטרנטיבה שאני מקבל.

חיים כץ: אז תבקש – – – תשובה והצבעה במועד אחר.

איימן עודה: אני מבקש תשובה והצבעה במועד אחר.

איימן עודה: תודה רבה.

חיים כץ: אנחנו מסכימים.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מסכימה?

חיים כץ: הממשלה מסכימה.

יולי יואל אדלשטיין: הממשלה מסכימה.

יולי יואל אדלשטיין: תשובה והצבעה במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1586/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו (תיקון – הוראת שריון), של חברי הכנסת אוסאמה סעדי ואחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אוסאמה סעדי מציג את ההצעה.

יולי יואל אדלשטיין: ישיב לו השר חיים כץ בשם משרד המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת איימן עודה ביקש תשובה והצבעה במועד אחר.

יולי יואל אדלשטיין: השר שהיה אמור להשיב, השר חיים כץ, הסכים להצעתו, אז אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, גם אני מבקש להצטרף לברכות של חברי ראש הרשימה איימן עודה, ולברך את התלמידים מבית-ספר "אל-פארוק" בכסייפה.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: ברוכים הבאים לכנסת.

אוסאמה סעדי: אנו מברכים את מאבק אנשינו בנגב, בכסייפה, בכפר אום אלחיראן, בעתיר, באל-עראקיב ובכל הכפרים הלא-מוכרים.

אוסאמה סעדי: ) כמו כן, אני מברך את הנציגים של איגוד רופאי השיניים הערבים, אהלן וסהלן פיכום.

אוסאמה סעדי: היה דיון חשוב היום בוועדת הפנים, אני חושב שהצלחתם, זה בסדר, כל הכבוד.

אוסאמה סעדי: אנחנו היום, אדוני היושב-ראש, מביאים הצעה, ואני חשבתי לתומי שוועדת השרים לענייני חקיקה כן תתמוך בהצעת החוק הזאת לתיקון חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, שנחקק בכנסת הזאת בשנת 1992, ביחד עם הצעת חוק-יסוד אחרת, שהיא גם חשובה ביותר, חוק-יסוד: חופש העיסוק.

אוסאמה סעדי: שני חוקי-יסוד אלה פתחו עידן חדש בהיסטוריה המשפטית של מדינת ישראל וקבעו מעמד-על חוקי לשני חוקי-יסוד אלה, שלמעשה נועדו להגן על זכויות אדם בסיסיות, זכויות אדם עיקריות.

אוסאמה סעדי: נראה שזכויות האדם האלה, שהן זכויות אדם אוניברסליות, כיום זכויות אלה רחוקות מאוד מרבים, לצערנו, מחברי הכנסת, ואני מבקש להזכיר את הזכויות האלה לאלה שאולי שכחו אותן, או שרוצים לשכוח אותן, או שפועלים על מנת לשנות את העקרונות האלה, שכל מדינה בעולם צריכה להיות גאה בהם, בעקרונות האלה, שהם חלק מהמשפט שלה.

אוסאמה סעדי: חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו בא להגן על חיים – על חייו, על גופו וכבודו של כל אדם; הוא בא להגן על קניינו של אדם; הוא בא להגן על הפרטיות והוא בא להגן על חירויות האדם.

אוסאמה סעדי: למעשה מדובר, אדוני השר כץ, במגילת זכויות האדם של המשפט הישראלי.

אוסאמה סעדי: החוק הזה הוא חוק חשוב מאוד, ומה שאנחנו מבקשים, אדוני היושב-ראש, היום זה לשריין את החוק הזה.

אוסאמה סעדי: אני אסביר לאלה מחברי חברי הכנסת – מה המשמעות.

אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים על חוקי-יסוד שהם שלב לקראת חקיקתה של חוקה, סוף-סוף, למדינה, ולכן יש סדרה של חוקי-יסוד שצריכים להיות במעמד גבוה יותר מהחוקים הרגילים, כך שחוקים רגילים לא יעמדו בסתירה לחוקי-היסוד האלה.

אוסאמה סעדי: ניתנה סמכות לבית-המשפט, אדוני השר, לבטל חוקים שעומדים בסתירה לחוקי-יסוד אלה.

אוסאמה סעדי: זוהי סמכות חשובה מאוד, שבית-משפט כן יתערב בחקיקה של הכנסת כאשר יש חוקים, כן, יש חוקים שעומדים בסתירה לעקרונות יסוד, לזכויות יסוד.

אוסאמה סעדי: ולכן זו סמכות חשובה מאוד שניתנה בחוקי-יסוד אלה.

אוסאמה סעדי: בחוק-יסוד: חופש העיסוק יש הוראת שריון שקובעת שלמעשה אי-אפשר לשנות חוק-יסוד זה אלא בחוק-יסוד שנתקבל ברוב של חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: זהו סעיף 7 לחוק-יסוד: חופש העיסוק, אדוני היושב-ראש, שקובע שאי-אפשר לשנות את חוק-היסוד: חופש העיסוק, שמגן על זכות בסיסית שכל אדם, זכותו לעיסוק ולחופש עיסוק.

אוסאמה סעדי: ולכן קבע המחוקק, אנחנו קבענו, שאין לשנות את החוק הזה אלא בחוק-יסוד, ולא מספיק בחוק רגיל וברוב רגיל.

אוסאמה סעדי: בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו אין הוראה מקבילה לזו הקיימת בחוק-יסוד: חופש העיסוק.

אוסאמה סעדי: ולכן אני וחברי חבר הכנסת אחמד טיבי, ויתר החברים שלי ברשימה המשותפת, הגשנו את הצעת החוק הזאת, על מנת לעגן את אותה הוראת שריון – שכן קיימת, חברי חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: היא קיימת בחוק-יסוד: חופש העיסוק, ואנחנו ביקשנו שהוראה זהה, הוראה מקבילה, תהיה גם בחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, מכיוון שחשוב מאוד שחוקי-יסוד, אדוני היושב-ראש, לא יבוטלו, או שיהיה ניתן לבטלם, בחוק רגיל, ברוב רגיל.

אוסאמה סעדי: ואנחנו לפעמים, אדוני היושב-ראש – ואני כחבר כנסת חדש – רואים שלפעמים נחקקים חוקים ברוב אקראי של עשרה מול שלושה, או חמישה מול אפס.

חיים כץ: אין בכנסת שום דבר אקראי.

אוסאמה סעדי: אין?

חיים כץ: אין בכנסת שום דבר אקראי.

אוסאמה סעדי: הכול מתוכנן והכול מתוזמן, אתה אומר?

חיים כץ: – – – אין אקראי.

אוסאמה סעדי: טוב, אם אתה אומר, בסדר.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך, אדוני השר חיים כץ, שלפעמים יש צירופי מקרים, וראינו שכן היו מקרים שהאופוזיציה הצליחה – –

חיים כץ: אני 16 שנה – – –

אוסאמה סעדי: – – והפילה חוקים או הצעות של הקואליציה, וודאי שזה לא היה מתוכנן, אלא אם תגיד לי שזה מתוכנן ואתם עשיתם את זה – – –

חיים כץ: – – –

אוסאמה סעדי: זה בסדר.

חיים כץ: אבל אין דבר אקראי.

אוסאמה סעדי: אבל אני שואל אותך, השר כץ, באמת, כשאנחנו מגישים הצעות חוק – – –

חיים כץ: תן לי לדבר עם איילת.

חיים כץ: בוא תדחה את ההצבעה והתשובה גם כן למועד אחר, אני אדבר עם איילת.

אוסאמה סעדי: בסדר, אני אשקול את זה.

אוסאמה סעדי: אבל כשאנחנו מגישים הצעות חוק חברתיות – רק בשבוע שעבר, לפני שבועיים, חברי חבר הכנסת אחמד טיבי הגיש הצעת חוק בנוגע לכביש חוצה-ישראל, כביש 6, להוריד את האגרות בשעת עומס, אז אמרתם שאתם תבדקו את זה, ואנחנו נענינו ודחינו את זה, אבל עד היום לא קיבלנו תשובה.

חיים כץ: שבועיים.

אוסאמה סעדי: אבל זו כבר פעם שנייה – פעם שלישית שחבר הכנסת טיבי מגיש את זה, זה לא מהיום למחר שאנחנו מבקשים.

אוסאמה סעדי: כשמגישים הצעות חוק חברתיות, אתם דוחים את זה.

אוסאמה סעדי: כשאנחנו מגישים הצעות חוק שיש בהן זכויות אדם, אתם דוחים את זה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, לצערנו, בוועדת שרים לענייני חקיקה יש מגמה, שהצעות חוק נדחות על הסף ללא דיון ענייני בחוקים האלה.

אוסאמה סעדי: אני הייתי בטוח, ואני סמוך ובטוח, אדוני השר, שאם הצעת החוק הזאת תועבר למשרד המשפטים, לגורמים המקצועיים שם, ובראשם היועץ המשפטי ומחלקת חקיקה, הם כן יתמכו בהצעת החוק הזאת.

אוסאמה סעדי: לכן אני מקבל את הצעתך, אדוני השר, מכיוון שגם שרת המשפטים לא נמצאת פה, ואני לא רוצה לקבל תשובה שנכתבה, אלא אני רוצה שהיא תהיה ותשיב, ואולי בכל זאת ננסה לשנות את העניין הזה ושכן הממשלה וועדת השרים יבדקו את זה, ולכן אני מקבל את הצעתך.

אוסאמה סעדי: אמרו לי (אומר בערבית: שיש תלמידים מכיתה ה' מבית-הספר היסודי בסאג'ור.

אוסאמה סעדי: ברוכים הבאים תלמידינו מסאגו'ר.

אוסאמה סעדי: ברוכים הבאים.

אוסאמה סעדי: יברככם האל.

אוסאמה סעדי: ) תודה.

טלי פלוסקוב: אז מה סיכמתם?

חיים כץ: תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: תשובה והצבעה במועד אחר, אוקיי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1934/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק זכויות המלצרים והעובדים בענף ההסעדה, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות.

טלי פלוסקוב: גם כאן, רבותי, תשובה והצבעה במועד אחר.

דב חנין: תודה רבה לך, גברתי היושבת-ראש, אהלן וסהלן פיכום לתלמידי בית-הספר בכסייפה; אנחנו אתכם גם במאבק נגד הקמת המכרה המסוכן בשדה-בריר.

דב חנין: וברכות גם לנציגי ארגון רופאי השיניים הערבים שנמצאים אתנו ביציע.

דב חנין: תודה על המעורבות שלכם, על המחויבות שלכם, על ההערות שלכם, על ההצעות שלכם, גם על הוויכוח שאתם מתווכחים כשאתם חושבים שאתם צודקים.

דב חנין: אז תודה והרבה הערכה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, יש לי הכבוד להביא בפני הכנסת את הצעת חוק זכויות המלצרים והעובדים בענף ההסעדה, הצעה שיוזמיה הם 62 חברי כנסת מכל סיעות הבית, קואליציה, אופוזיציה, כל סיעות הבית.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו אומרת את מה שהיה צריך להיות מובן מאליו – לכל עובד בישראל מגיעה משכורת.

דב חנין: מה שנכון לגבי העובדים בכל מקום אחר, נכון גם לגבי העובדים בענף המסעדות: זה נכון למלצרים, לעובדי הניקיון, לטבחים, לעובדי המטבח, לעובדות המטבח, לכולם מגיעה משכורת.

דב חנין: במצב היום בתחום המסעדנות יש מקומות לא מעטים שבהם זכויות המלצרים והעובדים נפגעות.

דב חנין: כאשר אין שכר מסודר, יש פגיעה בעובד, יש פגיעה בעובדת, והפגיעה הקשה ביותר היא היעדר הזכויות הסוציאליות.

דב חנין: כאשר אין שכר מסודר, אין תשלום על שעות נוספות, אין תשלום על שעות שבת וחג, אין תשלום על נסיעות בלילה, אין פנסיה, אין תשלום על ימי חופשה ומחלה, אין תשלום דמי הבראה, אין פיצויי פיטורים; ועוד דבר – כאשר אין שכר מסודר, נוצר לפעמים ניצול נוסף של המלצרים והעובדים – שעות של סטנד-ביי ללא תשלום, תקופות של התלמדות והכשרה ללא תשלום – וכל זה כיוון שעבודה מסודרת איננה מוגנת, איננה זוכה לזכויות הבסיסיות שלהן צריכים לזכות עובדים ועובדות בישראל.

דב חנין: בשורה התחתונה, מלצר ממוצע מפסיד בכל שנה אלפי שקלים מפני שאין לו זכויות סוציאליות.

דב חנין: אנחנו מתמקדים במהלך הזה קודם כול כדי להבטיח את הזכויות הסוציאליות של העובדים.

דב חנין: זו המטרה הראשונה, היא המטרה העיקרית.

דב חנין: המטרה של החוק הזה איננה תוספת שכר, המטרה העיקרית של החוק הזה היא הבטחת הזכויות הסוציאליות, וזכויות סוציאליות, עמיתי חברי הכנסת, הן לא טובות, הן זכויות שצריכות להגיע בדין, בחוק, באמירה ברורה, מפורשת של הכנסת.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו הצענו בהצעת החוק הזו גם הטבות למעסיקים בענף המסעדנות.

דב חנין: המסעדנים, בעלי המסעדות, בעלי בתי-הקפה אינם האויבים שלנו ואינם היריבים שלנו.

דב חנין: אנחנו גם יודעים שיש מסעדות ויש בתי-קפה שהרווחים בהם לא גבוהים.

דב חנין: אנחנו לא מעוניינים לייצר קשיים נוספים – אנחנו מעוניינים לייצר, וגם בחוק הצענו מנגנונים של סיוע, גם סיוע במס למסעדנים, לבעלי בתי-קפה, שיאפשרו להם מעבר למתכונת החדשה המוצעת בחוק.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מאז הגשתי את הצעת החוק הזו קיבלתי מאות רבות של תגובות.

דב חנין: הזמן כאן קצר, אני אסתפק בכמה תגובות כדי להדגים את הרוח הכללית.

דב חנין: הנה פנייה אחת: בתור מי שמִלצרה בפריפריה, אני חושבת שהמצב הקיים פוגע בעיקר בפריפריה, שם הטיפים לא מגיעים למינימום.

דב חנין: העובדים זוכים להשלמה, אבל בגלל שלא עובדים לפי החוקים, אין דמי נסיעות, אין שעות נוספות, תוספת לשבת ועוד הרבה זכויות עובדים.

דב חנין: בנוסף, האוכלוסיות שהכי נפגעות הן האוכלוסיות הכי חלשות – נערות לפני צבא, או בזמן צבא עם אישור עבודה, וסטודנטיות.

דב חנין: תגובה נוספת: הלוואי שהחוק הזה יעבור, אתה לא יודע איך ניצלו אותי בבית-הקפה האחרון שעבדתי בו.

דב חנין: עוד תגובה: אני עבדתי בתחום מלא, בכמה בתי-קפה וגם במסעדות שף.

דב חנין: אני מכיר את כל הטריקים שקורים במסעדות.

דב חנין: הצעת החוק הזו מעולה.

דב חנין: מה שקורה עכשיו במסעדות זה שמעסיקים יודעים שלא צריך להתייחס לשום זכויות מינימליות, כשבכל מקום אחר זה מובן מאליו.

דב חנין: בהרבה מסעדות לא משלמים שכר על התלמדות ולא משלמים שכר על סטנד-ביי, למרות שבהרבה מקומות זה יוצא הרבה שעות.

דב חנין: כמובן, לא משלמים נסיעות ושאר הדברים.

דב חנין: זה הכול מתחיל ונגמר בזה שהמעסיקים התרגלו שאין צורך לשלם שכר למלצרים, כי הם מקבלים טיפים.

דב חנין: עוד תגובה: אני לא מבין איך בעל עסק יכול להעסיק עובדים בלי לשלם להם ביטוח לאומי ותנאים סוציאליים.

דב חנין: אם מלצר נפגע במהלך העבודה, הוא לא מבוטח.

דב חנין: זה כשלעצמו עבירה על החוק.

דב חנין: עוד תגובה: זה באמת ביזיון.

דב חנין: עבדתי בתל-אביב בשלושה מקומות שונים, ובכולם קיבלתי את המשכורת מהטיפים.

דב חנין: עוד תגובה: מעולם לא הייתה לי נהירה התרבות הזאת שאפשר שלא לשלם משכורת לעובדים ולתת להם להתפרנס מתשרים בלבד.

דב חנין: ועוד לא הייתה ברורה לי משיכת הכתפיים שלנו, הציבור, ביודענו זאת.

דב חנין: האם היינו מסכימים למצב שהקופאית במרכול לא הייתה מקבלת שכר על עבודתה והלקוחות היו צריכים להשאיר לה תשר בהגיעם לקופה, או לקוחות הבנק היו צריכים להשאיר תשר לפקידה בבואם להפקיד צ'ק?

דב חנין: אם כן, מדוע השלמנו עם מצב כזה עבור עובדים בענף המסעדנות?

דב חנין: עוד תגובה: עם כל הכבוד, מלצרות זו עבודה, ועל עבודה צריך לשלם משכורת.

דב חנין: תאמינו לי, עבדתי בהמון מסעדות ללא משכורת.

דב חנין: רוב בעלי-הבית שלשלו חלק נכבד מהטיפים לכיסם, ואף שילמו לפיקולו ולעובדי המטבח מהטיפים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, רשימת התגובות היא אדירה.

דב חנין: לא אוכל במסגרת הזמן שלי לעבור על כולן, אבל אני רוצה בכל זאת להביא בפניכם מכתב שקיבלתי עותק שלו; חברת הכנסת יחימוביץ חברתי, שהיא גם אחת מיוזמות החוק הזה, קיבלה גם היא את המכתב הזה.

דב חנין: המכתב הוא דווקא לא ממלצר, הוא מאדם שמשאיר טיפ, והוא אומר: אישית, אני רוצה להודות לך ולחברי הכנסת אחרים אשר נתנו יד לקידום חוק המלצרות.

דב חנין: לדעתי, הגיעה השעה לעשות סדר בבלגן.

דב חנין: כהרגלי, אני אוהב להשאיר טיפ נכבד למלצרים הצעירים, וברוב המקרים מעל המגיע.

דב חנין: באחד מביקורַי התכופים בבית-קפה מסוים עברתי חוויה לא נעימה במיוחד.

דב חנין: בגמר החשבון, משום מה שכחתי להשאיר טיפ למלצרית שהגישה לי את התפריט.

דב חנין: כשקמתי מהשולחן והתחלתי ללכת, פתאום ניגשה אלי המלצרית וקראה לי כשהיא נושפת בכבדות: אדון, אדון, אני מצטערת, לא השארת לי טיפ.

דב חנין: אני סטודנטית וזו הפרנסה שלי.

דב חנין: באותו רגע הרגשתי כאילו היא באה לבקש נדבות.

דב חנין: שלפתי מהארנק 20 שקלים וביקשתי סליחה על הטעות.

דב חנין: המחיר ששילמתי על הארוחה לא עלה על 60 ש"ח.

דב חנין: תראו כחברה לאן הגענו.

דב חנין: הלוואי שהחוק יעבור ויעשה צדק חברתי אמיתי.

דב חנין: אנחנו רדופי צדק, חייבים להיות שווים בני שווים בפני החוק, וכמובן – ברכות על קידום החוק.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו, מאז הגשנו את הצעת החוק הזאת, מנהלים הידברות עם משרדי הממשלה השונים, וגם עם נציגי בעלי המסעדות, בעלי בתי-הקפה.

דב חנין: המטרה שלנו היא להעביר את החקיקה הרצינית והמשמעותית הזאת בהסכמה רחבה, בהסכמה כללית.

דב חנין: כפי שאמרתי כאן, המוקד שלנו, מרכז העניין מבחינתנו, הוא הבטחת הזכויות הסוציאליות של העובדים בענף המסעדנות; זה הגרעין, זה העיקר, ועל זה אנחנו לא מוכנים להתפשר.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני עליתי כאן לנמק את הצעת החוק אחרי שוועדת שרים לענייני חקיקה החליטה לדחות את הדיון בחצי שנה והקימה איזו ועדה נסתרת להמשך הדיון בחוק.

דב חנין: להכניס חוק כזה להקפאה לחצי שנה זה בעצם לשלוח אותו לבית-הקברות של הוועדות.

דב חנין: אני בעד הידברות; אני בעד מיצוי ההידברות; אני בעד מיצוי הידברות גם עם המסעדנים ובעלי בתי-הקפה וגם עם גורמי הממשלה הנוספים.

דב חנין: אבל הידברות כזאת חייבת להיות רצינית, עם לוחות זמנים ועם מטרה ברורה.

דב חנין: המטרה חייבת להיות הבטחת הזכויות הסוציאליות.

דב חנין: על זה לא נתפשר, על זה נמשיך להיאבק, ועל זה, עמיתי חברי הכנסת, הכנסת תצטרך להצביע בקרוב.

דב חנין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה על הצעת החוק הזאת במועד אחר.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני אבקש – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק לשכת עורכי-הדין (תיקון מס' 38), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוקה, חוק ומשפט.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: החלטת ועדת הכספים בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2580/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק משק החשמל (תיקון – תשלומים מופחתים בעבור צריכת חשמל לשימוש ביתי), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת עיסאווי פריג' וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', עד עשר דקות להציג לנו את הצעתך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, תודה, מכובדי השרים, אתמול היה לנו משחק, נבחרת הכנסת – זוהיר, אני חייב לציין למה הולכים בקושי היום.

זוהיר בהלול: למה אנחנו מקרטעים.

עיסאווי פריג': מקרטעים היום.

עיסאווי פריג': אתמול שיחקנו נגד נבחרת האמנים ב"וינטר", ולצערי הרב, הפסדנו 5:3, אבל עצם העובדה שהחזקנו מעמד זה הישג בפני עצמו.

עיסאווי פריג': זו הצעת החוק הרביעית שתשובה והצבעה במועד אחר, גברתי, נכון?

טלי פלוסקוב: אם אתה תסכים – – –

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': הצעת החוק הרביעית להיום – תשובה והצבעה במועד אחר.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם: תשובה והצבעה במועד אחר, בהסכמת שני הצדדים, הקואליציה והאופוזיציה, המגיש והקואליציה – למה התופעה הזאת?

עיסאווי פריג': אני שואל.

עיסאווי פריג': אני שואל: למה התופעה הזאת?

עיסאווי פריג': זה מין מבוכה לקואליציה לתמוך בהצעות חוק חברתיות ונכונות וטובות שבאות מהצד שהוא לא שלהם?

עיסאווי פריג': למה אתם הולכים רחוק מדי?

עיסאווי פריג': אני ציפיתי שכשאני מעלה את הצעת החוק, השר שטייניץ, שר התשתיות, יהיה כאן וישמע.

עיסאווי פריג': ואני אגיד בקצרה למה הצעת החוק הזאת חשובה וטובה.

עיסאווי פריג': ואגב, בראשית דברי – זו הצעה לכלל אזרחי מדינת ישראל, זאת לא הצעה לערבים; הצעה לכולם, והנהנים ממנה – יותר יהודים מאשר ערבים.

עיסאווי פריג': אז שהדברים יהיו ברורים.

עיסאווי פריג': בחוק החשמל, סעיף 31א דן בהנחות שמגיעות לקבוצות של אזרחים במדינה ואומר אילו קבוצות זכאיות להנחות: א.

עיסאווי פריג': הזקנים שזכאים להבטחת הכנסה, נכים, ילדים נכים, חד-הוריות עם שלושה ילדים, חד-הוריות עם ארבעה ילדים, חיילים בודדים ונכי צה"ל.

עיסאווי פריג': אלו הקבוצות שעל-פי החוק, חוק משק החשמל, סעיף 31א, זכאיות להנחות, ומי שנמנה עם הקבוצות האלה מקבל את ההנחה.

עיסאווי פריג': מה באה הצעת החוק להגיד?

עיסאווי פריג': היום במדינה יש אנשים שמחוברים לחשמל, חשמל זמני, לפי מה שנקרא טופס 2.

עיסאווי פריג': מה זה חיבור טופס 2?

עיסאווי פריג': זה חיבור זמני שניתן לתקופה של עד שלוש שנים.

עיסאווי פריג': אתה, זכותך לבקש חיבור זמני מחברת החשמל לעד שלוש שנים, ואחרי זה אתה מביא טופס 4, שהוא הטופס הקבוע.

עיסאווי פריג': הצעת החוק אומרת:

עיסאווי פריג': מי שיש לו חיבור חשמל מחברת החשמל זכאי לתעריף ביתי – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': אין הצבעה.

עיסאווי פריג': – – זכאי לקבל את ההנחה.

עיסאווי פריג': הרי הוא מחובר לחשמל.

עיסאווי פריג': הוא מחובר לחשמל.

עיסאווי פריג': פניתי לכל המשרדים שנוגעים בדבר והעליתי את הסוגיה.

עיסאווי פריג': כולם מסכימים שזה נושא שחייב לבוא על פתרונו.

עיסאווי פריג': כולם מסכימים, כי ההנחה לא ניתנת לטופס – ההנחה ניתנת למי שזקוק לה; למסכנים, לחלשים ההנחה ניתנת, לא לטופס.

עיסאווי פריג': והבן-אדם מחובר בחיבור זמני – מחובר, הוא מחובר ומשלם לחברת החשמל.

עיסאווי פריג': למה שלא יקבל את ההנחה?

עיסאווי פריג': למה שהנכה לא יקבל את ההנחה שמגיעה לו?

עיסאווי פריג': למה הזקן לא יקבל?

עיסאווי פריג': ועכשיו האבסורד: אנחנו מסכימים שהחשמל הוא מצרך בסיסי.

עיסאווי פריג': יש מצרך בסיסי אחר, שזה המים.

עיסאווי פריג': למה מי שמחובר למים, ללא שום קשר לסוג הטופס, זכאי לקבל הנחה?

עיסאווי פריג': למה מה שנכון למים לא נכון לחשמל?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': מה השוני?

עיסאווי פריג': הלכתי עוד צעד קדימה.

עיסאווי פריג': הלכתי לחברת החשמל, ביקשתי נתונים כמה זכאים מחוברים לחשמל זמני ולא מקבלים את ההנחה, ההנחה החברתית הזו, על-פי חוק.

עיסאווי פריג': תופתעו לשמוע, בסך הכול מדובר ב-900 משפחות שמגיעות להן הנחות, והן פרוסות בכל הארץ.

עיסאווי פריג': מגיעות להן הנחות.

עיסאווי פריג': נכים שמגיעות להם הנחות, זקנים, חיילים בודדים – כל מי שמגיעה לו הנחה והוא לא מצליח לקבל אותה.

עיסאווי פריג': הלכתי עוד צעד קדימה, למשרד המשפטים.

עיסאווי פריג': אמרו: על-פי סעיף 31 ניתן, אבל יש בעיה בפרשנות, אנחנו צריכים לעבוד על הפרשנות לחוק, שיקבע אמות מידה שאפשר לתת את ההנחה.

עיסאווי פריג': אז אני שואל, למה למנוע מהאנשים האלה לקבל מה שמגיע להם?

עיסאווי פריג': זו הצעת חוק סופר-חברתית.

עיסאווי פריג': היום, כידוע לכם, על-פי חוק, חברת החשמל – 1.5% מהכנסותיה של חברת החשמל מיועדות – זאת התקרה – 1.5% מהכנסות חברת החשמל מיועדות להנחה לזכאים.

עיסאווי פריג': דהיינו, חברת החשמל יכולה לתת, בגובה 1.5% מהכנסותיה, הנחות לקבוצות הזכאים שמניתי – הזקנים, הנכים, החיילים הבודדים; שמונה הקבוצות שמניתי.

עיסאווי פריג': ומבדיקה שלי מול חברת החשמל מתברר ש-1.5% האלו לא מנוצלים.

עיסאווי פריג': יעני, אין פגיעה כספית, אין פגיעה באף גוף, אז למה אתם עוצרים את מתן ההנחה הזו?

עיסאווי פריג': בדין ובדברים שבאתי עם השר במשרד התשתיות הגענו לסיכום, חברים.

עיסאווי פריג': ואני רואה בסיכום הזה הישג.

עיסאווי פריג': ולא משנה הצעת החוק, העיקר שהצרכן יקבל את מה שמגיע לו.

עיסאווי פריג': ומה הסיכום שהגענו אליו?

עיסאווי פריג': על-פי סעיף 31 בחוק משק החשמל, הפרשנות שקיימת בסעיף לא מצליחה להכיל את הקבוצה הזו.

עיסאווי פריג': אז הסיכום שלי עם משרד התשתיות הוא שבשבוע הקרוב הם ידאגו לפרשנות בחוק הקיים, והפרשנות הזו תכיל את הסוגיה שהעליתי.

עיסאווי פריג': במידה שהפרשנות לא תיתן מענה, אנחנו נביא את החוק לאישור.

עיסאווי פריג': אז אני פונה לשר התשתיות יובל שטייניץ – – –

זהבה גלאון: הישג יפה, הישג יפה מאוד.

עיסאווי פריג': כן, התוצאה נהדרת.

עיסאווי פריג': מבחינתי יש הישג.

עיסאווי פריג': אז אני פונה לשר יובל שטייניץ ולמנכ"ל משרדו ולכל מי שהיו אתי בדין-ודברים: הבטחות מקיימים.

עיסאווי פריג': הבטחנו שבשבוע הקרוב ניתן הרחבה לפרשנות.

עיסאווי פריג': ניתן הרחבה לפרשנות, פרשנות משפטית, שתכיל את החוק.

עיסאווי פריג': אין לי שום בעיה.

עיסאווי פריג': אם החוק הזה יקבל ביטוי דרך פרשנות, אני קיבלתי.

עיסאווי פריג': אבל החלק השני של ההבטחה – במידה שלא, החוק חוזר לכאן לתשובה והצבעה.

עיסאווי פריג': זה הסיכום שלי עם השר.

עיסאווי פריג': אני רואה בזה הישג, אני רואה בזה פריצת דרך ואני רואה בזה בשורה ל-900 המשפחות שמגיעה להן הנחה בחברת החשמל והן טרם קיבלו אותה.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1897/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק השידור הציבורי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי זוהר, תן בבקשה לעבור.

טלי פלוסקוב: תודה.

אילן גילאון: גברתי היושבת-ראש, רבותי השרים, חברי חברי הכנסת, איך קראת לזה, גברתי?

אילן גילאון: חוק הנטרול של החוק?

אילן גילאון: או חוק הניטור של החוק?

אילן גילאון: כן, הנימוקים להצעת החוק שלנו, של סיעת מרצ, גברתי, הועלו כבר ביום שני בהצעת האי-אמון בממשלה על רקע ההתנהלות כלפי השידור הציבורי או רשות השידור הציבורי, משום שהסתבר שכל הניסיון הזה היה ניסיון נואל והונאה ועוקץ של הממשלה כלפי השידור הציבורי, וגם, בסופו של דבר, כלפי אזרחי מדינת ישראל.

אילן גילאון: זה ברור לגמרי, גברתי, שהרפורמה הזאת נכשלה והטיפול בה הוא כמו טיפול ברגל סוכרתית, שמקצצים עוד חלק ועוד חלק ועוד חלק, ולאף אחד לא ברור בכלל מתי הדבר הזה יסתיים.

אילן גילאון: אנחנו כל שני וחמישי מביאים כאן עוד חוק כדי להמשיך את התהליך הזה.

אילן גילאון: ואני אגיד לך יותר מזה: לא אני לא מאמין בחקיקה האחרונה שהייתה; שרים בממשלה.

אילן גילאון: אופיר אקוניס, גלעד ארדן, אנשים שטיפלו בנושא הזה, הם טוענים שהממשלה עושה את החוק פלסתר והיא עושה ממנו צחוק.

אילן גילאון: וברור לגמרי שמה שמתרחש בתוככי התהליך של החוק הוא דבר שהוא בלתי נסבל.

אילן גילאון: לפני שבועיים, גברתי, הזמנו לכאן, לוועדה לביקורת המדינה, את נציגי הכנ"ר, את התאגיד החדש, את התאגיד הישן, את הטלוויזיה הלימודית, את כולם.

אילן גילאון: ביקשנו תשובות על שאלות שהן השאלות הכי פרוזאיות, הכי מיידיות, שמתבקשות, גברתי, מכל תהליך שמתרחש; שאלות בתחום של טיימינג, לוקיישן, ארטיסט – אוי, אי-אפשר, אסור לדבר פה באנגלית.

אילן גילאון: אני אומר, מי הם השחקנים, מה הם המקומות, כמה זה עולה לנו בסופו של דבר; שאלות כמות, כדי שנבין כמה תהליך פירוק – אגב, הפירוק הראשון של רשות ציבורית במדינת ישראל – כמה התהליך הזה עולה לנו.

אילן גילאון: מהו תקציב הרכש, שאלנו.

אילן גילאון: שאלנו מי הם גופי ההפקה החדשים, מה הם נדרשים להפיק, מה הכישורים שלהם; מהו התקציב לכוח-אדם?

אילן גילאון: כמה נדל"ן?

אילן גילאון: למה עוברים לבית ynet בתל-אביב, שזה בניין יקר?

אילן גילאון: שאלנו שאלות על שאלות.

אילן גילאון: מי הם האנשים שמייצגים ועוסקים בתהליך של הפירוק?

אילן גילאון: כמה עורכי-דין עוסקים בתהליך של הפירוק?

אילן גילאון: מהי העלות של החזקת שני החוקים במקביל?

אילן גילאון: האם מכירת נכסי הרשות נעשית במכרז?

אילן גילאון: למי המכרז, למרבה במחיר?

אילן גילאון: כיצד מתפרקת הרשות מנכסיה?

אילן גילאון: הייתה מטרה לחוק, פעם אחר פעם, כדי לעשות דבר אחד, גברתי, בסופו של דבר.

אילן גילאון: אני אכנה את זה, כדי שלא תהיה שום אי-הבנה; הייתי יכול לביים סרט או לכתוב ספר שנקרא "הדרך לארדואן".

אילן גילאון: שמעת על הספר הזה?

אילן גילאון: זה הספר שהולך להיכתב.

אילן גילאון: זוהי, גברתי, הדרך – מרצ, מרצ, אתם מפריעים לי, בבקשה.

אילן גילאון: אדון – לי יש בעיות של קשב וריכוז.

אילן גילאון: אני מבקש שלא תדבר אתם כאן.

אילן גילאון: מה לעשות – –

טלי פלוסקוב: בקשה לגיטימית לחלוטין, במיוחד מחברי מרצ.

אילן גילאון: – – כל אחד והבעיות הלגיטימיות שלו.

אילן גילאון: "הדרך לארדואן", גברתי, זה איך אתה מפרק את השידור הציבורי ובסופו של דבר מייצר לעצמך את הרקע הנוח לך.

אילן גילאון: ואז, איך אני יודע שאני כל כך צודק, גברתי?

אילן גילאון: פתאום אנחנו מתבשרים, ביום שני, שלא יהיו יותר חדשות אלא במיקור חוץ.

אילן גילאון: אנחנו נקנה את החדשות.

אילן גילאון: "מבט לחדשות", אוניית הדגל של הערוץ הזה, הולכת להיסגר, גברתי.

אילן גילאון: אנחנו נקנה את החדשות, אצל מי?

אילן גילאון: אצל מי שימכור לנו חדשות טובות?

אילן גילאון: בכלל, על-פי התנאים של המכרז, ממי מותר לקנות חדשות?

אילן גילאון: לא מקבוצה שמשדרת, שיש לה רישיון לשידור.

אילן גילאון: לא מערוץ 2, לא מערוץ 10, אלא מחברות מאוד מאוד מסוימות, שמסתבר, גברתי, שיש להן גם קשר, בזעיר אנפין, עם ראש הממשלה, קשר של חברוּת.

אילן גילאון: ולכן אפשר יהיה, גברתי, לקנות.

אילן גילאון: גברתי, אני מבקש, תפזרי את הדבר הזה.

אילן גילאון: זהבה, מיקי, מיקי, מיקי, גם אני מהדרום.

אילן גילאון: תן כבוד קצת.

טלי פלוסקוב: הנה, הצלחת בלעדי לעשות סדר בסיעה שלך.

אילן גילאון: בדרך לארדואן, גברתי, מסתבר שאנחנו הולכים לקנות חדשות, וכנראה נשלם יותר על חדשות טובות, ואולי ככה.

אילן גילאון: בדרך לארדואן השליטה היא או כפי שראש הממשלה אמר: מה שאני רוצה אני משיג – וכנראה זה נכון, בתחום הזה הוא כנראה משיג; לפרק כל אפשרות לביקורת, להפוך את העיתונאים הבעייתיים והפרובלמטיים למובטלים שהולכים לחפש עבודה, כי הרי את אף אחד פה לא מעניין מי ייפול על רצפת העריכה אחרי שיפרקו את הרשות הציבורית הראשונה והגדולה ביותר במדינת ישראל.

אילן גילאון: מה זה בכלל משנה?

אילן גילאון: הרי אנחנו עוסקים בדברים ברומו של עולם, מנהלים תאגידים גדולים, אבל המאפרת האחרונה – זה לא מעניין אף אחד.

אילן גילאון: סיפרתי בפעם הקודמת, ואני חוזר שוב על הסיפור הזה – והוא כל כך מרגש ולא הספקתי לספר אותו עד תומו – שלפני חודש בערך הסתובבתי ביום שישי באולפני "נקדי".

אילן גילאון: הוזמנתי לאיזו תוכנית ביום שישי.

אילן גילאון: פתאום עברתי על ההיסטוריה של עצמי בעצם.

אילן גילאון: כאילו פתאום נזכרתי, חברת הכנסת גלאון, ב"סמי וסוסו" ובתוכניות כמו "ניקוי ראש".

אילן גילאון: הדברים האלה, העדויות האלה, נמצאים בתוך המחסנים האלה בעזובה גדולה.

אילן גילאון: לג'ורג' מוסטקי יש שיר בדיוק במובן הזה שזה מדיף את ההיעדרות, את החוסר, שיש במקום הזה, את הגעגוע אולי למשהו שמבחינה היסטורית היה הבסיס הלא-ציני לכל מה שאנחנו חלמנו עליו כאן פעם.

אילן גילאון: אנחנו לא היינו יכולים לסלוח לעצמנו – סיעת מרצ, אני אומר – לא משום שאנחנו איזה אנשים מוזרים שחושבים שהם יצליחו להעביר את החוק הזה, כי אין פה מישהו שיודה בטעות, ולא יקרה כדבר הזה, לא בתוך הפוליטיקה שאתם מנהלים, אבל לא היינו סולחים לעצמנו אלמלא עשינו לפחות מה שהצרפתים קוראים לו noblesse oblige.

אילן גילאון: יש לנו כבוד למוסד הזה.

אילן גילאון: יש לנו כבוד למוסד הזה, למורשת שלו, למה שהוא מייצג, בניגוד לאנשים כאן שאין להם כבוד לכלום חוץ מאשר לשרידות שלהם וזה הכול – שהכול פרזנטורים.

אילן גילאון: מה יקרה בעתיד בשידור הזה?

אילן גילאון: מי יחליף את קרן נויבך – שי חי מ"האח הגדול"?

אילן גילאון: תגידו לי אתם על מה אתם מדברים.

אילן גילאון: מבחינת תכנים, מבחינת עצמאות של שידור, מה יקרה כאן?

אילן גילאון: איפה הדברים האלה ייקנו?

אילן גילאון: באיזה שוק?

אילן גילאון: על מה אנחנו כאן מדברים, גברתי?

אילן גילאון: על כן ובהתאם לכך, החלטנו להביא חוק, שכפי שגברתי אמרה, הוא החוק שמנטרל את החוק הקודם, שהייתה לו רק כוונה נלוזה אחת: פופוליזם זול באופן מיידי, לרוץ מהר לספר לחבר'ה על ההישג, שביטלנו את האגרה.

אילן גילאון: אני מציע לממשלת ישראל, אם היא רוצה להיות כל כך נדיבה עם האזרחים, יש לי מאה דרכים יותר טובות לעשות את זה בהגינות הרבה יותר גדולה.

אילן גילאון: אני רוצה לקנות לעצמי את השידור שלי, העצמאי, כפי שצריך אותו.

אילן גילאון: אני האחרון שאומר שברשות השידור הכול היה מושלם.

אילן גילאון: הייתה דרושה רפורמה.

אילן גילאון: אני יודע, היעילות לא הייתה שם, העלות הייתה גבוהה.

אילן גילאון: אלה ערכים מאוד חיוניים ומאוד חשובים.

אילן גילאון: אבל, גברתי, את יודעת, אני מתקופה שבה כשכלים היו מתקלקלים, היו מתקנים אותם.

אילן גילאון: היה נהוג ככה לעשות.

אילן גילאון: לפני שזורקים אותם, מתקנים אותם, ובוודאי ובוודאי כאשר מדובר בבני-אדם.

אילן גילאון: הדבר הזה לא קרה שם.

אילן גילאון: על כן אני בא לכנסת ישראל היום ואומר לכם: יכול להיות שהתהליך של פירוק השידור הציבורי, עלותו גבוהה מן השידור הציבורי, כי עובדה שכולם ממלאים פיהם מים ואף אחד לא נותן שום תשובה על שום דבר, מי, למה וכמה.

אילן גילאון: הדבר השני – לראות מה הם הקשרים של אנשים בתוך הפוליטיקה הישראלית, כולל הבכירים ביותר, ובראשם ראש הממשלה; מה הם הקשרים עם אותם אנשים שביום המכרז מורשים לספק את החדשות במיקור חוץ.

אילן גילאון: גברתי, מיקור חוץ זה מה שפעם היה ניכור.

אילן גילאון: מיקור הוא ניכור, בסופו של דבר.

אילן גילאון: ליבת השידור הציבורי היא החדשות.

אילן גילאון: אם את החדשות האלה אנחנו קונים במיקור חוץ, ברור לגמרי לאיזה שידור ציבורי אתם מתכוונים.

אילן גילאון: אני מבקש מהכנסת להצביע בעד הצעת החוק שלנו, לחזור לרפורמה ה-12 שיש בה תיקונים מפליגים אבל היא קצת יותר מתונה ויותר אישית, ולא נהיה דומים, גברתי, לדוגמה שאת ודאי מכירה: פעם היו שואלים בהומור מה ההבדל בין הרדיקלים למהפכנים.

אילן גילאון: אמרו: הרדיקלים לוקחים כפית ומתחילים להעביר את המים מצדו האחד של הסכר לשני, ואילו המהפכנים לוקחים תותח, שוברים את הסכר עם האבנים ועם האנשים ולא חשוב שום דבר.

אילן גילאון: אני מציע שאנחנו נעביר את המים בחביות מצדו האחד לצדו השני, ונבסס לעצמנו שידור ציבורי אמיתי שצריך לשרת את העצמאות של השידור, את האיכות של השידור, ולא גחמה של פוליטיקאי כזה או אחר, מגלומן ככל שיהיה.

אילן גילאון: האגו חייב פה להצטמצם קצת, כי אז אנחנו נוכל לחיות קצת יותר טוב.

אילן גילאון: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: ישיב, בשם שר הכלכלה, השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: מזמן לא התראינו.

יריב לוין: כן, ואגב, זה באותו עניין.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, חברי חבר הכנסת אילן גילאון, בצדק, אמר שלמעשה קיימנו כאן את הדיון הזה באופן מפורט בישיבה שהייתה כאן ביום שני במסגרת הצעות האי-אמון.

יריב לוין: אני מודה, חבר הכנסת גילאון, שאין לי הרבה מה לחדש מעבר לחזרה על אותם דברים שאמרתי כאן ביום שני.

יריב לוין: בכל זאת, כדי לא להשאיר בלי שום תשובה לפרוטוקול, אולי אתייחס בקצרה מאוד, בכותרות, לדברים שפירטתי ביום שני.

יריב לוין: אין מחלוקת ואין חולק שיש חשיבות גדולה לכך שיש שירות שידור ציבורי ושכולנו מעוניינים בזה ורוצים בזה.

יריב לוין: בעניין הזה אני בהחלט מסכים עם חבר הכנסת גילאון.

יריב לוין: אגב, אנחנו בוודאי לא חושבים ששידור ציבורי הוא שידור של הממשלה, או שידור שהממשלה מכתיבה את תכניו.

יריב לוין: זה היה ככה פעם – לא כשאנחנו היינו בשלטון.

יריב לוין: זה ממש לא היה ככה כאשר אנחנו בשלטון.

יריב לוין: אני בטח לא רוצה שזה יהיה כך גם בהמשך.

יריב לוין: עד כאן נדמה לי שאין בכלל מחלוקת.

יריב לוין: אני גם לא חושב שיכולה להיות מחלוקת בנוגע לכך שאין די בכך שיהיה שידור ציבורי במובן הזה שאפשר בשלט להעביר לתחנת טלוויזיה ולומר לעצמנו: עכשיו הכול בסדר.

יריב לוין: אלא כדי שהשידור יהיה אפקטיבי יש צורך שגם יצפו בו, אחרת לעניין הזה אין שום ערך ושום משמעות.

יריב לוין: אני אמרתי כאן ביום שני – גברתי היושבת-ראש עומדת בראש שדולת התיירות – שגם אתרי התיירות היפים ביותר אין להם ערך אם לא באים אליהם תיירים ולא מבקרים בהם.

יריב לוין: רק לומר שיש לנו אתרים זה לא מספיק.

יריב לוין: החוכמה היא לייצר, מצד אחד, אתרים יפים ומזמינים, אבל מצד שני גם לדאוג שאנשים באמת ידעו ויגיעו אליהם.

יריב לוין: נדמה לי שבמובן הזה, המערכת – – –

קריאה: – – – לא שומעים כלום.

קריאה: אני לא שומע כלום.

יריב לוין: אפשר אולי להגביר את המיקרופון.

יריב לוין: אני בטח לא אצעק.

טלי פלוסקוב: אדוני השר, אני רוצה לעזור לך.

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת שמדברים באולם, אני מבקשת לצאת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טרכטנברג.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת זנדברג, את כבר בשיחה די ארוכה עם השר, ואני שומעת אותה עד לכאן.

טלי פלוסקוב: תבינו מה קורה כאן.

טלי פלוסקוב: גם בצד הזה, בבקשה, חברים, חברי הכנסת, אני מבקשת שקט באולם.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, השר שלך משיב.

טלי פלוסקוב: לא יפה לעמוד עם הגב לשר.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לחזור למקומך או לשבת.

טלי פלוסקוב: עדיין אין לנו שקט באולם.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו לא נמשיך עד שאנחנו נוכל לשמוע את תשובתו של השר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ביטן, אני פונה אליך בפעם השנייה.

טלי פלוסקוב: פעם אחת אושיב אותך כאן, ואני אדבר בקול שלך כדי שאתה תבין על מה אני מדברת.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אני מבקשת שקט באולם.

נחמן שי: היא לא עשתה כלום, המורה.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מהסדרנים לעבור לאולם, וכל מי שמדבר – להוציא מהאולם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

קסניה סבטלובה: אתה עכשיו עושה.

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: כן, כבוד השר.

יריב לוין: תודה, גברתי.

יריב לוין: אם כן, חבר הכנסת גילאון, נדמה לי שבמובן הזה לא יכולה להיות שוב מחלוקת על כך שרשות השידור במתכונתה הקודמת, את היעד הזה לא הצליחה להשיג, והיו לדבר הזה סיבות רבות, החל מניהול לא יעיל וכלה במערכת שלא הצליחה לעקוב אחרי השינויים והיעדר תקציבים מספיקים.

יריב לוין: ואפשר להיכנס להרבה מאוד סיבות, אבל אני חושב שלא היה שום ספק שהרשות לא הצליחה ליצור מצב, לפחות בכל מה שקשור לטלוויזיה, שאנשים באמת צופים בשידוריה.

יריב לוין: ואז אנחנו נמצאים, בעיני, במצב שהוא מאוד בעייתי, משום שאם אנחנו באמת חושבים שצריך שידור ציבורי, אז אנחנו לא יכולים לומר לעצמנו שיצאנו ידי חובה בזה שהשידור הציבורי קיים אבל איש לא צופה בו.

יריב לוין: אני חושב שזו תהיה רמייה, רמייה עצמית, לא התייחסות רצינית לעניין.

עיסאווי פריג': מה יהיה הסוף של הרשות?

יריב לוין: ואז – רגע, חכה, אנחנו עוד לא שם, חבר הכנסת פריג', עוד רחוקים משם.

יריב לוין: עכשיו, במצב הזה שנוצר, הייתה הבנה שצריך לנסות ולשנות את החוק ולבנות תאגיד חדש שיוכל לצאת לדרך חדשה, משוחרר מהרבה בעיות שהעיבו והעיקו על רשות השידור הקודמת.

יריב לוין: ויחד עם זאת – ואמרתי את זה כאן ביום שני, ואני גם חוזר על זה כאן – אני חושב שמעבר לעניין הציבורי בנושא השידור, יש כאן גם עניין עם עובדים שעבדו הרבה מאוד שנים, שמפרנסים את המשפחות שלהם, ואי-אפשר להתייחס אליהם כאילו הם אוויר וכאילו הם לא קיימים.

יריב לוין: וצריך היה למצוא פתרון שמצד אחד יוציא את השידור הציבורי לדרך חדשה, ומן הצד השני יבטיח שהעובדים לא ייזרקו באבחת חרב לרחוב, בלי תנאים ובלי אפשרות לפחות לחלקם גם להיקלט בתאגיד הקיים.

יריב לוין: והיו כאן בכנסת הקודמת דיונים רבים שהובילה חברת הכנסת קארין אלהרר על בסיס הסכמה שהייתה בין שר התקשורת דאז גלעד ארדן לבין שר האוצר דאז יאיר לפיד.

יריב לוין: ולא סוד, חבר הכנסת גילאון, שהיו לך אז הרבה מאוד השגות על החוק הזה, ואגב, לא סוד שלחלקן אני גם הייתי שותף, לפחות במה שהיה קשור לעובדים – –

אילן גילאון: נכון.

יריב לוין: – – ובתפקידי אז כיושב-ראש הקואליציה זה לא היה קל, אבל עיכבנו את ההשלמה ואת החקיקה של החוק עד שבאמת הושג הסדר שנתן את המקסימום האפשרי לעובדים בתנאים האלה ואִפשר באמת לצאת לדרך.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך בגילוי לב, מתברר שיישום התהליך הזה הוא יישום קשה ומורכב, הזמן שלוקח לעשות את הדברים כפי שצריך הוא יותר ארוך ממה שחשבנו.

יריב לוין: ואם אני צריך לבחור בין לעשות את הדברים בחופזה על חשבון העובדים ובין לקחת עוד כמה חודשים ולדאוג שזכויות העובדים תישמרנה, אני בוחר באופציה השנייה.

יריב לוין: אבל ברור לחלוטין שהרעיון לחזור למה שהיה קודם, אין לו שום היתכנות – לא כלכלית, לא ציבורית, לא כלפי העובדים.

יריב לוין: אני בטוח, חבר הכנסת גילאון, שאתה לא מציע – או אני מקווה לפחות – גם להחזיר את אגרת הטלוויזיה ולהשית את כל העניין הזה על אזרחי ישראל כאילו כלום לא היה.

אילן גילאון: – – –

יריב לוין: ולכן, אי-אפשר לאחוז בחבל בשני קצותיו; אי-אפשר להגיד: בוא נבטל את אגרת הטלוויזיה, נלך לתהליך שמחייב צמצום, ומהצד השני נחזיר את מה שהיה קודם ונמשיך להתנהל כאילו כלום לא קרה.

יריב לוין: ברור שהדבר הזה בלתי אפשרי.

יריב לוין: לכן אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעת החוק.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר לוין.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אילן גילאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: העמדה של יושב-ראש הכנסת לא פעילה, אבל אנחנו נביא בחשבון – העמדה של חבר הכנסת יולי אדלשטיין.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – 4 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 25 חברי כנסת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יולי אדלשטיין, היושב-ראש, מה ההצבעה שלך?

יולי יואל אדלשטיין: אני התכוונתי להצביע נגד, אבל – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, אז אני מוסיפה למתנגדים.

טלי פלוסקוב: 46 מתנגדים, ארבעה נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון – ביטול החוק), התשע"ה–2015, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1613/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-זוג שבאו מברית-המועצות – סליחה, בברית הזוגיות, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אביגדור ליברמן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות – להציג לנו את הצעת החוק שלך.

אביגדור ליברמן: אדוני יושב-ראש הכנסת, כבוד השרים, כנסת נכבדה, החוק הוא כל כך פשוט, שבטוח שלא צריך על זה לבזבז עשר דקות, אני מניח שגם בשלוש דקות ניתן להסביר את חשיבות החוק וגם את הנחיצות של אותה חקיקה.

אביגדור ליברמן: אנחנו מדברים על 660,000 איש, אזרחי ישראל, שאינם רשאים להתחתן במדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: 660,000 איש, ש-95% מהם משרתים בצבא, עושים מילואים, עובדים ומשלמים מסים – אינם רשאים.

אביגדור ליברמן: והדבר הזה הוא עוד פעם אותה תופעה של ישראבלוף, שכל כך מאפיינת את הממשלה הזאת.

אביגדור ליברמן: כלומר, אותם אנשים, כשהם רוצים להתחתן, הם נוסעים לקפריסין; שם הם רושמים את הזוגיות שלהם, חוזרים למדינת ישראל, ומדינת ישראל מכירה בנישואים האלה, אבל לעשות אותו דבר בתל-אביב או בירושלים או בחיפה הם אינם רשאים.

אביגדור ליברמן: יתרה מזאת, יותר חמור – 5,000 חיילים שמתגייסים כל שנה לצבא ההגנה לישראל, שהם אינם יהודים לפי ההלכה, מקבלים עוד פעם מסר ברור: הם יכולים להילחם עבור מדינת ישראל, הם רשאים למות למען מדינת ישראל, אבל להתחתן במדינת ישראל הם אינם רשאים.

אביגדור ליברמן: אני חושב שגם מבחינת סיעת הליכוד, אני הייתי מאוד רוצה להזכיר – השר יריב לוין, דומני אתה עונה על ההצעה – – –

חיים כץ: אני, אני.

אביגדור ליברמן: אתה.

אביגדור ליברמן: הצעת חוק ברית הזוגיות, פעם ראשונה גובשה על-ידי הליכוד ב-2004.

אביגדור ליברמן: ב-16 ביוני 2004 סיימה לעבוד הוועדה, ועדה קואליציונית, ומי שעמד אז בראש אותה ועדה היה חבר הכנסת רוני בר-און.

אביגדור ליברמן: אגב, חברים היו גם ניסן סלומינסקי – אני לא רואה את ניסן סלומינסקי, גם הוא היה שותף, וכמובן – – –

ניסן סלומינסקי: הוא פה.

ניסן סלומינסקי: הוא פה.

אביגדור ליברמן: אתה היית אז שותף בוועדת בר-און על ברית הזוגיות, עם יורי שטרן, וכמובן – – –

ניסן סלומינסקי: היה פתרון מצוין.

אביגדור ליברמן: מה?

ניסן סלומינסקי: היה פתרון מצוין.

אביגדור ליברמן: היה פתרון שמעולם לא הסכמתם בסוף לחוקק אותו, שלא – – –

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: שר המשפטים טומי לפיד הודיע שזה נישואים אזרחיים, הכול התפוצץ.

אביגדור ליברמן: אותו פתרון שבזמנו גיבשתם בוועדה חזר כמה וכמה פעמים בוועדות שהוקמו לאחר מכן, בווריאציה כזאת ואחרת.

אביגדור ליברמן: לכן, הטענות שזה כאילו בא להתריס וכנגד ההלכה – לא חושב שחבר הכנסת ניסן סלומינסקי היה נותן יד לפתרון שנוגד את ההלכה.

אביגדור ליברמן: בסופו של דבר, אותה ברית הזוגיות חוקקה ב-2010 בפורמט מצומצם ביותר, כשזה מאפשר רק לשני בני-זוג שאינם יהודים לרשום את הזוגיות במדינת ישראל.

אביגדור ליברמן: גם מבחינת העלויות הכלכליות – בשנה שעברה מעל 9,000 זוגות נישאו בקפריסין; עוד מספר כזה במדינות אחרות – בצ'כיה, בבולגריה ובמדינות נוספות.

אביגדור ליברמן: כלומר, קרוב ל-20,000 איש יוצאים ממדינת ישראל על מנת לרשום את הזוגיות שלהם.

אביגדור ליברמן: אפשר להוסיף לזה גם מאות, אולי אלפי מקרים, שאנחנו רואים יותר ויותר, תופעה חדשה במדינת ישראל, שעורכים את טקס הנישואים במדינת ישראל עם רב ועם חופה ובלי הרבנות הראשית.

אביגדור ליברמן: אני חוזר ואומר על הדבר הזה: הוא נוגד כל היגיון, הוא דבר שפוגע בכבודם של אנשים ובעיקר בא להשפיל אותם.

אביגדור ליברמן: אני בהחלט לא מבין את הממסד החרדי שמתערב במקרה הזה.

אביגדור ליברמן: זה דבר שהוא לא רלוונטי.

אביגדור ליברמן: הרי העדה החרדית לא מכירה בנישואים או בגיורים של הרבנות הראשית.

אביגדור ליברמן: העדה החרדית מתנהלת על-פי פנקסים של מיוחסים, של רשימת מיוחסים, שהיא הדבר היחיד הרלוונטי לגביה.

אביגדור ליברמן: לכן הניסיון פה לכפות על אוכלוסייה אחרת דברים לא סבירים בעליל – אני חושב שזה דבר שפוגע גם באחדות העם, ואני אומר לכם כאחד שדוגל וחשובה לו מדינה יהודית: אנחנו בעד מדינה יהודית, אבל אנחנו נגד מדינה חרדית.

אביגדור ליברמן: זאת עמדת ישראל ביתנו.

אביגדור ליברמן: אני חייב גם לציין, שלפחות במקומות שבהם גדלתי, אני זוכר שתפקידו של הרב היה לפתור בעיות ולא ליצור בעיות, ומה שאנחנו רואים היום, שבמקום לפתור בעיות, הרבנים מנסים ליצור בעיות.

אביגדור ליברמן: אני חושב שיש פה בלבול בהגדרת התפקיד של אותו מורה רוחני שאמור לשמש בו כל רב בישראל.

אביגדור ליברמן: לכן אני מבקש מהכנסת להצביע ולתמוך בחוק הזה – – –

יעל גרמן: אבל זה חוק הומופובי, אדוני.

אביגדור ליברמן: הוא לא הומופובי.

יעל גרמן: למה לא הכנסת את הקהילה הגאה בפנים?

יעל גרמן: היית עושה שוויון והיינו בעד.

יעל גרמן: הוצאת קהילה שלמה מתוך החוק.

אביגדור ליברמן: אני חושב שתפסת מרובה לא תפסת כלום, ואני בפירוש בא קודם כול לפתור בעיה של קהילה גדולה, כמעט 1.5 מיליון איש, של יוצאי חבר המדינות.

יעל גרמן: אנחנו בעד, אבל למה רק חלק?

יעל גרמן: למה לא את כולם?

אביגדור ליברמן: אני חושב שהשלב הבא – בואו נעבור שלב אחד ונתקדם לשלב שני.

אמיר אוחנה: – – – השלב השני.

אביגדור ליברמן: תפסת מרובה, לא תפסת כלום.

אביגדור ליברמן: ואנחנו – – –

יעל גרמן: במקרה הזה זה להדיר קהילה, להעליב קהילה שלמה, זה להגיד להם: לא מגיע לכם.

אביגדור ליברמן: אני מצטער, מאז שקמה ישראל ביתנו, מ-1999, אנחנו מובילים את החוק הזה במתכונת הזאת.

אביגדור ליברמן: כך אנחנו מקבלים את זה, כמורשת שקיבלנו מאחד המייסדים שלנו, יורי שטרן.

יעל גרמן: אני קוראת לך להרחיב את החוק וכולנו נהיה בעד.

אביגדור ליברמן: נסיים להשלים את החקיקה הזאת, נתקדם הלאה.

אביגדור ליברמן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת ליברמן.

טלי פלוסקוב: ישיב השר חיים כץ.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לכונן מוסד של "ברית זוגיות אזרחית" בישראל, שיהווה מסלול מקביל למוסד הנישואים הדתי, ואשר יחיל על בני-זוג שיבחרו בו את מלוא הזכויות והחובות האזרחיות החלות על בני-זוג נשואים.

חיים כץ: יצירת מסגרת של נישואים מוכרת על-פי חוק בישראל היא באמצעות נישואים בהתאם לדין הדתי, ובהתאמה לדתם של בני-הזוג.

חיים כץ: לצד מסגרת נישואים זו, ולגבי מי שהם חסרי דת ואינם יכולים להינשא זה לזו לפי הוראות הדין האישי, נחקק בשנת 2010 חוק ברית הזוגיות לחסרי דת.

חיים כץ: הצעת החוק הנוכחית מבקשת להעתיק, בשינויים מסוימים, את ההסדר שנקבע בחוק ברית הזוגיות לחסרי דת ולהחילו על איש ואישה ששניהם בני אותה דת, או ששניהם בני דתות מוכרות שונות.

חיים כץ: הצעת החוק מבקשת ליצור שינוי מדיניות מהותי בנוגע למצב המשפטי הקיים כיום בישראל, ונוגדת את ההסכמים הקואליציוניים הקובעים שלא לשנות את הסטטוס-קוו בענייני דת ומדינה אלא בהסכמת כל סיעות הקואליציה.

חיים כץ: נוסף על כך, ההצעה מעוררת קשיים ביחס למדיניות ההגירה של מדינת ישראל, ולא זו הדרך להביא לשינויים מהותיים במדיניות זו.

חיים כץ: אשר על כן, עמדת הממשלה היא כי יש להתנגד להצעת החוק.

חיים כץ: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר חיים כץ.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-זוג שבאו בברית הזוגיות, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אביגדור ליברמן – – –

מרב מיכאלי: – – –

טלי פלוסקוב: כשהממשלה מתנגדת אין אפשרות לתת לחבר כנסת להתנגד, לכן אין פה אופציה כזאת.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – 3 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-זוג שבאו בברית הזוגיות, התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת יולי אדלשטיין, הצבעת?

טלי פלוסקוב: בעד – עשרה חברי כנסת, 45 מתנגדים, שלושה נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק לקביעת מעמדם של בני-זוג שבאו בברית הזוגיות, התשע"ה–2015, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: סגן שר האוצר – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: שנייה, רבותי.

טלי פלוסקוב: שנייה.

טלי פלוסקוב: קודם כול, סגן שר האוצר חבר הכנסת איציק כהן מבקש לרשום לפרוטוקול כי הוא מתנגד.

טלי פלוסקוב: בנוסף, חבר הכנסת אילן גילאון הצביע – –

אילן גילאון: בעד.

טלי פלוסקוב: – – והתכוון להצביע נגד.

טלי פלוסקוב: תרשמו בפרוטוקול.

טלי פלוסקוב: אנחנו כמובן, בהתאם, משנים את התוצאה רק לגבי אילן גילאון – התוצאה אומרת שהצעת החוק לא התקבלה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2164/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון – סימון ביצים), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: גברתי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש לך עד עשר דקות להציג את הצעת החוק שלך.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברי השרים, חברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, לפני שאני אעבור להצעת החוק שלי אני חייבת לציין לגבי הצעת החוק שעכשיו לא עברה – יש היגיון רב במתן חופש נישואים לכל מי שרוצה בכל דרך שהיא, אבל אסור לנו, אסור לנו להדיר אוכלוסייה מסוימת – – –

סופה לנדבר: – – –

יעל גרמן: אסור לנו להדיר את האוכלוסייה הגאה.

יעל גרמן: החוק הזה, כפי שהוא, בא ואומר: לאלה מותר ולאלה אסור.

יעל גרמן: החוק הזה, כפי שהוא, בא לעשות הפרדה במסגרת החוק למי מגיע ולמי לא, וזו הסיבה שהצבעתי נגד.

יעל גרמן: ועכשיו אני רוצה לדבר על הצעת החוק שלי.

סופה לנדבר: – – –

יעל גרמן: אנחנו נדבר על זה.

סופה לנדבר: – – –

יעל גרמן: סופה, אני מאוד מקווה שיום אחד תבינו שהקהילה הגאה זכאית לשוויון זכויות.

סופה לנדבר: אבל לא יכול להיות שלכולנו יהיה רע במדינה הזאת.

יעל גרמן: יכול להיות.

יעל גרמן: צריך להילחם עבור כולם.

יעל גרמן: אי-אפשר לבוא ולומר: לאלה מגיע ולאלה לא.

יעל גרמן: לכולם מגיע.

יעל גרמן: הצעת חוק המועצה לענף הלול – סימון ביצים.

יעל גרמן: אתמול ציינו את יום זכויות בעלי-החיים.

יעל גרמן: זה היה יום חגיגי מאוד, ובאמת דנו בנושאים רבים.

יעל גרמן: בין השאר גם דנו בתנאי המחיה של התרנגולות.

יעל גרמן: אין ספק שהתרנגולות, כפי שהן היום, חיות – בלולים הישנים, אני לא מדברת על הלולים החדשים – אלה תנאי מחיה בלתי נסבלים, שגורמים לנזק לתרנגולת ולכאב רב ולסבל רב.

יעל גרמן: אני חושבת שהיום יש אוכלוסייה גדולה שלא רוצה לצרוך ביצים של תרנגולות שגדלות בתנאים של סבל.

יעל גרמן: האוכלוסייה הזו רוצה לדעת אם התרנגולת שמטילה את הביצה שאני אוכלת, האם היא הואכלה במזון אורגני?

יעל גרמן: האם היא חיה בחופש?

יעל גרמן: האם היא נמצאת בלול שבו היא יכולה לעוף ולבצע עוד פעולות, או שמא היא נמצאת בלול שבו היא כמו אסירה, 50 ס"מ על 50 ס"מ בתנאי סבל, כפי שאמרתי?

יעל גרמן: כל מה שהצעת החוק הזו באה לבקש זה לסמן את הביצים כדי שאתה, דוד ביטן, תדע אם אתה אוכל ביצה של תרנגולת שחיה בתנאים של חופש או שאתה אוכל ביצה של תרנגולת שחיה בסבל.

יעל גרמן: החוק הזה לא מחייב את החקלאים לשנות את תנאי המחיה, הוא לא צריך לעלות שקל אחד לאף אחד.

יעל גרמן: זהו חוק שלמעשה משקף את המצב של התרנגולות.

יעל גרמן: חוק שקיפות – חוק שמאפשר לצרכנים לבחור את הביצה שהם רוצים לאכול.

יעל גרמן: נכון, אין ספק שדרך החוק אני מקווה שכמה שיותר צרכנים וכמה שיותר מן הציבור יבחרו לאכול ביצה של תרנגולת שחיה בחופש, ואז יותר ויותר חקלאים יבינו שכדאי להם לגדל את התרנגולות בחופש.

יעל גרמן: אבל הכול ייעשה ללא כפייה.

יעל גרמן: יתרה מזו, יש היום סט של הנחיות ותקנות של משרד החקלאות, שנמצא כבר בהכנה, ובתוכו מדובר בדיוק על הנושא הזה – על כך שניתן יהיה לסמן את הביצים ואת התרנגולות על-פי תנאי מחייתן.

יעל גרמן: אלא מה, שכל התקנות האלה נמצאות כרגע ב-stand still, כל התקנות האלה לא מקודמות.

יעל גרמן: רק אתמול שמעתי בוועדה המשותפת של ועדת החינוך וועדת הכלכלה שאין כוונה כרגע לקדם את התקנות.

יעל גרמן: הן קיימות, נכון, אבל יש ויכוח – יש ויכוח עם החקלאים.

יעל גרמן: תקנה אחת מתוך כלל התקנות היא זו שעליה אני מדברת.

יעל גרמן: אתמול שר החקלאות, בהגינותו, לא רצה לבוא ולומר ולספר על השיחה שהייתה לנו.

יעל גרמן: אדוני שר החקלאות, ברשותך, אני אספר?

יעל גרמן: אם אין לך התנגדות, כי אתה חשבת שלי יש התנגדות.

יעל גרמן: לי אין התנגדות.

אורי אריאל: – – – שלא צריך.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: דיברתי עם שר החקלאות ואמרתי לו: מכיוון שיש תקנות, וחלק מהתקנות מדברות בדיוק על כך – על כך שיהיה אפשר להבחין בין תרנגולת שחיה בחופש לבין תרנגולת שחיה במצוקה – בואו ניקח רק את הנושא הזה, נעביר אותו בקריאה טרומית ונמתין ונראה.

יעל גרמן: אם התקנות יתקדמו – אין צורך בחוק; אבל אם התקנות לא יתקדמו – נקדם את החוק, ובאמת ציפיתי שכך יהיה.

יעל גרמן: לדאבוני הרב, החוק נדחה על-ידי ועדת השרים.

יעל גרמן: אדוני השר, הזמנת אותי אתמול לפנות אליך, לדבר אתך ולראות אם יהיה אפשר בכל זאת לקדם את זה באיזו דרך.

יעל גרמן: אני מבינה שבגלל המשמעת הקואליציונית החוק הזה יידחה.

יעל גרמן: אבל אנחנו לא נוותר.

יעל גרמן: אנחנו חושבים שתנאי המחיה של התרנגולות וצריכת הצרכנים בצורה מושכלת, כך שכל אחד ידע כיצד חיה התרנגולת, זה נושא מאוד חשוב.

יעל גרמן: ולכן, גם לאחר שאתם תצביעו נגד החוק, אנחנו נמשיך וננסה לקדם את החוק.

יעל גרמן: אני מקווה, אדוני שר החקלאות, שהזמנתך אתמול לדו-שיח ולמציאת פתרונות מוסכמים עומדת בעינה.

יעל גרמן: אני מאוד מאוד מקווה שבעוד כמה חודשים נצליח או להעביר את התקנות או להעביר את החוק.

יעל גרמן: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת יעל גרמן.

טלי פלוסקוב: ישיב שר החקלאות ופיתוח הכפר חבר הכנסת אורי אריאל.

אורי אריאל: ברשות גברתי היושבת בראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, הצעתה של חברת הכנסת יעל גרמן – אני חושב שענית את התשובה, אני מאוד אקצר.

אורי אריאל: אמרת: אכן, יש תקנות.

אורי אריאל: יש צורך להשלים אותן.

אורי אריאל: נכון, אמרתי את זה, אנחנו עובדים על זה.

אורי אריאל: אנחנו לא צריכים שתהיה הצעת חוק שעוברת בטרומית כדי שנזדרז עם התקנות.

אורי אריאל: הרי את אמרת לי: אם לא תעביר את זה אני מבינה, כי יש אכן תקנות.

אורי אריאל: היות שאת ציטטת משיחתנו מאתמול – אתמול חשבתי שאת לא תרצי, אבל את העלית את זה.

אורי אריאל: בסדר – – –

יעל גרמן: – – –

אורי אריאל: בסדר.

אורי אריאל: בהגינותך וביחד, נאמר בינינו ששנינו מסכימים.

אורי אריאל: אכן לא צריך.

אורי אריאל: עכשיו מה, מכיוון שהיה אתמול יום צער בעלי-חיים אז חייבים להביא חוק?

אורי אריאל: חייבים להעביר אותו, וצריך להגיד שהעברנו חוק?

אורי אריאל: אולי אני לא מבין, יכול להיות שזה כן היה נכון בשביל הג'סטה, בשביל הציבור.

יעל גרמן: לא.

יעל גרמן: אם אתה אומר בתוך כמה זמן התקנות יאושרו – אתה צודק, אין צורך.

אורי אריאל: אני אומר לך: עד סוף השנה.

אורי אריאל: אני מוכן להגיד לך יותר מזה; זה חודש אדר – מרבין בשמחה, אתם יודעים?

אורי אריאל: עוד שבוע פורים, זה חודש מרס למניינם.

אורי אריאל: לא סוף השנה – עד אוקטובר יהיו כל התקנות.

אורי אריאל: אני מדגיש את המילה "עד", כי אני אשאף ואני מעריך ואני מקווה שאכן זה יהיה קודם.

אורי אריאל: אבל – – –

יעל גרמן: באוקטובר אני מוכנה – – –

אורי אריאל: אני לא מתחייב על זה, אבל את יודעת את עמדתי.

אורי אריאל: אחזור על עמדתי, שחברת הכנסת גרמן מכירה – כשישבנו בממשלה הקודמת – לגבי ועדת השרים לחקיקה, שהיו שם הרבה מחלוקות קשות – נניח להן – אבל בדרך כלל היה בא השר ואומר: אין צורך, אני מתקין, אני מחוקק; היינו אומרים לו – שנינו, אני חושב, אם מותר לי לספר – היינו אומרים לו: טוב, תגיד מתי, אין בעיה.

אורי אריאל: גם לא לוחצים על שבוע הבא, אבל תגיד, אל תשאיר את זה.

אורי אריאל: אז הנה, אני אמרתי.

אורי אריאל: את רוצה שנצביע, אני צריך עוד לפרט, להסביר לחברי הכנסת, או שנעביר את זה להצעה לסדר-היום?

יעל גרמן: לא לא.

יעל גרמן: אנחנו נצביע, זה ירד, ועוד חצי שנה אני אעלה את זה שוב.

אורי אריאל: בכל מקרה אין מקום לתקן את חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק), התשכ"ד–1963, שכן הסמכות לקבוע הוראות לעניין הסימון כבר קבועה בחוק.

אורי אריאל: חברים, אני רוצה להתנצל בפניכם שאני מפריע לכם.

אורי אריאל: אתם יכולים להמשיך להרעיש, כמו שמקובל פה.

אורי אריאל: אז אני רק מתנצל שאני גם מדבר.

אורי אריאל: תודה.

אורי אריאל: לעניין זה, ראו סעיף 53(א)(2) ו-(3) לחוק, הקובע כי שר החקלאות רשאי להתקין תקנות בכל הנוגע לסיווג תוצרת הלול לסוגים שונים וכן בכל הנוגע לדרכי הטיפול, המיון, האריזה והסימון של תוצרת הלול והפיקוח על פעולות אלה.

אורי אריאל: ואכן, בתקנות המועצה לענף הלול (הסדרת ייצור, מיון ושיווק), התשכ"ח–1968, נקבעו הוראות בדבר סימון ביצים ואריזות קמעוניות.

אורי אריאל: בהתאם לקבוע בתקנות המועצה לענף הלול, יש להחתים על-גבי כל ביצה ואריזה את שמו של הקבלן המורשה או את הסימן המסחרי שלו הרשום כדין ואת משקל הביצה.

אורי אריאל: בנוסף, הוראות בנוגע לסימון ביצים ואריזות קמעונאיות מופיעות גם בתקנות בריאות הציבור (מזון) (שיווק ביצי מאכל), התשנ"ה–1994 – סימון שם המשווק, התאריך האחרון לשיווק ואופן האחסון, תאריך אחרון לשימוש – על-גבי האריזה; בתקנות רישוי עסקים (תחנות מיון לביצי מאכל), התשנ"ה–1994 – התנאים הצריכים להתקיים בתחנת מיון ביצים על מנת לשמור על תקינות הביצים ובריאות הציבור; ובצו הפיקוח על מצרכים ושירותים (סימון מוצרים), התש"י–1950 (סימון שם הארץ ממנה יובאו הביצים על-גבי הביצה).

אורי אריאל: כמו כן, בצו הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים (מחירים מרביים לביצי מאכל), התשס"ט–2008, מובהר מהן ביצים המעושרות באומגה 3, ביצים אורגניות וביצים שהוטלו בגידול חופשי, שלגביהן חל פטור מפיקוח על מחירים – מוסדר בפיקוח על רווחיות לפי חוק הפיקוח.

אורי אריאל: מאחר שהנושא מוסדר בתקנות שונות, הרי שאין מקום לתקן את חוק המועצה לענף הלול.

אורי אריאל: זאת ועוד, הלשכה המשפטית עובדת עם גורמי המקצוע במשרד ועם משרד הבריאות על תיקון תקנות המועצה לענף הלול, וכן על תיקון משלים של התקנות הנוספות הנוגעות בדבר.

אורי אריאל: התיקון האמור התעכב, אולם אנו פועלים להגיש טיוטה לאישור משרד המשפטים בחודשים הקרובים.

אורי אריאל: אי לכך ובהתאם לזאת, אנחנו ממליצים לאכול הרבה ביצים.

אורי אריאל: זה בריא, זה טוב.

אורי אריאל: תקנו.

חיים ילין: אבל לא עם סלמונלה.

אורי אריאל: מי שרוצה שיקנה ביצי חופש, מי שרוצה יקנה מלולי מעוף.

אורי אריאל: מי שרוצה לאכול ביצה וגם עוף – אנחנו ממליצים להגביר את הצריכה.

אורי אריאל: נערכנו לקראת חג הפסח שלא יהיה מחסור.

אורי אריאל: ולאור זאת, אני ממליץ לכנסת לדחות את הצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר החקלאות חבר הכנסת אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו הולכים על הצעת חוק – נכון הבנתי, חברת הכנסת יעל גרמן?

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על החוק?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון – סימון ביצים), התשע"ו–2015.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 36 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון – סימון ביצים), התשע"ו–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 35 חברי כנסת, 36 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: לכן הצעת חוק המועצה לענף הלול (ייצור ושיווק) (תיקון – סימון ביצים) לא עברה.

טלי פלוסקוב: חבר כנסת איוב קרא מבקש להתווסף לפרוטוקול כמתנגד.

טלי פלוסקוב: סגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן מבקש להתנגד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין מבקשת להצביע בעד.

טלי פלוסקוב: הכול לפרוטוקול, התוצאה כמובן לא משתנה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2006/20; "דברי הכנסת", חוב' י', עמ' 7739.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה ומייד עוברים לתשובתו של השר ולהצבעה, כי הצעת החוק כבר הוצגה על-ידי חבר הכנסת מאיר כהן בעבר – הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – זכאות לגמלה למי שמצוי בהכשרה מקצועית), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעה זו שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו מבקשים שקט באולם.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, יש הצעה מוצמדת שלי.

טלי פלוסקוב: הצעה מוצמדת?

טלי פלוסקוב: להצעה הזאת?

טלי פלוסקוב: לא לא לא, זה להצעה הבאה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הבטחת הכנסה קובע כי מי שלומד במוסד לימודי שקבע השר בתקנות, תישלל זכאותו לגמלה.

חיים כץ: הצעת החוק מבקשת לקבוע זכאות לגמלת הבטחת הכנסה גם למי שמצוי בהכשרה מקצועית במסלול לימודים שמשכו אינו עולה על 24 חודשים או 1,700 שעות.

חיים כץ: מדובר בהרחבה של אפשרות הלימודים הקבועה כיום בתקנות ומוגבלת ל-12 חודשים, בתנאי שהלימודים אינם בשעות הערב.

חיים כץ: הצעת החוק עוסקת במצב שבו מקבלי גמלת הבטחת הכנסה מסוגלים להשתלב במסגרת תעסוקתית אף שהם מצויים בתקופת הכשרה מקצועית או במסגרת לימודים קבועה, בניגוד להנחה כי מי שלומד במסגרת לימודים קבועה וממושכת מנוע מלהשתלב במסגרת תעסוקתית.

חיים כץ: באופן זה מבוקש לאפשר להם לרכוש השכלה, אשר תוציא אותם ממעגל מקבלי הבטחת הכנסה ותעודד את יציאתם לשוק העבודה.

חיים כץ: על-פי נתוני המוסד לביטוח לאומי, עלות הצעת החוק מוערכת ב-210,000 ש"ח לכל עשרה מקרים.

חיים כץ: בימים אלה מקדם המוסד לביטוח לאומי את תיקון מסגרת תקנות הבטחת הכנסה, כפי שצריך להיעשות, ולא בחוק הבטחת הכנסה.

חיים כץ: יצוין – מאיר, אליך – יצוין כי במסגרת הדיון בקריאה הטרומית שכבר התקיים בהצעת חוק זו במליאה, ב-16 בדצמבר 2015, הוסבר לחבר הכנסת מאיר כהן כי האכסניה הנכונה להסדרת הסוגיה היא במסגרת תקנות ולא במסגרת החוק, ולכן התנגדה ועדת השרים לחקיקה להצעת החוק.

חיים כץ: כמו כן, במסגרת אותו דיון התחייבתי – אני – לפעול לתיקון התקנות עוד במושב זה.

חיים כץ: מה לעשות, אני לא מצליח, זו הרגולציה.

חיים כץ: התחייבתי, אני לא חוזר בי, שלא תתבלבל.

מאיר כהן: אתה תסיים את זה עד הסוף?

חיים כץ: אני לא יודע.

חיים כץ: לא יודע.

חיים כץ: אני אומר לך.

מאיר כהן: – – –

חיים כץ: חשבתי, אני אומר לך דוגרי, חשבתי שגם את ה-disregard של החד-הוריות אני מביא עכשיו.

חיים כץ: כבר סיכמתי עם האוצר, כבר סיכמתי עם המשפטים, והרחבה – משהו שתיהנה ממנו.

חיים כץ: פתאום מודיע לי היום היועץ המשפטי שהוא רוצה לדחות בשבוע.

חיים כץ: הוא רוצה לדחות בשבוע, הוא גומר לי את המושב.

חיים כץ: אני מנסה שזה יקרה המושב.

חיים כץ: מנסה.

טלי פלוסקוב: אין הצבעה.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: אז אני מבקש לדחות את ההצבעה, ואתה מסכים.

חיים כץ: אוקיי.

חיים כץ: תודה.

קריאה: דוחים את ההצבעה?

טלי פלוסקוב: דוחים את ההצבעה.

קריאה: מאיר הסכים?

טלי פלוסקוב: כן כן, הוא נתן את ההסכמה.

טלי פלוסקוב: על-פי ההסכמה שהגיעו אליה כאן חבר הכנסת היוזם של החוק, מאיר כהן, והשר, ההצבעה נדחתה.

טלי פלוסקוב: [פ/2130/20; "דברי הכנסת", חוב' י"ח, עמ' 10134.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – אי-שלילת זכאות לקצבת שאירים בשל הכנסה מפנסיה), התשע"ה–2015 [פ/247/20; "דברי הכנסת, חוב' י"ח, עמ' 10134.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח שאירים לאלמן), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: ושוב, הצעת החוק כבר הוצגה, ולכן אני מזמינה את שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ להשיב כעת על הצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: יש לנו כאן הצעת חוק שהוצמדה, של חברת הכנסת זהבה גלאון.

חיים כץ: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חוק הביטוח הלאומי קובע – דוד אזולאי, זה שלך, זו הצעת חוק שאתה הגשת – חוק הביטוח הלאומי קובע את הזכאות לקצבת שאירים לאלמנה ולאלמן, כאשר לעניין זה נקבע כי אלמנה היא מי שהייתה אשתו של מבוטח.

חיים כץ: בקיצור, אלמנה של גבר שהלך לעולמו מקבלת קצבת שאירים בלי בדיקת מבחני הכנסה.

חיים כץ: גבר, לעומת זה, שאשתו הלכה לעולמה, צריך לעבור בדיקת מבחני הכנסה.

חיים כץ: בהיותי חבר כנסת, יחד עם חברי דוד אזולאי, הגשנו הצעת חוק להשוואת זכויות אלמן ואלמנה.

חיים כץ: ראינו את העלויות.

חיים כץ: העלויות של הצעת החוק הן בסדר גודל של 400 מיליון שקל לשנה.

חיים כץ: אז הסכמנו להתפשר – אזולאי ואני, אני מתכוון – והעלינו את מבחן ההכנסה מ-4,000 ל-6,000 או ל-5,000 ומשהו – אני לא זוכר, אני יכול לקרוא בדף.

חיים כץ: העלינו.

חיים כץ: אני חושב שגם פה צריך ללכת, לפעול עם הביטוח הלאומי.

זהבה גלאון: – – –

חיים כץ: מה?

חיים כץ: העלינו ל-6,000.

חיים כץ: העלינו – איווט, חבר הכנסת איווט ליברמן, חבר הכנסת איווט ליברמן – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: או, תודה.

חיים כץ: – – אני עונה למאיר כהן.

חיים כץ: תקשיב, גם אתה וגם זהבה צודקים שצריך להשוות זכויות אלמן ואלמנה, אבל במסגרת המכלול שאנחנו עושים, על מה אנחנו מוציאים את הכסף, אז יש לנו דברים יותר חשובים לעשות עם הכסף הזה.

חיים כץ: אז נתנו לאלמנות, ואנחנו מקרקסים את האלמנים.

חיים כץ: ואני לא חושב – תשמע, אני אומר לך, אני הגשתי את זה, הגשתי את הצעת החוק יחד עם דוד אזולאי, ואני לא חושב שבצרכים שאנחנו צריכים להביא מהביטוח הלאומי – אני אתן לך דוגמה, אני אגיד לך למה לא.

חיים כץ: לפני שבוע קיבלתי את הנתונים על ניצולי השואה והתברר לי שיש כ-5,000 ניצולי שואה מעל גיל 95 שמקבלים ביטוח סיעודי 16 שעות ולא 18.

חיים כץ: אני לא יודע איך אותו אחד, או אותה אחת, כשבאו לבדוק את ניצול השואה בן ה-105, ויש שמונה כאלה, נתן לו 16 שעות ולא 18.

חיים כץ: אם הוא היה נותן לו 18, הוא היה מקבל גם הנחה בחשמל.

חיים כץ: המטרה שלי היא לקחת היום, ולבוא לביטוח הלאומי, ואני אומר לך – היום בבוקר פניתי, מאיר, היום בבוקר פניתי לשאול אם בהחלטת מועצה אנחנו יכולים להעלות את כל אלה שמגיל 80 מ-16 ל-18, בלי – ואז זה ייתן עוד הנחה בחשמל.

חיים כץ: הכסף הזה לא יותר חשוב כאן מאשר לתת לאלמן?

חיים כץ: תשמע, אף אחד – לא אתה ולא אני לוקחים את הכסף הזה הביתה.

חיים כץ: אני רוצה להשתמש, ואני רוצה גם שלא נצביע עכשיו.

חיים כץ: אני מבקש ממך.

חיים כץ: זהבה, אני מבקש שלא נצביע, ואת מסכימה.

חיים כץ: וגם אדוני מסכים, מאיר?

חיים כץ: אני מבקש ממך להסכים.

חיים כץ: גם מאיר מסכים.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תודה.

זהבה גלאון: לא מסכימה.

טלי פלוסקוב: אתה לא הבנת נכון.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי שהם מתעקשים כן להצביע.

חיים כץ: את ביקשת להצביע?

טלי פלוסקוב: כן.

קריאה: – – –

חיים כץ: אם הם מבקשים להצביע, אני מבקש להצביע נגד הבקשה שלהם.

טלי פלוסקוב: כן, חבר הכנסת מאיר כהן, שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת, אין לי שום ספק בכוונות הטובות של שר הרווחה, אין לי שום ספק בכך שהוא עושה את סדר העדיפויות, אבל חשוב לציין – גם אתה, אדוני השר – חשוב לציין, זה תיקון עוול, באמת תיקון עוול, ואתה פוגש את האנשים האלה, אני פוגש את האנשים האלה.

מאיר כהן: אני חייב להגיד, להודות, שלא עמדתי על זה כשהייתי שר רווחה.

מאיר כהן: באמת לא עמדתי על זה, עד שהתחלתי לפגוש את אותם אלמנים שחיים מהיד לפה, ואומרים לי: תשמע, מאיר, זה לא הוגן שאותנו בודקים בציציות – כן, כן – זה לא הוגן שאותנו בודקים בציציות ואנחנו נשארים חסרי כול, כי המדינה החליטה שלנשים אנחנו מאפשרים איזה פרוספריטי מיוחד במינו ומגברים אנחנו מונעים את זה.

מאיר כהן: עכשיו, הציעו את זה גם דוד אזולאי, גם אתה, העלינו את זה ל-6,000 שקלים, אין שום בעיה.

מאיר כהן: נכון שתמיד השיקול הכספי, נכון, תמיד יעמוד לנגד עינינו.

מאיר כהן: אבל אנחנו רוצים לתקן, אנחנו רוצים לתקן עוול, ואין שום סיבה בעולם שבגלל – אגב, זה 200 מיליון שקלים, זה לא 400 מיליון שקלים, ואם אנחנו נאשר ונשב עם אנשי הביטוח הלאומי והם ירצו לעשות את זה מדורג, נעשה את זה מדורג.

מאיר כהן: ואם אתה, אדוני השר, תשב עם הביטוח הלאומי ותרצה גם שזה יהיה מדורג – נעשה את זה מדורג.

מאיר כהן: אבל אין שום סיבה שבעולם שגבר אלמן, יצטרכו להתעלל בו.

מאיר כהן: אין שום סיבה שבעולם.

מאיר כהן: קחו את זה, כל אחד, תחשבו על זה ברצינות.

מאיר כהן: באמת, זו לא צריכה להיות הצבעה של קואליציה ואופוזיציה.

מאיר כהן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

טלי פלוסקוב: גם חברת הכנסת זהבה גלאון יכולה לקבל שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

זהבה גלאון: אדוני השר חיים כץ, אני פונה אליך לשיקול דעת נוסף.

זהבה גלאון: יוצא מצב אבסורדי – אני מודה שאתה שובר את לבי כשאתה מעמיד את הזכאות של האלמנים לקצבת שאירים מול ניצולי שואה.

חיים כץ: – – –

זהבה גלאון: רגע, רגע.

זהבה גלאון: אני מודה שאתה שובר את לבי, כי כשאומרים לניצולי שואה, אז ישר הלב יוצא וכולנו אומרים – וואו, זה עומד מול זה.

זהבה גלאון: אל תעמיד את זה, בבקשה.

זהבה גלאון: אני ממש פונה אליך, אל תעשה לנו את זה, זה גובל בסחטנות רגשית, אני מודה שאני לא עומדת בזה.

חיים כץ: אבל זו האמת.

זהבה גלאון: זה לא האמת, זה מה שאני מנסה להגיד.

חיים כץ: – – – יורידו לאלמנות – – –

זהבה גלאון: אתה יודע שזו לא האמת, וגם אל תהלך עלי אימים שיורידו לאלמנות, כי אתה יודע שאני דואגת לאלמנות.

חיים כץ: למה שרי אריסון לא – – –

זהבה גלאון: רגע, רק שנייה.

חיים כץ: היא מרוויחה 100,000 שקל – – –

זהבה גלאון: רגע.

זהבה גלאון: זה סיפור אחר.

זהבה גלאון: אדוני השר חיים כץ ושר הדתות דוד אזולאי, אתם הרי הבנתם את זה.

זהבה גלאון: בגלל זה אתה הלכת למהלך בהיותך חבר כנסת ויושב-ראש ועדת הרווחה.

חיים כץ: – – – 6,000 שקל.

זהבה גלאון: אז הגעת לתקרה של 6,000 שקל.

זהבה גלאון: יש משהו, חברי חברי הכנסת – הרי איך זה יכול להיות עניין של אופוזיציה וקואליציה?

זהבה גלאון: קורה, קורה – – –

קריאה: – – –

זהבה גלאון: לא, הוא לא רוצה להבהיר את זה.

זהבה גלאון: אני מכירה אותו.

זהבה גלאון: כשהוא אומר: יש זמן, תנו לי זמן – אני יודעת.

זהבה גלאון: כשהוא אומר לי: זה עומד מול ניצולי שואה, זה אומר שהוא רוצה לקבור את החוק הזה קבורת חמור.

זהבה גלאון: שלא נדע, חברי חברי הכנסת, כל אחד מכם יכול להיות אלמן, שלא נדע, טפו-טפו-טפו, וכל אחת יכולה להיות אלמנה.

זהבה גלאון: אז מה, איזו סיבה יש שיהיו תקרה ומבחן הכנסה לאלמנים?

זהבה גלאון: אני תמיד דואגת לזכויות נשים, כי נשים מופלות, בהגדרה, אבל יש כאן מצב מעוות.

זהבה גלאון: גבר אלמן לא צריך להיות מופלה לעומת אישה בקצבת שאירים.

זהבה גלאון: השר כץ, אני ממש מבקשת ממך, אני ממש מבקשת ממך.

זהבה גלאון: אתה הרי יודע.

זהבה גלאון: בהרבה מקרים אתה יודע שאנחנו צודקים אבל יש באמת שיקולים; זה עוול.

זהבה גלאון: לא פותרים עוול על-ידי זה שאתה עושה עוול אחר.

זהבה גלאון: זה עוול.

זהבה גלאון: אני מבקשת שתשקול שנייה נוספת לפני שאתה מבקש מהקואליציה להצביע נגד זה.

זהבה גלאון: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת זהבה גלאון.

טלי פלוסקוב: אני מחכה מהאופוזיציה – איך אנחנו מצביעים?

טלי פלוסקוב: הצבעה אלקטרונית, הצבעה רגילה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי.

טלי פלוסקוב: אנחנו, כאמור, נצביע.

טלי פלוסקוב: יהיו שתי הצבעות נפרדות.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח שאירים לאלמן), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 48 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח שאירים לאלמן), התשע"ו–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 43, נגד – 48, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח שאירים לאלמן), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצבעה הבאה, על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – אי-שלילת זכאות לקצבת שאירים בשל הכנסה מפנסיה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: ההצעה הזו, כמובן, הייתה מוצמדת.

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 48 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – אי-שלילת זכאות לקצבת שאירים בשל הכנסה מפנסיה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 44 חברי כנסת, 48 חברי כנסת מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: גם הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – אי-שלילת זכאות לקצבת שאירים בשל הכנסה מפנסיה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2537/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תוצרת חקלאית שיוצרה במדינת ישראל), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת חיים ילין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת חיים ילין, יש לך עד עשר דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק הזו, ההצעה שלא עולה שקל – ההצעה ההגיונית ביותר שיש למי שאוהב את מדינת ישראל, את החקלאות ואת הציונות, והקואליציה הולכת להתנגד.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: אין לי מושג.

חיים ילין: הצעת החוק היא כל כך פשוטה, היא באה ואומרת שבעצם, כשהאוצר פותח את היבוא, או מתוך הסכמי שכר שיש בין מדינות שונות, כל מה שאנחנו רוצים זה שהתוצרת הישראלית החקלאית תסומן כתוצרת ישראלית, נקודה.

חיים ילין: בעולם, כשאתם מדברים על ה-BDS, קואליציה נחמדה, ואתם רוצים לגייס את כולם נגד ה-BDS, אז אתם מתנגדים למוצר שהוא כחול-לבן.

חיים ילין: מי שמתנגד למוצר שהוא כחול-לבן הוא בוגד, ואתם שתולים לחלוטין בתוך אמירות אנטי-ציוניות.

חיים ילין: אתם, קואליציה, הבוגדים בתוצרת הכחול-לבן, התוצרת החקלאית של מדינת ישראל.

חיים ילין: וזה לא משנה, אתם תצביעו נגד, ואתם תצביעו נגד החקלאים – קיש, זה נכון, אתה מחייך, ואתה יודע שאני צודק במאה אחוז.

יואב קיש: אני אוהב את הססמאות שלך; אתה החלטת מי בוגד ומי לא בתוצרת חקלאית.

יואב קיש: הבנו.

חיים ילין: ממש תוצרת חקלאית.

חיים ילין: שקל לא עולה למדינה.

חיים ילין: הקפדתי – – –

יואב קיש: תכף תגיד שאנחנו טרוריסטים, לא?

חיים ילין: הקפדתי יותר מזה – שמשרד הכלכלה יכתיב את הרגולציה.

חיים ילין: לא שמתי רגולציה איך בעצם התוצרת הזאת הולכת להיות מסומנת.

חיים ילין: בעצם שר הכלכלה, שהוא גם ראש הממשלה, הולך לסמן את התוצרת איך שהוא רוצה.

חיים ילין: אבל מה לעשות, אתם אנטי-ציונים.

חיים ילין: אני מודיע לכם את זה, גם אתה, שר החקלאות, גם אתה, כולכם, כל הקואליציה אנטי-ציונים לחלוטין.

יואב קיש: טרוריסטים.

יואב קיש: טרוריסטים.

חיים ילין: אתם לא אוהבים את החקלאים, לא את החקלאות – – –

יואב קיש: אתה פופוליסט.

יואב קיש: תפסיק עם הפופוליזם.

יואב קיש: לא מתאים לך, חיים.

חיים ילין: לא מתאים?

יואב קיש: לא מתאים לך לדבר ככה, חיים.

חיים ילין: קיש, אתה שתול, וגם אתה שתול.

חיים ילין: כולכם שתולים.

מכלוף מיקי זוהר: הרי אתה שמאלן.

מכלוף מיקי זוהר: אתה איש שמאל.

מכלוף מיקי זוהר: שמאלן.

חיים ילין: עכשיו תרגישו מה קורה כשאנשים שאוהבים את מדינת ישראל, את החקלאות ואת ההתיישבות חוטפים מכם בצורה כזאת.

חיים ילין: פעם אחת תחטפו.

חיים ילין: תחטפו פעם אחת, תבינו מה זה להיות בוגד, כשאתם קוראים לנו בוגדים.

מכלוף מיקי זוהר: אתה שמאלן.

מכלוף מיקי זוהר: אתה איש שמאל.

מכלוף מיקי זוהר: תודו שאתם שמאל.

מכלוף מיקי זוהר: הרי אתם שמאל.

מכלוף מיקי זוהר: אתה איש שמאל.

חיים ילין: אתם בוגדים כשאתם היום מתנגדים לחוק הזה, נקודה.

חיים ילין: לא יעזור לכם אף אחד.

חיים ילין: ואני אומר לכם את זה עכשיו – אתם מנסים להוריד את – – –

מכלוף מיקי זוהר: אתה שתול, אתה שמאלן.

מכלוף מיקי זוהר: אתה שמאלן.

מכלוף מיקי זוהר: מה אתה?

מכלוף מיקי זוהר: אתה במפלגת שמאל, תוריד את התחפושת.

מכלוף מיקי זוהר: אל תגיד שאתה ימין, תגיד שאתה שמאל.

מכלוף מיקי זוהר: לפחות תגיד שאתה שמאל.

מכלוף מיקי זוהר: תודה שאתה בשמאל.

אורן אסף חזן: הוא קורא לנו בוגדים.

אורן אסף חזן: אתה מחייך, אתה לא מאמין לדברים שלך, כולך פקה-פקה.

אורן אסף חזן: עצוב כמה שאתה פתטי.

חיים ילין: ידידי היקר, חברי הכנסת מהקואליציה, אני חייב להגיד לכם – – –

אורן אסף חזן: צריך לקרוא לך "חיים הסטייק", אתה מתהפך כמו סטייק על הגריל.

טלי פלוסקוב: מספיק, זהו, שמענו, תודה.

אורן אסף חזן: חיים הסטייק.

אורן אסף חזן: מתהפך כמו סטייק על הגריל.

אורן אסף חזן: ואנחנו בוגדים?

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חזן, תודה רבה.

טלי פלוסקוב: זהו, זהו, שמענו.

טלי פלוסקוב: זהו, שמענו, מספיק.

חיים ילין: לא רק שאתם בוגדים, אתם גם שתולים נוסף על הכול.

חיים ילין: אבל אני לעומתכם לא אוציא סרטונים.

חיים ילין: אני לא אוציא סרטונים, אני לא אוציא – – –

אורן אסף חזן: אני שתול גאה.

אורן אסף חזן: שתול בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: מאמין בארץ-ישראל, מאמין בעם.

אורן אסף חזן: אני שתול גאה, אין לי בעיה עם זה.

קריאה: חיים, תבקש עוד ארבע דקות.

חיים ילין: אני אבקש כמה זמן שאני רוצה.

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

יואל חסון: אורן, האמת כואבת.

טלי פלוסקוב: זהו, זהו, להירגע, רבותי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, סגן יושב-ראש הכנסת, אני מקווה שבזה סיימנו.

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים ילין: אתם השתולים הולכים להצביע עכשיו שכל התוצרת החקלאית של תפוחי-אדמה, גזר, צנונית, שגדלה בעוטף-עזה מול ה"חמאס", מול העיניים שלהם, שהיא צריכה להיות מסומנת "כחול-לבן", בדיוק כמו כל התוצרת שמגיעה מטורקיה, מירדן ומרצועת-עזה.

חיים ילין: אתם הולכים להצביע נגד הדבר הזה.

חיים ילין: אתם לא מתביישים?

חיים ילין: איך אתם לא מתביישים?

חיים ילין: אותם גיבורים – – –

אורן אסף חזן: חיים, תקשיב, תסביר לי, אולי אני אשתכנע – – –

חיים ילין: תעשי לי סדר, אני לא מוכן לקבל את ההערות האלה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן אסף חזן, תן לחבר הכנסת חיים ילין – הוא קיבל עשר דקות, אבל אתה מפריע לו.

אורן אסף חזן: לא, רגע, שנייה, יכול להיות שהוא צודק, שיסביר.

טלי פלוסקוב: אולי הוא רוצה להסביר לך, אתה לא נותן לו.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: אז אני מבקשת ממך שקט, אחרת אני אבקש ממך לצאת מן האולם.

טלי פלוסקוב: תודה.

חיים ילין: אותה תוצרת חקלאית, שלימדו אותנו וככה חינכו אותנו, עד התלם האחרון, אנחנו מוציאים אותה מהאדמה, שם מול ה"חמאס", מול המנהרות, מול הטרור.

חיים ילין: זה הכוח שלנו, זו ההתיישבות, זו האידיאולוגיה שלנו.

חיים ילין: ואנחנו כולה רוצים שהתוצרת הזאת תהיה מסומנת "כחול-לבן", בדיוק כמו שמסומנת התוצרת התעשייתית של מדינת ישראל "כחול-לבן".

חיים ילין: אבל מה לעשות, הקואליציה – – –

אורן אסף חזן: רק "תוצרת הארץ"?

אורן אסף חזן: רק שיהיה כתוב "תוצרת הארץ" על הירקות?

אורן אסף חזן: לא מאיזה אזור?

חיים ילין: כן.

חיים ילין: כן, זה בדיוק זה.

חיים ילין: החוק הכי פשוט שיש.

חיים ילין: יותר מזה, אנחנו קובעים שהרגולטור, שהוא שר הכלכלה, הוא יכתיב איך ישימו.

חיים ילין: מבחינתי, אם רוצים ציונות, שישימו דגל כחול-לבן על התוצרת; אם רוצים שיהיה כתוב שם "תוצרת ישראלית" – לא מעניין אותי מה ישימו, אבל שידע כל חקלאי, כשהוא מוציא מבטן האדמה את התוצרת, שידע כל ישראלי שעושה שמן זית בגליל ובצפון, ששמן הזית הזה הוא תוצרת ישראל ולא שמן מספרד שמסובסד על-ידי ה-OECD.

חיים ילין: אני רוצה שכל התוצרת החקלאית של מדינת ישראל – אני אומר לכם את זה עכשיו – יהודים, ערבים, ישראלים – יסמנו את התוצרת הזאת.

חיים ילין: הקואליציה הולכת להצביע נגד, וזאת הסיבה שאני אומר להם שהם שתולים, בוגדים ואנטי-ציונים.

חיים ילין: לא ייתכן דבר כזה, ממש לא יעלה על הדעת.

חיים ילין: לסיכום אני רוצה להגיד, החוק הזה, יחד – – –

מיקי לוי: זה ייתן לתוצרת החקלאית הישראלית יתרון, מה הבעיה עם זה?

מיקי לוי: באמת, מה הבעיה?

אורן אסף חזן: חיים, שאר המוצרים היום, חייבים לסמן אותם?

חיים ילין: כן.

חיים ילין: תעשייה – כל התעשייה מסומנת "כחול-לבן", בהחלטה, בתקנות של שר הכלכלה.

חיים ילין: אני קובע, בחוק, ששר הכלכלה קובע את הרגולציה ואת התקנות של הסימון.

טלי פלוסקוב: זהו, חברי הכנסת היקרים, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

טלי פלוסקוב: נגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: תנו לחבר הכנסת לסיים, אנחנו נגיע לתשובה של השר.

חיים ילין: ולבסוף, הרי אתם יודעים שזאת קריאה טרומית.

חיים ילין: אם זה יעבור בטרומית, בלי כוונה, כמו שאולי אני צופה, אז הרגולטור בוועדת הכלכלה יקבע מה יהיה הסימון.

חיים ילין: מה כל כך רע להצביע בעד?

חיים ילין: אני לא מצליח להבין את זה.

חיים ילין: אבל אני אגיד לכם עוד משהו.

חיים ילין: כשכולם פותחים את דלתות היבוא בשביל להוריד את המחירים; כשפותחים לשמן הזית מספרד, שמסובסד ב-10 שקלים לליטר ואנחנו פה צריכים להתמודד עם המחיר האמיתי, כשאנחנו כל הזמן פותחים את הייבוא של הדגים ומתמודדים מול מגדל הדגים פה במדינת ישראל, אנחנו רוצים שהדגים האלה יסומנו שהם באו מסין, והדג שגדל בתוך הבריכות במדינת ישראל יהיה כחול-לבן.

חיים ילין: מה?

חיים ילין: תגידו לי מה, ריבונו של עולם – איפה טעינו, או שאתם הולכים להצביע בכוח נגד האופוזיציה?

חיים ילין: בואו תסבירו לי את זה.

חיים ילין: למה, מפני שאני מהאופוזיציה?

חיים ילין: הרי ברור לכולכם שאם הייתי חלק מהקואליציה הייתם רצים להצביע בעד.

חיים ילין: אבל דווקא, דווקא אתם רוצים.

חיים ילין: דווקא.

יואב קיש: יאיר לפיד רוצה להיכנס לקואליציה?

חיים ילין: אל תכניס את זה לשם, קיש.

חיים ילין: אתה תצביע נגד, ואתה תופיע בדיוק בתמונה ובסרטון של הבוגדים והשתולים, בדיוק, של החקלאים.

חיים ילין: חד-משמעית.

יואב קיש: יאיר לפיד רוצה להיות שר החוץ?

יואב קיש: נמאס לו להיות יו"ר האופוזיציה?

יואב קיש: יאיר, נמאס לך להיות יו"ר האופוזיציה?

חיים ילין: בסופו של דבר, אני רוצה לסכם ולהגיד – חברים יקרים, תקשיבו טוב – אם רוצים להוריד את מחיר הירקות במדינת ישראל, כאשר תפוח-אדמה עולה 1.40 שקלים, גזר 1.50 שקלים, עגבניות 90 אגורות, זה מה שהחקלאי רוצה.

חיים ילין: תסתכלו בכמה כל אחד מכם קונה את זה, תלכו לטייקונים ותלכו לרשתות ותעבירו את התקנות ואת החוק של פערי המחירים שהפלתם פה במו-ידיכם.

חיים ילין: אל תתנפלו על החקלאים.

חיים ילין: החקלאים – החקלאות במדינת ישראל זולה ב-15% מזו של ה-OECD, ואתם, קואליציה, במו-ידיכם מפילים את החקלאות.

חיים ילין: תודה רבה.

אורן אסף חזן: חיים – – – לקבל הצבעה במועד אחר?

חיים ילין: לא.

אורן אסף חזן: למה לא?

טלי פלוסקוב: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: אני לא מוכן לקבל במועד אחר, ואני אומר למה: כי הלכתי לכל שר ושר, וכשמדברים אתי על רגולטור, אני אומר להם שהרגולטור יקבע איך הוא רוצה לסמן בוועדת הכלכלה.

חיים ילין: תעבירו את זה בטרומית, ואני מוכן לכל דבר אחרי זה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין – – –

קריאות: – – –

חיים ילין: אנחנו למדנו בעוטף לא להתקפל, לא מול ה"חמאס", ובטח לא מול הממשלה.

טלי פלוסקוב: רבותי.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – איפה הציונות של כולם?

קריאה: אל תהיה פופוליסט – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, נא להירגע.

טלי פלוסקוב: ישיב על הצעת החוק השר המקשר יריב לוין, בשם שר הכלכלה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

אורן אסף חזן: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, סגן יושב-ראש הכנסת, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אורן חזן, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, אני קוראת אותך לסדר בפעם הראשונה.

טלי פלוסקוב: מספיק.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, כמה דמגוגיה, כמה לא רציני.

יואל חסון: אתם תמיד רציניים.

יריב לוין: חבר הכנסת חיים ילין – חבר הכנסת חיים ילין, תגיד לי, למה לחייב?

יריב לוין: הרי מי שרוצה, יכול.

יריב לוין: מישהו מונע היום מחקלאי להדביק על כל עגבנייה ולשים על כל אריזה ולהדביק על כל מלפפון תווית?

יריב לוין: כמו שיש בלחם ויש במקומות אחרים.

יואל חסון: גם לזה אתה מצפה, כמו שאתה מצפה מהאזרח לטפל בטרור?

יריב לוין: מישהו מונע מכל חקלאי שרוצה בזה – שרוצה בזה – חבר הכנסת חסון?

יריב לוין: אבל מה אתם מציעים?

יריב לוין: אתם מציעים לחייב אותו.

יריב לוין: אתם אומרים לו עכשיו – –

יואל חסון: אבל למה שלא תגיד – – –

יריב לוין: – – תייקר את המוצר.

יריב לוין: תדפיס תוויות, תדביק תוויות, תקנה מכונה שמדביקה תוויות.

יריב לוין: אה, נו, באמת, מי יעשה את זה?

יריב לוין: מי יעשה את זה, חבר הכנסת חסון?

יריב לוין: מי יעשה את זה?

יריב לוין: מי יעשה את זה?

יואל חסון: נו, באמת.

יריב לוין: עכשיו, אם החקלאי רוצה – הוא יכול.

יריב לוין: אף אחד לא מונע ממנו.

יריב לוין: אני לא מכיר בעיה.

יריב לוין: אין כזאת, לא הייתה כזאת.

עודד פורר: – – –

יריב לוין: בקלות.

יריב לוין: אתה שם מדבקה על העגבנייה.

יריב לוין: שם מדבקה – – –

עודד פורר: – – –

יריב לוין: לא.

יריב לוין: לא, לכן אני אומר, אני לא רוצה להוסיף לו – לכן אני לא רוצה להוסיף עלויות, ולא רוצה להוסיף עוד רגולציה ועוד ייקור של המוצר לצרכן.

סופה לנדבר: – – –

יריב לוין: עכשיו, אותו דבר נכון גם לרשתות השיווק.

יריב לוין: אותו דבר בדיוק.

יריב לוין: נגיד להם לסמן, נגיד להם אולי להפריד גם בין עגבניות כאלה לאחרות – נעקוב אחרי הצרכן שלקח עגבנייה מהמדף ואחר כך התחרט ושם אותה במדף אחר?

יריב לוין: איפה זה ייגמר, הדבר הזה?

יריב לוין: איזה היגיון יש בזה?

יריב לוין: 67 שנה לא היה דבר כזה.

יריב לוין: למה?

יריב לוין: בצדק.

יריב לוין: מי שקבע כאן את כל ההוראות ואת כל הכללים שנוגעים לתוצרת חקלאית אלה אנשי ההתיישבות העובדת, שהיו אז כוח מרכזי גם בכנסת וגם בממשלה.

יריב לוין: מה, הם לא יודעים מה טוב להם?

יריב לוין: מה זאת הדמגוגיה הזאת?

יריב לוין: פתאום מגיני החקלאים – מה שיציל את החקלאות הישראלית, שנאלץ אותם להוציא יותר כסף לסמן את הדברים – –

חיים ילין: אל תגיד את זה.

יריב לוין: – – לייקר את המוצר – –

יעל כהן-פארן: – – –

יריב לוין: – – ולפי שיטת

יריב לוין: כם – לפי שיטתכם שלכם, לא שלנו – אתם במהלך הזה תעודדו דווקא את הייבוא.

יריב לוין: כי הייבוא יהפוך ליותר כדאי, כי העלות של התוצר הישראלי תהיה יותר יקרה.

יעל גרמן: לא נכון.

יעל גרמן: – – – אני לא יודעת אם זה כחול-לבן או לא.

יריב לוין: איזה היגיון?

יריב לוין: איזה היגיון יש בדבר הזה?

יריב לוין: מה ההיגיון?

יריב לוין: חוסר היגיון מוחלט.

יריב לוין: חוסר היגיון מוחלט, פשוט דמגוגיה לשמה.

יעל גרמן: אתה דמגוג.

יחיאל חיליק בר: – – –

יריב לוין: לכן – אני אומר לך: אם אתה רוצה, שילך החקלאי ויסמן אם הוא רוצה.

יריב לוין: ואם הוא לא רוצה, כנראה הוא חושב שזה לא עוזר לו בשום דבר.

יריב לוין: מה זה עוזר לך – – –

יחיאל חיליק בר: – – – זה חשוב לי.

יריב לוין: מאה אחוז, אז תייקר את המוצר בדרך הזאת, ואז תהיה לך עגבנייה מסומנת יותר יקרה מהלא-מסומנת.

יריב לוין: אז מה תקנה?

יריב לוין: כן, תלך תבדוק כמה זה עולה.

יחיאל חיליק בר: אבל הוא לא רוצה – – –

יריב לוין: תלך לבדוק.

יריב לוין: תלך לבדוק כמה זה עולה.

יריב לוין: הרי אם לא הייתה לזה שום עלות כולם היו מסמנים באופן וולונטרי.

יריב לוין: לכן אני אומר, גברתי היושבת-ראש, מתלוננים על ביורוקרטיה, מתלוננים על חסמים לייצור הישראלי, מתלוננים על יוקר המחיה, ואז ברגע אחד, בפופוליזם של רגע, שוכחים את כל התלונות האלה ועושים בדיוק ההפך.

יריב לוין: ואני אומר לכם, אנחנו אחראיים, ולכן אנחנו מתנגדים לזה, ואנחנו לא ניתן לדבר הזה לעבור.

יריב לוין: אני חושב שהדבר הזה הוא לא נכון, אני חושב שהדבר הזה יזיק לחקלאות הישראלית, יזיק לתחרותיות של המוצר הישראלי.

יריב לוין: ואני אומר לכם עוד פעם – –

יואל חסון: מעניין אם מישהו מהליכוד היה מציע את זה, אם היית כזה נחוש בהתנגדות.

יריב לוין: – – ממשלה צריכה להתערב איפה שיש כשל שוק, איפה שהמוצר הישראלי צריך עזרה, לא איפה שזה עושה בדיוק את ההפך: יוצר כשל שוק ומכשיל את המוצר הישראלי.

יריב לוין: אז אל תעשו הון פוליטי פופוליסטי על הגב של החקלאים, וכל מי שהחקלאות הישראלית יקרה לו צריך להתנגד להצעה הזאת מכול וכול.

יריב לוין: לכן, אני מבקש מהכנסת לדחות את ההצעה.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר יריב לוין.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה – – –

חיים ילין: לא, לא.

טלי פלוסקוב: סליחה, חבר הכנסת חיים ילין מבקש שלוש דקות, מגיע לו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאה: – – –

חיים ילין: כבוד השר, נכון, אתה צודק, 67 שנה לא היה חוק כזה פופוליסטי.

חיים ילין: 67 שנה לא היינו במצב כזה מדיני, שכל אחד בא ומחרים אותנו.

חיים ילין: על מה אתה מדבר בכלל?

חיים ילין: איפה היינו?

חיים ילין: תסתכל איך אנחנו מתדרדרים.

יריב לוין: – – –

חיים ילין: תסתכל, לפני 67 שנה היה BDS?

חיים ילין: היה BDS?

חיים ילין: תגיד לי.

יריב לוין: היה הרבה יותר גרוע.

חיים ילין: ואללה, אנחנו במצב מצוין.

חיים ילין: כל מדינות העולם הצביעו בעד הקמת המדינה, על מה אתה מדבר?

יריב לוין: כל מדינות העולם?

יריב לוין: מה אתה אומר?

חיים ילין: כל המדינות בדרום-אמריקה היום מתנגדות למדינת ישראל.

חיים ילין: על מה אתה מדבר?

חיים ילין: בדיוק נגעתי – תגיד לי, כמה כוכבים וכמה כסף הוציאו בתיירות לסמן את המלונות ואת החדרים?

חיים ילין: על מה אתה מדבר?

חיים ילין: זה עולה כסף?

אורן אסף חזן: חיים, אפשר שאלה?

חיים ילין: לא, תן לי לענות.

חיים ילין: תן לי לענות, כי כשאני עצבני אני חייב לענות.

חיים ילין: רגע, עזוב, אתה כל הזמן מפריע.

חיים ילין: תן לי – – –

אורן אסף חזן: רציתי להבין מישהו: גם מי שמגדל מוצרים ביהודה ושומרון יכתוב "מדינת ישראל"?

חיים ילין: תגיד לי עכשיו, מה ההחלטה של מדינת ישראל?

חיים ילין: אני מדבר אתך על מדינת ישראל.

חיים ילין: אם ההחלטה של מדינת ישראל זה מהחוף עד הירדן – בבקשה.

איציק שמולי: הצענו הצעת חוק כזאת על יהודה ושומרון.

יעל גרמן: – – –

אורן אסף חזן: כן.

אורן אסף חזן: שיגיד כן.

חיים ילין: חברים יקרים, כבוד השר – –

אורן אסף חזן: אני רוצה להבין, מה הבעיה?

אורן אסף חזן: מה הבעיה?

יעל גרמן: – – –

חיים ילין: – – אתה בא ועושה מהרגולציה – אתה עושה מהרגולציה את התורה בעל-פה.

חיים ילין: ממש ככה.

חיים ילין: ואני מודיע לך חגיגית: אין פה רגולציה בכלל.

חיים ילין: מה שכתבתי, שהרגולטור יקבע אם אתה רוצה שבעגבנייה יהיה דגל כחול-לבן או שיהיה סימון.

חיים ילין: עזוב את הסימון הוולונטרי הזה.

חיים ילין: אמר לך שר החקלאות, שלא נמצא פה – הוא הביא ביצים, פתאום בסימון של הביצים לא מופיע מאיזו מדינה הוא מביא ומה הוא מכניס פנימה?

חיים ילין: מכניס את הסלמונלה.

חיים ילין: הדגים מסין – כתוב "סין"?

חיים ילין: מה כתוב שם?

חיים ילין: אז אנחנו רוצים ככה: שרק המוצר הישראלי יהיה מסומן.

חיים ילין: שכל מי שבא לקנות ידע שכל מה שמגיע מכל מדינה אחרת לא מסומן.

חיים ילין: ושאזרח מדינת ישראל יבוא ויבחר את המוצר שהוא כחול-לבן.

חיים ילין: ואם אתה חושב שזה מעלה את העלויות, אז תסביר לי עכשיו: איך תפוח-אדמה שעולה 1.40 שקל, עולה 5 שקלים לצרכן?

חיים ילין: איך גזר שעולה 1.5 שקל עולה 5 שקלים?

חיים ילין: איך על פלפל שעולה 4 שקלים לחקלאי אתם משלמים 8, 9 ו-10 שקלים?

חיים ילין: שם הכסף.

חיים ילין: הכסף אצל הטייקונים והרשתות.

חיים ילין: הכסף נמצא אצל רמי לוי, שיכול לחתוך מהחקלאי את הכול ולמכור לך בכל מחיר שהוא רוצה.

חיים ילין: שם זה נמצא.

חיים ילין: לך תעשה רגולציה שם.

חיים ילין: תתעסק באיפה שנמצא הכסף, לא במדבקות ובדגל ישראל שיופיע עכשיו על העגבנייה ועל התפוז.

חיים ילין: מה זה הדבר הזה?

חיים ילין: לכן אני מודיע לכל הקואליציה: אתם בוגדים, שתולים ואנטי-ציונים, נגד מדינת ישראל, אם אתם מצביעים נגד.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חיים ילין.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תוצרת חקלאית שיוצרה במדינת ישראל), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת חיים ילין וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 43 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תוצרת חקלאית שיוצרה במדינת ישראל), התשע"ו–2016, נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 39 חברי כנסת, 43 מתנגדים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סימון תוצרת חקלאית שיוצרה במדינת ישראל), התשע"ו–2016, לא אושרה.

טלי פלוסקוב: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 23) (עונשין, עיצום כספי וסמכויות פיקוח), התשע"ה–2014.

ירדנה מלר-הורוביץ: המלצת הוועדה הציבורית לקביעת שכר ותשלומים אחרים לחברי הכנסת בנושא: מספר היועצים הפרלמנטריים ליושבי-ראש הוועדות המיוחדות.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 176 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/1274/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך תקופת הרכבת הממשלה), של חבר הכנסת רוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת רוברט אילטוב.

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעה נוספת שהוצמדה להצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד עשר דקות לרשותך.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, לפי חוק-יסוד: הממשלה, חבר כנסת אשר קיבל מנשיא המדינה את המנדט להרכבת הממשלה, עומדים לו 28 ימים להרכבת הקואליציה.

רוברט אילטוב: כמו כן, החוק מתיר לנשיא להאריך את התקופה הזאת עד 14 ימים נוספים – אני לא שומע את עצמי.

טלי פלוסקוב: אנחנו שומעים כאן גם את השיחה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, בנות.

רוברט אילטוב: – – – כך שבסך הכול התהליך עשוי להימשך 42 ימים.

רוברט אילטוב: בפועל אנחנו עדים לתופעה שבה רוב-רובו של הזמן או של התקופה שאנחנו מדברים עליה, של אותם 42 ימים, בעצם משמש למשיכת זמן, ויוצא שרוב הזמן הזה הוא תקופה מתה.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, אני יכול להגיד לך מניסיון, כאחד שהיה בצוות המשא-ומתן מטעם מפלגת ישראל ביתנו, עיקר המגעים וההסכמות להרכבת הקואליציה מתגבשים בעצם בימים האחרונים לתום התקופה, ואז באים ומבקשים את ההארכה מהנשיא לעוד שבועיים.

רוברט אילטוב: כמובן, מי שמושך את הזמן זה דווקא הצד שמנהל את הרכבת הקואליציה ויוצר מצב של סחר-מכר, וכמובן, גם אלה שבאים לאותו משא-ומתן מנצלים את זה.

רוברט אילטוב: אבל מי שרואה את התמונה הכללית ומנצלת אותה לרעה היא דווקא אותה מפלגת השלטון שמקבלת את המנדט להרכבת הממשלה.

רוברט אילטוב: חברי חברי הכנסת, מדינת ישראל מתמודדת יום-יום עם אתגרים מדיניים, ביטחוניים וחברתיים מורכבים מאוד.

רוברט אילטוב: האחריות שלנו כנבחרי ציבור מחייבת אותנו להצביע בעד הצעת החוק, וזאת על מנת לקצר את הזמן של האי-ודאות בדיוק בחצי.

רוברט אילטוב: הכוונה של הצעת החוק לתת שבועיים להרכבת הממשלה, ולתת את האפשרות להאריך רק בשבוע ולא בשבועיים.

רוברט אילטוב: מפלגת ישראל ביתנו מאז הקמתה מקדמת נושאים של יציבות שלטונית ושינוי שיטת הממשל.

רוברט אילטוב: הצעת חוק זו היא נגזרת גם של היציבות השלטונית וגם של שינוי שיטת הממשל.

רוברט אילטוב: כבוד היושבת-ראש, במציאות הפוליטית שלנו, כאשר כל שנתיים מדינת ישראל הולכת לבחירות, יש פגיעה מהותית ומערכתית במשילות ובניהול השוטף של צורכי המשק.

רוברט אילטוב: במציאות מורכבת זה לא הגיוני להשבית מערכת שלמה למשך תקופה כה ארוכה, כאשר למעשה בשלושת השבועות הראשונים אין פעילות אינטנסיבית להרכבת הקואליציה או להרכבת הממשלה, אך יש פגיעה ישירה באינטרס הציבורי להתחיל לפעול ומייד.

רוברט אילטוב: אם נוסיף לזמן זה גם את תקופת הפגרה של הבחירות, אנחנו מגיעים לתקופה של כחמישה חודשים של השבתת המערכת השלטונית כולה.

רוברט אילטוב: בהזדמנות זו אני גם רוצה לפנות לשר לוין, שכנראה גם ייתן לי את התשובה, ואני גם מבין שאתה באופן אישי בעצמך, וחלק גדול מחבריך בממשלה, בעד הצעת החוק ברמה העקרונית, ועדיין לא גיבשתם את העמדה הסופית שלכם.

רוברט אילטוב: אתה עצמך גם היית חבר צוות משא-ומתן – אני ראיתי גם את השר אלקין – ואתה גם עד לכך שהייתה שם פשוט שרפת זמן של חלק מהגורמים שהגיעו לדיונים.

רוברט אילטוב: מכיוון שהיה זמן פשוט שרפו אותו.

רוברט אילטוב: כבוד השר, בקדנציה הקודמת, יחד אתכם גם העברנו את חוק המשילות, שבו קבענו שהממשלה תהיה עם 18 שרים ומספר מאוד מוגבל של סגני שרים.

רוברט אילטוב: מייד אחרי הבחירות שיניתם את החוק, וראה זה פלא – לראש הממשלה היום יש ארבעה משרדי ממשלה, ואין לו למי לתת אותם.

רוברט אילטוב: הוא פשוט לא מוצא למי לחלק.

רוברט אילטוב: לכן אני בא ואומר: כל הסוגיה של יציבות שלטונית וכל הסוגיה, שאנחנו מדברים על שינוי שיטת הממשל – אנחנו חייבים לעשות פה סדר.

רוברט אילטוב: כבוד השר, אני רוצה לפנות אליך ולדרוש: תתחילו למשול, תתחילו לנהל.

רוברט אילטוב: אתם קיבלתם את המנדט – תתחילו לעשות את העבודה.

רוברט אילטוב: אין טעם סתם למשוך זמן, פשוט אין טעם.

רוברט אילטוב: זמן זה משאב יקר מאוד שלא ניתן להחזיר, לא לנו ולא לציבור.

רוברט אילטוב: הרציונל של הצעת החוק הוא להביא ליצירת משא-ומתן קואליציוני אינטנסיבי, מהיר וענייני, וזאת על מנת לקצר למינימום את הפגיעה ביציבות המוסדית.

רוברט אילטוב: אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת חוק זו.

רוברט אילטוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת רוברט אילטוב.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/447/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: כאמור, יש לנו הצעת חוק נוספת שהוצמדה, הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך התקופה להרכבת הממשלה), של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', לך יש שלוש דקות להציג לנו את הצעת החוק שלך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השרים, חברים, לא כל הזמן יש למרצ ולישראל ביתנו הצעות חוק באותו כיוון, אבל מה לעשות – זה קורה, ומה שטוב, טוב.

עיסאווי פריג': במקרה הזה זה התחבר.

עיסאווי פריג': חברים, הבחירות לכנסת העשרים בישראל נערכו ב-17 במרס 2015.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם: בבריטניה הבחירות נערכו ב-7 במאי, אצלנו ב-17 במרס, ומה יצא?

עיסאווי פריג': הממשלה כאן בישראל הושבעה ב-14 במאי, ואילו בבריטניה ב-13 במאי.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם מה שקרה.

עיסאווי פריג': ואני אומר – למה לקחתי את בריטניה?

עיסאווי פריג': כי בריטניה, פחות או יותר, הכי קרובה מבחינה שלטונית לכנסת, אבל לא בכל דבר.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם כמה שאלות.

עיסאווי פריג': חודשיים, ידידי השר יריב, להרכיב ממשלה.

עיסאווי פריג': אם היו לכם ארבעה חודשים הייתם מנצלים אותם עד תום – פגישות, חיזורים, כותרות; הייתם מנצלים ובינתיים המשילות תחכה בצד.

עיסאווי פריג': האם קיבלתם ממשלה טובה?

עיסאווי פריג': האם אלמנט הזמן מבטיח קבלת ממשלה יותר טובה?

עיסאווי פריג': אני לא רואה שזה ככה.

עיסאווי פריג': האם משא-ומתן של חודשיים או ארבעה חודשים זה דמוקרטי?

עיסאווי פריג': אני לא חושב שזה דמוקרטי.

עיסאווי פריג': האם חודשיים או ארבעה חודשים מחזקים משילות?

עיסאווי פריג': אני לא חושב שזה ככה.

עיסאווי פריג': ואתם הרי אבירי המשילות, כל הזמן מביאים כאן חקיקה, רוצים משילות, משילות, אבל מתי שטוב – נותנים כותרת, מתי שלא טוב – יש המשפטנים שייתנו את האלמנט הלא-טוב.

עיסאווי פריג': הזמן הזה שאתם מבקשים – בכל אלמנט שהוא, הוא רע: המדינה מושבתת חודשיים, יושבים בבית, רק עוברים על הגישושים, על החיזורים, ומקבלים אותו דבר.

עיסאווי פריג': עוד לחץ ועוד לחץ, והתוצאה ידועה.

עיסאווי פריג': תנצלו את הזמן עד תום.

עיסאווי פריג': אני חושב שהצעת החוק הזאת שמונחת כאן, לצמצום התקופה, היא טובה לבית הזה וטובה לדמוקרטיה וטובה למשילות.

עיסאווי פריג': ועצם העובדה שקיבלתם החלטה שלא לתמוך בה מראה שאתם לא ענייניים, בדיוק כמו בהצעת החוק הקודמת, שאתה ענית עליה: העוסק יוכל לבחור.

עיסאווי פריג': מה זה מפריע לך? למה?

עיסאווי פריג': אתם בורחים מכל מה שבא מהצד הזה: למה שניתן להם?

עיסאווי פריג': למה שניתן להם?

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

עיסאווי פריג': אבל לפעמים יוצאים לצד הזה דברים טובים.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': יוצא להם.

עיסאווי פריג': אז, חברים, זה לא אבוד, אפשר לשנות את הדעה, ואני חושב שהצעת החוק הזאת טובה לכולם.

עיסאווי פריג': תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: כאמור, על שתי הצעות החוק ישיב, בשם ראש הממשלה, השר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, לפני שאני אתייחס לגוף ההצעה, אני לא יכול שלא להתפעל משתי תופעות מדהימות שהתרחשו כאן, גברתי היושבת-ראש, לנגד עינינו.

יריב לוין: תופעה ראשונה – הנה הישיבה של ישראל ביתנו באופוזיציה מביאה לקרבה רעיונית בינה לבין מרצ ולשיתוף פעולה הדוק.

זהבה גלאון: אל תיסחף.

זהבה גלאון: לא להיסחף.

יריב לוין: האם זה מה שרצו וראו לנגד עיניהם בוחרי ישראל ביתנו כשהם הצביעו עבור מפלגתם – ישיבה לצד הרשימה המשותפת כאן בספסלי האופוזיציה, יוזמות משותפות עם סיעת מרצ?

עיסאווי פריג': זה מפריע, נכון?

יריב לוין: יש לי ספק.

אביגדור ליברמן: – – – ראש הממשלה, וחיבוק עם זחאלקה.

יריב לוין: חבר הכנסת – – –

אביגדור ליברמן: – – –

יריב לוין: חבר הכנסת ליברמן, יש לי ספק.

יריב לוין: אני חושב שאפילו לך יש ספק.

אביגדור ליברמן: – – –

יריב לוין: אבל אני אומר לך, חבר הכנסת ליברמן, שאני אומר את הדברים דווקא מתוך הערכה, כי אני עדיין מחזיק בדעה שמקומכם לצדנו בממשלה ובקואליציה, ודלתנו הייתה ונותרה פתוחה לעניין הזה.

יריב לוין: ואני חושב – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – – מכאן ומכאן יצאתם קירחים.

יריב לוין: ואני חושב שכך יהיה נכון.

יריב לוין: חבר הכנסת אבו מערוף, אתה יודע, זה זיווג מאוד מוזר, אבל אני רואה שמתחיל להתגבש ביחד.

יריב לוין: התמיהה השנייה שיש לי היא אפילו עוד יותר, הייתי אומר, מפתיעה.

יריב לוין: אנחנו כנראה עושים, גברתי היושבת-ראש, עבודה כל כך טובה, שהגיעו חברי האופוזיציה לכלל מסקנה שטוב היה לו היינו נכנסים לתפקידנו מייד.

יריב לוין: כל עיכוב מטריד אותם, פן חס וחלילה לא ננצל עד תום את המנדט שקיבלנו.

יריב לוין: הם אומרים לעצמם: שבועיים שלמים לא תשב הממשלה הזאת ותעבוד?

יריב לוין: איזה נזק.

יריב לוין: מוכרחים לדאוג שהדבר הזה יקרה מייד.

יריב לוין: אז קודם כול, איך אומרים, אני מודה על המחמאה הזאת.

יריב לוין: אני חושב שהיא באמת במקומה.

יריב לוין: ולכן אני אומַר, בהמשך לדברים שאמר כאן, ובצדק, על הדוכן, ידידי חבר הכנסת אילטוב, ומאחר שהייתי לא רק שותף למשא-ומתן הקואליציוני, אלא אני יכול לומר לכם, המשא-ומתן הקואליציוני הארוך והמתיש, אני באופן אישי מוכרח לומר, אני בהחלט בדעה שהנושא הזה, ראוי שייבחן.

יריב לוין: יש לו היבטים לכאן ולכאן.

יריב לוין: מצד אחד, זה נכון שהוא מאפשר זמן לליבון המחלוקות והוא מאפשר זמן להידיינות; מצד שני, ללא שום ספק, התארכות הדיונים הרבה פעמים דווקא יוצרת אפקט הפוך – היא מביאה למצב של התבצרות בעמדות ושל הקשחת התביעות והדרישות.

יריב לוין: אגב, אני יכול בהחלט לחשוב – ועוד פעם, בסוף קשה לנחש מה היה קורה אילו, אבל אני כן חושב שיש בהחלט סיכוי סביר שהיינו מגיעים בסוף משא-ומתן קצר יותר לתוצאות די דומות.

יריב לוין: אבל – וכאן, בעיני, צריך לראות את הדברים בראייה מפוכחת, וחברי חבר הכנסת אילטוב, שהוא עתיר ניסיון בשותפות בקואליציה ובתפקיד של יושב-ראש סיעה, בוודאי מכיר את זה, שבנושאים מהסוג הזה, שנוגעים לעניינים של בחירות, של עבודת הכנסת, של אופן הרכבת הממשלה, של פעולת הממשלה, נהוג ומקובל, וכך גם צריך להיות, שלפחות בין סיעות הקואליציה יש הסכמה ומתגבשים סביב נוסחה שכולם יכולים לחיות אתה.

יריב לוין: אגב, כך עשינו גם בחוק המשילות.

יריב לוין: אזכיר לכם, רק בקדנציה הקודמת הייתה לנו הידיינות לא פשוטה סביב העניין הזה, הרבה מאוד מחלוקות בתוך הקואליציה, ובסופו של דבר נדרשנו ללא מעט זמן כדי לגבש את הדברים ולהגיע להסכמות.

יריב לוין: אני אכן, כאשר ראיתי את הצעת החוק, פניתי אליך, חבר הכנסת אילטוב, ואמרתי לך שאני חושב שיש טעם רב לקיים בדבר הזה דיון ענייני, והצעתי שתדחו את הדיון כדי שאנחנו נוכל לקיים הידיינות מסודרת בינינו בתוך הקואליציה סביב העניין הזה, משום שברור שאני לא יכול לבוא ולכפות את המהלך הזה או לתמוך בו שלא על דעת כל סיעות הקואליציה.

יריב לוין: נדמה לי שזה דבר מובן, אלמנטרי, וכך נהגנו כאשר עבדנו ביחד כראשי סיעות בקדנציה הקודמת.

יריב לוין: אני לא יודע למה לא הסכמתם לעניין הזה.

יריב לוין: אני חושב שזה חבל.

יריב לוין: אני במפורש אומר כאן, מעל הדוכן, שלו הייתה הסכמה כזאת, הייתי לא רק שוקל את זה, אלא אני באמת חושב שנכון לעשות קיצור כלשהו – אולי לא 14 יום, אבל קיצור מסוים.

יריב לוין: אבל משלא התאפשר לנו באמת לדון בעניין הזה בקואליציה בצורה מסודרת, נבקש מהכנסת לדחות את ההצעה הזאת.

יריב לוין: זה כמובן לא סוגר את הדלת בפני הידיינות והידברות על הנושא הזה בהמשך.

יריב לוין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר.

בצלאל סמוטריץ': המציעים – חבר הכנסת אילטוב, מעוניין לנסות לשכנע אותנו שלוש דקות מדוע בכל זאת לתמוך בהצעת החוק?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אילטוב, עליזה מאוד מתוסכלת מזה שאתה לא – שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני נותן עוד הזדמנות לקואליציה לחשוב על הצעת החוק.

רוברט אילטוב: חבר הכנסת והשר יריב לוין, אני חושב שכדאי להזכיר לך כמה דברים.

רוברט אילטוב: אתה כל פעם, כמנטרה, מזכיר שאנחנו יושבים באופוזיציה עם השמאל.

רוברט אילטוב: אני רוצה להזכיר שגם הליכוד ישב באופוזיציה עם השמאל.

רוברט אילטוב: את המנטרה הזאת שכחתם.

יריב לוין: – – – לא בממשלת ימין.

רוברט אילטוב: זה שאתם פעלתם באופוזיציה – – –

יריב לוין: אף פעם לא כשהייתה ממשלת ימין.

רוברט אילטוב: זה שפעלתם באופוזיציה, פתאום שכחתם.

יריב לוין: אף פעם לא.

רוברט אילטוב: אתם שכחתם שלפני כמה שבועות רציתם להעביר 15 מיליארד שקל, והבטחתם להעביר 15 מיליארד שקל, דווקא לכוחות הערביים שמתנגדים למדינת ישראל.

רוברט אילטוב: גם את זה שכחת, נכון?

יריב לוין: ממש לא.

יריב לוין: ממש לא.

רוברט אילטוב: אבל בוא, יש לי הזדמנות להזכיר לך.

רוברט אילטוב: יש לי הזדמנות להזכיר לך.

רוברט אילטוב: אבל אני רוצה להגיד לך, לגופה של הצעת החוק: הציבור לא מעניין אתכם, פשוט הציבור לא מעניין אתכם.

רוברט אילטוב: אתם מצפצפים על הציבור, אתם רוצים לנצל את הזמן, סתם לשרוף זמן, ולא לתת לציבור את התשובות המגיעות לו.

רוברט אילטוב: אתם לא רוצים לנהל את המדינה כמו שצריך, אתם לא רוצים להוביל את זה כמו שצריך.

רוברט אילטוב: צר לי שאתם מתנהלים בצורה כזאת.

רוברט אילטוב: אתה יודע מה?

רוברט אילטוב: אתה הצעת לנו לדון על הצעת החוק אחר כך?

רוברט אילטוב: אין שום בעיה, תביאו הצעה ממשלתית, אנחנו נתמוך בה גם כך.

רוברט אילטוב: אין לנו שום בעיה.

רוברט אילטוב: לכן עכשיו אנחנו נצביע ואנחנו נראה איך אתם תצביעו, האם בעד הציבור או נגדו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג'?

בצלאל סמוטריץ': טוב, אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים בנפרד על שתי הצעות החוק.

בצלאל סמוטריץ': הראשונה: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך תקופת הרכבת הממשלה) של חבר הכנסת רוברט אילטוב.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 35 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 43 נמנעים – 1 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך תקופת הרכבת הממשלה) נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תוצאות ההצבעה: 35 בעד, 43 מתנגדים, נמנע אחד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אייכלר הצביע גם כן נגד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מוסיפים אותו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק הצמודה: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך התקופה להרכבת הממשלה) של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – 1 ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – קיצור משך התקופה להרכבת הממשלה) נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 40 תומכים, 45 מתנגדים, נמנע אחד.

בצלאל סמוטריץ': גם הצעת החוק הזו לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2107/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק לימוד חובה (תיקון – הבטחת פיקוח פרלמנטרי על תשלומי הורים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת יוסי יונה וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מנמק את ההצעה חבר הכנסת יוסי יונה – במשך עשר דקות שעומדות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – – –

בצלאל סמוטריץ': הממשלה מתנגדת?

יוסי יונה: משרד החינוך מתנגד.

בצלאל סמוטריץ': אני חתום על זה, לא?

יוסי יונה: לא.

בצלאל סמוטריץ': לא?

יוסי יונה: לא.

בצלאל סמוטריץ': אז בגלל זה.

בצלאל סמוטריץ': יש לך בעיה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': תלמד לעבוד, יוסי.

יוסי יונה: – – חברות וחברי כנסת נכבדים, בואו נתאר כמה מצבים.

יוסי יונה: תארו לכם ילדים שנמצאים באוטובוס בדרכם לטיול שנתי, והמורה עולה לאוטובוס ואומרת: דני, רבקה, רדו בבקשה מהאוטובוס כי אתם לא שלמתם את התשלומים שאתם חייבים או שהוריכם חייבים לשלם.

יוסי יונה: תארו לכם – ואלה מקרים אמיתיים – שתלמידה הגיעה לשעת צילום לתמונת מחזור והמנהלת אמרה לה: הורייך לא שילמו את התשלומים שהם חייבים לבית-הספר, ולכן את מנועה מלהצטלם.

יוסי יונה: תארי לך, גברתי שרת התרבות, סיטואציה מקוממת שכזו.

יוסי יונה: תאר לך, אדוני שר הרווחה, את הסיטואציה הבאה: מסדר בוקר בבית-הספר, והמנהלת עומדת שם ומקריאה את שמותיהם של התלמידים שהוריהם לא שילמו את התשלומים שהם חייבים לבית-הספר.

יוסי יונה: תארו לכם, חברי הכנסת, תאר לך, אדוני שר החקלאות – – –

חיים כץ: שר החקלאות, תעזוב אותו, הוא גמר עם הביצים.

חיים כץ: דבר אלי.

יוסי יונה: כן, אני אדבר אליך ואליכם, חברי וחברות הכנסת היקרים, על תלמידים שמנועים מלנסוע לחו"ל בטיול השנתי של בית-הספר – – –

חיים כץ: למה בית-הספר ייסע לחו"ל?

יוסי יונה: יפה מאוד – – –

חיים כץ: למה, אין לאן לטייל פה בארץ?

יוסי יונה: אני חושב שההערה שלך – –

חיים כץ: יש לנו – – – ובנימין – – –

יוסי יונה: – – היא במקום, אדוני השר.

חיים כץ: למה לחו"ל?

חיים כץ: אני כיו"ר ועד עובדים לא נתתי לנסוע לחו"ל.

יוסי יונה: אדוני השר – –

חיים כץ: תלמידים?

חיים כץ: חו"ל?

יוסי יונה: – – בנקודה הזו אתה ואני מסכימים לחלוטין, אבל הבעיה היא למה הם נוסעים לחו"ל, וזה בעצם עיקרה של הצעת החוק, אדוני השר – משום שאין פיקוח על תשלומי הורים ואין פיקוח על פעולות ופעילויות שנעשות בבתי-הספר.

יוסי יונה: זו בדיוק הבעיה.

יוסי יונה: הבעיה מתחילה במדיניותה של ממשלת ישראל, ואולי לא רק בממשלה הנוכחית, אדוני שר הרווחה, ואולי גם בממשלות שלנו.

יוסי יונה: ואני רוצה לומר – – –

חיים כץ: זו לא הממשלה שלך?

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אני מתכוון שבראשותנו, אדוני שר הרווחה.

יוסי יונה: תודה על ההערה.

יוסי יונה: ממשלתך היא ממשלתי, אכן.

יוסי יונה: וראש הממשלה הוא ראש הממשלה שלי.

חיים כץ: של כולנו.

יוסי יונה: של כולנו.

חיים כץ: מסכימים, לא מסכימים.

יוסי יונה: מסכימים לכך – – –

חיים כץ: לא מסכימים – שלנו.

יוסי יונה: מסכימים לכך, אדוני שר הרווחה.

יוסי יונה: אבל בואו וניתן דעתנו על כמה עובדות מקוממות.

יוסי יונה: אם בשנות ה-80, מכלל ההוצאה הלאומית לחינוך ממשלות ישראל מימנו כ-96%, הרי שהיום אנחנו חיים בעידן שבו ממשלות ישראל מממנות רק 74%.

יוסי יונה: זאת אומרת, אנחנו מדברים על עלייה, אדוני שר הרווחה, של כמעט 500% בהוצאות לא ממשלתיות בתחום החינוך.

יוסי יונה: על מי זה נופל?

יוסי יונה: כולנו יודעים: על רשויות מקומיות, עמותות, קרנות והורים.

יוסי יונה: ולמציאות הזו בוודאי יש השלכות ברורות וחד-משמעיות על ערך שכולנו מחויבים לו, או לכאורה מחויבים לו, וזה הערך של שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסי יונה: והתוצאות ברורות ומקוממות, כפי שאמרתי.

יוסי יונה: בואו חשבו על המיצ"ב – קיים פער של 100 נקודות בין המעמד העליון, הגבוה, לבין המעמד הנמוך בחברה הישראלית בתוצאות של המיצ"ב.

יוסי יונה: בעוד המעמד הגבוה – בניו ובנותיו של המעמד הגבוה מגיעים לתוצאה של 582 נקודות, המעמד הנמוך – 477.

יוסי יונה: פער של 100 נקודות, כפי שאמרתי.

יוסי יונה: חשבו על הבגרות – על-פי הנתונים של הלמ"ס, הפערים בהישגיהם של התלמידים בתעודות הבגרות הולכים וגדלים, בין אלה ששייכים למעמד הגבוה לבין אלה ששייכים למעמד הנמוך.

יוסי יונה: בבקשה, הנה התוצאות: אם אתם בעשירונים התשיעי והעשירי, הרי הסיכויים שלכם לקבל תעודת בגרות הם 73%; אם אתם בבינוני – 55%; אם אתם בערבי – 48%; אם אתם בבינוני-נמוך – 35%; ואם אתם בנמוך – ואם אתם בנמוך, כלומר איתרע מזלכם ואתם בנמוך – הרי שיעורי הבגרות עומדים על 10% בלבד.

יוסי יונה: וראו, תוסיפו לכך את הממצאים הבאים: ככל שהמעמד נמוך יותר, הרי התלמידים שנמנים עמו מממשים את האפשרות להגיע לאוניברסיטה בשיעורים נמוכים יותר.

יוסי יונה: כלומר, למעט המעמד הגבוה – המעמד הגבוה, שיעוריו או שיעורי השתתפותו באוניברסיטה גדולים משיעור הבגרות.

יוסי יונה: כל המעמדות האחרים, שיעורי ההשתתפות שלהם באוניברסיטה הם פחותים משיעורי הזכאות לבגרות.

יוסי יונה: כלומר, אין להם הכסף כדי להגיע לאוניברסיטה.

יוסי יונה: ומהי מטרת החוק?

יוסי יונה: מאוד מאוד פשוטה: מטרת החוק היא להבטיח את שוויון ההזדמנויות, ולאו דווקא על-ידי הקצאת משאבים גדולים יותר לבתי-הספר שבהם לומדים תלמידים מהמעמדות הנמוכים יותר.

יוסי יונה: כל שביקשנו זה בקרה, פיקוח ואישור על תשלומי הורים.

יוסי יונה: על הצעת החוק שניצבת בפניכם, חברות וחברי הבית, חתומים נציגים כמעט מכל סיעות הבית, קואליציה ואופוזיציה כאחד.

יוסי יונה: יש פה נציגים של הליכוד שחתמו על הצעת החוק הזו, ויש נציגים של שלנו – כולנו, סליחה – ויש נציגים של מפלגת ש"ס ויש נציגים של ישראל ביתנו, ובוודאי של המחנה הציוני, של מרצ.

יוסי יונה: האם שכחתי מפלגה כלשהי?

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: שתי מפלגות בלבד – לא הצלחתי להשיג אף נציג שיחתום על הצעת החוק הזו.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, שאלת אותי בתחילת דבריך: הכיצד אני לא חתום?

יוסי יונה: אז אני אומר לך, להפתעתי או לדאבוני או לצערי, ואולי זה היה לפני ששולי מועלם הצטרפה למפלגה שלכם, אף אחד מהמפלגה שלך אינו חתום על הצעת החוק הזו, ואף אחד מהמפלגות החרדיות האשכנזיות לא חתום על הצעת החוק הזו.

חיים כץ: השאלה, האם פנית אליהם והם לא רצו לחתום.

יוסי יונה: פניתי, חיים, פניתי.

יוסי יונה: אני מאוד שמח שאתה כאן ואתה מנהל אתי את הדיאלוג, כי יש כאלה שיחשדו שזה כבר מתוכנן בינינו, שאתה תשאל ואני אענה.

יוסי יונה: אז תודה רבה לך – – –

חיים כץ: אני רוצה לעזור לך, אתה יודע, בנאום.

חיים כץ: אתה יודע, שאלות כאלה נותנות לך גם אוויר וגם – – –

יוסי יונה: אני ממש – לא, לא, זו לא הייתה הערה אירונית וצינית, זו הייתה הערה אמיתית.

יוסי יונה: תודה על ההערות, כי באמת ההערות שלך בעצם מאפשרות לי להעצים את הטענות שלי ומאפשרות לי גם להעצים את המחאה שלי על כך שלא קיבלתי משתי המפלגות הללו את התמיכה להצעת החוק הזו.

יוסי יונה: ואני באמת תמה, אדוני היושב-ראש, אני באמת תמה, כיצד קרה הדבר שדווקא מהמפלגה שלך, הבית היהודי, ומהמפלגות החרדיות האשכנזיות, לא היו כאלה שחתמו לי על הצעת החוק.

יוסי יונה: ומה עוד – – –

יובל שטייניץ: יש מפלגה חרדית אשכנזית שלא שמענו עליה?

יוסי יונה: אגודה, בוודאי.

יוסי יונה: לא, יש אחת, כן.

חיים כץ: הוא אומר, הבית היהודי.

יובל שטייניץ: לא, הוא אמר: המפלגות החרדיות האשכנזיות.

יוסי יונה: השר שטייניץ, באמת תודה על התיקון.

יוסי יונה: ואני, אתה יודע, מתוך המחשבה – – –

אורי אריאל: שתי מפלגות וסיעה אחת.

יוסי יונה: לא, ההערה שלך היא במקום, טעות.

יוסי יונה: תודה על התיקון.

יוסי יונה: מה שעבר לי בראש זה שהמפלגה החרדית האשכנזית לעצמה מורכבת מכמה סיעות פנימיות.

יוסי יונה: אבל תודה על התיקון, והתיקון הוא במקום.

חיים כץ: מה אתה מבקש?

יוסי יונה: אני מבקש – החוק הזה מאוד מאוד פשוט, כפי שצוין בהצעת החוק, כפי שאמרתי לפני כן: פיקוח, בקרה ואישור.

יוסי יונה: זאת אומרת, שכאשר משרד החינוך מבקש להעלות את תשלומי ההורים, יתכבד בבקשה לבוא בפני ועדת החינוך של הכנסת ויקבל את אישורה.

יוסי יונה: וכך גם – – –

אורי אריאל: זה המצב היום.

יוסי יונה: זה לא המצב, אדוני השר.

יוסי יונה: זה לא המצב.

יוסי יונה: זה לא המצב.

איציק שמולי: זה המצב.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה, משפט סיכום.

יוסי יונה: אני מסיים.

יוסי יונה: תראה, אם זה המצב, אז אנא, הצבע בעד הצעת החוק הזו, כי אז זה יהיה טריוויאלי, ואנחנו כולנו נצא מכאן שמחים ומאושרים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסי יונה: זו כל הבקשה, אדוני השר, לשאלתך, וזו הבקשה מכם, חברות וחברי הכנסת.

יוסי יונה: אנא הצביעו על הצעת החוק הזו, כי היא צודקת, היא מוסרית, היא נכונה והיא עולה בקנה אחד, אדוני השר, עם ערך – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יוסי יונה: – – שכולנו מחויבים לו, ערך של שוויון וערך של שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסי יונה: תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יוסי יונה, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה סגן שר החינוך הרב מאיר פרוש.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת המציע חבר הכנסת יוסי יונה, הצעת החוק שבנדון נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה מיום 13 במרס 2016, והחלטת ועדת השרים הייתה להתנגד להצעת חוק זו.

מאיר פרוש: הצעת החוק מבקשת לקבוע כי כל התשלומים שנגבים על-ידי מוסדות החינוך יובאו לאישורה של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, לרבות תשלומי תל"ן, דהיינו תוכנית לימודים נוספת, תשלומים עבור רכישת שירותים מרצון ותשלומים הנגבים על-ידי מוסדות חינוך מוכרים שאינם רשמיים.

מאיר פרוש: מטרת ההצעה, כפי שהוגדרה בדברי ההסבר על-ידי המציעים, היא להבטיח כי לא ייגבו תשלומי הורים מכל סוג שהוא במערכת ללא פיקוח פרלמנטרי, וזאת לשם הגשמת עקרון חינוך חינם בכל מערכת החינוך.

מאיר פרוש: ראשית, אני מבקש לפתוח ולומר שבעולם מתוקן, שבו מתקיים חוק לימוד חובה חינם, פשוטו כמשמעו, אכן אין לגבות מהורים תשלומים נוספים ותוספות כלשהן במסגרת מערכת החינוך הציבורית.

מאיר פרוש: אך עם זאת, ומכיוון שלא כך הדבר, ומערכת החינוך אינה יכולה לתקצב תקצוב מלא של כל היוזמות הפדגוגיות המקומיות והאחרות, אשר בסופו של יום מקדמות את מערכת החינוך כולה, אנו נאלצים לפעול במציאות של גבייה מההורים, עליה המשרד מפקח, ועושים מאמץ גם להגביל.

מאיר פרוש: בשנתיים האחרונות החל מהלך להסדרת סוגיית תשלומי ההורים.

מאיר פרוש: לצורך הסדרת הסוגיה ננקטו הפעולות הבאות: 1.

מאיר פרוש: הטלת חובת דיווח על מנהל בית-הספר במערכת "אפיק", מערכת שבה מדווח מנהל בית-הספר מה הם התשלומים אשר בכוונתו לגבות, ועל כך הוא מקבל אישור.

מאיר פרוש: ללא אישור אסורה עליו הגבייה; 2.

מאיר פרוש: שני חוזרי מנכ"ל שמסדירים גבייה בבתי-ספר ייחודיים וממלכתיים-דתיים; 3.

מאיר פרוש: הקמת מינהל אכיפה ובקרה, שאחד מתפקידיו המרכזיים הוא אכיפת הוראות חוזר המנכ"ל לעניין תשלומי הורים; 4.

מאיר פרוש: העמדת קרן מלגות על סך של 100 מיליון שקלים, המעניקה מלגות לתלמידים שידם אינה משגת.

מאיר פרוש: מהלכים אלה מטרתם להסדיר את נושא גביית היתר ולהטמיע הלכה למעשה את הנחיות המשרד בשטח.

מאיר פרוש: לגופה של ההצעה – ככלל, מדי שנה מביא המשרד לאישורה של ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת את הסכומים בגין תשלומי הורים, חובה ורשות, במוסדות הרשמיים ובמוסדות החינוך העל-יסודיים, זאת בהתאם לסעיף 6(ד) לחוק לימוד חובה, התש"ט–1949.

מאיר פרוש: יצוין כי סעיף 6(ה) לחוק הנ"ל קובע כי חובת אישור התשלומים על-ידי ועדת החינוך איננה חלה על תשלומים בגין תל"ן, כמו שאמרתי, תוכניות לימודים נוספות, בבתי-ספר רשמיים ושאינם רשמיים.

מאיר פרוש: ההסדרה החוקית לעניין תשלומים בגין תוכניות לימודים נוספות נועדה לאפשר להורי תלמידים להוסיף תכנים שונים או נוספים על תוכנית הלימודים למערכת השעות, ובלבד שההורים מתחייבים לשאת בעלות זו, עלות שאיננה מחייבת את אישור ועדת החינוך של הכנסת.

מאיר פרוש: בהתייחס לגביית תשלומי הורים על-ידי מוסדות המוכש"ר – יצוין כ׳ מוסדות אלה כפופים להנחיות משרד החינוך על-פי חוק.

מאיר פרוש: המשרד מנחה את המוסדות הללו וכן את מוסדות הפטור בעניין תשלומי הורים, וקובע תעריפים מרביים לגבייה כפי שאושרו בוועדת החינוך של הכנסת, ואלה קבועים בחוזר מנכ"ל משרד החינוך.

מאיר פרוש: אני מבקש בסוגריים רק לומר שאני כאיש יהדות התורה מוסר כאן לחברי הכנסת שיהדות התורה, בהסכם הקואליציוני שלה, ביקשה שיוקם צוות שיבחן את דרכי החישוב.

מאיר פרוש: כי הרי מוסדות הפטור מקבלים כביכול 55%, ומוסדות מוכר שאינו רשמי מקבלים כביכול 75%.

מאיר פרוש: ואנחנו ביקשנו שיוקם צוות – שר החינוך, שיקים צוות שיבחן את דרכי החישוב של אותם 55% או 75% לצורך הגדרת התקצוב במוסדות הפטור והמוכר שאינו רשמי, כדי לדעת אם אכן אותם מוסדות מקבלים 55% או 75%.

מאיר פרוש: ולמה היה חשוב לנו?

מאיר פרוש: א.

מאיר פרוש: מכיוון שאותם מוסדות, קשה להם מאוד לנהל את העניינים כאשר בפועל ה-55% או ה-75% הם לא מתוך כמה שמקבל ילד בחינוך הממלכתי; דבר שני, כי זה גם מתנגש עם הדרישה שלא לגבות.

מאיר פרוש: מבקשים ממוסד שהוא פטור: מאחר שאתה מקבל 55%, אל תגבה יותר מאשר 45%.

מאיר פרוש: או מוסד מוכר שאינו רשמי, שכביכול אמור לקבל 75%, אומרים לו: אסור לך לגבות יותר מאשר 25%.

מאיר פרוש: ומאחר שהצוות הזה שדיברתי עליו, שבהסכם הקואליציוני עם יהדות התורה, עדיין לא הוקם, אני גם פניתי למנכ"לית המשרד וביקשתי שהדבר הזה לא יימשך, מכיוון שבפועל אי-אפשר להיות במצב שלא נותנים 55%, או שהדבר לא נבדק, או שלא נותנים או שלא נבדק הנושא של 75%, ומצד שני גם לא נותנים לגבות מעבר למה שהמשרד אמור לקחת.

מאיר פרוש: ככלל, אני אומר שהדבר הזה בא לידי אישור בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ובאשר לתשלומים בגין תוכנית לשעות נוספות ורכישת שירותים מרצון – יש היגיון בהחרגת תשלומים בגין תוכנית לימודים נוספת מהפיקוח הפרלמנטרי.

מאיר פרוש: תכנים אלה נוספים לבקשת הורי התלמידים הלומדים בכל מוסד ומוסד.

מאיר פרוש: תקנות חינוך ממלכתי (תוכנית השלמה ותוכנית נוספת), התשי"ד–1953, המסדירות את הליך האישור של תוכניות לשעות הנוספות, קובעות כי כל ההורים צריכים להסכים לתוכנית, וכן תנאים מגבילים נוספים.

מאיר פרוש: יש היגיון בהחרגת תשלומים בגין תוכנית לימודים נוספת מהפיקוח הפרלמנטרי.

מאיר פרוש: תכנים אלה נוספים לבקשת הורי התלמידים הלומדים בכל מוסד ומוסד.

מאיר פרוש: חובת מתן האישור על-ידי ועדת החינוך של הכנסת עלולה לקבע את הסכומים ולפגוע בגמישות הנדרשת לעניין זה כפי רצונם של ההורים.

מאיר פרוש: הדברים נכונים גם לגבי רכישת שירותים מרצון.

מאיר פרוש: תכלית ההוראה היא לאפשר איגום משאבים ברכישת שירותים.

מאיר פרוש: יש עוד כמה נימוקים, אבל אני לא מאריך, אני חושב שחברי הכנסת צריכים לקבל את התשובה של המשרד בגין הנימוקים המאוד-מאוד ברורים ולהצטרף להחלטת הממשלה להצביע נגד הצעת החוק הזו.

מאיר פרוש: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יונה מעוניין בשלוש דקות נוספות, בבקשה.

יוסי יונה: אני רוצה לומר, בוודאי, שתשובתו של סגן שר החינוך אינה מספקת אותי, ואני רוצה גם להעיר את תשומת לבך, סגן שר החינוך, שאנחנו קיבלנו במקרה הספציפי הזה המון תגובות, דווקא מהורים של תלמידים שלומדים בבתי-הספר החרדיים, שהם גם מתקוממים על גביית תשלומים חריגה וגבוהה, שפוגעת גם אצלכם בעיקרון של שוויון הזדמנויות.

יוסי יונה: אני פונה אליכם, חברות וחברי הכנסת מהקואליציה והאופוזיציה כאחד, הצביעו על-פי המצפון שלכם.

יוסי יונה: כל אלו שמדברים גבוהה על העיקרון של שוויון הזדמנויות בחינוך ולא רוצים שהמציאות תימשך, שעתידו של הילד ייקבע על-פי ההכנסה של ההורים שלו ועל-פי היישוב שבו הוא גר – אם הם לא רוצים שזה יקרה, אז אנא הצביעו לפחות על בקרה, פיקוח ואישור של ועדת החינוך של הכנסת על תשלומי ההורים.

יוסי יונה: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אנחנו עוברים להצבעה רגילה – תפסו את מקומותיכם – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': עכשיו שמית על זה?

בצלאל סמוטריץ': טוב, הקואליציה ביקשה הצבעה שמית – סליחה, הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה על התיקון, גברתי המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': הממשלה ביקשה הצבעה שמית, אז המזכירה תקרא בשמות חברי הכנסת, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – נגד מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – בעד אלי אלאלוף – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – אינה נוכחת דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – נגד איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – נגד יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – אינו נוכח יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – אינו נוכח עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – בעד יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – בעד יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – בעד רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד חמד עמאר – בעד רועי פולקמן –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – אינו נוכח יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה תקרא בשמות חברי הכנסת שלא נכחו באולם.

דוד ביטן: מה אתי?

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ביטן, אין כאן אחד שאמר "אני" ולא קיבל.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) אלי אלאלוף – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת נפתלי בנט – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח יצחק וקנין – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – אינה נוכחת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח אלי כהן – נגד ישראל כץ – אינו נוכח ציפי לבני – אינה נוכחת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – אינו נוכח יעקב מרגי – אינו נוכח אברהם נגוסה – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח מאיר פרוש – נגד מיכל רוזין – אינה נוכחת מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח סתיו שפיר – אינה נוכחת איילת שקד – אינה נוכחת

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, יש מישהו שנוכח באולם ולא הצביע?

בצלאל סמוטריץ': ההצבעה הסתיימה.

בצלאל סמוטריץ': נא לספור את הקולות.

בצלאל סמוטריץ': הרי התוצאות: 43 תומכים, 46 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2746/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים – – –

זהבה גלאון: אדוני, אני מבקשת להירשם.

בצלאל סמוטריץ': מה את רוצה?

זהבה גלאון: אני מבקשת להירשם.

בצלאל סמוטריץ': עוד לא הקראתי את ההצעה.

בצלאל סמוטריץ': – – – הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הסדרת ייעוד השימוש במקווה טהרה), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת משה גפני וקבוצת חברי כנסת.

בצלאל סמוטריץ': יציג את ההצעה חבר הכנסת משה גפני, ואחריו – ישיב בשם הממשלה השר לשירותי דת דוד אזולאי.

בצלאל סמוטריץ': ואז, במידה שהממשלה תומכת, אפשר יהיה גם להתנגד.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, רבותי השרים, אני מתכבד להגיש בפני הכנסת את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הסדרת ייעוד השימוש במקווה טהרה), התשע"ו–2016.

משה גפני: על הצעת החוק הזאת חתומים כל חברי הכנסת מהמפלגות הדתיות שיכולים לחתום על החוק – גם מסיעת הבית היהודי, גם מסיעת ש"ס וגם מסיעת יהדות התורה, להוציא את השרים וסגני השרים, שלא יכולים לחתום על הצעת החוק אבל מובן שהם בתוך העניין הזה.

משה גפני: אני מבקש להקדים ולומר – מכיוון שאני ראיתי שיש על זה התקפות בעיתונים, לא הבנתי מה זה.

משה גפני: זו פעם ראשונה שאני רואה שיש התקפות בעיתונים – – –

בצלאל סמוטריץ': לא הבנת מה זה עיתונים?

משה גפני: עיתונים, כן.

בצלאל סמוטריץ': לא הבנת מה זה עיתונים?

משה גפני: לא, לא הבנתי את ההתקפות.

משה גפני: זאת אומרת, לא לומדים את העניין – ותוקפים.

עליזה לביא: בוא תסביר לנו.

עליזה לביא: תסביר לנו.

משה גפני: אז קודם כול אני רוצה להגיד, שנדע, שהצעת החוק הזאת לא באה למנוע מרפורמית או מקונסרבטיבית לטבול.

משה גפני: לכל אחת זכות שווה, וכולם יכולים ומוזמנים ומוזמנות לטבול במקווה.

משה גפני: מקווה זה דבר הלכתי, מי שמעוניין בזה – אין שום בעיה, זה בסדר גמור.

משה גפני: להפך – ברוכה הבאה.

משה גפני: לא יודע, בארצות-הברית, שהם ציבור גדול שם, אין להם שם אפילו מקווה אחד.

משה גפני: אבל כאן בארץ זה אחד משירותי הדת.

משה גפני: ואנחנו מזמינים את כולם – אנחנו?

משה גפני: אני לא בעל הבית בכלל, המדינה מעמידה – זה שירות דת הלכתי, מאוד חשוב, מאוד קריטי.

משה גפני: יש נשים שאצלן זה – – –

איתן כבל: הוא לא כל כך בטוח – – –

משה גפני: איתן.

איתן כבל: אני אמרתי שראיתי הופעות טובות מאלה.

איתן כבל: ראיתי הופעות טובות מאלה.

עליזה לביא: כל אישה שרוצה להתחתן חייבת.

משה גפני: ואני אומר – למה?

משה גפני: אני מדבר מתון היום, למה צריך לצעוק לי?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא, יושב-ראש ועדת הכספים רגיל לדבר בשקט, אצלו בוועדה לא מפריעים.

משה גפני: אני יכול גם להתבלבל, אז אנא, בטובכם.

משה גפני: יש החלטה של בג"ץ, שגם אני – גם שוחחתי עם השופטים לאחר מכן.

משה גפני: אני לא מבין למה הם פסקו את פסק-הדין הזה, והם גם התעלמו מסדרה של חוקים, אבל נניח, זאת הרשות השופטת, ואני לא רוצה להתווכח אתה כאן במליאת הכנסת.

משה גפני: אני רוצה פשוט – אנחנו רוצים לתקן טעות שלפי דעתנו הייתה לבית-המשפט.

משה גפני: שירותי הדת, על-פי חוק, כפופים לרבנות הראשית.

משה גפני: מי שמפעיל את המקוואות הציבוריים – אני מדבר רק על הציבוריים, בגלל שלפי דעתי יש במדינה הזאת יותר מקוואות שאינם ציבוריים, מקוואות פרטיים, ואין שום בעיה לאף אחד, אף אחד לא מתערב בעניין הזה.

משה גפני: אבל מקוואות ציבוריים שהמדינה בונה זה עבור הנושא ההלכתי של מקווה טהרה, וזה לא בית-מרחץ ולא כל מה שנלווה לעניין.

משה גפני: פנו אלי שלוש חברות בקואליציה – סגנית השר ציפי חוטובלי, חברת הכנסת רחל עזריה וחברת הכנסת שולי מועלם – ואמרו:

משה גפני: אנחנו לא נוכל להסכים לחוק כזה, שפשוט ישנה את מעמד הטובלות, או שיגרום לכך שדרך אגב, על הנושא עצמו, שעליו אתם מגישים את החוק, אתם תכניסו כל מיני חומרות, הקלות, שינוי, משהו.

משה גפני: אמרתי להן על דעת כל מציעי ההצעה: דבר וחצי דבר לא ישתנה בחוק הזה.

משה גפני: מה שהיה הוא שיהיה.

משה גפני: אחרי החוק הזה, אנחנו – מי שירצה להקל, מי שירצה להחמיר, יש מסלול של חקיקה.

משה גפני: אין לנו כרגע תוכניות כאלה; אני לא חושב שגם יש בעתיד, בוודאי לא בחוק הזה.

משה גפני: אני מודיע שאנחנו ננסח את זה בוועדה באופן כזה שיהיה ברור ללא צל-צלו של ספק שלא יהיה שינוי במעמד הטובלות.

משה גפני: ואני אומר כאן פעם נוספת – – –

רויטל סויד: אבל איך אפשר?

משה גפני: ננסח את זה בוועדה.

עליזה לביא: – – –

משה גפני: תגידי, עליזה לביא, אני פעם אחת כבר מדבר פה מתון ויפה ונחמד, את גם צועקת לי?

משה גפני: אני אומר שאני מזמין את הרפורמיות לטבול במקווה, מה יותר טוב מזה?

רויטל סויד: אבל איך – – –

עליזה לביא: – – – איך לא יהיה שינוי – – –

יואל חסון: אתה מדבר מתון ועושה קיצוני.

משה גפני: ממש לא קיצוני, ממש לא.

משה גפני: – – – מתחייב כאן במליאת הכנסת שננסח את החוק הזה באופן שיהיה ברור – לפי דעתי הוא גם ברור עכשיו, אבל אם הוא לא ברור, הוא ינוסח באופן כזה שגם אתן יכולות, או יכולים – בגלל שאני רואה שגם גברים בעניין הזה – יכולים להצביע בעדו.

משה גפני: לא הולך להיות פה שום שינוי.

משה גפני: לא הולך לקרות פה שום דבר דרמטי.

משה גפני: אני אומר כאן, על דעת מציעי ההצעה: אנחנו ננסח אותו – לפי דעתי הוא מנוסח כך, אבל היות שניסחתי את זה מהר, אז יכול להיות שחלו טעויות או שגיאות כתיב שאפשר לתקן אותן, ואני מתכוון לתקן אותן, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: אני לא חושב – – –

יצחק הרצוג: אתה לא רוצה להפיל את הממשלה, למה אתה מביא את החוק – – –?

קריאות: – – –

משה גפני: לא, ממש לא.

משה גפני: אה, בגלל הבג"ץ.

משה גפני: בגלל שהוא הפך פה משהו חדש של הפרה מוחלטת של הסטטוס-קוו שלא נוגע בכלל לטובלות.

עליזה לביא: אז למה הבאתם את החוק?

עליזה לביא: למה אתה מעורר מדנים?

משה גפני: מדובר על גיור, על דברים אחרים לחלוטין, שהשופטים עצמם אומרים שהם לא התכוונו לזה.

משה גפני: אמרו לי, לא התכוונו לזה.

עליזה לביא: למה אתה מעורר מדנים?

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא.

משה גפני: חבר הכנסת הרצוג, לגבי הנושא של הפלת הממשלה, זה נושא שאפשר להרחיב בו.

משה גפני: זה לא החוק הזה.

בצלאל סמוטריץ': יש לך עוד ארבע דקות בשביל זה.

משה גפני: אני מסכים שאפשר להרחיב בנושא של הפלת הממשלה, אבל זה לא החוק הזה.

יעקב ליצמן: – – –

משה גפני: כן.

זהבה גלאון: אתה יכול לפתח את הנקודה הזאת?

משה גפני: הייתי מפתח את הנקודה הזאת, אבל ביקשו ממני החברים שלי שאני לא אאריך.

משה גפני: אני אני – – –

עליזה לביא: לא – – –

משה גפני: תגידי, את רואה אותי על הדוכן – את צועקת.

משה גפני: לא חשוב מה אני אומר.

משה גפני: אני כבר נחמד היום.

משה גפני: כל הזמן אני רשע וצועק והכול, היום אני כלום.

קריאות: – – –

משה גפני: ישאלו אותי העיתונאים החרדים: תגיד לי, מה קרה לך שהיית כל כך מתון עכשיו?

משה גפני: מה זה, זה רפורמים.

איתן כבל: הרב גפני, חילוני יוכל לבוא למקווה?

משה גפני: בטח, באים, כל הזמן.

קריאות: – – –

איתן כבל: הרפורמי הוא יהודי.

משה גפני: נכון.

איתן כבל: למה הוא לא יכול לבוא כיהודי?

משה גפני: הוא בא.

איתן כבל: לא, לא נכון.

משה גפני: אה, הוא לא בא בגלל שהיא לא הולכת למקווה?

משה גפני: אני מזמין אותו.

קריאות: – – –

משה גפני: מה שהוא רוצה.

משה גפני: מה שהיה עד היום, זה הוא – – –

קריאות: – – –

איתן כבל: יהיה מגנומטר?

משה גפני: רק רגע, שנייה, שנייה.

משה גפני: מרב מיכאלי כאן, אז אני מבקש שתעשה סדר.

משה גפני: אתה מדבר על גבר רפורמי או על אישה רפורמית?

איתן כבל: אני שואל אישה וגבר – – –

משה גפני: גבר רפורמי מגיע למקווה ביום שישי ורוצה לטבול לשבת – – –

רויטל סויד: אז מתי יגידו לו לא, נו – – –

קריאות: לא – – –

עליזה לביא: – – –

משה גפני: רגע, אני עונה לו.

משה גפני: רוצה לטבול לשבת – אף אחד לא אומר לו מילה וחצי מילה.

רויטל סויד: אז מתי יגידו לו?

משה גפני: איתן, לא יגידו לו מילה.

משה גפני: מילה לא יגידו לו.

רויטל סויד: בשביל מה צריך את החוק?

משה גפני: בא הרפורמי לטבול במקווה ב"זופניק" ביום שישי – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא.

עליזה לביא: – – –

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת לביא.

משה גפני: – – אף אחד לא אומר לו כלום.

משה גפני: הוא נכנס, הוא טובל, הכול בסדר.

משה גפני: אני אפילו מזמין אותו לבוא ולטבול.

עליזה לביא: – – –

משה גפני: לא צריך.

משה גפני: רגע.

משה גפני: רגע, איתן כבל, שנייה.

משה גפני: אותו דבר לגבי אישה רפורמית, רוצה לבוא לטבול – אם היא רוצה כמובן, בגלל שבארצות-הברית אין להם אפילו מקווה אחד.

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: יש הרבה מקוואות.

משה גפני: ציבור גדול של רפורמים וקונסרבטיבים – –

עליזה לביא: למה אתה אומר את זה?

משה גפני: – – בארצות-הברית הם יותר גדולים מהאורתודוקסים, מקווה – אומרים שהם אנשים עשירים, דרך אגב – מקווה אחד אין להם בארצות-הברית.

משה גפני: אחד.

משה גפני: טוב, לא חשוב – – –

עליזה לביא: למה אתה אומר את זה?

עליזה לביא: בוא ואראה לך, בוא אני ואראה לך שיש מקוואות בארצות-הברית – – –

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני לא עושה טיול בארצות-הברית, בגלל שאני לא נסעתי אף פעם לארצות-הברית.

משה גפני: אני אומר לך שאין.

רחל עזריה: – – –

קריאות: – – –

משה גפני: לא, יש מקוואות של האורתודוקסים.

עליזה לביא: לא – – – אל תגיד שאין.

משה גפני: אה לא? לא, בסדר, נתווכח על זה אחר כך.

משה גפני: לא הייתי – הייתי בארץ.

משה גפני: אני נוסע לגליל לחופש.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא חשוב, מה זה משנה בכלל.

איתן כבל: הרב גפני, שמע, יש מגנומטר שמזמזם אם זה רפורמי או רפורמית?

איתן כבל: מה, איך זה – – –

משה גפני: אני לא יודע מה זה המגנומטר שעליו אתה מדבר.

משה גפני: אני יודע איזה נומרטור הכניסו לנו.

משה גפני: המגנומטר, לא חשוב.

משה גפני: אין – לא הולך.

משה גפני: גבירותי ורבותי חברי הכנסת מהאופוזיציה, אם אתם רוצים להצביע נגד כדי להביך את הממשלה, זה בסדר.

משה גפני: יכול להיות שזה בסדר, יכול להיות שלא, אני לא יודע.

חיים ילין: גפני, אז מה – – –?

משה גפני: אני אומר, אם הנושא הוא לגופו של עניין, אנחנו מבקשים להשאיר את המצב כמות שהוא, לא להביא למתח מיותר – שהמתח הזה בין דתיים וחילונים, או בין ימין ושמאל, או בין, אני יודע, לא יודע מה זה ההגדרה של רפורמים – יש הגדרה כזאת?

משה גפני: אבל אם יש הגדרה כזאת היא לא רלוונטית.

אלעזר שטרן: – – –

משה גפני: אלעזר, אתה אל תתערב.

משה גפני: אני אגיד לך למה.

משה גפני: אני אגיד לך למה – בגלל שאתה מבין בדברים האלה, ואתה יודע שאין פה דיון על טבילה, לא של גברים ולא של נשים.

אלעזר שטרן: לא הבנתי למה – – –

משה גפני: מדובר על זה שבאים ורוצים לעשות גיור במקווה, כשבעצם זו לא מטרת המקווה.

משה גפני: בסדר, אין בעיה, הכול בסדר.

משה גפני: אתה מבין – אתה יודע מה?

משה גפני: אתה יכול להתערב.

משה גפני: תתערב, בסדר.

משה גפני: אני – – –

עליזה לביא: אבל מקווה זה שירות לציבור.

אלעזר שטרן: אין בעיה.

משה גפני: את טועה.

משה גפני: כתוב בחוק – בגלל שהמקווה הוא נושא הלכתי, זה לא בית-מרחץ.

משה גפני: אפשר לצרף למקווה, אפשר לצרף מקלחות, אבל זה לא הנושא, על זה המדינה לא משקיעה כסף.

משה גפני: עם כל הכבוד, זה לא חמאם טורקי.

עליזה לביא: זה שירות שהמדינה נותנת לציבור.

משה גפני: את יודעת יותר מאחרים שמקווה – יש אנשים, שהם רבים מאוד במדינת ישראל, ולא דתיים, שאצלם המקווה – זה שירות שבלעדיו הן לא קיימות, את יודעת את זה.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת גפני, משפט סיכום.

משה גפני: המדינה משקיעה בזה כסף כדי לתת את השירות הזה, ופתאום באו והמציאו איזה משהו חדש.

עליזה לביא: – – – הלכתית – – –

משה גפני: אני לא מצליח לשכנע אתכם, אין לי יכולת שכנוע.

משה גפני: אני צריך לסיים, נכון, אדוני?

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש – – –

רויטל סויד: רוצה להסביר, לא לשכנע, למה צריך את החוק?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אני לא יכול יותר.

משה גפני: אני לא מצליח לשכנע.

משה גפני: אין לי יכולת שכנוע, מה לעשות.

קריאות: – – –

משה גפני: ולכן אני מבקש לתמוך בחוק הזה.

משה גפני: התחייבותנו, של כל אלה שחתומים בחוק – זה יידון כנראה בוועדת הפנים – אנחנו ננסח את זה באופן כזה שלא יהיה כל שינוי בסטטוס-קוו.

משה גפני: אנחנו נהיה באותו מצב כמו שהיינו קודם החלטת הבג"ץ.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משיב בשם הממשלה השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

בצלאל סמוטריץ': רגע, אני, בסיועו האדיב של סגן המזכירה, ערכתי פה הגרלה בין שלושת המבקשים, וחברת הכנסת גלאון יצאה לנו בפתק.

חיים כץ: למה תמיד אתה עם השמאלנים?

בצלאל סמוטריץ': זה לא אני, זה הוא.

בצלאל סמוטריץ': הגרלות – זה בא מהקדוש-ברוך-הוא.

בצלאל סמוטריץ': זה מהקדוש-ברוך-הוא.

בצלאל סמוטריץ': חוץ מזה, יש שם – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, יש כאן מישהו שהוא לא שמאלני באגף הזה?

בצלאל סמוטריץ': אם אתה רוצה אני אתן לך, אבל שם יש רק שמאלנים, בצד הזה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בבקשה.

יואל חסון: תקשיב לו.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עמיתי השרים, המקווה משמש את העם היהודי מדורי-דורות ועליו מושתתת מהות הבית היהודי.

דוד אזולאי: המקווה הוא ייחודי לעם ישראל, והוא זה שבין היתר שמר על העם בגולה.

דוד אזולאי: הטהרה היא שמנעה התבוללות בין העמים.

דוד אזולאי: בלעדיה, בלי טהרת עמנו, אין קיום והמשכיות לעם ישראל.

דוד אזולאי: לפני דורי-דורות – – –

יואל חסון: אנחנו לא נגד, אנחנו לא נגד הטהרה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון, בוא ניתן לשר לסיים.

דוד אזולאי: לפני דורי-דורות, חז"ל הם אלו שהנחו את העם איך ומתי להשתמש במקווה ואת מטרתו, שהיא כמובן טהרה, שזה מושג הלכתי.

דוד אזולאי: על חשיבותם הרבה של מקוואות הטהרה ניתן ללמוד מההוראה המחייבת את הכוהן הגדול לטבול חמש פעמים ביום הקדוש ביותר ליהדות, שהוא יום הכיפורים.

דוד אזולאי: הטבילה הייתה, בין היתר, חלק מהליך כניסתו למקום המקודש ביותר בדורנו, דהיינו קודש-הקודשים, ביום המקודש ביותר.

דוד אזולאי: בטרם קבלת התורה, בני ישראל נצטוו להיטהר לפני מעמד הר-סיני כהכנה לקבלת התורה.

דוד אזולאי: כך עד היום ולעולמי-עולמים.

דוד אזולאי: בכל העולם, בכל מקום שבו יהודי נמצא, הוא יחפש לעצמו מקווה לטבילת גופו ולטבילת כליו.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, בלעדי הטבילה במקווה – יהודי לא ישתה מכוס שלא טבלו אותה במקווה.

דוד אזולאי: שלא לדבר על אנשים שסיכנו את חייהם וטבלו במעיין מושלג; בלעדי הטבילה, היהודי לא יקיים את הדורות הבאים.

דוד אזולאי: מהותה של דת ישראל היא האמונה במעמד הר-סיני וציות לתורה שנמסרה בו, זו שבכתב וזו שבעל-פה.

דוד אזולאי: מי שמחויב לה, יהיה ספרדי או אשכנזי, חסיד או מתנגד, חרדי או כיפה סרוגה, הוא חלק ממנה.

דוד אזולאי: מי שאינו מקבל את סמכותה של התורה ורומס את מצוותיה ברגל גסה, אינו יכול לטעון שהוא מייצר זרם בעם ישראל.

דוד אזולאי: טוענים שהתנועות האלה מייצגות מיליוני יהודים בעולם – ראשית, יש כאן הגזמה רבה.

דוד אזולאי: זה שנים, לצערי, שהתנועות האלה שרויות בנסיגה, והמספרים שהן מציגות מנופחים.

דוד אזולאי: אבל לא זה העניין.

דוד אזולאי: זכותן להתארגן כקהילות, לקיים פעילות חברתית, לערוך טקסים ולנהל ועידות, וכל פולקלור שירצו – זו זכותן.

דוד אזולאי: אבל היהדות היא הרבה יותר מהווי וסמלים קלים ונוחים לביצוע.

דוד אזולאי: היהדות היא לא תיאטרון שבאים אליו באוטו או ברכב בשביל ליהנות.

דוד אזולאי: לאורך כל הדורות היו אנשים כאלו שרצו להיטמע בין האומות.

דוד אזולאי: הם לא נשארו בהיסטוריה.

דוד אזולאי: ההיסטוריה מוכיחה כי גם הם לא שרדו.

דוד אזולאי: האנשים האלה, הגופים הללו שמבקשים השכם והערב לשנות את התורה וההלכה, ולהתאים אותן לשוויון, לקדמה, הם אינם זרמים בדת ישראל.

דוד אזולאי: כשם שלא ניתן לרופא אליל להתקרב לבית-חולים על מנת לרפא חולה מסוכן בעזרת כשפיו, ובוודאי שלא נקרא לו "רופא", כך ניאבק ככל יכולתנו למנוע ממי שמבקש לקבוע כללים חדשים ליהדות המסורה לנו מדורי-דורות.

דוד אזולאי: שוו בנפשכם שהילרים יקראו לעצמם רופאים, מסעדנים יציגו את עצמם כדיאטנים ומתקשרים עם אנרגיות רוחניות יטענו שהם פסיכולוגים.

דוד אזולאי: זה בדיוק העיוות שיוצרות, לצערי הרב, אותן תנועות בהתעקשותן להשתמש במושגים מעולמה של הדת היהודית שאותם הן מרוקנות מתוכן.

דוד אזולאי: את המאבק נעשה כאן, ונעשה את זה בכל מקום שבו יהיה מי שינסה להכריז על היהדות מלחמה, כי עבורנו הקיום הפיזי הוא חשוב, אבל הוא רק כלי לשימוש רוחני, ובלעדי הקיום הרוחני כפי שנמסר לנו מאבות-אבותינו, אין לנו צורך קיום.

דוד אזולאי: ולכן על זה אנו נילחם.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, לא ייתכן שכל השכל נתון במקום אחד, וכאן לחברי הבית הזה, מכינון הכנסת הראשונה ועד היום, לא הייתה תבונה כלל.

דוד אזולאי: מאז קום המדינה הקפידו כולם על שמירת הסטטוס-קוו בענייני דת ומדינה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש שתבינו ותאמינו, יש כאן מהלך שלא בא מתוך הגינות, לא בידיים נקיות, אלא שפתאום מתעקשים לטבול במקוואות במדינת ישראל כאשר אף אחד לא מנע את זאת מהם.

דוד אזולאי: עם כל הכבוד לציונות ולתמיכה שלהם במדינת ישראל, לא ניתן להם לנהל אותנו בארץ בשלט-רחוק כמו אפוטרופוסים, ויבקשו להפריע לנו בקיום המצוות בארץ-ישראל על-פי תורת ישראל המסורה בידינו מדורי דורות.

דוד אזולאי: לא ניתן לאותם אנשים לפגוע בצביונה היהודי של המדינה.

דוד אזולאי: הדבר הזה לא יקרה.

דוד אזולאי: לא ניתן את ידנו לכך.

דוד אזולאי: נעשה הכול, הכול, על מנת לסכל את הניסיון לשבור את חומת הקדושה במדינת ישראל.

דוד אזולאי: ואנחנו, בעזרת השם, כפי שאמר כאן יוזם ההצעה חבר הכנסת גפני, עוד נקיים דיונים בוועדה ונוכיח שאלה שחושבים דברים אחרים, זה בדיוק לא נכון.

דוד אזולאי: מקווה טהרה ישמש אך ורק על-פי ההלכה – כך הבינו כל ממשלות ישראל מקום המדינה, ולשם כך ניתן כסף ציבורי לבנייה ולתחזוק של המקוואות.

דוד אזולאי: חשיבות המקווה הנה הלכתית בלבד – לגרים שהתגיירו על-פי ההלכה.

דוד אזולאי: אולם אני מודיע לכם מעל במה זו, כשר לשירותי דת, כי כל ניסיון להתערב ולקבוע ולשנות כללים לשימוש במקווה שלא על-פי ההלכה ולא על-פי המנהג היהודי ולא לפי פסקי ה"שולחן ערוך", לא יהיה.

דוד אזולאי: המקווה הוא דבר שבנפשנו.

דוד אזולאי: אולי כדי להמחיש את הדבר הזה – כאשר בימים אלו אנחנו עוסקים בבנייה מסיבית של מקוואות ובתי-כנסת, עד כדי כך השיקולים הם – כאשר אנחנו צריכים לשקול בין מקווה לבית-כנסת באותו יישוב, אם אין מקווה ואין בית-כנסת, אנחנו מעדיפים לתת עדיפות לבניית מקווה.

דוד אזולאי: זה מעיד אולי על החשיבות שאנחנו מייחסים למקוואות מאז קיומו של עם ישראל.

דוד אזולאי: על כן אני פונה אליכם, חברי בקואליציה ובאופוזיציה, בהצעת החוק של יהדות התורה, של ש"ס והבית היהודי שמונחת לפנינו, ומבקש מכם לתמוך בה, בהתאם לסיכום של ועדת שרים לענייני חקיקה, ואני וחושב שבכך נרבה שלום ולא מחלוקת.

דוד אזולאי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': בהתאם לתקנון, מאחר שהממשלה תומכת, יש זכות התנגדות.

בצלאל סמוטריץ': אז חברת הכנסת זהבה גלאון, שלוש דקות מכאן.

בצלאל סמוטריץ': ולאחר מכן, לפנים משורת הדין, שתי חברות הכנסת נוספות שביקשו יקבלו כל אחת דקה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': אבל דקה זו דקה, ולאחר הדקה המיקרופון פשוט ייסגר.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות לרשותך, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תודה.

זהבה גלאון: על זה נאמר, חבר הכנסת גפני: טובל ושרץ בידו.

זהבה גלאון: הרי מה אתם מבלבלים את המוח?

זהבה גלאון: אני שומעת את שר הדתות מעלה את המקוואות על ראש שמחתנו – הרי הדיון הוא על המקוואות?

זהבה גלאון: אתם מביאים פה חוק עוקף-בג"ץ, כי לא המקוואות מעניינים אתכם.

זהבה גלאון: מה שמעניין אתכם זו דריסת הרגל – איך קראת לזה, שר הדתות?

זהבה גלאון: "האנשים האלה", לא נקבת בשמם: הרפורמים, הקונסרבטיבים.

זהבה גלאון: אתם מפחדים שתיפרץ כאן פרצה.

זהבה גלאון: רחמנא ליצלן, נשים בכותל, תהיה להן רחבה שוויונית, רחמנא ליצלן, נשים שרוצות לטבול במקווה, נשים שעברו גיור, הן ייכנסו למקוואות?

זהבה גלאון: אני מודה מראש, אדוני שר הדתות, אני לא טובלת, ויש כאן הרבה שלא טובלים, ולא עולה בדעתי לטבול.

יעקב מרגי: גם הרפורמים לא טובלים.

זהבה גלאון: מה שאתם מנהלים – אתם לא מנהלים עכשיו קרב על המקוואות.

זהבה גלאון: ממתי המקוואות הם בראש שמחתכם?

זהבה גלאון: אתם מנהלים קרב בריוני, סחטני, על קיומה של הממשלה הזו נגד "האנשים האלה", הוא קרא להם.

זהבה גלאון: יש להם שם, קוראים להם רפורמים, קוראים להם קונסרבטיבים.

זהבה גלאון: על מה השר ליצמן אמר שהוא יפרק את הממשלה?

זהבה גלאון: אם יאשרו רחבה שוויונית.

זהבה גלאון: לא על מספר המיטות בבתי-החולים, לא על תקציב למערכת הבריאות.

זהבה גלאון: "האנשים האלה", וואו, "האנשים האלה", שאפילו אנחנו לא קוראים להם בשמם.

מנחם אליעזר מוזס: האנשים האלה שעושים בר-מצווה – שעושים בר-מצווה לכלבים שלהם.

זהבה גלאון: תירגע, שמעתי אותך, חבר הכנסת מוזס, תירגע.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

זהבה גלאון: שמעתי אותך – – – אתה רוצה שיהיה לכם מונופול על היהדות.

מנחם אליעזר מוזס: הרבנים האלה?

מנחם אליעזר מוזס: רבנים?

מנחם אליעזר מוזס: רבנים שעושים בר-מצווה לכלבים – – –

זהבה גלאון: – – – "יהדות מזויפת" אמרת עליהם.

זהבה גלאון: – – – שיהיה לכם מונופול על היהדות?

זהבה גלאון: מי שם אתכם – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוזס, לא בעמידה.

אורן אסף חזן: הוא מדבר מדם לבו, אדוני היושב-ראש.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוזס, לא בעמידה.

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: – – אני לא – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מוזס.

מנחם אליעזר מוזס: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש – – –

מנחם אליעזר מוזס: – – – לאנשים האלה, רבנים?

מנחם אליעזר מוזס: רבנים הזויים.

מנחם אליעזר מוזס: רבנים.

אורן אסף חזן: – – –

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, יש כאן אנשים שמרגישים שהם השליחים של אלוהים עלי אדמות.

זהבה גלאון: בכל הכבוד לכם, אין לכם מונופול על היהדות – –

אורן אסף חזן: יש כאן אנשים ששכחו מה זה להיות יהודים, זהבה.

זהבה גלאון: – – ואתם לא תגידו כאן על שופטי בג"ץ, על האנשים האלה, שהם לא מבינים.

זהבה גלאון: ולא יכול להיות שהכנסת הזאת תיתן יד לחוק עוקף-בג"ץ.

זהבה גלאון: מה המשמעות של זה?

זהבה גלאון: לא רק שההצעה הזאת היא בלתי חוקתית, כי היא גם פוגעת בעקרון השוויון, היא גם פוגעת בחופש הדת.

זהבה גלאון: ההצעה הזאת – – –

אורן אסף חזן: זהבה, המשמעות של פעם יהודי היא תמיד יהודי.

זהבה גלאון: עוד פעם אתה מזמזם לי באוזן?

זהבה גלאון: ההצעה הזאת, חברי חברי הכנסת – – –

אורן אסף חזן: זהבה, אם שכחת, אנחנו נזכיר לך.

אורן אסף חזן: אל תדאגי.

זהבה גלאון: אני מזהירה אותך.

אורן אסף חזן: אנחנו נזכיר לך.

זהבה גלאון: ההצעה הזאת, חברי חברי הכנסת, אם היא תעבור היום, היא תקבע פעם ראשונה בחקיקה, שכניסה למקומות ציבוריים – היא תאפשר לכל בן-אדם להיכנס למקומות ציבוריים, יהיה רק גוף אחד שאי-אפשר יהיה להיכנס אליו, וזה המקוואות.

אורן אסף חזן: זהבה – – – היהדות שלנו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

זהבה גלאון: רגע, אדוני, תרשה לי, נשארו לי עוד שתי – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

זהבה גלאון: אבל כל שנייה מפריעים לי.

זהבה גלאון: תן לי לסיים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, תן לי לסיים.

זהבה גלאון: אל תפחידו – זה שאתם מצליחים להפחיד את הקואליציה בשלמות שלה – אתם חוששים מזה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

זהבה גלאון: – – שיש כאן קבוצה של בני-אדם שרוצה להינשא ולהתגרש כמו שהיא רוצה, שרוצה לחיות את חייה באופן שוויוני.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, תודה רבה.

אורן אסף חזן: זהבה, זו מדינה יהודית, אם שכחת.

זהבה גלאון: אל תיתנו לזה יד.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת גלאון, תודה רבה.

אורן אסף חזן: זהבה, זו מדינה יהודית.

אורן אסף חזן: אני מבין שקשה לך לקבל את זה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת עליזה לביא, דקה מהצד.

בצלאל סמוטריץ': אבל דקה, כאמור, זו דקה.

אורן אסף חזן: אני מבין שקשה לכם לקבל את זה.

אורן אסף חזן: אני מבין.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, אנחנו עוד רגע נגיע להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני סגן המזכירה, נפתח את המיקרופון רגע.

בצלאל סמוטריץ': דקה בדיוק.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

עליזה לביא: הנושא בדמנו, תרתי משמע.

עליזה לביא: המקוואות שייכים לציבור במדינת ישראל; ואת זה שופטי בג"ץ מבינים, וכדאי שגם אתם תבינו.

עליזה לביא: המקוואות הם לא האתר החברתי הציבורי שעליו צריך לנהל את המלחמה – –

אורן אסף חזן: עליזה, זה לא עניין חרדי, עליזה.

עליזה לביא: – – הלא-ראויה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חזן, נו.

עליזה לביא: הלא-ראויה.

אורן אסף חזן: זה לא עניין חרדי.

עליזה לביא: הצעת חוק מיותרת, לא ישימה.

עליזה לביא: אסור לקבל אותה.

עליזה לביא: מעולם בהיסטוריה היהודית לא התערבו במנהג של נשים ובמנהג של עם ישראל לבוא ולטבול במקווה.

עליזה לביא: ואל תיקחו את זה למקום של הרפורמים, של הקונסרבטיבים.

עליזה לביא: אתם היום שמים פה חוק שהולך לפגוע בנשים במדינת ישראל; וכולן טובלות, כי כל מי שרוצה להתחתן בנישואים דתיים, כי אלה הנישואים היחידים שיש לנו במדינת ישראל – אין חלופה אחרת, כל אישה צריכה לעבור דרך המקווה.

עליזה לביא: ומה שאתם היום רוצים לעשות זה דבר שהוא בלתי אפשרי.

בצלאל סמוטריץ': תודה, חברת הכנסת עליזה לביא.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יסגור את המיקרופון.

עליזה לביא: וצריך לתת לנשים לטבול על-פי מנהגן.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת יעל פארן, גם כן דקה אחת.

בצלאל סמוטריץ': שניים במשך דקה.

בצלאל סמוטריץ': קדימה, דקה, בבקשה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: רבותי, אני רוצה להגיד כאן משהו ברמה הכי אישית.

יעל כהן-פארן: אני חברת התנועה הקונסרבטיבית, ואני נעלבתי כאן מהדברים שאמר שר הדתות – שאנחנו לא נחשבים יהודים.

יעל כהן-פארן: מי שמכם לקבוע מיהו יהודי?

יעל כהן-פארן: מי שמכם לקבע את המונופול של מי שקובע מי יהודי?

יעל כהן-פארן: עכשיו, אני רוצה לספר לך משהו:

יעל כהן-פארן: 20% מהגיור הממלכתי מאז 2002 הוא קונסרבטיבי או רפורמי.

אורן אסף חזן: את לא חייבת לספר שום דבר.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לספר לכם עוד משהו.

אורן אסף חזן: את לא חייבת לספר כלום.

אורן אסף חזן: לא רוצים לשמוע.

עליזה לביא: למה אתה צועק?

יעל כהן-פארן: מרבית היהודים במדינות התפוצות, מרביתם הם או קונסרבטיבים או רפורמים.

יעל כהן-פארן: אתם רוצים להגיד להם שהם לא יהודים?

יעל כהן-פארן: אתם רוצים להגיד להם שהם לא יכולים לבוא לגור פה בישראל?

יעל כהן-פארן: זה מה שאתם אומרים בחוק הזה.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול אתכם עוד דבר: למה בגיור אורתודוקסי אישה צריכה להיכנס לבד עם שלושה גברים למקווה כשלגופה חלוק?

יעל כהן-פארן: זה משפיל.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת פארן – תודה רבה, גברתי.

בצלאל סמוטריץ': אפשר לסגור את המיקרופון, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה שמית, לבקשת הממשלה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי מזכירת הכנסת – רגע, יש כאן – לא שמית?

בצלאל סמוטריץ': לא שמית.

בצלאל סמוטריץ': אם כן, אז אנחנו עוברים להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, תפסו את מקומותיכם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הסדרת ייעוד השימוש במקווה טהרה), התשע"ו–2016.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 38 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הסדרת ייעוד השימוש במקווה טהרה), התשע"ו–2016, לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 42 תומכים, 38 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ועוברת לדיון.

בצלאל סמוטריץ': יאיר לפיד וקסניה סבטלובה הצביעו נגד.

בצלאל סמוטריץ': ואתה הצבעת בעד?

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אנחנו לא משנים את התוצאה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא משנים את התוצאה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תיקונים זה רק לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רק קובעים שהצעת החוק עברה והיא עוברת לדיון.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, הצעת החוק עברה, חברים.

בצלאל סמוטריץ': אז אמרתי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוד רגע, לפרוטוקול, נוסיף את התיקונים, גם את השר לשירותי דת וגם את שר החקלאות, שהצביעו בעד הצעת החוק; התקזזו בעניין הזה עם חבר הכנסת לפיד.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה, והיא עוברת לדיון בוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוד רגע נתקן ביחד.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2243/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': חברים, הסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – רישום פלילי עבירות טרור), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת ענת ברקו.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, התקופה שבה אנו חיים מתאפיינת בהתפתחותם של ארגוני טרור וטרוריסטים המטילים אימה על חפים מפשע במקומות שונים בעולם.

ענת ברקו: רבים מהם מונעים מאידיאולוגיה ג'יהאדיסטית חסרת פשרות, ומבוקשם הוא לשנות את הסדר העולמי ולהביא את "בשורתם" לתושבי העולם אשר מבחינתם הם כופרים ודינם לסבול ולמות במיתות שונות ומשונות.

ענת ברקו: הטרוריסטים קיימים במזרח התיכון, אך הטרור מתפשט, כמובן, גם לאסיה, אפריקה; אירופה מוכה בטרור; ארצות-הברית הגדולה והחזקה חוותה פיגועי טרור רצחניים.

ענת ברקו: כולם נמצאים תחת החרב, תרתי משמע, המתהפכת, של טרור דתי ואידיאולוגי רצחני.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אי-אפשר.

ענת ברקו: סליחה.

בצלאל סמוטריץ': חברי חברי הכנסת, קצת יותר שקט באולם.

ענת ברקו: במציאות הזאת, כידוע, יש קו בולט ומבחין שנמתח בין העבריין, עבריין פלילי, לבין מי שפשע על רקע טרור.

ענת ברקו: הדבר בולט לא רק אצלנו אלא גם בעולם הערבי וגם בעולם המערבי.

ענת ברקו: מי שעוסק בטרור מוציא עצמו מגדר החברה המתוקנת ואינו יכול ליהנות מהזכויות שהיא מעניקה לאזרחים ישרי דרך, או אפילו לאזרחים שטעו ומעדו.

ענת ברקו: זו הסיבה שחשוב כל כך להכריז על הארגונים כארגוני טרור – הכרזה שלא רק מבדילה אותם מארגונים לגיטימיים אלא בעיקר מהווה תמרור אזהרה לציבור כולו מהארגון וממטרותיו הקוראות תיגר על הסדר הציבורי, גם במחיר עבריינות ופגיעה בחפים מפשע.

ענת ברקו: ההכרזה הפומבית מאפשרת לכולם להוקיע את הטרוריסטים, והיא בעצם קוראת לציבור ואומרת:

ענת ברקו: ראו את זה ומפניו תישמרו; אל תתחברו, אל תיצרו קשרים – מדובר בארגון טרור.

ענת ברקו: אם תרצו, ההכרזה נותנת סימן אזהרה ברור מפני טרוריסטים ומעידה כאלף עדים כי הם אינם חלק מהחברה הנורמטיבית; הם מסוכנים ומסכנים את קיומה.

ענת ברקו: אפילו חלק ממדינות ערב מקפידות, ובצדק רב, לסמן ולהכריז ארגוני טרור.

ענת ברקו: גם העולם הערבי הרואה עצמו כמתון ורציונלי הכיר לאחרונה בארגון טרור והודיע על כך בפומבי – כמובן, ההגדרה של "חיזבאללה" כארגון טרור, זו הכוונה.

ענת ברקו: הכוונה בכך היא להיזהר ולהישמר, כיוון שברור לו שהרעל הזה חוזר אליו.

ענת ברקו: מי שרוח הטרור מפעמת בו הוא מובחן, והחברה מוציאה אותו ומקיאה אותו מקרבה.

ענת ברקו: ציון הטרוריסטים וההכרזות שנעשות בעולם הוא חשוב מאין כמוהו, והוא בעצם המענה לשאלה העתיקה: הלנו אתה או לצרינו?

ענת ברקו: בעולם מסמנים טרוריסטים וארגוני טרור, ואנו צריכים להשתלב במגמה עולמית מוצדקת זו, מה גם שאנו מדינה שבה פועל הטרור שנים רבות, עם תירוצים ומסכות, עם חגורת נפץ ועלה זית ביד ובפה, אך כפי שאנו יודעים ומבינים ורואים בגל הטרור הנוכחי, טרור הוא טרור הוא טרור.

ענת ברקו: כמו שאנו מכריזים על ארגוני הטרור, כמו שאנו מקיימים נוהל להכרה בהכרזות על ארגוני טרור שנעשו בחוץ-לארץ, כך אנו צריכים להבחין בין העבריין הפלילי לבין העבריין האידיאולוגי והטרוריסט.

ענת ברקו: אין הצדקה ותירוץ לפעולה אלימה ולהטלת אימה על אזרחים חפים מפשע.

ענת ברקו: הרעיון לפתור סכסוך בשפיכות דמים הוא רעיון נלוז ולא מתקבל על הדעת במאה ה-21, אך, לצערנו, מסביבנו אנו רואים טרור הכולל עריפת ראשים, שרפת אדם, אונס והתעללות בנשים וילדים, גם על רקע מיני, ועוד סדיזם מבית-מדרשו של הטרור האסלאמיסטי.

ענת ברקו: יתרה מזאת, היום, כאמור, יותר מאי-פעם, ידוע כי מי שפשע על רקע פלילי שונה מזה שפשע על רקע אידיאולוגי והאידיאולוגיה של הטרור העומדת ביסוד העבירה שביצע.

ענת ברקו: עם הטרור צריך להחמיר, להיזהר ולהישמר.

ענת ברקו: הטרוריסט, שאינו מכיר בלגיטימיות של ערכי החברה, אינו ראוי ליהנות בה-בעת מההסדרים המקלים שהיא מעניקה גם לאלה שמעדו ועברו עבירות ופעלו בניגוד להסדרים שנקבעו בחוקיה.

ענת ברקו: בהצעת חוק המאבק בטרור, הנדונה בימים אלה בכנסת בוועדת החוקה, חוק ומשפט, הוחמרו העונשים על מי שפשע על רקע טרור.

ענת ברקו: ההצעה קובעת כפל ענישה לעבריין שעבר עבירה על רקע אידיאולוגי, דתי או לאומי.

ענת ברקו: עבירה זו מוגדרת אצלנו בחקיקה כמעשה טרור, ומי שעובר עבירה שהיא מעשה טרור – הענישה הקבועה בצד העבירה תוחמר.

ענת ברקו: הרציונל העומד ביסוד ההסדר המחמיר הוא שהטרוריסט, מן הראוי שיוקע וכולי עלמא ילמדו להיזהר מפניו.

ענת ברקו: זהו העבריין הפועל לא למען עצמו אלא למען רעיון, והוא לא רק עושה לקידומו האישי, אלא פועל גם למען אלה המאמינים בדרכו ומעודד אותם להצטרף אליו ואל מעשיו ורעיונותיו הרצחניים.

ענת ברקו: משום כך, היחס המחמיר כולל גם אלמנט של הרתעת הרבים והעברת המסר אל הנגועים באותו הלך רוח טרוריסטי: אפס סבלנות כלפי עבריינות אידיאולוגית טרוריסטית.

ענת ברקו: במחקר מעמיק שעשיתי ועליו התבססתי גם – והדבר גם מפורט במחקרים אחרים – נמצא כי קיימים הבדלים של ממש בין עבריינות פלילית לבין עבריינות אידיאולוגית טרוריסטית המאיימת על חיי אדם, ויותר מכול – על הערכים והזכויות של המערב, ובכלל של חברה חפצת חיים, שעליה בעצם קיימת התשתית החברתית והערכית של כולנו.

ענת ברקו: העבריין הפלילי הוא בעל אישיות מורכבת, סיפור חיים בעייתי, והחברה צריכה לסייע לו להשתקם ולחזור למוטב כאדם מועיל לעצמו ולחברה.

ענת ברקו: את העבריין הפלילי החברה רוצה להעניש, אך בד בבד יש לה אינטרס לאפשר לו לחזור למוטב, שכן הוא חטא, אך לא ביקש לקבור את החברה כולה יחד עמו מטעמים של השקפת עולם שונה.

ענת ברקו: להבדיל, העבריין הטרוריסט חותר תחת יסודות החברה במטרה לשנותה ולשנות את העקרונות שעליהם היא מושתתת.

ענת ברקו: בעצם, הוא קורא להרס התשתית הקיימת באופן מוחלט.

ענת ברקו: החברה צריכה אפוא שלא לאפשר לו לעשות כן, וודאי שאין לאפשר לו ליהנות מהזכויות שניתנות למי שאינו קורא תיגר על עצם קיומה של החברה כולה.

ענת ברקו: אם אסכם, את היחס העולמי לטרור, לארגוני טרור ולאנשים העוסקים בטרור עלינו לאמץ בהסדרים החוקיים שלנו, החל בענישה וכלה בהכרזה וברישום.

ענת ברקו: על הרישום של מורשעים בעבירה שהיא מעשה טרור נסבה הצעת החוק המובאת לפניכם לקריאה טרומית.

ענת ברקו: בישראל מתקיים רישום פלילי על-פי חוק – חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים.

ענת ברקו: תכליתו של רישום זה לתת נורות אזהרה על כל אדם ולהוציא לאור את עברו, לטוב ולרע.

מיקי לוי: מה עניין הסימון – – –?

איתן כבל: כפרה עליך.

איתן כבל: תן לנו לסיים.

איתן כבל: יש לו שאלות.

ענת ברקו: מי שעבר עבירה, גם אם שילם את חובו, עדיין בתקופות הזמן הקבועות בחוק, הציבור והגופים המוסמכים צריכים להכיר עובדה זו.

מיקי לוי: – – –

ענת ברקו: למשל, מי שמבקש רישיון נשק והורשע בשוד מזוין, עובדת קיומו של רישום פלילי, כפי שידוע לך, חבר הכנסת לוי, צריכה לבוא ולעמוד בפני מי שמאשר לו אם לשאת נשק או לעבוד בעבודה מסוימת.

ענת ברקו: הרישום הפלילי הוא תמרור אזהרה.

ענת ברקו: יש בחוק מנגנוני התיישנות ומחיקה, ולא בכדי הוא נקרא גם חוק תקנת השבים.

ענת ברקו: אנחנו מעודדים את מי שעברו עבירה פלילית לשוב מדרכם ולהשתלב חברתית כאזרחים מועילים.

ענת ברקו: הטרוריסט הוא שונה, בגלל שהוא נושא אידיאולוגיה רצחנית, מסוכנת, מוטמעת ומושרשת, וכפי שפירטתי בתחילת דברי, היא מאיימת על הסדר החברתי כאן, ובימים אלה היא ממש מאיימת על העולם.

ענת ברקו: הצעת החוק שעליה אני מבקשת שתצביעו מבקשת שתמרור האזהרה של הטרוריסט יהבהב, וברישום הפלילי היבש יינתן ביטוי לכך שמדובר במעשה טרור ולא בפשיעה קונבנציונלית.

ענת ברקו: במילים אחרות: ייכתב במרשם הפלילי במפורש כי העבירה שנרשמה לחובת העבריין היא מעשה טרור.

ענת ברקו: כמו בהכרזה על ארגון כארגון טרור, הרישום הפלילי משמש הכרזה – אומנם הכרזה אינדיבידואלית: אדם זה הוא טרוריסט.

ענת ברקו: אך היא חשובה, מרתיעה ומבדילה בין אלה אשר עם החברה הקיימת לבין אלה שמערערים על עצם קיומה.

ענת ברקו: הצעת החוק המובאת לקריאה טרומית מאפשרת את הרישום המובחן לאחר שבית-המשפט יקבע כי העבירה בוצעה כמעשה טרור.

ענת ברקו: אני חוזרת ומדגישה: לאחר קביעת בית-המשפט.

ענת ברקו: בדברי ההסבר להצעה נכתב במפורש כי המאבק בטרור מחייב התייחסות מיוחדת ומחמירה לעבירות שבוצעו על רקע לאומני-מדיני – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום, בבקשה.

ענת ברקו: – – אידיאולוגי או דתי.

ענת ברקו: גם אם מדובר בעבירה שאינה מן החמורות בחוק העונשין, אך הרקע שלה הוא טרור, ראוי כי המורשע בעבירות אלה – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ענת ברקו: – – קל וחומר אם ביצע עבירות חמורות, יובחן באופן בולט במרשם הפלילי שמנהלת המשטרה.

ענת ברקו: משפט לסיכום.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

ענת ברקו: הצעתי זו משתלבת בגישה העולמית למאבק בטרור השופך דם נקיים ובהכרזה על ארגונים ואנשים העוסקים בטרור, וכן היא עושה חסד עם חברה באשר היא חברה.

ענת ברקו: גם אנחנו מצווים להישמר על נפשותינו, ולכן ברישום הפלילי של האדם בישראל נוכל לראות מענה על שאלה שכבר הזכרנו: הלנו אתה אם לצרינו?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

ענת ברקו: אני מבקשת מכל חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ברקו, משפט הסיכום הזה מאוד ארוך.

בצלאל סמוטריץ': זה משהו-משהו.

ענת ברקו: – – להצטרף ולתמוך בהצעת החוק.

ענת ברקו: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': משיב על ההצעה, בשם שרת המשפטים, שר החקלאות אורי אריאל.

בצלאל סמוטריץ': עד שהשר תופס את מקומו, אני מתקן, לצורך הפרוטוקול, את ההצבעה הקודמת שערכנו כאן על חוק המקוואות.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אנחנו מעבירים אותה ממשתתפת למתנגדת להצעת החוק; חבר הכנסת דוד אזולאי, השר – גם כן עובר ממשתתף לתומך; חבר הכנסת לפיד טעה והצביע בטעות בעד, ואנחנו משנים את הצבעתו לנגד, ומוסיפים את שר החקלאות, חבר הכנסת אורי אריאל, כתומך.

בצלאל סמוטריץ': לפי זה, התוצאות הסופיות הן 43 תומכים מול 40 מתנגדים, וכמובן שלא שינינו את התוצאה הסופית, וזה רק לצורך הפרוטוקול.

אורי אריאל: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בשם שרת המשפטים, אני עונה – ברשות האזרחים שנמצאים, אנחנו נמצאים עכשיו בהצעת חוק של ענת ברקו.

אורי אריאל: ברוכים הבאים.

אורי אריאל: הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – רישום פלילי על עבירות טרור), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת ענת ברקו, מבקשת להבליט את הרישום הפלילי בעבירות טרור.

אורי אריאל: זאת, על מנת להבהיר למקבלי מידע מהמרשם הפלילי כי עבירות שהמניע שלהן הוא לאומני – –

מיקי לוי: כשנכנסים למרשם, לא יודעים שזה – – – טרור?

מיקי לוי: איזה מין שטויות אלה.

אורי אריאל: – – משקפות רמת חומרה או מסוכנות גבוהה יותר של מי שביצען בהשוואה למי שמבצע עבירות דומות שלא ממניעים אלה.

אורי אריאל: חבר הכנסת לוי, כשאני אגמור, אתה יכול לצעוק.

אורי אריאל: המציעה הגיעה להסכמה עם משרד המשפטים כי יתוקן סעיף 11 לחוק איסור מימון טרור, וייקבע כי אם בית-המשפט קבע שאדם ביצע עבירה שהיא מעשה טרור כהגדרתו, או הרשיע אדם בעבירה כאמור, הוא יציין זאת בפסק-דינו.

אורי אריאל: הממשלה סבורה כי יש להביא לידי ביטוי במרשם הפלילי את העובדה שחלק מהעבירות מצויות ברף הענישה הגבוהה בחוק העונשין ואת היותן מעשה טרור.

אורי אריאל: ככל שהדבר יובהר בפסק-דינו של בית-המשפט ביחס לעבירות אלו, היותן של עבירות "מעשה טרור" יקבל ביטוי מפורש גם במרשם הפלילי.

אורי אריאל: נוכח האמור לעיל, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

אורי אריאל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לשר החקלאות.

בצלאל סמוטריץ': גם כאן היו לנו כמה מתנגדים, שביקשו להביע התנגדות, ואנחנו ערכנו ביניהם הגרלה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון – שוק פורים, נו – שלוש דקות לרשות אדוני – בהקדם.

חיים ילין: – – – מפעל הפיס?

בצלאל סמוטריץ': אנחנו ערכנו הגרלה בין המבקשים.

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': ככה.

ענת ברקו: עבירות ביטחוניות.

מיקי לוי: בשביל מה?

ענת ברקו: בשביל מה צריך להכניס – – – טרור?

מיקי לוי: – – –

ענת ברקו: לעשות את ההבחנה בין המרשם הפלילי לבין – – –

מיקי לוי: – – –

חיים ילין: – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי לוי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חיים ילין.

מיקי לוי: תעזבי – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת לוי.

בצלאל סמוטריץ': חמש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על השיטה החדשה.

יואל חסון: אני מברך עליה.

יואל חסון: אני רוצה להתייחס, חברי, דווקא להצעת החוק הקודמת ולומר – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, לא, לא.

יואל חסון: מה לא?

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

בצלאל סמוטריץ': לא, ממש לא.

יואל חסון: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה תרד עכשיו מהדוכן.

יואל חסון: – – –

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': קודם כול, הסעיף בתקנון אומר, ויש סעיף מפורש שאומר, שאם אתה מבקש להתנגד ואומר משהו אחר – אני אפסיק אותך.

בצלאל סמוטריץ': כך מורה לי התקנון.

בצלאל סמוטריץ': אני אתן לחבר הכנסת שטרן לדבר במקומך.

עבדאללה אבו מערוף: למה נתת – – –?

רויטל סויד: – – – לחוקים אחרים.

בצלאל סמוטריץ': הוא לא מבקש לפני.

בצלאל סמוטריץ': הוא מבקש ראשון.

יואל חסון: טוב, אני אוותר.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל, חסון.

בצלאל סמוטריץ': זה התקנון.

יואל חסון: זה שינוי חדש?

בצלאל סמוטריץ': ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': זה התקנון.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, שלוש דקות לרשותך.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: תגיד לי רק אם אני חורג מהתקנון, בסדר?

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: אני מתנגד להצעת החוק הזאת.

מיקי לוי: אך הוא אמר – – –

חיים ילין: – – –

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: מה?

בצלאל סמוטריץ': אתה לא תדבר על שום נושא אחר.

אלעזר שטרן: – – – תשמע איך אני אדבר.

בצלאל סמוטריץ': אתה תדבר רק על ההצעה הזאת, ואם לא – אתה תרד וחבר הכנסת אוסאמה סעדי ינמק את ההתנגדות שלו.

בצלאל סמוטריץ': יש סעיף מפורש בתקנון.

יפעת שאשא ביטון: – – –

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: תקריא לי אותו בבקשה, כדי לשמוע איך אני אדבר.

בצלאל סמוטריץ': אני אקריא לך את התקנון.

קריאה: – – –

אלעזר שטרן: סליחה?

בצלאל סמוטריץ': לא, זה לא תיקון חדש.

בצלאל סמוטריץ': בוודאי.

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: נכון.

בצלאל סמוטריץ': טוב, פה כתוב: "תמך בה": קיבל אחד מחברי הכנסת רשות דיבור כדי לנמק את התנגדותו להצעת החוק אך בדבריו תמך בה, יפסיקנו היושב-ראש וייתן רשות דיבור לחבר כנסת אחר.

אלעזר שטרן: אוקיי, אז מה?

אלעזר שטרן: אז אני יכול לדבר – אני רוצה להתנגד לחוק, להסביר.

בצלאל סמוטריץ': אני מבקש ממך – – –

אלעזר שטרן: אז בסדר, עם הבקשות נסתדר.

בצלאל סמוטריץ': לא לא לא לא, חבר הכנסת שטרן, אני מבקש ממך – –

אלעזר שטרן: בחייאת.

אלעזר שטרן: נו.

בצלאל סמוטריץ': רגע.

בצלאל סמוטריץ': – – לא להיות נבל ברשות התורה.

אלעזר שטרן: סליחה.

אלעזר שטרן: א.

אלעזר שטרן: – – –

בצלאל סמוטריץ': הזמן הזה נועד לנמק התנגדות.

אלעזר שטרן: אני רוצה לנמק.

בצלאל סמוטריץ': אז תנמק את ההתנגדות לחוק הזה ולא לשום דבר אחר – –

אלעזר שטרן: תשמע – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ואם לא, אז תן לחבר כנסת סעדי, שזה בנפשו.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך משהו – אז א.

אלעזר שטרן: תוסיף לחבר הכנסת סעדי.

בצלאל סמוטריץ': לא, אני לא אוסיף.

אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד לך משהו – שהפרשנות הזאת שאתה נותן עכשיו, אם אתה רוצה תפתח עוד פעם השתלמות לחברי כנסת.

אלעזר שטרן: אני, זה פעם ראשונה שאני שומע.

אלעזר שטרן: אני מתנגד להצעת החוק.

אלעזר שטרן: תשמעי, אני אגיד לך את האמת, כבר נמאס לנו לעמוד פה כל פעם ולנמק למה אתם ממציאים לנו חוקים כל יום על טרור – –

ענת ברקו: אם נמאס – – –

אלעזר שטרן: – – ואני אגיד לך את האמת, יש עכשיו ועדת חוקה שמתעסקת בחוק הטרור, את רוצה להוסיף משהו – מספיק עם חוקי הנאמנות האלה.

אלעזר שטרן: ואתם הופכים באותו זמן – תעשי את זה על פדופילים, תעשי על פדופילים – –

אורן אסף חזן: מה זה מפריע לך?

מיקי לוי: אורן – – –

אלעזר שטרן: – – אתם מתעסקים פה כל יום איך להרחיק לפי חוק – –

קריאות: – – –

אלעזר שטרן: – – פעם אחת טרור, פעם אחת עושים לנו מבחני נאמנות, ואחרי זה גם הולכים להרחיק את הרפורמים והקונסרבטיבים מעם ישראל.

אלעזר שטרן: יש כל מיני שיטות.

אלעזר שטרן: בתוך הדבר הזה – אני רוצה להגיד – אתם עושים משהו שנקרא טובל ושרץ בידו, כי המקווה – בוא אני אגיד לך משהו – הרי אתה יודע את זה, שמקווה אי-אפשר לטמא; אי-אפשר לטמא – התפקיד של המקווה הוא תפקיד הפוך.

אלעזר שטרן: אתם רוצים לטמא פה, לצערי, את רוב העם היהודי, ולהגיד להם: אתם תתרחקו משם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן.

קריאות: – – –

מיקי לוי: אין התיישנות על עבירות טרור – – –

ענת ברקו: – – –

אלעזר שטרן: רגע.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן – – –

אלעזר שטרן: כן, בבקשה.

אלעזר שטרן: רק תיקח את הזמנים.

בצלאל סמוטריץ': לא לא, אני – – –

אלעזר שטרן: אני עוד לא התחלתי לדבר.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, אני לא אתן לך לדבר על חוק המקוואות.

אלעזר שטרן: סליחה?

בצלאל סמוטריץ': אני לא אתן לך לדבר על חוק המקוואות.

אלעזר שטרן: אני לא מבין, למה?

בצלאל סמוטריץ': זו החלטתי בתור יושב-ראש הישיבה.

אלעזר שטרן: מה זה נקרא: אתה לא יכול לתת?

בצלאל סמוטריץ': ככה.

בצלאל סמוטריץ': מכיוון – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני לא אתן לו לדבר על חוק המקוואות.

אלעזר שטרן: טוב, אני מציע – שלושה עדים שצריכים לטבילה במקווה גברים – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן – – –

אלעזר שטרן: – – בחוק הטרור – –

בצלאל סמוטריץ': אני – – –

אלעזר שטרן: – – בחוק הטרור מספיק שני עדים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, תודה.

אלעזר שטרן: לא.

בצלאל סמוטריץ': אל תביך אותי.

אלעזר שטרן: מה שאני שואל את החברים שלי – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, תודה.

אלעזר שטרן: – – זה למה אתם מתעקשים על גברים בתוך המקווה – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, תודה.

אלעזר שטרן: – – כשאישה טובלת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן.

אלעזר שטרן: זהו, זה טרור.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה להוריד אותך.

אלעזר שטרן: זה טרור.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, אני לא רוצה להוריד אותך.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, תודה.

בצלאל סמוטריץ': די, מספיק.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה.

זאב בנימין בגין: אלעזר, תגיד – – –

אלעזר שטרן: – – – חבר הכנסת בגין, אני אמרתי ששלושה גברים בתוך מקווה זה טרור כלפי נשים.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שטרן, אני אוריד אותך מהדוכן, נו.

אלעזר שטרן: בסדר.

אלעזר שטרן: עד שתוריד, אני ארד.

קריאה: – – –

יואל חסון: אתה הורדת אותי מהדוכן – – –

אלעזר שטרן: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת סעדי, אתה תעשה את זה בדקה מן הצד, כי פה אסור לי לתת לך.

בצלאל סמוטריץ': תן בבקשה דקה אחת מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': קדימה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

קריאות: – – –

בצלאל סמוטריץ': לא בסדר מה שעשיתם.

בצלאל סמוטריץ': זה לא בסדר.

אוסאמה סעדי: – – זה אחד מאותם חוקים מיותרים, שאין להם שום מקום.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: אני מתפלא, אדוני היושב-ראש, על הממשלה, ועל התשובה של שרת המשפטים, ואני מפנה לחוק המרשם הפלילי, ששם כתוב במפורש שההרשעות והעונשים של בית-משפט או בית-דין בפלילים, בשל פשעים ועוונות, יירשמו.

אוסאמה סעדי: ואתם לא – כנראה ענת והשרים לא הוציאו מעולם דוח מרשם פלילי.

ענת ברקו: – – –

אוסאמה סעדי: תלכו ותוציאו דוח מרשם פלילי, תראו שכתוב – שהסעיף כתוב.

אוסאמה סעדי: הסעיף כתוב, החוק כתוב.

אוסאמה סעדי: ויתרה מזאת, אדוני היושב-ראש, יש סעיף מפורש בחוק המרשם הפלילי– שאין התיישנות על עבירות לפי פקודת מניעת טרור; כתוב.

אוסאמה סעדי: מה צריך?

אוסאמה סעדי: סתם להוסיף עוד?

אוסאמה סעדי: די, ענת, נמאסתם.

אוסאמה סעדי: נמאסתם.

ענת ברקו: – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת סעדי, שנימק לנו את ההתנגדות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים עכשיו להצבעה על הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – רישום פלילי על עבירות טרור), התשע"ו–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 45 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 20 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים (תיקון – רישום פלילי על עבירות טרור), התשע"ו–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 45 תומכים, 20 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק עברה ותועבר לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, ואנחנו בשעה טובה סיימנו את החקיקה להיום.

בצלאל סמוטריץ': היטל הרים – העלאת מחירי המים ליישובים הממוקמים בהרים

בצלאל סמוטריץ': עוברים לסעיף הבא על סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הצעות לסדר-היום מס' 3221, 3241, 3245 ו-3272 – שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יובל – סליחה, הוא זה שמשיב – היטל הרים – העלאת מחירי המים ליישובים הממוקמים בהרים.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת חמד עמאר.

בצלאל סמוטריץ': שר התשתיות, קראתי את שמך כחלק מהנושא, אני כמובן מתנצל, נכתב כאן לא ברור.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שבועיים השתתפתי בהפגנה גדולה ביישובים כסרא-סמיע בנושא היטלי מים וביוב.

חמד עמאר: התושבים יצאו להפגנה בגלל העלאת המחירים – ההיטלים באופן דרסטי: מ-64 שקלים ל-164 שקלים; 100 שקלים נוספים על כל מטר בנייה.

חמד עמאר: מי שהיה משלם על 100 מטר 6,400 שקל צריך לשלם עכשיו 16,000 שקל, וזה הרבה הרבה הרבה כסף.

חמד עמאר: ואז הלכתי לבדוק למה פתאום העלו ככה את ההיטלים, והתברר שנחתמה תקנה לפני כמה חודשים, שהוסיפה היטל הרים והיטל צפיפות.

חמד עמאר: ובדקתי – מה זה היטל הרים: כל יישוב מעל 100 מטר מגובה פני הים משלם 32 שקלים יותר מיישוב במישור החוף, ועוד היטל, נוסף, מעל 45 שקלים היטל צפיפות.

חמד עמאר: ומה זה היטל צפיפות?

חמד עמאר: זה – מי שבונה בית פרטי יצטרך לשלם יותר כסף.

חמד עמאר: מה נעשה שהפריפריה במדינת ישראל רובה נמצאת בהרים?

חמד עמאר: מה נעשה שרוב היישובים הדרוזיים זה בתים פרטיים, מכיוון שמדינת ישראל לא מחלקת קרקע ולא בונה בתים ביישובים הדרוזיים, וכל אחד בונה את הבית שלו על הקרקע הפרטית?

חמד עמאר: אתם מבינים שמי שגר בפריפריה, אדוני היושב-ראש, יצטרך לשלם יותר מ-100 שקל ממי שגר ביישוב מבוסס במרכז הארץ?

חמד עמאר: מי שגר ביישוב בית-ג'ן ומי שגר ביישוב כסרא-סמיע צריך לשלם כמעט 100 שקל יותר – ואני נותן את הנתונים אחרי שרק עכשיו סגרתי את קו הטלפון עם מזכיר וגזבר המועצה המקומית כסרא-סמיע, שהשתתפתי אתם בהפגנה.

חמד עמאר: אנחנו שמענו הרבה – אפילו מבקר המדינה דיבר על הנושא של תאגידי המים.

חמד עמאר: היה להם תפקיד ברור אחד: למנוע את כל המצבים של פחת במים ביישובים, ולא טיפלו, המועצות המקומיות והעיריות, בתשתיות המים.

חמד עמאר: אמרו: נקים תאגידי מים, יטפלו יותר טוב ויעשו את העבודה יותר טוב.

חמד עמאר: מה שהתברר – שתאגידי המים הפכו למשרדים מפוארים, מאוד מפוארים, לרכבים מפוארים ומאוד מפוארים – ואני מכיר את זה – למשכורות ולג'ובים לאנשים מיוחסים ומקורבים.

חמד עמאר: ואני פונה לשר התשתיות, שיעלה ויענה לי עכשיו, ויגיד לי למה צעיר מכסרא-סמיע – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

חמד עמאר: – – צריך לשלם קרוב ל-100 שקל יותר מאותו צעיר שצריך לבנות את הבית שלו או לקנות בית במרכז הארץ.

חמד עמאר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחריו – חבר הכנסת יואל חסון.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר שטייניץ, מערכת המיסוי בישראל היא אחת הגרועות בעולם, וזה מוכח.

עבדאללה אבו מערוף: האזרח הפשוט – אני לא מתכוון לעניין החברות וההטבות שיש במיליארדי שקלים, שאמורים להיות באוצר – האזרח הפשוט, פועל או אפילו שכיר או אפילו עצמאי פשוט – ועוד כאן מביאים את עניין המים, עניין התאגידים, עניין המיסוי.

עבדאללה אבו מערוף: טוב שאין מס גולגולת כמו שהיה פעם, או כל מיני מסים, על האזרח הפשוט.

עבדאללה אבו מערוף: בכנסת הזאת התחלנו לדבר על עניין המים בכלל ועל משק המים, ולצערי הרב הייתה כאן דממה עד עכשיו, עד חודש מאי, עד חודש אפריל, שהתחלנו לדבר על עניין המים, על מחירי המים ועל התאגידים.

עבדאללה אבו מערוף: אין לי זמן עכשיו להיכנס לעניין התאגידים שהומצאו כחברות מונופוליות להפרטה של המים.

עבדאללה אבו מערוף: זו אחת הדרכים להפרטת מים.

עבדאללה אבו מערוף: קוב מים עולה 14 שקל אם יש חריגות, והאזרח צריך רק 3.5 קוב מים בחודש.

עבדאללה אבו מערוף: עצם התקנות האלו ועצם ההגבלות האלו מתאימות לימי הביניים, שאז אירופה – הרבה שנים – לא התרחצה.

עבדאללה אבו מערוף: זה המצב.

עבדאללה אבו מערוף: דיברנו על זה כמה פעמים, גם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, גם בוועדת הפנים, ועד עכשיו כאילו זה עובר.

עבדאללה אבו מערוף: אנשים עניים ממשיכים להיות עניים, ממשיכים לשלם 14 שקל לקוב, ועכשיו מס צפיפות, מס הרים.

עבדאללה אבו מערוף: מישהו יכול להסביר מה זה מס צפיפות, מס הרים?

עבדאללה אבו מערוף: מה הסיבה?

עבדאללה אבו מערוף: הרי יש עלות של מים ויש עלות של חיבור למערכת ניקוז הביוב.

עבדאללה אבו מערוף: למה המס הזה?

עבדאללה אבו מערוף: לאן ילכו הכספים?

עבדאללה אבו מערוף: וכמה פעמים מדברים על הורדת מחירי המים, והכנסת ממשיכה, ושר האוצר ממשיך להביא מסים, כאילו זה דבר רגיל, עסקים רגילים.

עבדאללה אבו מערוף: האזרח הפשוט משלם עוד 200 שקל בחודש, עוד 500 שקל בחודש, עוד 400 שקל בחודש.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא מדבר עכשיו על העוני.

עבדאללה אבו מערוף: ומי משלם עבור המים האלה, עבור המסים האלה?

עבדאללה אבו מערוף: זה השכבות החלשות, שאכן הן ניזוקו מאוד מאוד מהמחירים האלה, מהמסים האלה.

עבדאללה אבו מערוף: אפילו אם זה 100 מטר מעל פני הים, איך אפשר שמס כזה יהיה?

עבדאללה אבו מערוף: מי שהחליט על המס הזה לא חשב פעמיים-שלוש על יוקר המחיה ועל 1.7 מיליון אנשים עניים, חוץ מזה שהם מתחת לקו העוני, אם יש להם עוד 500 שקל.

עבדאללה אבו מערוף: מי שרוצה לבנות את הבית שלו משלם היטל על חיבור למים – –

בצלאל סמוטריץ': תחתור לסיכום, חבר הכנסת אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: – – 164 שקל למטר, כשזה היה 40 שקל – 60 שקל, בסדר, היה מעט.

עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, שתהיה ועדה, תבדוק איך אפשר לבנות בית של 100 מטר ולשלם 32,000 שקל היטל ככה סתם.

עבדאללה אבו מערוף: למי?

עבדאללה אבו מערוף: כמו חרא, סליחה על הביטוי.

עבדאללה אבו מערוף: וזה אחד הדברים שזה ביזיון גם לשר האוצר וגם למערכת המים ותאגיד המים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת יואל חסון, עכשיו אדוני יכול לומר כל אשר על לבו, ואני מבטיח לא להוריד אותך מהדוכן.

רויטל סויד: עכשיו כשהמליאה ריקה, אתה יכול להגיד מה שעל לבך.

בצלאל סמוטריץ': אתה יכול לדבר על המקוואות, אתה יכול לדבר על מה שאתה רוצה.

אורן אסף חזן: רויטל, כל עם ישראל צופה בנו כרגע.

אורן אסף חזן: אל תיתני למליאה הריקה להטעות אותך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני יכול לומר לך משהו אחד, סגן היושב-ראש, אני לא הייתי עושה לך את זה, אבל בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע יפה מאוד שזה לא עניין אישי.

רויטל סויד: זה החוק שהוא חתום עליו, נו באמת

יואל חסון: להוריד מהדוכן?

יואל חסון: – – –

בצלאל סמוטריץ': אני מוכרח להגיד משהו לפרוטוקול.

בצלאל סמוטריץ': דווקא בגלל שזה חוק שאני חתום עליו, פעלתי בניגוד לתקנון ואפשרתי התנגדויות נוספות – וקוממתי עלי את חברי בקואליציה – כי חשבתי שזה נושא מספיק חשוב.

בצלאל סמוטריץ': ודווקא בגלל שאני בצד השני שלו, מן הראוי לתת למי שמתנגד.

בצלאל סמוטריץ': ועשיתי דברים כאמור בניגוד לתקנון.

בצלאל סמוטריץ': כאן חבר הכנסת אוסאמה סעדי ביקש לנמק התנגדות עניינית לחוק, ולזה נועדו שלוש הדקות האלה בתקנון.

בצלאל סמוטריץ': הניסיון של חברי כנסת באיזה מין התחכמות כזאת להשתמש בזה למשהו אחר – – –

רויטל סויד: כל עוד עושים את זה, ראוי לאפשר.

בצלאל סמוטריץ': אז זכותי לחשוב שזה לא ראוי.

בצלאל סמוטריץ': כיוון ששני חברי כנסת כאן רצו להשתמש בשלוש הדקות האלה לצרכים אחרים, חשבתי שמן הראוי לתת לחבר הכנסת סעדי לנצל את הזמן הזה לתכלית העיקרית שלו.

יואל חסון: אדוני, מי שגם, כידוע לך, מכהן כסגן יושב-ראש ונמצא בכנסת קצת קצת יותר ממך, יש דברים שבכל זאת לא עושים.

יואל חסון: יכולת להעיר לי אחרי זה, יכולת להגיד איזו אמירה אחרי.

יואל חסון: להוריד חבר כנסת מהדוכן על משהו שבדרך כלל נעשה כאן על ימין ועל שמאל, תרתי משמע – אני חושב שקצת נסחפת.

יואל חסון: אבל אני מכבד אותך, אדוני היושב-ראש – –

בצלאל סמוטריץ': אם נפגעת – – –

יואל חסון: – – ואני אסלח לך.

בצלאל סמוטריץ': אם נפגעת, אני מתנצל.

יואל חסון: אני אסלח לך.

בצלאל סמוטריץ': והנה, כפיצוי ראשון אני מתחיל לך את שלוש הדקות רק עכשיו.

יואל חסון: מאה אחוז.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אנחנו במדינת ישראל מדברים, בוודאי בכנסת, מדברים כל הזמן על עידוד הפריפריה, חיזוק הפריפריה, אפילו מדינת ישראל מקלה ונותנת הטבות מס למי שגרים במקומות מסוימים בפריפריה, מקלה בכל מיני מקומות.

יואל חסון: מה אנחנו רואים במקרה הזה של ההיטלים?

יואל חסון: יד אחת נותנת ויד אחת לוקחת.

יואל חסון: הרי אתם מעלים בדעת

יואל חסון: כם שמי שדווקא בחר – – –

בצלאל סמוטריץ': – – – המקוואות.

יואל חסון: אתה רוצה את המקוואות בכל זאת?

בצלאל סמוטריץ': האם גם המקוואות משלמים את התעריף הגבוה?

יואל חסון: אם הם על ההר, אז כן.

יואל חסון: הנה, דיברנו על המקוואות לא בזמן הדיון על המקוואות, אדוני, אז איך אדוני לא מוריד אותי מהדוכן?

יואל חסון: אולי אני צריך להוריד אותך מהדוכן.

בצלאל סמוטריץ': גם מותר לך.

יואל חסון: אולי אני צריך להוריד אותך מהדוכן, על שדיברת על נושא שלא קשור לדיון.

יואל חסון: בכל אופן, נחזור לדיון הרציני, כי הוא בהחלט רציני, כי יש לנו כאן עשרות-אלפים של אזרחי מדינת ישראל שגרים על ההרים, גרים בפריפריה, והם חיים כמונו, צורכים מים, ודווקא שם, במקום לעודד את החיים האלו, הממשלה מכניסה יד לכיס וגובה היטלים ורוצה לקחת יותר כסף.

יואל חסון: תסבירו לי רגע, מי דוחף את המים בצנרת?

יואל חסון: יש איזה פועל שצריך לשלם לו משכורת?

יואל חסון: מי?

יואל חסון: מי דוחף?

יואל חסון: למה זה כל כך יקר?

יואל חסון: מה, בניית הצנרת הופכת את זה לכזה יקר, אדוני?

יואל חסון: סליחה, למה שלא יעשו היטלי כביש?

יואל חסון: חבר הכנסת חמד עמאר, למה לא עושים היטלי כביש?

יואל חסון: הרי גם יותר יקר – – –

חמד עמאר: רעיון טוב לתת לקואליציה הזאת.

יואל חסון: בהחלט, הרי השלב הבא זה היטלי כביש.

יואל חסון: הרבה יותר יקר לסלול כביש להרים.

יואל חסון: זה הרבה יותר יקר, זה הרבה יותר חומרים, זה הרבה יותר משאיות.

יואל חסון: אז למה אין היטל כבישים להרים?

יואל חסון: באמת, מצוין, איזה רעיון אדיר.

יואל חסון: וכל זה עושים עוד באיזה מקום?

יואל חסון: בעולם המים של מדינת ישראל.

יואל חסון: כשמצד אחד צריך להגיד, ולהגיד לזכותן של ממשלות ישראל ב-12 השנים האחרונות, או בעשר השנים האחרונות, שחוללו מהפכה בתחום של המים: ממדינה שהייתה במחסור במים, ידענו לייצר פתרונות התפלה ופתרונות אחרים שנותנים לנו היום להיות אולי המדינה היחידה במזרח התיכון שלא חסרה במים, אבל בכל הדברים האחרים?

יואל חסון: אז בואו נגיד לכם מה עושים, איזה עיוותים יש במים.

יואל חסון: עכשיו אנחנו יודעים שיש היטלי הרים, אבל עדיין ממשיכים לגבות מע"מ על המים, אדוני, ולממן תאגידי מים שהם יותר עשירים מהעיריות שלהם.

יואל חסון: אגב, צודק חבר הכנסת חמד עמאר, שאמר שאתה הולך היום לעיר מסוימת, אתה מסתכל על העירייה ואתה משווה את זה למשרדי התאגיד, מה זה, שמים וארץ.

יואל חסון: איזה הבדל, איזה הפרש.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יואל חסון: ולכן, אדוני, לסיכום, היטל ההרים הזה הוא מעוות, הוא לא נכון, אסור לקבל אותו.

יואל חסון: ההפך הוא הנכון: יש לעודד אנשים שגרים בפריפריה, ולא להוסיף עליהם עומס כלכלי נוסף.

יואל חסון: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת וקנין – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': על כן ישיב לנו על ההצעה שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יובל שטייניץ.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, התערבבו פה כמה נושאים.

יובל שטייניץ: באתי עם תשובה מוכנה לנושאים כפי שהועלו, לגבי היטל ההרים – –

יואל חסון: לנושא של היטל המים – זה החשוב.

יובל שטייניץ: – – אבל אני רוצה להגיב בקצרה על כמה דברים שנאמרו פה.

יובל שטייניץ: קודם כול, לידידי יואל חסון, אני רוצה להזכיר לך שמדינת ישראל באמת מממנת במידה רבה כבישים על-ידי מסים.

יובל שטייניץ: למשל, הבלו על הדלק והמסים על הדלק נועדו במידה רבה לממן את סלילת הכבישים, את מעקי הבטיחות, את מערכת הניקוז שמסביב לכבישים – – –

יואל חסון: אבל זה על כל האוכלוסייה באופן שווה.

יובל שטייניץ: נכון, נכון.

יובל שטייניץ: כשמדינת ישראל החליטה לעשות את כביש חוצה-ישראל, למשל, כפרויקט BOT, אבל על-ידי גורמים פרטיים, אז באמת העניקו לגורמים הפרטיים את האפשרות לגבות אגרה, וכל מי שנוסע בכביש חוצה-ישראל משלם אגרה, וזה מיליוני כלי רכב, ובאמצעות האגרה הזאת מממנים את פרויקט בניית הכביש ותחזוקתו.

חמד עמאר: אבל זה שווה לכולם.

יובל שטייניץ: נכון, לכל מי שנוסע בכביש.

יואל חסון: הוא בחר לגור על ההר – – –

יובל שטייניץ: אפרופו תאגידי המים, אני רוצה להזכיר לכבודו שחוק תאגידי המים, שמחייב תאגידי מים, עבר בשנת 2006 – לקראת סוף 2006 – ביוזמה של ממשלת קדימה, ואתה, דומני, היית חבר אז בקואליציה.

יובל שטייניץ: אני דווקא הייתי אז באופוזיציה.

יובל שטייניץ: אז אם רוצים להתגולל על תאגידי המים, יואל, צריך לזכור מי חוקק את החוק של התאגידים.

יובל שטייניץ: עכשיו אני רוצה לומר עוד דבר על תאגידי המים.

עבדאללה אבו מערוף: אם אתם חושבים שלא נכון – תבטלו אותו.

יואל חסון: למה שלא – – – אדוני?

יואל חסון: תבטל.

יואל חסון: למה אתה לא מבטל?

יובל שטייניץ: הקשבתי קשב רב ובנימוס.

יובל שטייניץ: אתם רוצים תשובה?

יובל שטייניץ: תקשיבו גם לי קשב רב ובנימוס.

יובל שטייניץ: אולי גם תלמדו משהו מהתשובה שלי?

יואל חסון: צריך לדייק.

יובל שטייניץ: אני רוצה לומר לכם שתאגידי המים לא רק נועדו להפסיק את הפחת הנורא במים אלא לשפר גם דברים אחרים.

יובל שטייניץ: הייתה לי זכות גדולה; סיירתי, למשל, בתאגיד המים סובב-שפרעם, תאגיד שמשרת 11 או 12 ערים וכפרים – כולם ערים ערביות וכפרים בדואיים ודרוזיים בגליל התחתון, כ-300,000 תושבים או יותר, שפרעם ויישובים רבים אחרים בסביבה.

יובל שטייניץ: אז קודם כול נכנסתי למשרדי התאגיד.

יובל שטייניץ: הם לא היו מפוארים כלל וכלל, הייתי אומר שהם צנועים, על הגבול של פשוטים ומינימליים.

יובל שטייניץ: שנית, רחב לבי לראות ערבים מוסלמים, נוצרים, דרוזים ויהודים – –

חמד עמאר: סליחה, כאן אני צריך לתקן אותך.

יובל שטייניץ: – – עובדים ביחד בהרמוניה למען התושבים.

חמד עמאר: שלחתי לך מכתב על זה שאין אפילו עובד דרוזי אחד בכל התאגיד הזה.

חמד עמאר: אני שלחתי לך מכתב, כי אין אף דרוזי.

יובל שטייניץ: בוודאי ראיתי מוסלמים, נוצרים וגם כמה יהודים.

יובל שטייניץ: אם טעיתי, אני – – –

חמד עמאר: אז יופי.

יובל שטייניץ: על כל פנים, אני מוכרח להגיד: רחב לבי.

יובל שטייניץ: ראיתי אנשים צנועים שעושים עבודת קודש.

יובל שטייניץ: ראיתי דווקא תאגיד במגזר הערבי, תאגיד מצטיין, שגם קיבל תעודות הצטיינות מהמפקח ברשות המים.

יובל שטייניץ: מעבר לשירות בנושא המים ואספקת המים והגבייה, ראיתי עוד דבר אחד כל כך יפה וחשוב, שבחלק מהיישובים הערביים בגליל התחתון אותו תאגיד מים הצליח לעשות מה שלא נעשה 60 שנה, אדוני היושב-ראש: לבטל את הביוב הזורם ברחובות.

יובל שטייניץ: זו הייתה חרפה למדינת ישראל שבחלק מהיישובים הערביים ביוב זרם ממש ברחובות.

יובל שטייניץ: ראיתי פעולה נמרצת של התאגיד להקים מערכות ביוב מודרניות מתקדמות, מתקני טיהור שפכים.

יובל שטייניץ: ראיתי ושמעתי שביישובים כמו ביר-אלמכסור כבר בחלק גדול מהיישוב אין בעיה של ביוב שזורם ברחובות, וזה הולך תכף לכלול את כל היישוב.

יובל שטייניץ: זה היה מרגש.

יובל שטייניץ: זה היה כל כך מחמם את הלב לראות איך אחרי עשרות שנים של ביוב זורם ברחובות, התאגיד – כמובן, עם הכוחות המקומיים, עם ראשי המועצות – בא והחליט לעשות סוף לביוב הזורם ברחובות.

יובל שטייניץ: ביוב זורם ברחובות זה מפגע תברואתי, מפגע חזותי, מפגע של איכות חיים.

יובל שטייניץ: איך אפשר בכלל לקדם מסחר, תעשייה ותיירות כשהביוב זורם ברחובות?

יובל שטייניץ: אז אחת הפעולות הכי מבורכות של התאגידים זה לא רק שיפור עצום במערכת המים אלא תיקון הנושא הזה, בעיקר ביישובים ערביים, ביישובי מיעוטים, של הביוב הזורם ברחובות.

יובל שטייניץ: לכן צריך להסתכל גם על דברים חיוביים.

יובל שטייניץ: יש תאגידים, יכול להיות שיש תאגידים שיש מקום לביקורת עליהם.

יובל שטייניץ: אנחנו גם בוחנים אפשרות של איחוד תאגידים כדי לחסוך בהוצאות – –

יואל חסון: מה עם – – –?

יובל שטייניץ: – – לחסוך בתקורות.

יובל שטייניץ: אבל יש תאגידים – ואני מזכיר כאן

יובל שטייניץ: במיוחד את תאגיד סובב-שפרעם.

יובל שטייניץ: התאגיד הראשון שביקרתי בו הוא דווקא תאגיד במגזר הערבי, ופשוט רחב לבי, גם מהתאגיד, גם דיברתי כמעט עם כל ראשי הערים והמועצות, והם שיבחו את התאגיד הזה.

עבדאללה אבו מערוף: – – – היינו שם יום שלם.

יובל שטייניץ: גם אתה התרשמת כמוני – –

עבדאללה אבו מערוף: יש ויש.

יובל שטייניץ: – – שעושים שם עבודה מבורכת וטובה לאזרחי ישראל הערבים באזור?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, אבל ההיטל אצלם כמו ברעננה.

יובל שטייניץ: אוקיי.

יובל שטייניץ: ועכשיו אקריא את התשובה שנותנת מענה מסודר יותר על דברים שעלו פה.

יובל שטייניץ: עניינן של ההצעות בנדון בכללים שאושרו במועצת רשות המים.

יובל שטייניץ: כללים אלה עוסקים בהסדרת תשלומים שמאפשרים הקמת מערכות מים וביוב נאותות בעת בנייה חדשה – כשבונים בתים חדשים, שכונות חדשות.

יובל שטייניץ: יודגש שהסמכות לעניין זה נתונה באופן בלעדי למועצת רשות המים – שבה, דרך אגב, למשרד האנרגיה יש נציג אחד מתוך שמונה נציגים – וזה עניין לפי החוק שהסמכות בו נתונה לרשות המים באופן בלעדי.

יובל שטייניץ: בהתאם לחוק תאגידי מים וביוב משנת 2001, מוקנית למועצת רשות המים סמכות לקבוע תעריפים להקמת תשתיות מים וביוב בהתאם לעקרון העלות.

יובל שטייניץ: מה זאת אומרת בהתאם לעקרון העלות?

יובל שטייניץ: כמה שזה עולה – כך הם מוסמכים לגבות, לכסות את ההוצאות.

יובל שטייניץ: אדם בונה בית, מישהו בונה שכונה – יש הוצאות על מים, יש הוצאות על ביוב.

יובל שטייניץ: אנחנו לא רוצים יותר לבנות שכונות, לא במגזר היהודי וגם לא במגזר הערבי או הדרוזי או הבדואי, בלי סידור נאות לשאלת הביוב, למשל.

יובל שטייניץ: אז גובים ממנו את ההקמה של מערכת הביוב והמים, את העלויות, כאילו היה עושה את זה בעצמו.

חמד עמאר: אדוני השר, אני מדבר אתך שמישהו בונה מעל הבית של אבא שלו עם רישיון, שבסך הכול הוא משקיע – אפילו שקל אחד התאגיד לא משקיע.

חמד עמאר: גובים ממנו 164 שקלים.

חמד עמאר: שקל אחד הם לא משקיעים.

יובל שטייניץ: כמובן שלא עושים לכל אחד חישוב כמה בדיוק עולה הבית שלו.

חמד עמאר: אני לא רואה שכונות חדשות – – –

יובל שטייניץ: לא עושים חישוב כזה.

יובל שטייניץ: עושים חישוב כולל של העלות הכוללת, ולא מתחילים לעשות חישוב שהבית הזה נמצא בקומה שנייה, או זה נמצא בקצה הרחוב וזה קצת יותר קרוב למרכז הרחוב.

יובל שטייניץ: לא עושים דיפרנציאציה כזאת.

יובל שטייניץ: לאחר שלוש שנים של עבודה עם צוותי מומחים, ולאחר התייעצות עם גורמים רבים, ובהם נציגי מרכז השלטון המקומי, תאגידי מים וביוב, נציגים של המדינה, של המשרדים השונים ועוד, גיבשה רשות המים אכן את המודל לקביעת גובה הרכיב בתעריפי משק המים והביוב המיועד לממן את עלויות הקמת תשתיות מים וביוב, אשר החליף היטלי מים וביוב שקבעו עד אז הרשויות המקומיות במסגרת חוקי העזר שלהן.

יובל שטייניץ: רכיב זה של התעריפים, המכונה "דמי הקמה", מבוסס על העלויות הריאליות הנדרשות להקמת תשתיות באופן יעיל.

יובל שטייניץ: זאת, בשים לב לעלות הנדרשת להתקנת תשתיות גם באזורים בעלי צפיפות נמוכה – כמובן, זה יותר יקר – וגם באזורים בעלי תשתית גיאוגרפית הררית, שהן גבוהות ביחס לעלות הנדרשת באזורים מישוריים ובצפיפות גבוהה.

יובל שטייניץ: זה לא נכון שזה רק פריפריה, דרך אגב.

יובל שטייניץ: זה חל גם בירושלים, גם בבית-שמש, גם בחיפה, בהרבה יישובים עירוניים, חלקם אמידים יותר, חלקם אמידים פחות, במגוון רחב של מעמדות סוציו-אקונומיים.

יובל שטייניץ: משכך, נקבע לכל תאגיד תעריף המשקף את המאפיינים הגיאוגרפיים שלו – רגיל או הררי, צפוף או מרווח – כך שבכל תאגיד התעריף לבנייה בצפיפות נמוכה גבוה מאשר ביחס לצפיפות גבוהה, וכנ"ל לגבי האופי ההררי.

יובל שטייניץ: אכן, יש מקומות, כפי שצוין בחלק מדבריכם, שבהם התעריף עלה, אולם התעריף הזה הוא תעריף ריאלי, שנועד לשקף את הצרכים של התשתיות באותו מקום.

יובל שטייניץ: בתמורה לכך, הצרכנים שיתגוררו באותם בניינים יזכו ליהנות מתשתיות מים וביוב ברמה גבוהה, המתאימה לבנייה חדשה, לסטנדרטים מתוקנים, במשך שנים רבות.

יובל שטייניץ: צריך להבהיר כי התעריפים שנקבעו מיועדים לממן עלות של תשתית בסטנדרט הנדרש.

יובל שטייניץ: הוזלתם דווקא על בסיס מצב סוציו-אקונומי אינה אפשרית, משום שאז יישובים בעלי רמה סוציו-אקונומית נמוכה יצאו מקופחים.

יובל שטייניץ: כלומר, אנחנו לא רוצים להגיע למצב שאפשר לבנות תשתיות ביוב נאותות בדניה שעל הכרמל כי זה יישוב או שכונה עשירה, אבל אי-אפשר לבנות תשתיות ביוב נאותות בביר-אלמכסור, כיוון שהרמה הסוציו-אקונומית בשני היישובים שונה.

יובל שטייניץ: בנושא הבסיסי הזה, של מים ושל ביוב מוסדר, חייבים לשמור על סטנדרטים טובים בכל המקומות, גם ביישובים ברמה סוציו-אקונומית נמוכה, גם ביישובים ערביים, דרוזיים, בדואיים, חרדיים, וגם ביישובים ברמה סוציו-אקונומית גבוהה.

יובל שטייניץ: בדיוק כמו שגם, דרך אגב, בסטנדרטים של בנייה המדינה לא מתפשרת.

יובל שטייניץ: היא לא באה ואומרת: ביישובים של אזרחים שידם אינה משגת, ביישובים חלשים יותר, נוריד את הסטנדרטים של הבנייה כדי להוריד עלויות, נוריד את הסטנדרטים של הביטחון בבנייה, של מערכת החשמל.

יובל שטייניץ: אנחנו לא עושים דיפרנציאציה כזאת.

יובל שטייניץ: או שנוריד את הסטנדרטים של עמידות ברעידות אדמה ביישובים חלשים יותר, וכך נוזיל את תעריף התשתיות והבנייה.

יובל שטייניץ: להפך, אנחנו רוצים שהסטנדרטים יהיו גבוהים וסבירים בכל רחבי הארץ.

יובל שטייניץ: אני חייב להוסיף, עם זאת, שלבקשת מרכז השלטון המקומי או להצעת מרכז השלטון המקומי, הוכנסה למודל החדש רצועת גמישות בשיעור של 10%, פלוס או מינוס, המאפשרת לתאגידים להגיש בקשות מנומקות, בשל נסיבות או רכיבים מיוחדים, להפחתה או להעלאה של עד 10% ביחס לתעריפים הקבועים, לאישור דמי הקמה שונים מהתעריף שנקבע במודל.

יובל שטייניץ: למשל, אם יתברר כי תעריף ההקמה בתאגיד מסוים גבוה מהנדרש לכיסוי עלויות הקמת מערכות המים והביוב בתאגיד, כלומר אם בתעריף באמת יש overshooting, הוא גבוה מדי, אפשר להפחית אותו ב-10% מהתעריף כיום; להגיש כמובן בקשה מנומקת לרשות המים.

יובל שטייניץ: לסיום, לאור העבודה המקצועית והיסודית שנערכה לקראת הכנת המודל הזה, שכללה הליכי שימוע ציבורי מהותיים וארוכים במיוחד, ניתן לומר שמודל דמי ההקמה – הקמת תשתיות הביוב והמים – שנקבע מבוסס על אדנים מקצועיים יצוקים, המשקפים נכונה את עלויות הפיתוח הנדרשות לשם הקמת תשתיות מים וביוב לטובת ציבור המשתמשים, והכול באופן אחראי ותוך איזון ומתן גמישות למאפיינים גיאוגרפיים-הנדסיים של האזורים השונים, כאמור.

יובל שטייניץ: אני רוצה לסיים.

יובל שטייניץ: קודם כול, אני מודה לחברי הכנסת.

יובל שטייניץ: אני בהחלט מבין את השאלות ואת הצורך בהצגת הבעיה.

יובל שטייניץ: אני רוצה רק להדגיש דבר אחד לסיום: יש החלטה במדינת ישראל, מי שרוצה יכול לחלוק עליה, שמערכת המים והביוב היא מערכת שנושאת את עצמה.

יובל שטייניץ: אותו דבר, דרך אגב, במערכת החשמל.

יובל שטייניץ: זאת אומרת, המדינה לא גובה מסים מאזרחיה כדי לממן את מערכת המים והביוב, אבל האזרחים משלמים בעבור שירותי המים והביוב ושירותי החשמל את התשלום המלא, שכולל גם את הקמת התשתיות או את שיפור התשתיות, או למשל הקמת מערכות ביוב בכפרים או שכונות שעד היום הביוב זרם בהם ברחובות.

יובל שטייניץ: זאת החלטה עקרונית של מדינת ישראל, שהמערכות הללו נושאות את עצמן.

יובל שטייניץ: אפשר כמובן לבוא ולומר: בוא נטיל מסים אחרים, ולא בשיטה הזו.

יובל שטייניץ: אני חושב שיש היגיון רב בשיטה הזו, אבל על כל פנים זאת החלטה מערכתית שהתקבלה מזמן לגבי המערכות האלה.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך.

אחמד טיבי: מה מציע אדוני?

יובל שטייניץ: מה אני מציע?

אחמד טיבי: כן.

עיסאווי פריג': לבטל את תאגידי המים.

אחמד טיבי: לא בנושא המדיני אלא כאן.

יובל שטייניץ: מה?

אחמד טיבי: לא בנושא המדיני אלא כאן.

יובל שטייניץ: אני באמת לא – שכחתי להתייחס לנושא המדיני.

יובל שטייניץ: אילו ראיתי שאתה פתאום יושב בראש, אולי הייתי נהנה קצת להתנצח אתך בנושא המדיני.

יובל שטייניץ: אבל מאחר שכבר סיימתי, אז אני לא אפתח מחדש.

עיסאווי פריג': אולי תגיד משהו על אינדונזיה?

יובל שטייניץ: מה?

עיסאווי פריג': משהו על אינדונזיה.

איימן עודה: לא היום, עיסאווי.

יובל שטייניץ: כן.

יובל שטייניץ: אני – מה אני יכול להציע?

יובל שטייניץ: מה האופציות?

יואל חסון: אדוני השר – – –

אחמד טיבי: או להסכים עם המציעים, דיון במליאה – –

יואל חסון: לא לא, ועדה.

אחמד טיבי: – – או להציע להעביר לוועדה, או להסיר מסדר-היום.

אחמד טיבי: שלוש אופציות.

יואל חסון: לוועדה.

יובל שטייניץ: מקובל עלי להעביר את זה לוועדת הכנסת, שתחליט לאיזו ועדה להעביר.

קריאה: ועדת הכספים.

אחמד טיבי: לא, לא.

אחמד טיבי: אתה אומר להעביר לוועדה בלבד – –

יובל שטייניץ: כן.

יובל שטייניץ: ואתה אומר לוועדת הכנסת?

אחמד טיבי: – – והשאר עלי, והשאר עלי.

יובל שטייניץ: אה, אוקיי, אז אני רוצה לקחת את התפקיד שלך.

יובל שטייניץ: כן, אז להעביר לוועדה.

אחמד טיבי: לוועדה.

יובל שטייניץ: עכשיו, מה אתה אומר?

אחמד טיבי: תכף נשמע את החברים, את חברי הכנסת.

חמד עמאר: ועדת הכספים.

אחמד טיבי: יש הצעה אחרת, נראה מה יהיו שאר ההצעות.

יואל חסון: אני גם – ועדת הכספים.

אחמד טיבי: אם הם ועדת הכספים – אם השר רוצה לרדת מהבמה, זה הזמן.

אחמד טיבי: אם לא, הוא יצטרך לרדת לבד.

יובל שטייניץ: רגע, אני לא יכול להציע איזו ועדה גם כן?

קריאה: לא.

אחמד טיבי: אתה יכול.

אחמד טיבי: לא, השר יכול.

יובל שטייניץ: כחבר כנסת.

אחמד טיבי: יכול כחבר כנסת להציע.

יובל שטייניץ: אני מציע לוועדת הפנים.

יובל שטייניץ: זה אומר שוועדת הכנסת תחליט בעניין, לא? תודה.

עיסאווי פריג': הפנים טוב, אצל אמסלם זה טוב.

עבדאללה אבו מערוף: ועדת הכספים.

חמד עמאר: לא, אבל לפי התקנון הוא לא יכול להציע ועדת הפנים.

חמד עמאר: הוא יכול להציע או ועדה – – –

קריאה: הפנים.

קריאה: ועדת הפנים תמיד טוב.

אחמד טיבי: הוא יכול כחבר כנסת להציע מה שהוא רוצה, וגם כשר.

אחמד טיבי: למרות שיותר הגיוני זה ועדת הכספים, לא?

אחמד טיבי: ועדת הכספים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: תסכימו על פנים.

אחמד טיבי: יותר הגיוני כספים וכלכלה, יותר הגיוני.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: כספים וכלכלה זה יותר הגיוני, אבל – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אציע כלכלה.

אחמד טיבי: אבל זו לא הפעם הראשונה שהשר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אציע כלכלה.

יובל שטייניץ: שוועדת הכנסת תחליט.

אחמד טיבי: האיש אמר "ועדת הכנסת" והוא נעול על זה.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שוכראן.

אחמד טיבי: אהלן וסהלן פיכ.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, שמעתי בקשב רב את התשובה שלך, ואני חולק עליך בכמה נקודות, ועדיף שממש תקשיב כי זה יכול לשנות.

יובל שטייניץ: אתה רואה שנעצרתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העלות של ההקמה היא חד-פעמית, ועל השוטף גם למים וגם לביוב משלמים, כי פר-מטר קוב מים משלמים גם עבור השפכים שזורמים בקו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם בונים יחידת דיור אחת, עלות ההקמה כבר כוסתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומי שאחרי כמה שנים בא לבנות עוד יחידה, לא צריך לשלם עבור ההקמה של הקו שקיים בלאו הכי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה בדיוק גם מס ההשבחה או היטל השבחה שעושים על אותו מגרש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה משלם פעם אחת היטל אחד, ואחר כך אתה מתחיל לבנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, ההקמה היא חד-פעמית, ואני חושב שיש מקום גם לשנות את התעריפים, כך שיכסו נכון את העלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסכים שהעלות צריכה להיות על התושב – עלות ההקמה – אבל התחזוקה שלו והשוטף, כאילו של המים הזורמים והביוב שזורם, הם מכוסים מהתשלומים התקופתיים שאתה משלם מים פר-חודשיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם אותו תשלום, אותה דרישת תשלום משלמים גם עבור הביוב, אותה כמות מים משלמים גם לפי קובים בביוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן כל העלות שיכולה להיות בחיבור מים ליחידה חדשה זה ההתקנה של המונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המונה – האזרח קונה אותו, אז אם משלמים תשלום סמלי עבור ההתקנה של המונה זה עדיין יכול להיות סביר.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל מעבר לזה, זה עוד תשלומים שעוברים לתאגידים, והם מיותרים, והם הולכים לכיסים של העובדים ושל המנכ"לים של התאגידים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה מיותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואם מדברים על יוקר מחיה, אז זה המקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני פונה אליך לבדוק את זה מחדש ולשנות דברים שם, כי אפשר גם להוריד את העלות הכוללת לאזרחים.

אחמד טיבי: שוכראן, א-שיח'.

דוד אזולאי: שו הדא?

דוד אזולאי: – – –

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

אחמד טיבי: (בערבית: אנחנו מצביעים.

אחמד טיבי: )

עבדאללה אבו מערוף: ועדת הפנים.

קריאה: לא לא לא.

אחמד טיבי: להעביר לוועדה, כפי שהציע השר.

יואל חסון: אם אני בעד, אני בעד ועדה?

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: מי שבעד הוא בעד הצעת השר, בעד ועדה.

דוד אזולאי: איזו ועדה?

אחמד טיבי: תכף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועדת הכלכלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 12 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 12, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הייתה הצעה של חבר הכנסת חמד עמאר וחבר הכנסת יואל חסון לכספים – –

יחיאל חיליק בר: אפשר להוסיף אותי לבעד?

אחמד טיבי: – – והייתה הצעה אחרת, של השר, לוועדת הפנים.

אחמד טיבי: לכן זה יעבור לוועדת הכנסת – להכריע באיזו ועדה ידונו על זה.

יחיאל חיליק בר: אפשר רק להוסיף אותי כמצביע בעד?

אחמד טיבי: חבר הכנסת חיליק בר והשר אזולאי היו בעד, והשמות שלהם יתווספו.

אחמד טיבי: סקר חדש שלפיו כמחצית מהאוכלוסייה היהודית תומכת בגירוש וטרנספר של הערבים אזרחי ישראל וכמחצית מהציבור הערבי תומך בפיגועים

אחמד טיבי: עוברים לנושא הבא על סדר-היום, להצעות מס' 3302, 3313, 3349, 3382 ו-3399.

אחמד טיבי: יפתח חבר הכנסת סמוטריץ, בהסכמה עם חבר הכנסת עיסאווי.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבר הכנסת פריג' על הקדימות.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני שקט, עוד רגע יעלה לכאן חבר הכנסת עיסאווי פריג' ויספר לכולנו כמה החברה הישראלית גזענית, וכמה היא שונאת ערבים ורוצה לגרש אותם, והנה, יש לו סקר נהדר שהוא יכול להיתלות בו.

בצלאל סמוטריץ': ואני רוצה להרגיע אותך, חבר הכנסת פריג' – – –

אחמד טיבי: מה אומר הסקר, חבר הכנסת סמוטריץ?

עיסאווי פריג': סקרנת אותי

בצלאל סמוטריץ': סקרנות, סקרנים.

אחמד טיבי: עיסאווי פריג', סמוטריץ יציין את ה-52% שעדיין אומרים כן – – –

בצלאל סמוטריץ': לא לא, ממש לא.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לדבר על ה-48%, ואני חושב שהם משקפים הרבה יותר מ-48%.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע מה?

בצלאל סמוטריץ': זה גם מתאים, 1948.

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שהסקר הזה מלמד בראש ובראשונה שהחברה הישראלית היא בריאה, והיא לא מדמיינת לעצמה שהיא חיה ב"לה-לה-לנד", היא מסתכלת נכוחה על המציאות ויודעת לומר בצורה ברורה שיותר מ-100 שנה, של ציונות, מתנהלת כאן מלחמה קיומית על זכותו של העם היהודי להקים את מדינתו מחדש, את ביתו הלאומי בארץ-ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אחרי 2,000 שנות גלות ונדידות, ואחרי רדיפות ואינקוויזיציה ושואה, וכל מה שעבר על העם היהודי ב-2,000 שנות גלות, ברוך השם, הקדוש-ברוך-הוא מחזיר שכינתו לציון, ועם ישראל חוזר הביתה – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ויש מי שמנסה למנוע ומנסה לעכב את התהליך הזה.

בצלאל סמוטריץ': יש אויבים בארץ-ישראל שמנסים למנוע מהם, מעם ישראל, לחזור לארץ-ישראל ולהקים בה מחדש את מדינתו.

בצלאל סמוטריץ': ועם ישראל לא מוכן לטשטש את האמת הזאת.

בצלאל סמוטריץ': והוא לא גזעני, והוא לא שונא אף אחד, והוא מוכן לחיות כאן בשלום עם כל אחד שרוצה, אבל בתנאי שהוא לא מבקש להשמיד אותו, והוא לא מבקש לכפור בעצם זכות קיומו.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת פריג', מה שהסקר הזה מלמד זה שהחברה הישראלית מזהה בערבים אויב – עוד פעם – יותר מ-100 שנה; הטרור לא התחיל אתמול בבוקר.

בצלאל סמוטריץ': יותר מ-100 שנות ציונות – ולא מוכנה לטשטש את האמת הזאת.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אני אומר לכם: תחליטו אם אתם רוצים להיות אויב, או לא.

בצלאל סמוטריץ': ככל שתהיו אויב של העם היהודי ותילחמו בו, ותרצו לשלול את זכותו במדינת היהודים, אתם תהיו אויב, וגם העם היהודי יתייחס אליכם כאל אויב, ובאויב נלחמים.

בצלאל סמוטריץ': אגב, גירוש, רק שתדעו – גירוש זה – איך אומרים – זו דרך הטיפול היותר-נחמדה באויבים.

בצלאל סמוטריץ': יש גם אויבים ש – איך אומרים – במלחמה גם יורים.

בצלאל סמוטריץ': אם אתם רוצים שהעם היהודי לא יראה בכם אויב, אל תהיו אויב; קבלו כעובדה את היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית, מדינתו של העם היהודי, אל תכפרו בזכותה, ותחיו כאן תחת המדינה היהודית, תיהנו מכל השפע והטוב והקדמה והטכנולוגיה – כל מה שהבאנו לכאן.

בצלאל סמוטריץ': הרי בינינו, תודו כולכם, מה היה כאן לפני שבאנו, ביצות ומלריה?

בצלאל סמוטריץ': מישהו הצליח להשתרש כאן ב-2,000 שנה?

בצלאל סמוטריץ': כלום.

בצלאל סמוטריץ': מה היה ביהודה ושומרון לפני ששחררנו אותם, בתשכ"ז?

בצלאל סמוטריץ': החצר האחורית של ירדן, סוסים וחמורים ועגלות ודרכי עפר?

בצלאל סמוטריץ': פחונים ואוהלים?

בצלאל סמוטריץ': עם ישראל חוזר לארץ-ישראל, מביא את כל השפע הזה, תיהנו מזה.

בצלאל סמוטריץ': אהלן וסהלן, אנחנו באמת מכניסי האורחים הגדולים ביותר, עוד מאז אברהם אבינו – –

קריאה: ואי ואי ואי.

בצלאל סמוטריץ': – – אבל קבלו את זה שזאת מדינה יהודית, ואם לא – אל תתפלאו שהיהודים רואים בכם אויב.

בצלאל סמוטריץ': תודה, אדוני.

אחמד טיבי: תן לנו ליהנות מסיום דבריך.

אחמד טיבי: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': בנימה אופטימית זו אני יורד מן הדוכן.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: נהנינו שירדת מהדוכן.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איימן (אומר בערבית: אתה והוא לא התחלפתם?

אחמד טיבי: )

עיסאווי פריג': – – –

אחמד טיבי: יאללה, עיסאווי, תפאדל.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': כבוד היושב-ראש, חברי השר, שר הדתות, חבל שעמיתי הולך לוועדת הכספים.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עיסאווי פריג': לא, אתה בלבלת אותי, מרוב העובדות שהזכרת, בלבלת אותי – מאיפה להתחיל.

עיסאווי פריג': אבל אני חייב להגיד לך משהו.

עיסאווי פריג': אנחנו חייבים להגיד לך תודה שאתה מקבל אותנו כאורחים.

עיסאווי פריג': זה בסדר?

בצלאל סמוטריץ': כן.

עיסאווי פריג': תודה, הא?

עיסאווי פריג': אני מת עליך.

עיסאווי פריג': יש לך החן והחיוך שאתה מפגין – – –

קריאה: – – – שאתה מת עליו?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': זה בסדר, הוא בן-אדם טוב.

עיסאווי פריג': החן בהצגת הדברים, והחיוך היפה שאתה מציג – זה לא משנה שאתה כאן מדבר – מה אני אעשה, אין לי מילים אחרות מאשר להגיד – מילים שגובלות בפאשיזם.

עיסאווי פריג': תאמין לי.

עיסאווי פריג': אתה עומד כאן, אתה עומד כאן, אתה, סמוטריץ, אתה מאלץ אותי לסטות ממה שהכנתי להגיד, אבל – אתה עומד כאן ואתה מדבר לשותפים שלך, לאזרחי מדינת ישראל, שהם אזרחים לא פחות ממך, לא פחות ממך, ואתה קובע וקורא להם אויבים, ואורחים – משני הצדדים.

עיסאווי פריג': אתה איש מבולבל, ולא יודע לאן אתה הולך.

עיסאווי פריג': אין לך תשובה, חד וחלק, מה אתה רוצה.

עיסאווי פריג': אין לך.

עיסאווי פריג': אין לך.

עיסאווי פריג': אנחנו קיבלנו אותך כאורח, פתחנו לך ידיים, ואתה אומר: אהלה וסהלה פיכום, אורחים.

עיסאווי פריג': אתה בלבלת את היוצרות.

בצלאל סמוטריץ': אתה קיבלת אותי כאורח?

עיסאווי פריג': זאת ההיסטוריה, זאת המציאות.

בצלאל סמוטריץ': – – – ואתם הפסדתם, ברוך השם.

עיסאווי פריג': זאת ההיסטוריה, זאת המציאות, לא?

יחיאל חיליק בר: – – –

עיסאווי פריג': זאת ההיסטוריה, זאת המציאות.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עיסאווי פריג': זאת ההיסטוריה, זאת המציאות.

עיסאווי פריג': אתה גם יושב, סמוטריץ, חבר הכנסת סמוטריץ – – –

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אתה קורא בתנ"ך?

יחיאל חיליק בר: בקוראן?

בצלאל סמוטריץ': – – –

עיסאווי פריג': אתה יושב – שב"ח.

עיסאווי פריג': תשמע, אתמול העברנו את חוק השב"חים – – –

יחיאל חיליק בר: למה אתה מאלץ אותי להסכים עם סמוטריץ?

יחיאל חיליק בר: למה אתה מאלץ אותי להסכים עם סמוטריץ?

עיסאווי פריג': לא נורא, נענה לו באותו מטבע, זה בסדר.

בצלאל סמוטריץ': – – –

עיסאווי פריג': אתמול העברנו את חוק השב"חים, שאתה וחבר הכנסת חזן – אכבר שב"חים שנמצאים, אתם נמצאים במקום – –

אורן אסף חזן: אני שב"ח גאה, אבל.

אורן אסף חזן: לא כמוך.

אורן אסף חזן: אני לא כמוך.

עיסאווי פריג': – – במקום שהייה בלתי חוקי, מקום שהוא לא חלק ממדינת ישראל.

עיסאווי פריג': אתם השב"חים, ומעבירים חוק – – –

אורן אסף חזן: – – –

יחיאל חיליק בר: זה לא מתאים לך, עיסאווי, זה מתאים לחנין זועבי.

יחיאל חיליק בר: זה לא מתאים לך.

עיסאווי פריג': – – – משהו אחר, אני אומר מה שאני חושב.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יחיאל חיליק בר: לא מתאים לך, עיסאווי.

אורן אסף חזן: אני גאה להיות שב"ח בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: איך אני?

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אתה התחלת לדבר על הסקר, ואמרת ש-48% רוצים שהערבים – שאפשר לחיות חיים משותפים עם הערבים, ואז הגדרת את החברה כחברה בריאה, חברה בריאה, שהרוב בה חושב שצריך לגרש את הערבים.

עיסאווי פריג': ככה אתה אמרת: אנחנו חברה בריאה.

אחמד טיבי: – – –

עיסאווי פריג': אני מייד, מייד, אני.

בצלאל סמוטריץ': עיסאווי, אתה – – – אתה בריא – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת סמוטריץ.

עיסאווי פריג': אני מבקש תוספת, אדוני היושב-ראש, כי – – –

בצלאל סמוטריץ': אחמד, תן לו עוד דקה.

יחיאל חיליק בר: רק אם הוא יסביר באיזו היסטוריה הוא קרא שאנחנו אורחים פה.

עיסאווי פריג': אני לא רוצה להיכנס להיסטוריה.

עיסאווי פריג': ברגע שאתה קבעת שאני אורח, אני קובע שאתה אורח.

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': בוא נקבל אחד את השני במדינה מתוקנת, נבנה מקום לתפארת ונחיה בו – –

יחיאל חיליק בר: אין בעיה, אבל אל תגיד שזו ההיסטוריה.

עיסאווי פריג': – – בלי ההגדרות "אורח" ו"אויב" ומקומות שלא צריך להיות בהם.

עיסאווי פריג': חברים, אני שואל – –

אורן אסף חזן: איך אנחנו יכולים להיות חברים – – –

עיסאווי פריג': – – התפרסם, אתם מכירים, בוא נכיר את העובדות, אתם, ידוע לכם הערבים משני כיוונים – או הערבי הרע, או – בעדין – תן לי לסיים את – – –

אחמד טיבי: יש לך עוד דקה.

אורן אסף חזן: – – – חבל על הזמן.

אורן אסף חזן: חבל על הזמן.

עיסאווי פריג': אני רק אתייחס לסקר של עמותת "סיכוי" וקרן כצנלסון, שגילה שערבים הם רק 2% מהמרואיינים ברשתות הרדיו והטלוויזיה המרכזיות.

אורן אסף חזן: הנה הקיפוח.

עיסאווי פריג': 20%, מרואיינים רק ב-2%.

עיסאווי פריג': ועכשיו, וכשהם מרואיינים ב-2%, הם מרואיינים על סוגיות שנוגעות לערבים.

עיסאווי פריג': דהיינו, האחוז הוא שולי.

עיסאווי פריג': אני שואל – ברגע שרק 2% מרואיינים, איך הרוב היהודי יגיב בסקרים שלו?

אחמד טיבי: תודה רבה.

עיסאווי פריג': חברים, תדעו לכם – אני מסיים, אדוני – יש ערבים רופאים – –

אורן אסף חזן: אתה צודק, זו הסיבה, זו הסיבה.

עיסאווי פריג': – – הנה, ד"ר אחמד טיבי, יש ערבים עורכי-דין, ערבים מומחי כלכלה – –

אורן אסף חזן: יש גם ערבים מחבלים, עיסאווי.

עיסאווי פריג': – – תזמינו אותם, כדי שהרוב היהודי ישכיל להכיר את הצד האופטימי, הצד הנותן, של החברה הערבית.

עיסאווי פריג': ברגע שאתם תמשיכו בדרך הזאת, הסקרים לא יפתיעו אותנו.

עיסאווי פריג': תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איימן עודה, בבקשה.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן, נא לאפשר לחבר הכנסת עודה להתחיל.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת עודה.

איימן עודה: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, לפני זמן מה שודרה בחדשות כתבה שביקשה לגייס את הציבור לעזור במימון תרופה ניסיונית לילד בן שש החולה בניוון שרירים.

איימן עודה: אבל הילד הוא ערבי, ערבי מרהט, וקוראים לו מוחמד.

איימן עודה: הזעם על הניסיון לעזור להציל את חייו של מוחמד הגיע במהרה, ועמוד הפייסבוק של הערוץ התמלא באחת בתגובות שטנה – מראה מפחידה ועצובה של החברה הישראלית היום.

איימן עודה: שלמה כתב: תנסו לתת ציאניד.

איימן עודה: עדי הוסיף: שימות, עוד מחבל.

איימן עודה: לירון מייד התנדבה: אני אתרום לו רעל שיהרוג אותו לפני הזמן.

איימן עודה: גם קורל הציעה עזרה במימון ציאניד.

איימן עודה: איציק, שמגדיר את עצמו גזען גאה, הוסיף: יימח שמו, להרוג אותם כשהם עוד קטנים.

איימן עודה: וכך זה נמשך ונמשך.

איימן עודה: השנאה מעוורת כך שאפילו ילד בן שש החולה במחלה קשה הוא מטרה לאיחולי מוות.

איימן עודה: כשקוראים את התגובות האלה ומקשיבים לשיח הציבורי שהפך לנפוץ פה במדינה, תוצאות הסקר שפורסמו בשבוע שעבר אומנם מצערות ומדאיגות, אך בכלל לא מפתיעות.

איימן עודה: אחת התוצאות הקשות ביותר שנחשפו היא שחצי מהאוכלוסייה היהודית במדינה תומכת בגירוש וטרנספר שלנו, הערבים אזרחי המדינה – רוצים לגרש אותנו מהמולדת שלנו:

איימן עודה: חצי מהציבור היהודי תומך בטרנספר; גירוש של אוכלוסייה שלמה, גברים, נשים, ילדים, טף, שייזרקו מבתיהם ויהפכו לפליטים.

איימן עודה: המפלצת שמנהיגי הימין יצרו במו-ידיהם איבדה שליטה.

אורן אסף חזן: צודק, זה לא קשור לפליטים, זו ההתנהלות – – –

אחמד טיבי: נא לא להפריע.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: בסדר, היושב-ראש, אתה קורא אותי לסדר.

איימן עודה: הממשלה והיושב בראשה הם המכתיבים את הטון, והציבור, לצערי, נוהר אחריהם.

איימן עודה: נועם חומסקי אמר: לאומנות קיצונית, פחד, גזענות וקנאות דתית, אלו הן הדרכים למשוך אנשים, אם אתה מנסה לארגן בסיס המוני של תמיכה במדיניות שלמעשה מיועדת למחוץ אותם.

איימן עודה: נתניהו הוא להטוטן של הסתה ושנאה, אבל את המחיר של דרכו משלמים לא רק האוכלוסייה הערבית, כי אם כלל האזרחים במדינה.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

איימן עודה: לסיום, חשוב לי להבהיר שאנחנו פה, ולא הולכים לשום מקום.

איימן עודה: זוהי המולדת שלנו, אנחנו חלק מהנוף והאדמה – – –

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

אחמד טיבי: נא לא להפריע.

אורן אסף חזן: נגמר הזמן.

אחמד טיבי: עוד פעם תגיד את זה, אני אקרא אותך לסדר פעם שנייה.

אראל מרגלית: חזן, כמו שאנחנו זוכרים, לא נותנים לך לנהל מליאה.

אורן אסף חזן: מה זה רלוונטי?

אראל מרגלית: אבל למה אתה מנהל אותה?

אראל מרגלית: מה נגמר הזמן?

אראל מרגלית: זה לא מכובד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן, אתה מפריע לדיון, ויש לך דקה מהצד עוד מעט.

איימן עודה: לסיום, חשוב לי להבהיר שאנחנו פה, ולא הולכים לשום מקום.

איימן עודה: זוהי המולדת שלנו, אנחנו חלק מהנוף והאדמה, שורשינו נטועים עמוק עמוק במקום ואינם ניתנים לתלישה.

איימן עודה: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: "עִמְדוּ בנחישות, האנשים שאני אוהב, בסבלנות בפני ההתקפות.

איימן עודה: שימו בין העיניים את השמש ואת הפלדה – בעצבים.

איימן עודה: זרועותיכם יגשימו את החלומות הנפלאים ביותר ויחוללו נפלאות.

איימן עודה: ") תודה.

אחמד טיבי: שוכראן.

אחמד טיבי: תודה, חבר הכנסת איימן עודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי.

אורן אסף חזן: איימן עודה, אתה חי בחלום, תתעורר.

עיסאווי פריג': שב"ח, שתוק.

אורן אסף חזן: תתעורר.

אורן אסף חזן: שב בפינה שלך.

אורן אסף חזן: שב בפינה שלך.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, קודם כול, המחקר הזה, הדוח הזה, הוא דוח עצוב מאוד, שמחייב חשבון נפש.

נחמן שי: יהיה רע מאוד אם כל מה שיקרה בקצה זה חילופי דברים בין ימין לשמאל, בין יהודים וערבים.

נחמן שי: זה לא העניין.

נחמן שי: אם זה מה שיקרה, אז הדוח הבא יהיה יותר גרוע.

נחמן שי: אני הסתכלתי על תוצאה אחרת שהדוח הגיש; הוא בחן את השאלה אם ערבים ישראלים ויהודים ישראלים מאמינים בשלום.

נחמן שי: לדעתי הכול נגזר משם.

נחמן שי: תראו מה יצא לנו: יהודים ישראלים – 43%; ערבים ישראלים – 50%.

נחמן שי: אבל רק לפני שנתיים, שנתיים ומשהו, היו 46% מהיהודים הישראלים שחשבו כך, 74% מהערבים הישראלים האמינו בשלום – זה ירד ל-50%, ל-40%, פחות.

נחמן שי: מה זה אומר?

נחמן שי: רבותי, חברים וחברות, אני חושב שעלינו, על החברה הישראלית היהודית, על הרוב במדינה הזאת, להבין שאנחנו חיים עם מיעוט גדול, וכוחנו כדמוקרטיה מותנה ביכולת, במחויבות וביכולת שלנו לכבד את המיעוט הזה, להעניק לו תנאים ראויים, לחיות עמו בשוויון ולהבין שזו המדינה של כולנו.

נחמן שי: אני יודע שקל גם להאשים את ערביי ישראל, אפשר, ויש גם סיבות פה ושם, כולל טרור.

נחמן שי: אבל זה היוצאים של היוצאים של היוצאים מן הכלל.

נחמן שי: אני מאמין שהרוב המכריע של הקהילה, של הציבור הערבי שחי בתוכנו, רוצה בחיים משותפים.

נחמן שי: ואם אני מסתכל על הנתון הזה, של 74% שיורד ל-50%, אני מוטרד מאוד ממה יקרה פה.

נחמן שי: זאת בסופו של דבר האחריות של הממשלה הזאת, שמנפצת ומרסקת במו-ידיה את הסיכוי לחיים משותפים.

נחמן שי: והציבור, אין לו דוגמה אחרת, אין לו ממה ללמוד – מה הוא רואה?

נחמן שי: הוא רואה התקפות בלתי פוסקות, בלתי פוסקות, על ערביי ישראל.

נחמן שי: ואני אומר, אנחנו צריכים להפריד – להפריד בין אלה שרוצים לחיות יחד לבין אלה שאינם רוצים לחיות יחד.

נחמן שי: אבל אלה שרוצים לחיות יחד ורוצים לחיות כמו בני-אדם פה, בתנאים נורמליים, שהם ראויים להם, צריכים לקבל את התנאים האלה בלי תנאים.

נחמן שי: לקבל את התנאים בלי תנאים.

נחמן שי: חברות וחברים, הדוח הזה הוא כמו מראה, צריך להסתכל עליו, ללמוד ממנו ולדעת איך לשנות אותו.

נחמן שי: זה לא יקרה עם הממשלה הזאת.

נחמן שי: זה יקרה כאשר יחול פה השינוי הגדול, כשיבואו כוחות פוליטיים חדשים – כך אני מאמין – שירצו בדו-שוויון, שיטפלו בדו-שוויון, שיקיימו דו-שוויון, ויעשו את ישראל שלנו, האהובה כל כך, מדינה אחרת.

נחמן שי: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת וקנין – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת – – –

עיסאווי פריג': לוועדה למעמד האישה.

אחמד טיבי: אין תשובת שר.

אחמד טיבי: יכול להיות שהם אוהבים את התוצאות.

אחמד טיבי: לפני ההצבעה יש שתי הבעות דעה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן הוא הראשון, אחר כך חבר הכנסת חאג' יחיא.

עיסאווי פריג': יש לו הצעה לסדר – – –

אחמד טיבי: זה לא קשור.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איימן עודה, חביב קלבי, הלב שלי נקרע עליך, אתה יושב ואצלך במפלגה חבורה של טרוריסטים מילוליים, מחבלים בפוטנציה בתהליך השלום.

אורן אסף חזן: אני רואה אותך מפה, אתה נקרע מבפנים.

אורן אסף חזן: יושב טיבי – –

עיסאווי פריג': למה אתה מסית?

אורן אסף חזן: – – יושב טיבי, מספר סיפורים וחלומות על היותו – רוצה להיות ראש הממשלה – – –

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: אתה מדבר שזה שלנו.

אורן אסף חזן: חביבי, אני חושב שמאחורה צריך להתחיל לחלק פופקורן לסרט שאתם חיים בו.

אורן אסף חזן: זה לא שלכם, זה שלנו.

אורן אסף חזן: זה תמיד היה שלנו – –

עיסאווי פריג': – – –

אורן אסף חזן: – – תמיד, וזה תמיד יהיה שלנו.

אורן אסף חזן: אני אמרתי לך אלף פעם, אני מסתכל לך בלבן של העיניים ואני אומר לך: תרצו להיות פה לידנו?

אורן אסף חזן: תפאדלו.

אורן אסף חזן: לא תרצו – נראה לכם את הדרך החוצה.

אורן אסף חזן: אני לא בעד גירוש – –

קריאה: – – –

אורן אסף חזן: – – אבל אני בעד חיסול מחבלים וחיסול תומכי טרור, ולתת להם מה שמגיע להם – כדור בראש.

אורן אסף חזן: ארץ-ישראל היא לעם ישראל, לא לישמעאל.

אורן אסף חזן: מה לעשות – – –

עיסאווי פריג': למה אתה מדבר בשפה כזאת?

נחמן שי: הוא לא יכול לדבר ככה.

אחמד טיבי: אני מבקש.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן, אמרת – – –

אורן אסף חזן: אמרתי שלמחבלים צריך לתת כדור בראש.

אורן אסף חזן: מותר לי להגיד את זה.

אחמד טיבי: אתה דיברת על חברי כנסת – – –

אורן אסף חזן: לא, מה פתאום.

עיסאווי פריג': מה זה?

עיסאווי פריג': מה זה צריך להיות?

אחמד טיבי: אתה דיברת על חברי כנסת ואמרת גם תומכי טרור – –

אורן אסף חזן: לא, לא, תעצור.

אורן אסף חזן: תעצור פה.

אורן אסף חזן: אני אבהיר – – –

אחמד טיבי: – – ואמרת שהח"כים תומכים בטרור.

אחמד טיבי: הדברים שלך הם חסרי תקדים.

אורן אסף חזן: אני יודע שזה קשה לכם לשמוע את האמת.

אחמד טיבי: הדברים שלך הם חסרי תקדים.

אורן אסף חזן: לא לא, כואב לכם לשמוע את האמת, אני אבהיר אותה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חזן – –

אורן אסף חזן: כן, אדוני, כן, טיבי, כן.

אחמד טיבי: – – מדבריך, חבר הכנסת נחמן שי, חבר הכנסת עיסאווי פריג ואחרים הבינו שאתה מכוון את ירי הכדור לחברי הכנסת הערבים.

אורן אסף חזן: לא לא, חלילה.

אורן אסף חזן: שלא יהיו אי-הבנות, אני אבהיר; אני אחזור על הדברים, שיהיו חדים, ברורים וצלולים: כל מחבל, כל תומך טרור, דמו מותר, דמו בראשו.

אורן אסף חזן: הצבא, המשטרה, כוחות הביטחון, ידעו להגיע אליו, נקודה.

אורן אסף חזן: אנחנו נשמור על זכותנו כאן לא רק בזכות הזכות, אלא בכוח הזכות ובזכות הכוח.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: אני מסכם ואומר – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: – – דבר אחד – –

אחמד טיבי: תודה רבה, נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: – – יש לך אפשרות, עודה, להגיע לשלום אמיתי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת, תודה רבה.

אורן אסף חזן: ביד שלך, לא של חבריך המסיתים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן, תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא.

אורן אסף חזן: אתה מתנענע בכיסא, כואב לך.

אורן אסף חזן: אתה יודע את האמת.

אחמד טיבי: בבקשה, חבר הכנסת חזן, אתה מפריע לחבר הכנסת חאג' יחיא עבד אל חכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עוד פעם חושב שעל אורן חבל להגיב וחבל לבזבז אנרגיה, אז אני אמשיך בנושא הדיון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נושא הדיון זה סקר שהתוצאות שלו מזעזעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה זה אומר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אומר שעד היום המנהיגים של המדינה, וכל מערכת החינוך בצד היהודי של המדינה, עוד לא הצליחו – אלא הם התכוונו – לחנך את העם שאנחנו, כערבים, אזרחי מדינת ישראל פה, שאנחנו אזרחים, ואזרחים עם זכויות מלאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא הצליחו, הם נכשלו, ועל זה, אני חושב, הם צריכים לתת את הדין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אני אעלה עוד נקודה מאוד חשובה: ביומיים האחרונים שמענו שהשר לביטחון הפנים ושרת המשפטים מקימים יחידה שתטפל בהסתה ברשתות החברתיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה אם היחידה הזאת תגיע גם לאנשים שעליהם – אנשים שכל הזמן מסיתים – בדיוק הסתה על הילד שביקשו בדיקות כדי לתרום לו מח עצם, וכל ההסתה נגד הערבים, השאלה אם היחידה הזאת תטפל גם בזה, או שרק תתחיל לבדוק ולפרש כל משפט שערבי ירשום בפייסבוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד – הוא בעד דיון במליאה.

אחמד טיבי: מי שנגד – הוא בעד ועדה.

אחמד טיבי: אה, דיון במליאה, היות שלא היה שר – –

נחמן שי: מתי זה יגיע למליאה, בעוד 100 שנה?

אחמד טיבי: זהו.

יחיאל חיליק בר: מה זה בעד ומה זה נגד?

אחמד טיבי: חכה.

אחמד טיבי: מי שבעד – הוא בעד דיון במליאה; מי שנגד – הוא בעד הסרה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום – 10 בעד ההצעה שלא לכלול את הנושא בסדר-היום – 3 נמנעים – אין ההצעה לכלול את הנושא בסדר-היום של הכנסת נתקבלה.

קריאה: ניצחון לאופוזיציה אני צופה.

קריאה: איי, איי, איי.

קריאות: ניצחנו, ניצחנו.

קריאות: יש.

אורן אסף חזן: אתה צריך להבין שאתה עובד אצלי בשכר מינימום.

אורן אסף חזן: מינימום.

קריאה: אבל אני יותר עשיר ממך – – –

אורן אסף חזן: בשכר מינימום אתם עובדים אצלנו.

אורן אסף חזן: – – –

אחמד טיבי: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה, חבר הכנסת אורן חזן.

אחמד טיבי: עוד "פיפס" קטן אתה תוצא מהאולם.

אורן אסף חזן: גם הם צעקו.

אחמד טיבי: לא, זה היה ביוזמה שלך.

אחמד טיבי: עכשיו אנחנו עוברים – הנושא יועבר לוועדת – לא ועדה, אלא הנושא הוכלל בסדר-היום.

אחמד טיבי: זה היה לפי הצבעה, לפי הניצחון המונומנטלי של האופוזיציה היום.

אחמד טיבי: אלפי מבוטחי הביטוח הסיעודי הקבוצתי נזרקו לרחוב בחודש שעבר

אחמד טיבי: אלפי מבוטחי הביטוח הסיעודי הקבוצתי נזרקו לרחוב בחודש שעבר – הצעות מס' 3373, 3375, 3377, 3379, 3386 ו-3387.

אחמד טיבי: איציק שמולי, אתה הראשון.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, אדוני סגן השר, חברי חברי הכנסת, שוב ושוב ושוב אנחנו מעלים את הנושא של הביטוח הסיעודי על שולחנה של הכנסת העשרים, וגם על שולחן הוועדות.

איציק שמולי: הסיבה היא פשוט כי הנושא הזה לא יורד מסדר-היום.

איציק שמולי: אני יודע שכאן, בכנסת, לפעמים כשאומרים את המילה ביטוח, חלק מחברי הכנסת נוטים להירדם, אבל תבינו על מה אנחנו מדברים: אנחנו מדברים על זה שמההונאה הזאת של הביטוח הסיעודי נפגעו 1.2 מיליון אנשים במשך 20 או 25 שנה.

איציק שמולי: הלכו אל מיליון ישראלים, מכרו להם ביטוח סיעודי, רק שכחו להגיד להם שלחברת הביטוח יש זכות – באותיות הקטנות של הפוליסה – לשנות להם או לבטל להם את הפוליסה כל חמש שנים.

איציק שמולי: ומה קרה?

איציק שמולי: נתנו לאנשים לשלם, נתנו להם לשלם חמש שנים ועשר שנים ו-15 ו-20 וגם 25 שנה – כל חודש, לחברת ביטוח במצטבר, 200,000–250,000 שקל, לפעמים אפילו יותר.

איציק שמולי: עכשיו מה?

איציק שמולי: בן-אדם מגיע לגיל 60–65, לגיל הסיכון – מה עושה חברת הביטוח?

איציק שמולי: שולחת לו מכתב הביתה: מצטערים, מר כהן או גברת לוי, לא מעוניינים לחדש לכם את הביטוח.

איציק שמולי: עכשיו, לכעוס על חברות הביטוח זה קל מדי, בעיקר ביום כזה – ביום כזה, שהכנסת עוסקת בשכר הבכירים, מתברר שמנכ"ל "כלל", שהם הנבזים ביותר בעולם הביטוח, בעניין של הביטוח הסיעודי, מרוויח יותר מ-9 מיליון שקל, אדוני סגן השר – 9 מיליון שקל מנכ"ל חברת "כלל" מרוויח – ובאותו יום, מאז חודש דצמבר, שאתם הכרזתם שהבעיה נפתרה, כל חודש, ככה, באוטומט, 3,000–4,000 איש נזרקים לרחוב מהפוליסות.

איציק שמולי: כל חודש מאז ההצהרה הדרמטית של שר האוצר: במשמרת שלי לא יזרקו מבוטחים לרחוב – והנה, זורקים.

איציק שמולי: זורקים.

איציק שמולי: הנה, יש לי, קח דוגמה, בא נדבר על דוגמאות קונקרטיות – – –

יצחק כהן: – – –

איציק שמולי: אני עשיתי דוקטורט, כבר, על הביטוח הסיעודי הקבוצתי, ואני אגיד לך מה הבעיה: הבעיה היא שהמפקח על הביטוח עובד אצל חברות הביטוח, ולא אצל המבוטחים.

איציק שמולי: והבעיה היא ששר האוצר כחלון, ההוא שבא מהסלולר, במקרה של חברות הביטוח לא מוכן להתעמת עם הטייקונים של חברות הביטוח, לא מוכן להגן על אותם מבוטחים, שלא מבקשים לא נדבה ולא צדקה – מבקשים בסך הכול שחברת הביטוח תיתן את מה שהיא התחייבה לתת.

איציק שמולי: תסתכל על עובדי חברת "תדיראן" – – –

יצחק כהן: למה אתה לא שואל את ההסתדרות, את הוועדים?

יצחק כהן: למה אתה לא שואל?

יצחק כהן: אני רוצה שתענה לי.

יצחק כהן: הם הצטרפו למחנה הציוני – – –

אורן אסף חזן: – – – אנחנו רוצים לקחת אחריות.

איציק שמולי: אין בעיה – – –

אחמד טיבי: נגמר הזמן אבל משפט אחרון.

איציק שמולי: אין בעיה, אני לא אברח מזה ואני לא אתן לכם לקחת את הוויכוח הזה למקום פוליטי.

איציק שמולי: אני אגיד לך שני דברים על זה, איציק – – –

יצחק כהן: לוקחים אחריות, אבל איפה המחנה הציוני?

איציק שמולי: אני אגיד לך שני דברים על זה: 1.

איציק שמולי: גם כאשר ועדים עושים שטויות, אמור להיות רגולטור ששומר על עם ישראל ולא עובד אצל חברות הביטוח.

איציק שמולי: זה פעם אחת.

איציק שמולי: ו-2.

איציק שמולי: אותה הסתדרות, שאתה ככה זורק את זה כאן לאוויר, בסוף היא לא זו שאחראית לשמור על המבוטחים.

איציק שמולי: מי שאמור לשמור על המבוטחים זה הרגולטור במשרד האוצר – – –

יצחק כהן: תגיד לנו מה עם ההסכמים האלה, חבר הכנסת שמולי.

יצחק כהן: היא חתומה על ההסכמים?

יצחק כהן: תענה לי – היא חתומה על ההסכמים.

איציק שמולי: לא, ההסתדרות לא חתומה על ההסכמים.

יצחק כהן: כן נכון.

איציק שמולי: לא נכון.

יצחק כהן: היא כן חתומה.

איציק שמולי: בכל מקום עבודה יש ועד ויש חברת ביטוח.

איציק שמולי: עכשיו, אתה יודע, ואגב, אמרו את זה גם בוועדות, בסופו של דבר, בסופו של דבר יש פה הונאה, אי-אפשר להתעלם מזה.

איציק שמולי: ברגע שאתה מוכר לאנשים ביטוח סיעודי שאפשר לבטל אותו כל חמש שנים, ואתה מבטל להם את זה אחרי שהם שילמו 25 שנה, כאשר אנשים מגיעים לגיל הסיכון, מה זה אם לא הונאה בחסות המדינה?

יצחק כהן: תבדוק.

איציק שמולי: למה אתה מגן על זה?

יצחק כהן: אני לא מגן על זה.

יצחק כהן: אני לא מגן על זה.

יצחק כהן: אני פותר את הבעיה, אני לוקח אחריות.

יצחק כהן: להבדיל – – –

איציק שמולי: איך אתה פותר את הבעיה?

יצחק כהן: אנחנו פותרים את הבעיה.

איציק שמולי: מאז הפתרון שהצהרתם עליו – –

יצחק כהן: הבעיה לא פשוטה.

איציק שמולי: – – איציק כהן, מאז הפתרון שהצהרתם עליו בדצמבר – –

יצחק כהן: – – –

איציק שמולי: – – לא נקלט אפילו – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

איציק שמולי: – – בן-אדם אחד – אחד – בקופות-החולים.

איציק שמולי: אתה רוצה לשמוע יותר מזה?

איציק שמולי: מנכ"ל משרד הבריאות שולח לנו מכתב, שחור על-גבי לבן: לא יקום ולא יהיה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

איציק שמולי: קופות-החולים לא יקלטו מבוטחים.

יצחק כהן: יקום ויהיה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן חזן.

אורן אסף חזן: היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אנחנו שרים מעת לעת "אל תשליכני לעת זיקנה", ואנחנו משליכים את כולם לעת זיקנה.

אורן אסף חזן: אני אספר לכם סיפור.

אורן אסף חזן: לא מזמן אבא של חברה טובה – איש קבע בעבר, השתחרר לפני הרבה שנים, הפך להיות עצמאי, אחרי זה קצת שכיר, ואז עצמאי שוב, משלם ביטוח כל חייו – מקבל מכתב הביתה שהוא הגיע לגיל שצריך לבחון את הסיכונים מחדש, ולכן מבטלים לו את הביטוח.

אורן אסף חזן: מסתבר שלא מתעסקים עם בני-אדם, לא מתעסקים.

אורן אסף חזן: פה העיסוק הוא יומיומי בניירת.

אורן אסף חזן: עכשיו, העיסוק היומיומי בניירת הוא כזה שגם אם בן-אדם שילם כל חייו, כשהוא זקוק לסיוע הוא לא יכול לקבל אותו.

אורן אסף חזן: מי שאשם זה אנחנו, אבל אנחנו מוצאים את כל הדרכים לזרוק את זה על ארגונים, על ועדים, מתרצים תירוצים.

אורן אסף חזן: סבא שלי, עליו השלום, אדוני סגן השר, היה אומר: אם אתה מתחיל להסביר, סימן שאתה בבעיה.

אורן אסף חזן: פה לא צריך לתת הסברים, פה צריך לשנות את החקיקה בצורה כזו שאם לבן-אדם היה ביטוח כל חייו, הוא ילווה אותו כל המשך חייו עד סוף חייו, מסיבה פשוטה – דבר לא משתנה.

אורן אסף חזן: מה זו העבודה הזאת בעיניים?

אורן אסף חזן: זה נוח לקחת כסף כשאנשים לא נמצאים תחת סיכון, ופתאום בגלל שהיה לו יום הולדת 65, הופ, פתאום הוא ברמת סיכון אחרת?

אורן אסף חזן: בלי בדיקה מקדימה, בלי כלום.

אורן אסף חזן: אגב, לא זה בלבד, היום יש מצב שאנשים משלמים כל החיים, מגיעים למצב סיעודי, הולכים ועוברים מסכת של התעללות מאוד ארוכה, מאוד קשה, של כמה שנים, בשביל לקבל הכרה בביטוח הלאומי, ואחרי שמכיר בהם הביטוח הלאומי הם מגיעים לביטוח הפרטי או לקופות-החולים: לא, עכשיו אתם צריכים לעבור את הוועדה אצלנו.

אורן אסף חזן: עד שנגמר התהליך, רובם כבר לא בין החיים.

אורן אסף חזן: עכשיו, מה קל?

אורן אסף חזן: קל לשבת פה פעם אחר פעם, להיות שר, להיות סגן שר, להיות יו"ר ועדה, להעלות את הנושא לדיון, לדבר עליו קצת, לטאטא אותו הלאה, להציף על השולחן איזשהו נושא פופוליסטי שיתפוס את כותרות העיתונים, ולחכות עד שהבא בתור אחרינו בתפקיד יצטרך להתמודד עם המציאות.

אורן אסף חזן: חלאס, נמאס.

אורן אסף חזן: למי זה כואב?

אורן אסף חזן: רק לפני שעתיים ישבנו פה וראינו איך הקואליציה נלחמת בעור שיניה כדי למנוע פיקוח על תשלומי הורים בבתי-ספר.

אורן אסף חזן: למה, זה עולה לנו כסף?

אורן אסף חזן: השאלה הראשונה שעלתה לי בראש: להפך, מי נהנה מהכסף הזה?

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנשנה את התפיסה המעוותת – ואני יודע שנגמר לי הזמן, אני מסכם – שגם בחקיקה שלא פוגעת במדינה, היא לא עולה כסף לאף אחד – אה, סליחה, היא מפריעה לשליטים האמיתיים, לטייקונים.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שנפסיק לפחד מהם.

אורן אסף חזן: אחרת, כל השהות שלנו כאן בבית הזה היא פשוט לא רלוונטית.

אורן אסף חזן: לציבור נמאס לשמוע התחייבויות וחלומות שמתנפצים, הוא רוצה תקווה.

אורן אסף חזן: ותקווה נותנים לו בחקיקה שמחזירה לו זכויות בסיסיות, וביטוח שכזה הוא זכות בסיסית.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורן אסף חזן: ואני מודיע פה – ואני מסיים – שאם אתה תביא את זה לחקיקה, וגם אם הקואליציה תתנגד, אני אצביע בעד.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת קארין אלהרר – לא כאן.

אחמד טיבי: חברת הכנסת לנדבר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברי, עד כמה שבאמת דיברתם בסדר ונכון, וביטוח סיעודי וקבוצתי זרק אלפי אנשים, זרק מבוטחים לרחוב – אוזלת יד של חברות ביטוח, גיבוי של משרד האוצר, ההונאה הגדולה בהיסטוריה של מדינת ישראל, הונאה שהפילה בפח 1.2 מיליון איש.

סופה לנדבר: הפילה אותם בפח.

סופה לנדבר: אנשים שילמו עשרות שנים, שילמו על ביטוח, ציפו שבסוף החיים יהיה להם ביטוח חיים ויהיה להם ביטוח סיעודי, ומה קרה כאן, רבותי?

סופה לנדבר: המדינה נתנה רישיון, אדוני סגן השר, המדינה נתנה רישיון לחברות ביטוח, היא שותפה לפשע.

סופה לנדבר: הרי מישהו צריך להיות אחראי כאן.

סופה לנדבר: אנשים ששילמו עשרות שנים מגיעים עכשיו למצב – ואת זה מפילים על מי?

סופה לנדבר: על המשפחה, על הילדים.

סופה לנדבר: הרי כולנו מצפים שבגיל זיקנה, במצב הצורך לא נהיה זקוקים לאף אחד, נהיה רשאים להפעיל את אותו ביטוח שהיה לאנשים האלו, ביטוח קבוצתי, שגבו שם מאות מאות שקלים, ולאנשים היום אין ביטוח.

סופה לנדבר: התעוררו האנשים ומבינים ששם באותיות הקטנות היה כתוב שחברת הביטוח באופן חד-צדדי יכולה בבת-אחת לבטל את הביטוח הסיעודי ובעצם לא לשלם ולא לתת את התמיכה.

סופה לנדבר: איך נותנים יד לדבר?

סופה לנדבר: איפה המפקח על הביטוח?

סופה לנדבר: מה זה, פוליסת זבל, רבותי?

סופה לנדבר: איך קרה דבר כזה במדינת ישראל?

סופה לנדבר: אני חשבתי שסביב השולחן הזה ישבו כל השרים, אני חשבתי שהאולם יהיה מלא, בגלל שאנחנו נציגים של 1.2 מיליון איש ששילמו כל החיים על הביטוח הזה, ובסופו של דבר נשארו בלי כלום, בלי שום דבר.

סופה לנדבר: אנשים היו צעירים, אנשים היו יפים; אנשים היו בריאים, ושילמו ושילמו, אבל כאשר הגיע הזמן לקבל את הביטוח ולקבל את התוצאות בביטוח הסיעודי – אין שום דבר.

סופה לנדבר: אני פשוט אומרת, כאשר הגיעו למצב הצורך, הסעיף הקטן הזה, באותיות קטנות, זה נתן אפשרות לביטוח לבטל את זה באופן חד-צדדי ולא לערב אף אחד.

סופה לנדבר: אבל איך אפשר?

סופה לנדבר: רבותי, מי לוקח אחריות?

סופה לנדבר: הרי אם מישהו צריך לקחת אחריות – איפה היה המפקח על הביטוחים?

סופה לנדבר: איפה היה משרד האוצר ואיפה הוא עכשיו?

סופה לנדבר: איזה פיקוח יש כאן במדינת ישראל?

סופה לנדבר: האנשים האלה לא נמצאים באיזושהי מדינה אחרת, הם נמצאים כאן במדינת ישראל, הם שילמו המון כסף, רבותי.

סופה לנדבר: אני אומרת שמה שקרה כאן כלפי האנשים האלה זאת הפקרות.

סופה לנדבר: הפקרות של ציבור.

סופה לנדבר: ההונאה הכי גדולה שהייתה בהיסטוריה של מדינת ישראל.

סופה לנדבר: ואני רציתי לפנות לממשלה, אבל, אדוני סגן שר האוצר, כנראה אני צריכה ברגע הזה לפנות אליך, אבל תעביר את זה לממשלה – לא יכול להיות שהאנשים האלה יישארו בלי ביטוח סיעודי, זה פשוט לא יכול לקרות.

סופה לנדבר: וכאן קמו חברי הכנסת – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

סופה לנדבר: – – ודיברו.

סופה לנדבר: אבל כנראה אנחנו מדברים לקירות, כמו שהאנשים האלה מדברים לקירות.

סופה לנדבר: אנחנו בפרלמנט של מדינת ישראל גם מדברים לקירות.

סופה לנדבר: תיקחו את האחריות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד סגן השר, חברי חברי הכנסת, אני בא מאמצע ישיבה של ועדת הכספים – אני מחליף אותך, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: אבל עוד מעט יש הצבעה, ומדובר בישיבה היסטורית: כנראה עומדים לאשר הצעת חוק שלפיה יוגבל שכר הבכירים בחברות הפיננסיות, ולא עוד נשמע על מקרים, חבר הכנסת שמולי, על שכר של מיליונים בחודש.

אוסאמה סעדי: יש הגבלה של 2.5 מיליון שקל לשנה, וזה כולל גם בונוסים ושווה-כסף וכל הדברים האלה.

אוסאמה סעדי: אז כשאנחנו, אדוני היושב-ראש, מדברים על משכורות וכספים בסכומים כאלה, מה לנו שנדבר על המקרים הקשים ביותר, על ביטוחים קולקטיביים, ביטוח סיעוד, ומדברים על שכבה – ועל אנשים מעל גיל 60 שנזרקו לרחוב אחרי ששילמו שנים על שנים.

אוסאמה סעדי: מדובר – ואני הגדרתי את זה בוועדת העבודה והרווחה בדיון המהיר שהיה לנו – שמדובר באחד המחדלים החמורים ביותר בתולדות ענף הביטוח, ואני אמרתי ואני חוזר ואומר, שזה מחייב הקמת ועדת חקירה והעמדת האחראים לדין.

אוסאמה סעדי: לא יכול להיות שמחדל כזה יישאר בלי אשמים ובלי שאנשים יישאו בעונש.

אוסאמה סעדי: אדוני סגן השר, הפתרון שהוצע הוא לא פתרון.

אוסאמה סעדי: אף אחד מהאנשים האלה לא נקלט בפתרון שהוצע על-ידי קופות-החולים.

אוסאמה סעדי: אנשים נפלטים, לא מוצאים מקומות, ואני אמרתי שלא רק שמשרד האוצר והמפקח על הביטוח אחראים, גם האשמתי את ההסתדרות, שהייתה יכולה למנוע – ולבדוק את הפוליסות האלה, כמובן, וגם המעבידים הגדולים, שהיו שותפים במכירת ובהונאת ענק זאת.

אוסאמה סעדי: לכן – וודאי וודאי שחברות הביטוח שקיבלו סכומים אדירים – כמה, שמולי?

איציק שמולי: מ-2008 עד 2013 רווח של 5 מיליארד שקל רק על הענף הזה.

אוסאמה סעדי: רווח של 5 מיליארד רק בענף הזה, של הביטוח הסיעודי.

אוסאמה סעדי: חברות הביטוח קיבלו את כל הפוליסות האלה, חבר הכנסת אבו עראר, וזה הכניס להן כסף כמו תרנגולת שמטילה ביצי זהב.

אוסאמה סעדי: אז זה היה בסדר, אבל כאשר הגיע הזמן לתשלום ולפירעון החוב, מובן שהם מתנערים.

אוסאמה סעדי: זה לא יכול להיות, ואנחנו צריכים לשים לזה קץ.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני בורח לוועדת הכספים.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אתה עושה עבודה טובה.

אחמד טיבי: עכשיו ההצעה היא של חבר הכנסת משה גפני, שלא נמצא, ולכן, האם סגן השר ייאות לעלות לדוכן כדי לענות?

יצחק כהן: אם תבקש יפה.

אחמד טיבי: אוקיי, אני מבקש יפה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, כבוד השר – –

אחמד טיבי: נא להקשיב לסגן השר.

יצחק כהן: – – ביטוח סיעודי הוא ביטוח שנרכש – קודם כול, אני מזדהה עם כל מה שנאמר פה, אגב, לא – חוץ מהעובדות הלא-נכונות – לגבי הרעיון עצמו, שמה שנעשה פה זה דבר שלא ייעשה, אני מזדהה עם הדברים.

יצחק כהן: אבל חשוב לדעת שביטוח סיעודי הוא ביטוח שנרכש כדי שיעמוד לרשות המבוטח בעיקר לעת זיקנה.

יצחק כהן: בשונה מהביטוח הסיעודי הקבוצתי הנערך לחברי קופות-החולים, הביטוח הסיעודי הקבוצתי הנערך לארגונים ומעסיקים, המבוסס על הסכם קצר טווח, לרוב בין שלוש לחמש שנים, בין בעלי הפוליסה לחברת הביטוח, הכולל כיסוי ביטוחי למקרה סיעוד אך ורק בתקופת הביטוח שבהסכם, ובהתאם לכך גם מתומחר בזול בדרך כלל.

יצחק כהן: מודל זה חשוף למקרים שבהם יבחר אחד הצדדים שלא לחדש את ההסכם, או לחדשו אך במחיר גבוה יותר.

יצחק כהן: כך יוצא שביטוחים קבוצתיים אלה אינם מספקים למבוטח ודאות אשר למחירו של הביטוח בעתיד, או אף לעצם קיומו, ולכן אינם משרתים את המטרה שלשמה נרכשו: כיסוי סיעודי לעת זיקנה.

יצחק כהן: זו הייתה המטרה.

יצחק כהן: המקרים המתוארים הם תוצאה של החלטה עסקית של חברת הביטוח כפוף לתנאי ההסכם בינה לבין בעל הפוליסה.

יצחק כהן: צריך להזכיר בעניין זה כי בעל הפוליסה פועל בשם המבוטחים ולטובתם, והוא זה שמנהל משא-ומתן עם חברת הביטוח על תנאי ההסכם, לרוב תוך קבלת ייעוץ מגורמים מומחים.

יצחק כהן: אחריות בעלי הפוליסות לסיכונים הטמונים בביטוחים אלה מתחדדת עוד יותר נוכח העובדה שביטוחים אלה שווקו לרוב במחיר של שקלים בודדים, כפי שאירע למשל במקרה של עובדי "תדיראן", בשעה שהסיכוי להפוך לסיעודי עומד על 30%, ולכן ברור שמדובר במחיר שאינו משקף ודאות והתחייבות ארוכת טווח.

יצחק כהן: מקרה זה ומקרים אחרים ממחישים את הכשל הקיים בביטוחים אלה.

יצחק כהן: יש לציין כי המפקחת לא התנגדה לחידוש הביטוח הסיעודי בתחילת השנה, ואלה ברובם אכן חודשו.

יצחק כהן: ועכשיו לפתרונות.

יצחק כהן: כדי לספק פתרון למבוטחים מבוגרים שלא חודש להם הביטוח ואשר נותרו ללא מענה ביטוחי הולם במחיר סביר, נקבע – שר האוצר קבע וחתם על צו – כי מבוטחים אלה, לרבות כאלה שלא חודש להם הביטוח עוד משנת 2011, יוכלו להצטרף לפוליסת הסיעוד האחידה לחברי קופת-החולים שבה הם רשומים, ללא בחינה של מצבם הרפואי ובתנאים זהים ליתר המצטרפים בני גילם.

יצחק כהן: אכן, שר האוצר, תוך גילוי אחריות ציבורית, חתם על צו, וכפי שאמרתי לכם, כולם יוכלו להצטרף, גם אלה שנפלטו ב-2011, לפוליסת הסיעוד האחידה לחברי קופת-החולים שבה הם רשומים – שוב אני מציין – ללא בחינה של מצבם הרפואי.

יצחק כהן: בלי חיתום, בתנאים זהים ליתר המצטרפים בני גילם.

יצחק כהן: פתרון זה מאפשר למבוטחים אלה ליהנות מכיסוי ביטוחי ראוי ובמחיר זמין.

יצחק כהן: זהו, אדוני היושב-ראש, אני חושב שלא נותר אלא לשבח את השר משה כחלון על אומץ לבו ועל האחריות שהוא נטל לטעויות שאחרים עשו, גם בהסתדרות.

איציק שמולי: כמה אנשים נקלטו בקופות-החולים עד היום?

יצחק כהן: ב-1 ביולי כולם ייקלטו.

יצחק כהן: כולם ייקלטו.

יצחק כהן: כולם ייקלטו, בעזרת השם.

איציק שמולי: ועד אז?

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק כהן: מה תעשה אחרי זה?

יצחק כהן: אחרי שייקלטו, מה תעשה?

איציק שמולי: אני אגיד לך, זו אותה תשובה כמו בפעם הקודמת הרי – –

יצחק כהן: אוקיי, בוא נחלק את העבודה: אתם תדברו ואנחנו נעשה.

יצחק כהן: בוא נחלק את העבודה בינינו.

איציק שמולי: – – זה שהמצב – תמשיך לעלוב בי – – –

יצחק כהן: אני לא עולב, חס ושלום.

יצחק כהן: אני אומר לך ששר האוצר חתם על צו, אתה אומר לי מתי?

איציק שמולי: הוא יכול לחתום עד מחר – – –

יצחק כהן: אוקיי, אז אם הוא יכול לחתום עד מחר – – –

איציק שמולי: – – –

אחמד טיבי: תודה.

יצחק כהן: אנחנו לא יצרנו את המצב הזה.

יצחק כהן: אני אמרתי שזה כשל.

יצחק כהן: זה כשל.

יצחק כהן: גם כשמחתימים אדם על שקלים בודדים ומבטיחים לו סיפורי סבתא, גם זה כשל.

איציק שמולי: אפשר להגיד משפט?

יצחק כהן: תבוא למפקחים לדורותיהם, תבוא להסתדרות שחתמה על זה.

יצחק כהן: עכשיו זה התגלגל לפתחנו ואנחנו מחפשים פתרון, ואתה תוקף אותנו, באמת.

יצחק כהן: אני אתך בעניין הזה.

יצחק כהן: אני אתך מחפש פתרון – –

איציק שמולי: קודם כול, אני לא תוקף אותך – –

יצחק כהן: – – לא מי שאחראי לכשל הזה.

איציק שמולי: – – אני תוקף את – לי יש בעיה עם המדינה, אני אגיד לך למה: העמדה של האוצר בשנה האחרונה, לבוא לוועדות ולהגיד שהפוליסות האלה לא שוות כלום, את זה אנחנו יודעים.

איציק שמולי: השאלה שלי היא איפה היה האוצר, לא איפה היה איציק כהן.

איציק שמולי: איפה היה משרד האוצר?

איציק שמולי: איפה היה הרגולטור – – –

יצחק כהן: איפה היה האוצר והרגולטור?

יצחק כהן: איפה הייתה ההסתדרות?

יצחק כהן: איפה היו ועדי העובדים?

יצחק כהן: איפה היו כולם?

יצחק כהן: איפה היו המעסיקים?

יצחק כהן: איפה היו המומחים?

איציק שמולי: – – – הגורם האחראי לשוק זה הרגולטור.

איציק שמולי: והעובדה – – –

יצחק כהן: אם הוא לא היה כזה היום הוא לא היה מחפש פתרון.

יצחק כהן: השר לא היה חותם על צו שמצרף את כל קופות-החולים – – –

אחמד טיבי: בדקתי בתקנון: לא מופיע סעיף של משא-ומתן בין סגן השר לחבר הכנסת.

יצחק כהן: עם שמולי מותר.

איציק שמולי: לא מתנהל משא-ומתן.

יצחק כהן: עם שמולי מותר.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

יצחק כהן: אני מציע – – –

איציק שמולי: ועדת הכספים.

יצחק כהן: כספים או עבודה ורווחה?

איציק שמולי: לא – – –

סופה לנדבר: ועדת הכספים.

סופה לנדבר: אנחנו רוצים את הכספים.

יצחק כהן: בבקשה, כספים.

יצחק כהן: אדוני, נעביר את זה לוועדת הכספים.

יואל חסון: אני מציע גם כספים.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יצחק כהן: אני גם מציע.

יצחק כהן: אני מצטרף להצעה שלכם.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד – הוא בעד ועדה.

אחמד טיבי: מי שנגד – הוא בעד הסרה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

אחמד טיבי: 11 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הוחלט להעביר את הנושא לוועדת הכספים.

אחמד טיבי: מערכת הפיתויים של הבנקים לשכנוע לקוחות לקחת הלוואות

אחמד טיבי: מערכת הפיתויים של הבנקים לשכנוע לקוחות לקחת הלוואות – הצעות מס' 3381, 3390, 3400, 3401 ו-3402.

אחמד טיבי: הראשון הוא חבר הכנסת יגאל גואטה.

יואל חסון: היושב-ראש, אם תרצה שנחליף אותך.

אחמד טיבי: תודה, בהחלט.

אחמד טיבי: מי שיש לו עניבה יחליף אותי.

יגאל גואטה: בלי עניבה לא הולך?

יגאל גואטה: חשבתי שרק אני ואתה מדברים בזה.

יחיאל חיליק בר: גואטה, בבקשה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כבוד סגן השר, אתה צריך להשיב, איך תדע מה להשיב אם לא תשמע אותי?

יואל חסון: יש לו תשובה מוכנה.

יגאל גואטה: אה, זה מוכן?

יגאל גואטה: אז מה זה משנה מה אני אומר?

יגאל גואטה: השבוע התפרסמה כתבה בערוץ 10 על הפיתויים והתחבולות של הבנקים – ללכוד לווים שייטלו הלוואות שבסוף מסבכות את חייהם, אם באמצעות האתרים, במסרונים, במיילים.

יגאל גואטה: הם עובדים קשה.

יגאל גואטה: וגם בטלפונים מהפקידים האדיבים של הבנק לפלאפון, העיקר שתיקח הלוואה.

יגאל גואטה: הלוואה שמי שירוויח ממנה הוא לא הלווה.

יגאל גואטה: הלוואה של 40,000 שקל, שבסופו של דבר אתה מחזיר 50,000 ו-60,000 שקל.

יגאל גואטה: ומי זה שמתפתה לקחת את ההלוואה הזו?

יגאל גואטה: כמובן, זה שאין לו, זה שהמינוס חונק לו את הצוואר, ובמקום שנעזור לו שיחשב מסלול מחדש ויתחיל להצטמצם ולחיות לפי היכולות שלו, הוא מתפתה לקחת הלוואות.

יגאל גואטה: מארק טוויין אמר פעם: בנקאי הוא אדם שמשאיל לך מטרייה כשהשמש זורחת, ותובע אותה בחזרה כשנוחתת טיפת הגשם הראשונה.

יגאל גואטה: רבותי, אומנם יש צד שני למטבע, לפעמים ההלוואה היא חיונית ומאפשרת לסגור את המינוס ולהתחיל להתאזן.

יגאל גואטה: אז איפה באמת הבעיה?

יגאל גואטה: שלמה המלך, החכם באדם, אמר: "עשיר ברשים ימשול, ועבד לוה לאיש מלוה".

יגאל גואטה: כלומר, העשיר מושל בעניים, והלווה הופך לעבד של המלווה.

יגאל גואטה: הבנקים והגופים הפיננסיים הופכים את האוכלוסיות המוחלשות לעבדים.

יגאל גואטה: האזרח הפשוט מתקשה להבין את המושגים הבנקאיים, ובצפייה בכתבה בערוץ 10 ראיתי שגם עורכי-דין וכלכלנים חשובים הודו שהם מתקשים להבין את הסכמי ההלוואה האלו.

יגאל גואטה: אפילו שר האוצר שלנו, ידידי משה כחלון, אמר בעצמו שהוא לא מבין את ההסכמים האלו.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, חכמינו זיכרונם לברכה אמרו ביטוי יפה.

יגאל גואטה: יש מושג שנקרא "נבל ברשות התורה", כלומר, זה חוקי, זה מעוגן, חתום, הכול בסדר גמור, אבל מה נאמר?

יגאל גואטה: זהו מעשה נבלה.

יגאל גואטה: האם אתם מודעים לנתונים הבאים?

יגאל גואטה: בשנת 2014 נפתחו למעלה מ-330,000 תיקי הוצאה לפועל על-ידי בנקים וחברות תקשורת; במהלך שנת 2014 הוגשו מעל 14,000 בקשות לפשיטת רגל – עלייה של קרוב ל-20% לעומת שנת 2013.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, אני לא באמת יודע מה הפתרון, אבל צריך לתת על זה את הדעת ולחייב את הבנקים לפשט את המידע שהם נותנים ללווים, ואולי במסגרת יום המעשים הטובים שעשה בנק הפועלים יורידו גם את סכומי הריבית.

יגאל גואטה: אני מאמין, ידידי חברי הכנסת, שבוועדה נמצא הצעות לשיפור המצב החמור, בבחינת "ותשועה ברוב יועץ".

יגאל גואטה: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מוזס – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חסון, בבקשה.

יואל חסון: איזה מהחסונים?

אחמד טיבי: יואל.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, השבוע ציינו כאן בכנסת ובעוד כמה מקומות את יום המעשים הטובים, ומתברר – דבר שאגב לא ידעתי אותו עד היום, או עד השבוע האחרון – שיום המעשים הטובים הוא דווקא יום שמאורגן ומנוהל על-ידי אחד הבנקים בישראל, ש-0.000000 – ואם היו לי עוד אפסים הייתי אומר – מרווחיו הוא משקיע בפרויקטים חברתיים.

יואל חסון: בסדר, ראוי להערכה.

יואל חסון: ודווקא חשבתי שאולי המעשה הטוב הראשון שמערכת הבנקאות יכולה לעשות זה להפסיק לפתות אזרחים בהלוואות שהם לא מסוגלים לעמוד בהן אחר כך.

יואל חסון: אמר את זה חבר הכנסת גואטה לפני, הלוואה היא כלי לגיטימי, חשוב ומשמעותי בכל משק, בכל כלכלה.

יואל חסון: הלוואה היא גם דבר ממנף, היא לא רק דבר הורס.

יואל חסון: היא בהחלט דבר ממנף, ורבים יכולים לבנות את חייהם בזכות הלוואה.

יואל חסון: רוב אזרחי המדינה זכו לדיור בזכות הלוואה, וזה בסדר גמור, ולא על זה אנחנו מדברים.

יואל חסון: צריך לומר ולהדגיש: אנחנו מדברים על הלוואות שהן בדרך כלל הלוואות שמכוונות לאוכלוסיות חלשות יותר.

יואל חסון: אנחנו מדברים, חברי חברי הכנסת, על תופעה שבה קבוצות במערכת הבנקאית הישראלית מאפשרות לאזרחים מסוימים להגיע עד לסף האשראי שלהם האפשרי מבחינת המינוס – ואגב, המינוס זה אחת הרעות החולות של הכלכלה הישראלית; המצאה ישראלית, צריך לומר, העניין הזה של המינוס – וכשמגיעים לסף-סף האשראי, שגם עליו משלמים ריבית מאוד מאוד גבוהה, באים ומפתים בהלוואה, כשלפעמים באמת אין ברירה אלא לקחת אותה, כי זו נראית הדרך היחידה להיחלץ מהסיטואציה.

יואל חסון: ואני אומר, למה לא קודם?

יואל חסון: למה לא מגבילים קודם כול את האזרח מלהיכנס למינוס הזה?

יואל חסון: הרי לא כולם יודעים להתנהל כלכלית, לא כולם יודעים להתנהל פיננסית.

יואל חסון: לצערי, אגב, זה שיעור שלא מלמדים בבית-ספר.

יצחק כהן: טעות.

יואל חסון: טעות קשה מאוד.

יואל חסון: אתה צודק.

יואל חסון: אדוני, אני רוצה לומר לך שאני מכיר כמה אנשים שיודעים לפתור משוואות בנעלם פי-לא-יודע-כמה, אבל לחשב אחוזים – הם לא יודעים לחשב.

יואל חסון: והרבה אנשים שלא יודעים לנהל כלכלת בית כמו שצריך, ובגלל זה נכנסים למצוקה ונכנסים למינוסים ולחובות, ואז בדיוק מגיע אותו סמ"ס או מגיע אותו מייל או דואר או טלפון: בוא תיקח הלוואה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

יואל חסון: ברשותך, עוד דקה, אדוני.

יואל חסון: זה נושא חשוב.

יואל חסון: ושני דוברים לא היו, אפשר קצת – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אי-אפשר.

יחיאל חיליק בר: אי-אפשר.

יואל חסון: אפשר לעשות, אגב, נוהל בתקנון: כשדוברים אחרים לא מגיעים, הדקות מגיעות לדוברים.

יחיאל חיליק בר: כשיהיה הנוהל הזה, אני אשקול את זה.

גלעד ארדן: או שאם הדובר אומר שזה חשוב, אז גם.

יואל חסון: אז זה חשוב.

יואל חסון: אני מסכים.

יואל חסון: בוא נסכים על זה, אדוני, ואז נגיע רחוק.

יחיאל חיליק בר: יאללה, בוא נחתום.

יואל חסון: אבל לסכם את העניין, ברצינות.

יגאל גואטה: ואם השר אומר שזה לא חשוב, אז אתה לא מקבל.

יואל חסון: מגיע אותו מכתב או סמ"ס או מייל ומציע הלוואה, שנראית באותו רגע לאזרח כחבל ההצלה – אבל לא נעים להגיד, הרבה פעמים זה חבל התלייה.

יואל חסון: ולכן אני חושב שאנחנו צריכים לעסוק בנושא הזה, ללמוד אותו.

יואל חסון: אני שמח, אגב, שאני שומע, אדוני היושב-ראש, שמתכוונים לפתוח את שוק ההלוואות באופן רחב וכזה שתהיה בו תחרות אמיתית, ויוכלו לתת ריביות טובות יותר לאנשים שיודעים להתנהל כלכלית.

יואל חסון: יהיה בזה סוג של תחרות, כי אין תחרות היום בשוק הזה.

יואל חסון: ואני מקווה מאוד שאחרי הדיון הזה, אדוני סגן השר, אנחנו נסכים שהנושא הזה יעבור לדיון מעמיק יותר בוועדת הכספים או הכלכלה – מה שתחליטו, זה פחות חשוב – ושנוכל לרדת לגופם של הדברים.

יואל חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת יואל חסון.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריו – ישיב השר יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: סגן השר יצחק כהן.

יחיאל חיליק בר: אני פשוט כל כך רוצה שתהיה שר, איציק, אז נפלט לי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי השרים, אחרי שהבנקים מיצו את העמלות הגבוהות, את הריביות על חריגות, הם מעלים הילוך – הם לוחצים, דוחפים את הלקוחות לקבל הלוואות מאוד יקרות; הן מפתות במבט ראשון וקטלניות בסוף המחזה – הטרגי, כפי שראינו בכתבה ששודרה.

אחמד טיבי: הם מקבלים סמ"ס, אימיילים, טלפונים – שיווק אגרסיבי.

אחמד טיבי: על פניו, בהתחלה, הדבר נראה מפתה; לרכוש מכונית, לשפץ בית או סתם להחזיק מזומנים בצד.

אחמד טיבי: וכך הם משווקים את ההלוואות, כאילו זה הפתרון המושלם למצוקה הרגעית שמרגיש אזרח שממש זקוק לכמה אלפי שקלים.

אחמד טיבי: וראיתם שהלוואה שהתחילה בכמה אלפי שקלים הסתיימה בסוף במאות-אלפים, ובאחד המקרים גם מיליון, נדמה לי, או יותר ממיליון, שקל.

אחמד טיבי: תראו, כל עוד אין תחרות אמיתית לשלושת הבנקים הגדולים, או לבנקים הגדולים, המצב ימשיך לדשדש באותו מקום.

אחמד טיבי: הרי אתם יודעים, הבנקים – ריבית על הלוואה שאנחנו נוטלים היא גבוהה יותר מריבית על כסף שאנחנו חוסכים בבנק.

אחמד טיבי: זה חלק גדול, חלק הארי, מהרווחים של הבנקים.

אחמד טיבי: לכן, מישהו צריך להתערב, כדי להחזיר את האיזון הזה, שלא קיים, בין הבנק לאזרח.

אחמד טיבי: אולי הגיע הזמן שיתייחסו לבנקים כמו שהתייחסו לחברות הסלולר – שממשיכות עד הרגע הזה להרוויח המון כסף – כדי להציל את האזרח הפשוט מקריסה, בעקבות רצון כל כך נורמלי, כל כך אנושי, לקבל הלוואה כדי לשפץ את הבית או לרכוש מכונית.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: סגן השר יצחק כהן, בבקשה, ישיב על ההצעה לסדר-היום.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעה דחופה לסדר-היום – מערכת הפיתויים של הבנקים לשכנוע לקוחות לקחת הלוואות.

יצחק כהן: להלן התייחסות הפיקוח על הבנקים בבנק ישראל לנושא נטילת הלוואות על-ידי לקוחות הבנקים: הפיקוח על הבנקים הסדיר בנובמבר 2015 בהנחיה את נושא השיווק היזום של אשראי למשקי-בית.

יצחק כהן: במסגרת זו נדרש שהבנק יפנה בהצעת אשראי רק ללקוחות שהאשראי תואם את צורכיהם והם בעלי יכולת להחזירו.

יצחק כהן: נוסף על כך נדרש שהבנק יתעד את השיחה עם הלקוח ואת כל השיקולים להעמדת ההלוואה.

יצחק כהן: מבדיקות ראשוניות שנערכו נמצא שההוראה מקוימת על-ידי הבנקים.

יצחק כהן: הפיקוח על הבנקים בודק את מסמכי המדיניות והנהלים שהועברו מהבנקים בנושא זה ומוודא את יישום הנחיות המכתב, לרבות באמצעות עריכת ביקורת בנושא.

יצחק כהן: ככל שיתברר כי תהליך שיווק ההלוואות מתנהל באופן שאינו עומד בסטנדרטים ראויים של הוגנות כלפי לקוחות ולא בהתאם לצורכיהם, או כי לא מתקיים הליך תיעוד תקין, ישקול הפיקוח על הבנקים נקיטת צעדים מתאימים.

יצחק כהן: נוסף על כך, התאגידים הבנקאיים וחברות כרטיסי האשראי נוהגים, כחלק מהתנהלותם העסקית השוטפת, לפנות באופן יזום ללקוחות קמעונאיים בהצעה למתן הלוואה.

יצחק כהן: ראוי לציין כי לא אחת הלוואה ניטלת כחלופה ליתרת חובה בחשבון או לצורך פירעון חוב שנוצר בחשבון.

יצחק כהן: ככלל, הלוואה זו, שנועדה להסדיר את החוב הקיים, נושאת ריבית נמוכה מזו החלה על יתרת החובה בחשבון, או על החוב שהצטבר, ונועדה להיטיב עם הלקוח.

יצחק כהן: במקרים אחרים, כאשר ההלוואה ניתנת לכיסוי חריגה ממסגרת האשראי, היא מיטיבה עם הלקוח, שכן האלטרנטיבה היא נקיטת הליכים משפטיים נגדו לגביית החוב.

יצחק כהן: שעה שהפיקוח על הבנקים מפקח – – –

יואל חסון: השאלה באיזה ריבית, אדוני השר.

יצחק כהן: כן.

יצחק כהן: שעה שהפיקוח על הבנקים מפקח על תהליך שיווק הלוואות של התאגידים הבנקאיים וחברות כרטיסי האשראי ללקוחות קמעונאיים, כאמור, ומוודא שהאשראי תואם את צורכי הלקוח, יש כיום גופים חוץ-בנקאיים, שאינם מפוקחים, המציעים הלוואות לציבור, ואין כל פיקוח על פעילותם, והנושא הזה מטריד ודורש טיפול.

יצחק כהן: ואכן, לאחרונה הממשלה אישרה את הקמת הרגולטור העצמאי, מחוץ לאוצר, רגולטור פיננסי, שבין היתר נחשוב גם שיפקח גם על הנושא הזה.

יצחק כהן: לגבי תהליכי גביית חובות מלקוחות שלא עומדים בתשלומים – הנתונים שבידינו על הלוואות בפיגור מראים כי רוב-רובן של ההלוואות נפרעות כסדרן, וכי רק אחוז קטן – 0.5%, חצי אחוז מהאשראי שניתן – מכספי ההלוואות – הוא בפיגור.

יצחק כהן: אשר ללקוחות שנקלעים לפיגור בתשלום ההלוואה, הפיקוח על הבנקים פרסם כבר במאי 2015 טיוטת הוראה בנושא הליכי גביית חובות שנועדה להסדיר את אופן הטיפול של התאגידים הבנקאיים בלקוחות הנקלעים לקשיים כלכליים, ומטרתה להגביר את ההוגנות והשקיפות בהליכי גביית חובות.

יצחק כהן: צפוי כי הנוסח הסופי של ההוראה יתפרסם בקרוב.

יצחק כהן: עוד נציין כי בד בבד עם השמעת טענות על שיווק אגרסיבי של אשראי ללקוחות התאגידים הבנקאיים, נשמעות גם טענות מהכיוון ההפוך, ולפיהן הם מסרבים לתת אשראי ללקוחות, ואלה מלינים לא פעם על "הדרת אשראי".

יצחק כהן: האיזון בין שתי הטענות הוא מאוד מאוד עדין.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, נשאלו פה גם שאלות על הריבית, ואני מציע שזה יועבר לוועדה.

יצחק כהן: חסון – –

יואל חסון: כן?

יצחק כהן: – – איזו ועדה אתם רוצים?

יואל חסון: כספים נראה לי.

יצחק כהן: אם זה יעבור לכספים ייתנו לכם את כל פרטי ההלוואות ופרטי הריביות.

יצחק כהן: אכן, הנושא חשוב מאוד, ואני מודה לכם שהעליתם אותו.

יצחק כהן: תודה.

אחמד טיבי: אני מודה לאדוני.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין – הבעת דעה.

יואל חסון: תודה לסגן השר על התשובה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, אכן, אדוני סגן השר, זוהי סוגיה מאוד חשובה, שעלתה היום על שולחנה של הכנסת, ואנחנו נמצאים במציאות מאוד מדאיגה: הולכת ומתפתחת כאן, בחסותם של הבנקים, תרבות של נטילת חובות, כניסה לחובות.

דב חנין: מתפרסמים היום נתוני החוב הפרטי בישראל: החוב הזה הולך וצומח; החובות של אזרחי ישראל בגין דיור, צורכי דיור, הולכים ותופחים.

דב חנין: זהו צד מרכזי של משבר הדיור, שאנחנו נמצאים בו, אבל זו גם בעיה בפני עצמה: מציאות של נטל חובות כל כך גבוה על אזרחים היא מציאות מסוכנת.

דב חנין: צריך לתת פתרונות לבעיות של האזרחים, אבל הפתרונות הם לא באמצעות עוד חובות.

דב חנין: החוק שאושר בוועדת הכספים, חוק נתוני אשראי, בעצם מעודד לקיחת עוד חובות וכניסה לעוד מסלולים של אשראי ושל השתעבדות לתרבות החוב.

דב חנין: הכיוון הזה, עמיתי חברי הכנסת, הוא מסוכן, וצריך לעשות את הכול כדי לשנות אותו.

דב חנין: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: הצבעה.

אחמד טיבי: מי שבעד – הוא בעד ועדה, ומי שנגד – הוא בעד הסרה.

יואל חסון: ועדת כספים.

אחמד טיבי: ועדת כספים.

יחיאל חיליק בר: נאזם, לא מופיע לי הלוח.

יחיאל חיליק בר: לא, יש תקלה.

אחמד טיבי: להוסיף את חיליק, כי זה היה מעבר בין השם שלו בניהול הישיבה לשם.

יחיאל חיליק בר: אבל זה לא נחשב.

יחיאל חיליק בר: עוד פעם, זה לא פייר.

יחיאל חיליק בר: לא, אמרתי לו איזה שבע שניות לפני.

אחמד טיבי: אני חוזר על ההצבעה, רבותי, כי הייתה בעיה טכנית בהחלפה בין יושבי-הראש.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

אחמד טיבי: בעד – 10, אין מתנגדים ואין נמנעים.

מאיר כהן: תוסיף אותי.

אחמד טיבי: כולל השר לשעבר מאיר כהן, חבר הכנסת, שתומך – הצביע בעד.

אחמד טיבי: לכן זה עובר לוועדת הכספים.

יצחק כהן: או לכספים או לגפני.

אחמד טיבי: או לכספים או לגפני, אני בהחלט מסכים אתך.

אחמד טיבי: רווחי העתק של הבנקים בשנת 2015

אחמד טיבי: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: רווחי העתק של הבנקים בשנת 2015, מס' 3322, 3341, 3345 ו-3374.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורי מקלב – בבקשה, אדוני.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, כנראה לא בכדי אנחנו, כחברי כנסת, מעלים את נושא הבנקים בהצעות לסדר-היום דחופות.

אורי מקלב: יש איזה הלימה או יש קשר בין ההצעה הקודמת להצעה העכשווית.

אורי מקלב: כשרווחי הבנקים מריבית על הלוואות, אדוני היושב-ראש, הם 24 מיליארד שקל, לא פלא שהבנקים באמת מפתים את האנשים לקחת הלוואות.

אורי מקלב: רווחים של 24 – מריביות בלבד – 24 מיליון.

אורי מקלב: זה מביא אותנו באמת לשאלה המרכזית: איך זה שהבנקים ממשיכים לקחת עמלות מאוד מאוד גבוהות, יש רווחים מאוד גדולים לבנקים, רווחים שמזנקים, ושכר מנהלים מאוד מאוד גבוה, ואנחנו עומדים מן הצד ולא מגינים על האזרחים?

אורי מקלב: אין גורם במשק, כולל גם הגופים הביטחוניים של מדינת ישראל, שלא נגעו בו – או הפעילו רגולציה, או התערבו, או רפורמה.

אורי מקלב: בדבר אחד יש חממה שהיא סגורה, היא סטרילית – וזה הבנקים.

אורי מקלב: והכול עם איזה קלישאה, או איזה פרה קדושה, שנקראת "יציבות הבנקים".

אורי מקלב: אנחנו לא רוצים לגעת בשום דבר, לפגוע בבנקים, כדי לשמור על יציבות הבנקים.

אורי מקלב: בזכות זה נגיד בנק ישראל הקודם, סטנלי פישר, באמת, החריף את מצוקת הדיור עם תקנות, עם גזירות על משכנתאות, ההלימה או התמהיל – התמהיל של ההלוואות – שדורש היום הון עצמי, והריבית, שהוא העלה אותה, שייקרה מאוד מאוד את ההלוואות בבנקים, וזה גרם – הרחיק את הדירות מהזוגות הצעירים, והכול כי אנחנו צריכים לשמור על יציבות הבנקים.

אורי מקלב: ואחרי זה, כשלא מתערבים לא במשכורות, ולא ברווחים, לדוגמה: שני הבנקים הגדולים, 10 מיליארד שקל רווח רק מעמלות.

אורי מקלב: עמלות.

אורי מקלב: אם הם היו עושים ביצועים טובים, ועל כך הבנק הרוויח, היינו אומרים בסדר.

אורי מקלב: אבל לא מדובר ברווחים שבאו מביצועים טובים, מעסקאות טובות, אלא הם באים מעמלות – רק שני הבנקים האלה, 10 מיליארד שקל מעמלות של הבנקים.

אורי מקלב: מי משלם אותן?

אורי מקלב: אפשר לחשוב שהשירות שופר בבנקים?

אורי מקלב: ממש לא.

אורי מקלב: איזה תלונות יש לנו, אנחנו, כחברי כנסת, מאזרחים?

אורי מקלב: סגירת בנקים במקומות לא מספיק רווחיים עבורם; צמצום מספר הטלרים; איפה שעות אחרות – דברים שלא היו עד היום מעזים לעשות.

אורי מקלב: ואנחנו לא מדברים כבר, היום, על הנושא של המשכורות, משכורות עתק הזויות, משכורות של 7 ו-8 מיליון שקלים לשנה.

אורי מקלב: 8 מיליון, המשמעות היא 600,000 שקל לחודש, 20,000 שקל ליום; עם הפערים הגדולים שנוצרו מול העובדים הזוטרים, שהמשכורות שלהם לא גדלו, אלא אפילו צומצמו.

אורי מקלב: אולי תגידו שתמיד היו פערים בין המנהלים לעובדים, אבל כשאין לגיטימציה למשכורות הגבוהות בבנקים, כשהבנקים במהותם, אם לא העמלות האלה, של הריבית, כמו שאמרנו, ללא העמלות האלה, שהם הגורם לרווח הגדול, אפילו ניזוקו בביצועים שלהם.

אורי מקלב: שילמו מיליארד שקל קנסות בארצות-הברית, מכרו – כמו בנק לאומי, שמכר נכסים במיליארד שקל, וזה מה שהכניס רווחים; אם לא זה, הרווחים שלהם היו עוד יותר קטנים.

אורי מקלב: והכול ממה?

אורי מקלב: על חשבון הלקוחות.

אורי מקלב: מדוע אנחנו לא מתערבים, הרגולטורים לא נכנסים לתוך העניין הזה?

אורי מקלב: אנחנו חייבים לצמצם.

אורי מקלב: אין שום סיבה בעולם שהלקוחות ישלמו עמלות כאלה גבוהות, גם עם הניסיונות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבבנק ישראל עושים ניסיונות, אבל עדיין לא מקבלים גיבוי.

אורי מקלב: עדיין שומרים, כמו כל גורם אחר, אין שום הבדל.

אורי מקלב: אם גורמים ביטחוניים – אנחנו היום יודעים גם להגיד לצבא: תצטמצמו, אנחנו צריכים לעשות שינויים, דורשים זאת מהם, וכל הגופים הביטחוניים הנלווים לכך, וכשזה מגיע לבנקים, לפרה הקדושה הזאת, של יציבות הבנקים – בוודאי שיציבות חשובה, הבנקים מחזיקים את הכסף שלנו – מכאן ועד לתת להם לעשות מה שהם רוצים – במקום שתהיה פרה מניבה עבורנו, היא פרה שיונקת את לשד העצמות של הלקוחות, וגורמים לכך שהציבור מאבד את האמון.

אורי מקלב: נכון שהיום נעשים דברים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לחזק את הדברים שנעשים.

אורי מקלב: לא פלא שהייתה ההצעה הקודמת על הפיתויים הגדולים – לתת פלאפון כשאתה לוקח הלוואה.

אורי מקלב: כשהרווחים הם 25 מיליארד, 24 מיליארד – כן, אדוני סגן השר – –

אחמד טיבי: תודה רבה.

אורי מקלב: – – 24 מיליארד שקל רק מריביות לבנקים.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת נאוה בוקר – לא נמצאת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

אחמד טיבי: בַּעְדו – אכרם חסון.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, גם אני כאן עומד ומתקומם נגד – לאו דווקא נגד הרווחים העצומים של הבנקים, אלא על התועלת – אם היינו אומרים: או, איזה יופי, תראו, הבנקים מרוויחים המון כסף, אבל מאידך, הציבור עצמו גם הוא נהנה מהצמיחה הזאת ברווחים של הבנקים, היינו אומרים: ניחא.

יוסי יונה: ובאמת, כפי שחברי מקלב ציין לפני, המספרים מדהימים.

יוסי יונה: אנחנו מדברים גם על התפתחות, או אם תרצו על צמיחה – ברווחים.

יוסי יונה: אנחנו מדברים על כך שבין 2014 ל-2015 חלה עלייה של 27% ברווחי הבנקים, והם עומדים על 8.2 מיליארד שקל, מול 6.4 בשנה שעברה.

יוסי יונה: ובוודאי, הדברים שצוינו כאן לפני כן – מהיכן זה בא, אדוני השר?

יוסי יונה: מהעמלות שהם משיתים על הציבור, מההלוואות שהם כל כך ששים לתת לציבור.

יוסי יונה: אנחנו יודעים שיש בעיות אחרות שבהן הבנקים לא מטפלים.

יוסי יונה: אחת הבעיות המרכזיות, שדנו בהן גם בעבר, היא בעיה של האשראי לעסקים קטנים.

יוסי יונה: אנחנו יודעים שחלקו הגדול של האשראי הולך לתאגידים גדולים, שהפיקוח עליהם הוא מאוד בעייתי, הבקרה מאוד בעייתית, והאופן שבו הם מנהלים את העסקים שלהם, לא כל כך ברור המון פעמים אם זה אכן מיטיב עם הציבור הישראלי.

יוסי יונה: אני גם עומד כאן כמי שניסה לדחוף בעבר ועדיין מנסה לדחוף את הנושא של הבנק הקואופרטיבי, ועלינו, על היזמים הללו, של הבנק הקואופרטיבי – אדוני היושב-ראש, אתה יודע כמה קשיים מערימים עלינו?

אחמד טיבי: נכון.

יוסי יונה: על בנק שיכול באמת להיות של הציבור, במלוא מובן המילה.

יוסי יונה: בנק שיכול להיות של הציבור במלוא מובן המילה.

יוסי יונה: אדוני סגן שר האוצר, אליך אני פונה, ואת סיועך אנחנו מבקשים זה המון זמן, וגם סיוע מגופים אחרים: תנו, תנו ליוזמות חדשות בתחום הבנקאות להתפתח, כמו הבנק הקואופרטיבי, שייתן "פייט" לבנקים הגדולים הללו, שאנחנו היום – אני לא יודע, אולי אנחנו שבויים שלהם, כמו התופעות של תאגידים פיננסיים בארצות-הברית, מה שנאמר עליהם: Too big to fall – אנחנו לא יכולים לאפשר את נפילתם, כי הפכנו להיות בני-הערובה של הגופים הללו.

יוסי יונה: אבל למה אי-אפשר לפתח יוזמות שהן הדרגתיות, שבסופו של דבר לא נוכל להישען עליהן, או שאסור לנו להישען עליהן, באופן כל כך חד-משמעי.

יוסי יונה: אם נעודד התפתחותם, או התפתחותה, לפחות, של אחת מהיוזמות האלה, של הבנק הקואופרטיבי, שאכן יכול לתת "פייט" לבנקים הגדולים.

יוסי יונה: בעודנו מדברים – אני רוצה לציין, בעודנו מדברים, אדוני היושב-ראש, מתכנסת לה ועדת הכספים, שמבקשת, או בעצם הולכת לקבוע, להגביל את שכר בעלי השכר הגבוה בתאגידים הפיננסיים ל-2.5 מיליון שקלים.

יוסי יונה: זו יוזמה שעד כמה שאני הבנתי, היא של שר האוצר כחלון, ובוודאי אני מקווה, הנה, שבעודי מדבר, חברי הוועדה מרימים את ידם מעלה – ויש גם לציין, שוב, אדוני היושב-ראש, שזה נעשה בקונסנזוס מאוד מרשים של כלל סיעות הבית – כדי להגביל את שכר הבכירים.

יוסי יונה: וכאן אפשר שאנחנו מעבירים מסר לחברה הישראלית, הפרלמנט הישראלי, מאבק שנמשך זה שנים רבות על-ידי חברי כנסת, בהם שלי יחימוביץ, כדי להגביל את שכר הבכירים.

יוסי יונה: והנה, אפשר שבעודי מדבר, אפשר לבשר על ההצלחה הראשונה, ואני מקווה – מהלך אחד בתוך סדרה של מהלכים שיכולים להבטיח יותר שוויון וצמצומם של הפערים בחברה הישראלית.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: אכרם חסון, תפאדל.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, לפני שנתחיל ונדבר על רווחים של הבכירים ב-22 בנקים, שהגיע ל-108 מיליון ש"ח בשנת 2015, אני רוצה להזכיר לכבודכם ש-32% מאזרחי ישראל מוגדרים עניים.

אכרם חסון: יותר מ-2,600,000 חיים מתחת לקו העוני, מהם 998,000 ילדים.

אכרם חסון: מובן ש-52%, כמעט 53%, מהמשפחות הערביות חיות מתחת לקו העוני.

אכרם חסון: שיעור העוני של משפחות הקשישים עלה לכמעט 24%.

אכרם חסון: אותו מספר גם, כמו שאר הערבים, העוני בקרב המשפחות החרדיות עלה בשנת 2014 ל-54%, ואנחנו כאן מדברים על רווחים של כל בכיר, שמגיע ל-8–9 מיליון שקל בשנה.

אכרם חסון: אני אישית קיבלתי את התלוש הראשון שלי, שהוא כמעט 40,000 שקל ברוטו, 20,000 שקל נטו, כך שאנחנו, כל 15 חברי כנסת שווים בכיר אחד בבנק.

אכרם חסון: כל הכנסת הזאת שווה שמונה בכירים בבנקים.

אכרם חסון: זה דבר לא אחראי, זה דבר לא מוסרי, זה דבר שיפגע בחוסנה של מדינת ישראל.

אכרם חסון: אנחנו רודפים ואוהבים צדק, אנחנו לא שונאים עשירים ואנחנו לא שונאים מנכ"לים של בנקים, אנחנו רוצים שאנשים ירוויחו, אבל ירוויחו ביושר, באחריות, שתהיה פרופורציה ברווחים האלה, כי כך אי-אפשר להמשיך.

אכרם חסון: זה לא מתאים למדינת ישראל, שחלק מהאוכלוסייה עושק אותה, חלק מהטייקונים עושק אותה, ואנחנו נשארים על הנייר כל הזמן עניים.

אכרם חסון: שמחתי מאוד שהצטרפתי למפלגה שהיא מפלגה לאומית חברתית בראשותו של משה כחלון, שחרת על דגלו להילחם ביוקר המחיה, ואכן, האיש כבר שנה מתמודד מול כל הטייקונים, מתמודד מול כל החברות, והוא יתמודד מול הבנקים, כי לא יעלה על הדעת שאזרח פשוט ישלם משכורת חודשית בשנה כעמלות לבנקים.

מאיר כהן: רק במתווה הגז הוא לא מתערב, אז תהיה זהיר בלשונך.

אכרם חסון: אני רוצה להגיד לך שאתה טועה.

אכרם חסון: במתווה הגז הוא קיבל הוראה מהיועץ המשפטי שלא להתערב, והוא אדם ישר, והגון ואחראי, והוא לא התערב, והוא ממשיך להתערב איפה שיכול – – – החוק – –

מאיר כהן: אין ספק – – – אדם ישר – – –

אכרם חסון: – – והוא עושה מה שלא עשה שר האוצר שלך במשך השנתיים שכיהן כאן.

אכרם חסון: תסלח לי, אי-אפשר לעבור לסדר-היום – אנחנו יודעים בדיוק מה כל אחד עשה.

אכרם חסון: עוד לא קם שר אוצר כמו משה כחלון לעם ולמדינת ישראל, אדם ישר, והגון ואחראי, שמתמודד יום-יום עם הטייקונים, וחלק גדול חותר תחתיו ולא עוזר לו, ובעזרת השם הוא יצליח גם להוריד את מחירי הדיור וגם ימשיך לתרום לחלשים – –

מאיר כהן: מי בדיוק לא עוזר לו?

מאיר כהן: תגיד לי.

מאיר כהן: הוא מקבל גיבוי מכל הכנסת.

אכרם חסון: – – ועובדה שעזר לחיילים, ועזר לקשישים, ועזר לחד-הוריים.

אכרם חסון: הוא ממשיך לעשות את העבודה שלו כמו שצריך – –

מאיר כהן: כל הכנסת תומכת בו.

אכרם חסון: – – ולכן – אני מבקש ממך לדייק.

מאיר כהן: אבל אל תגיד שהוא מתמודד עם טייקונים, כי במתווה הגז הוא עושה כלום.

אכרם חסון: אני אומר לך, הוא מתמודד, והוא הוכיח את עצמו – –

מאיר כהן: שם – – –

אכרם חסון: – – והוא לא צריך שום תעודת יושר מאף אחד.

מאיר כהן: אבל זה לא שייך ליושר.

מאיר כהן: שם הכסף, בגז.

מאיר כהן: מי שלא מטפל בגז לא – – –

אכרם חסון: אני רוצה קודם כול לדבר על הבנקים ואני אחזור אליך.

מאיר כהן: מי שלא מטפל בגז – – –

אכרם חסון: הבנקים האלה שמרוויחים – – –

אחמד טיבי: תן לו.

אחמד טיבי: אני מאפשר – – –

אכרם חסון: הבנקים שמרוויחים, אדוני היושב-ראש, מיליארדים, לא ראו לנכון לפתוח סניף בנק בכפר כסרא, לא פתחו סניף בנק בכפר סמיע, שני יישובים שמאז הקמתם אין להם סניף בנק.

אכרם חסון: טייבה, יישוב של 40,000, אין מחלקה עסקית בשני הבנקים, הם צריכים לנסוע לתל-אביב – –

אחמד טיבי: העבירו אותה.

אכרם חסון: – – או לכפר-סבא.

אכרם חסון: אין סניפים של בנק לאומי או הפועלים בכפר ירכא, שזה כפר תעשייתי, יש הרבה מפעלים שם.

אכרם חסון: אנחנו רואים את שאר הבנקים: איגוד, יהב, דיסקונט, המזרחי – אולי המזרחי לאחרונה החליט להיכנס למגזר הלא-יהודי ולתמוך.

אכרם חסון: כך שהבנקים עושקים את האזרח, עושקים את המדינה, וגם לא נותנים שירותים.

אכרם חסון: אני לא יודע מה הם עושים עם כל הכסף.

אכרם חסון: אנחנו, רק אתמול דיברנו – איך לבנות תחנות כיבוי אש ביישובים, יש שרפות, סכנת חיים, ואומרים לנו: אין כסף.

אכרם חסון: בהרבה יישובים במדינת ישראל אין תחנת כיבוי אש, אין תחנת מד"א, ואנחנו מדברים על רווחים של בכירים בבנקים שמגיעים ל-10 מיליון, ל-9 מיליון, ל-8 מיליון.

אכרם חסון: חבר כנסת מגיע בשנה ל-500,000 שקל ברוטו, ופחות מ-50% מקבל בסופו של דבר בחשבון הבנק, ואנשים עושים צעקה.

אכרם חסון: ולכן אני שואל: איפה כל חברי הכנסת?

אכרם חסון: איפה כל יפי הנפש האלה, שמדברים משהו ועושים משהו אחר?

אכרם חסון: איפה כל האחראים שדיברו על העניינים האלה שקשורים לאזרח הפשוט?

אכרם חסון: ואנחנו שייכים לאזרחים הפשוטים, אנחנו גרים ביישובים עניים, בסוציו-אקונומי 3.

אכרם חסון: ולכן אני באתי למשה כחלון, כי המפלגה שלך לא עשתה לי שום דבר, ואני הייתי ראש עיר והייתי חבר כנסת, וראיתי, כשהאוצר היה בידיים שלכם – –

מאיר כהן: אתה רוצה שאני אגלה?

מאיר כהן: – – –

אכרם חסון: – – לא עשיתם לנו כלום, לא תמכתם ולא קידמתם שום דבר.

מאיר כהן: אתה רוצה שאני אגלה?

מאיר כהן: אתה רוצה שאני אגלה?

מאיר כהן: מה אתה רוצה?

מאיר כהן: מה אתה רוצה?

מאיר כהן: תגיד לי.

אכרם חסון: ואני ראיתי, אני יודע בדיוק מה יש באוצר, ומה השארתם לשר האוצר הזה.

מאיר כהן: אני מכבד אותך, ואני לא אספר לאן באת שבוע לפני.

מאיר כהן: אז תכבד את האנשים.

אכרם חסון: אני מכבד, ואני אומר לך, בדיוק רציתי – –

מאיר כהן: אז תירגע, כי אני אעלה ואני אספר איפה היית שבוע לפני.

אכרם חסון: – – לענות לך על הדברים שאמרת, שהם ידעו ממשה כחלון מה זה חמלה, מה זה כבוד לאזרח הפשוט, מה זה הקרבה, מה זה דוגמה אישית.

אכרם חסון: ככה צריך לעודד.

מאיר כהן: – – – מה, אנחנו בפרלמנט המצרי?

אכרם חסון: אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, שהדבר הזה בלתי אפשרי.

אכרם חסון: אנחנו חייבים להילחם יחד למען המגזר, למען מדינת ישראל ולמען כבודה של המדינה וכל אזרחי ישראל.

אכרם חסון: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה לחבר הכנסת אכרם חסון.

מאיר כהן: חסון, לא צריך להגיד דברים לא מדויקים.

מאיר כהן: תכבד.

מאיר כהן: אם לא תכבד, לא נכבד אותך.

אכרם חסון: אני מכבד – – –

אחמד טיבי: סגן השר, האם ייאות כבוד סגן שר האוצר לעלות לענות למציעים?

אחמד טיבי: אני מבקש יפה.

יצחק כהן: למה לריב?

יצחק כהן: למה לריב?

יצחק כהן: למה לריב?

אחמד טיבי: זה היה ויכוח סוער.

יצחק כהן: מתח בריא.

יצחק כהן: כבוד היושב-ראש, בעניין רווחי העתק של הבנקים לשנת 2015: א.

יצחק כהן: העלייה ברווחי הבנקים השנה נבעה מכמה גורמים: התפתחויות נקודתיות וחד-פעמיות לצד ירידה בהפסדי האשראי וירידה בהוצאות התפעוליות.

יצחק כהן: ב.

יצחק כהן: רווחיות הבנקים בישראל דומה – ואף נמוכה מרווחיות הבנקים במדינות ה-OECD.

יצחק כהן: רווחי הבנקים צריכים להימדד ביחס להונם או ביחס לנכסיהם.

יצחק כהן: בשנת 2015 התשואה להון הממוצעת במערכת הייתה 9.1% – זה הרבה – מעט מתחת לממוצע ארוך הטווח בישראל – 9.5%.

יצחק כהן: המרווח הפיננסי, הפער בין הריבית על האשראי לריבית על הפיקדונות, ירד זו השנה הרביעית ברציפות.

יצחק כהן: הירידה חלה בעיקר במגזר משקי הבית, וגם במגזר העסקים הקטנים.

יצחק כהן: חבר הכנסת מאיר, השר מאיר כהן, אני פה.

יצחק כהן: בשנת 2015 ההכנסות מעמלות נותרו ללא שינוי.

יצחק כהן: ההכנסות מעמלות ביחס לכלל הפעילות של הבנק ירדו בשנים האחרונות עקב צעדי הסדרה שנקט הפיקוח על הבנקים במטרה להפחית את העלויות לצרכן.

יצחק כהן: היעילות של הבנקים עדיין נמוכה ביחס לעולם, אם כי חל שיפור מסוים בשנת 2015.

יצחק כהן: הגדרנו את נושא שיפור היעילות כיעד של הפיקוח על הבנקים, כי שיפור היעילות יחד עם הגדלת התחרות יוביל להורדת המחירים של השירותים הבנקאיים לצרכן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, הפיקוח על הבנקים ומשרד האוצר פועלים להגברת התחרות במערכת, במטרה להפחית את העלויות לציבור ולשפר את השירות הבנקאי.

יצחק כהן: חבר הכנסת חיליק בר, בהתייחס לשכר הבכירים, ששאלת אותי לגביו הבוקר: בימים אלה דנה ועדת הכספים – ברגעים אלה כבר הצביעה – בהצעת חוק תגמול לנושאי משרה בתאגידים פיננסיים (אישור מיוחד ואי-התרת הוצאה לצורכי מס בשל תגמול חריג) – בנושא הגבלת שכר בכירים – לקראת קריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: אני מבין שכבר הצביעו – הצביעו?

קריאה: כן.

יצחק כהן: הצביעו?

יצחק כהן: בשעה טובה.

דב חנין: פה-אחד – – –

יצחק כהן: פה-אחד.

יצחק כהן: בשעה טובה ומוצלחת.

יצחק כהן: שכר הבכירים במגזר הפיננסי הוא ביטוי מוחשי לתופעה של הפערים החברתיים ההולכים וגדלים בחברה; בכירים במגזר הפיננסי מרוויחים שכר שנתי הכולל הטבות, מענקים ובונוסים בסכומים חסרי הצדקה ומנופחים מעבר לכל פרופורציה.

יצחק כהן: מדובר לעתים בפי-100 ויותר מהשכר הממוצע במשק.

יצחק כהן: במגזר הפיננסי התופעה החמורה הזאת מביאה לפערי שכר פנים-ענפיים אדירים ולהצמדת שכר הבכירים, המביאים לניפוח השכר באופן בלתי מידתי, נטול כל היגיון כלכלי, אדוני היושב-ראש, ובעל השפעות ארוכות טווח ומרחיקות לכת.

יצחק כהן: עמדת שר האוצר מר משה כחלון היא כי יש להגביל את שכר הבכירים במגזר הפיננסי באופן שלא יחרוג מעלות שכר של 2.5 מיליון ש"ח, ואני שומע עכשיו שבשעה טובה ועדת הכספים הצביעה והכינה את זה לקריאה שנייה ושלשיית.

יצחק כהן: תודה רבה לכם.

יצחק כהן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: לאיזו ועדה?

יצחק כהן: זה נדון כבר, כבר אין טעם.

קריאה: הכספים.

יצחק כהן: אבל הכספים עכשיו הצביעו.

יצחק כהן: אתה רוצה בכספים?

קריאות: – – –

יצחק כהן: אפילו שהם הצביעו כבר?

יוסי יונה: אדוני סגן השר, הרי הדיון לא עוסק כאן – – –

יצחק כהן: אולי נפרגן משהו לכלכלה קצת?

יצחק כהן: לכלכלה, כן.

יצחק כהן: יש הרבה עבודה לכספים.

יצחק כהן: כלכלה מובטל.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: הוא הציע ועדת כלכלה.

יצחק כהן: אני הבנתי כלכלה.

אחמד טיבי: ראשון המציעים בהבעת דעה הוא חבר הכנסת דב חנין, שהוא אחד מארבעת חברי המשותפת שביקשו הבעת דעה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, מה לעשות, פשוט סיעה אחת עובדת, וחבריה מגיעים, ויש להם דעות, אז הם גם רוצים להביע אותן.

אחמד טיבי: אתה רוצה לרמוז שבסיעת הליכוד – –

דב חנין: לא לא לא, בלי רמיזות.

אחמד טיבי: – – אין אף חבר כנסת מלבד השר לביטחון הפנים?

דב חנין: אני לא רוצה לרמוז, אני רוצה להגיד את זה בצורה ברורה, בלי רמזים.

אחמד טיבי: אז תגיד.

דב חנין: בלי רמזים.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הסוגיה של רווחי הבנקים וההכנסות של בכירי הבנקים היא סוגיה חשובה ביותר.

דב חנין: אנחנו הגענו למקום השני בכל מדינות ה-OECD בשיעורי האי-שוויון.

דב חנין: וכשאנחנו מדברים על שיעורי האי-שוויון בחברה הישראלית, אנחנו בדרך כלל מפנים את הזרקור לשיעורי העוני.

דב חנין: ואכן, שיעורי העוני בישראל היום הם במקום הראשון ב-OECD.

דב חנין: אבל הצד השני של המטבע הוא ריכוז העושר המוגזם שיש בידי בעלי הון.

דב חנין: וכאן, היום אנחנו מדברים על בעלי ההון במגזר הפיננסי: הרווחים של הבנקים בישראל הם עצומים, ההכנסות של בעלי הבנקים ושל מנהלי הבנקים הן עצומות, והכול בלי קשר למצב הכלכלי; גם אם המצב הכלכלי יותר טוב, גם אם המצב הכלכלי פחות טוב, מצבם של הבנקים נשאר מעולה, מצב הרווחים שלהם נשאר נפלא – ובזה צריך לטפל.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא.

אחמד טיבי: תפאדל, שיח'.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, הרווחים של הבנקים מורכבים מכמה אלמנטים; הראשון זה העמלות, השני זה הריבית על ההלוואות, השלישי זה צמצום בכוח-אדם כך שהשירות לאזרח הוא פחות ופחות, כדי להגדיל את הרווחים של מנהלי הבנקים והבכירים, מה שנקרא, בעובדים של הבנקים, הפקידים של הבנקים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולא רק זה, אנחנו, כאוכלוסייה ערבית, כנראה יש תוכנית מושכלת להנציח את העוני, או, במילים אחרות, גם להילחם באפשרות לצאת מהעוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה: כל אזור המשולש הדרומי, החל מטייבה, טירה, כפר-קאסם, כפר-ברא, ג'לג'וליה – בנק לאומי שם הוציא את המחלקות העסקיות מאותם בנקים בכל המקומות האלה והעביר אותן לכוכב-יאיר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פשוט הוא לא רוצה לתת אשראי לאנשים, לבעלי עסקים ולתעשיינים שהם באוכלוסייה הערבית, כדי להוציא אותם ממעגל העוני.

אחמד טיבי: נכון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כנראה זה תוכנית, ותוכנית ממשלתית, להנציח את העוני, ובזה אנחנו נלחמים ונמשיך להילחם.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: רפיק, עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש ד"ר טיבי, חברי היקר, כבוד הנוכחים חברי הכנסת, כבוד השר ארדן וכבוד סגן השר איציק כהן, כולם מכובדים, אבל כנראה הבנקים והרווחים שלהם לא מכובדים.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אדבר על העוני ועל הסכומים האדירים, סכומי העתק, שהם מקבלים, והרווחים, וכמה זה תורם לעוני ולקיטוב החברה, וכמה זה תורם שאנשים יהיו עוד יותר עניים.

עבדאללה אבו מערוף: כמה משפטים – מה צריך לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: אם אנחנו חברה נאורה, ורוצים לראות איך אפשר לעזור – וכספים תמיד חסרים, גם בבריאות, גם בחינוך, גם מחירי הדירות, שלא ירדו, מחירי הדירות, עם כל הכבוד, בכלל, וגם לצרכים אחרים של החברה – צריך לעשות הלאמה של הבנקים, אין דרך אחרת.

עבדאללה אבו מערוף: או, אכן, שהמפקח על הבנקים ידע, המשכורות האלה, של מיליונים, אכן, לא רק יקצץ בהן – יוריד אותן.

אחמד טיבי: תודה רבה.

עבדאללה אבו מערוף: יש כאן – פשוט מאוד, אני עברתי עם אחד האנשים שמתעסקים עם הבנקים – של עשר דקות – 20 חוקים – אפשר בקלות – שאנחנו הצענו, הציעו אותם לפני שנתיים, שלוש וארבע, וכולם, ועדת הכספים והכנסת המכובדת דחו אותם.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שנעלה אותם עוד פעם, ונראה מה זה עבודה מקצועית של הבנקים.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, (אומר דברים בערבית: אתה היחיד מהרשימה המשותפת שלא ביקשת הבעת דעה.

אחמד טיבי: אני מציע לך שתכתוב את העמדה שלך ולאחר מכן אעזור לך.)

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, באמת מדובר ברגע היסטורי.

אוסאמה סעדי: לפני עשר דקות הצבענו בוועדת הכספים פה-אחד, קואליציה ואופוזיציה, על הגבלת שכר הבכירים בתאגידים פיננסיים.

אוסאמה סעדי: וכשאנחנו מדברים על הנושא של רווחי הבנק במיליארדים, אז אנחנו היום שמנו קץ ושמנו נקודה לחגיגה של הבכירים שהיו וקיבלו מיליוני שקלים ועשרות-מיליוני שקלים ומאות-מיליוני שקלים על חשבון הציבור.

אוסאמה סעדי: אז אני מברך את ועדת הכספים, שהיום באמת שמה קץ לחגיגה של הבכירים בבנקים, ואני מפנה אותך, אדוני היושב-ראש – אתה יזמת וביקשת מחקר מהממ"מ בשנת 2012 על הבנקים ועל הפריסה של הבנקים והשירותים של הבנקים שניתנו למגזר הערבי, ובאמת, אחרי ארבע שנים המצב הולך ורק מידרדר.

אוסאמה סעדי: לכן אני מבקש שבאמת נקיים דיון בוועדת הכלכלה סביב השירותים של הבנקים במגזר הערבי, וגם סביב הרווחים המפחידים של הבנקים.

אחמד טיבי: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, הבעת דעה.

אחמד טיבי: בבקשה.

יצחק כהן: יש לכם 13 חברים, יש לכם 13 חברים.

אחמד טיבי: ביקשתי שיקראו לשאר.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, אני מודה לך באמת שהזמנת אותי לדבר.

טלב אבו עראר: הרי ביישובים הערביים-הבדואיים בנגב, אני מבקש שם, כאילו, שיהיו שם עמלות פחותות, כי באמת כולם יודעים מה מצבה של האוכלוסייה שם, מה המצב הסוציו-אקונומי שם – אבטלה, עוני, ולכן זה יעזור וייטיב לאוכלוסייה שם.

אחמד טיבי: הורדת שיעור העמלה.

טלב אבו עראר: נכון.

טלב אבו עראר: תודה רבה.

אחמד טיבי: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: (אומר דברים בערבית: אף אחד לא נשאר מהעמיתים, אחים?

אחמד טיבי: יא טלב, אין אף אחד מהאחים העמיתים, לא?

אחמד טיבי: כולם הלכו?

אחמד טיבי: אוסאמה, אין אף אחד?

אחמד טיבי: זהו?

אחמד טיבי: יאללה, נלך להצבעה.

אחמד טיבי: ) מי שבעד – הוא בעד ועדה.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: (בערבית: זו דמוקרטיה.

אחמד טיבי: ) לא הצבעת, יונה.

אחמד טיבי: יוסי, לא הצבעת.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אחמד טיבי: 13 בעד, לרבות חבר הכנסת יונה – מוסיפים אותו לפרוטוקול – אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ולכן הוחלט להעביר את ההצעה לוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: הודעה לסגן המזכירה – בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 176 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 220 והוראת שעה), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק הפיקוח על ייצוא ביטחוני (תיקון), התשע"ו–2016, וכן הצעת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים (תיקון מס' 3), התשע"ו–2016, שהוחזרו מוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

נאזם בדר: תודה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: תוכנית הבנייה באפולוניה

אחמד טיבי: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: תוכנית הבנייה באפולוניה, מס' 3346, 3352, 3378, 3389 ו-3394.

אחמד טיבי: תכף יגידו לנו איפה זה אפולוניה.

מאיר כהן: ליד הרצליה-פיתוח.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

אחמד טיבי: אנחנו שאלנו, כידוע לך, בנשיאות, ועודכנתי, אבל הציבור ששמע אותי אומר "תוכנית הבנייה באפולוניה", חלק גדול ממנו לא יודע, לכן.

אחמד טיבי: בבקשה.

יוסי יונה: נשמע כמו האי היווני.

יעל כהן-פארן: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, חברי, חברות וחברי הכנסת, תוכנית הבנייה באפולוניה – מצפון לשכונת נוף-ים בהרצליה-פיתוח – זאת התוכנית הראשונה שאושרה השנה, בשנת 2016, בוותמ"ל, הוועדה לתוכניות מועדפות לדיור.

יעל כהן-פארן: את הוותמ"לים, אני מזכירה לכם, הקימו כדי לזרז הליכי תכנון ולקדם במהירות תוכניות בינוי למגורים, כדי להגדיל את היקף הבנייה ולפתור את משבר הדיור.

יעל כהן-פארן: אני שואלת אתכם: האם התוכנית הזאת, של מגדלים ליד הים, 300 מטר מהים עד בערך 500 מטר מהים, עם נוף לים, מיועדת לפתרון מצוקת הדיור?

יעל כהן-פארן: אולי היא תפתור את המצוקה של אלו שיכולים לרכוש דירה ב-3, 4 או 5 מיליון שקלים, מטר מהים ונוף לים, אבל אפילו החוקר מטעם הוועדה, שהגיש דוח של ההתנגדויות שהוגשו לתוכנית, הודה שאין קשר בין התוכנית לבין המטרה שלה, דיור בר-השגה לצעירים.

יעל כהן-פארן: לא המטרה שלה – המטרה של הוותמ"ל.

יעל כהן-פארן: אני רואה פה תופעה מאוד חמורה.

יעל כהן-פארן: בעצם, רוכבים על איזה גל של מצוקת דיור, משבר דיור, בשביל להקים שכונה לעשירים באזור מאוד רגיש מבחינה סביבתית, ליד הים, וזה לא יהיה בר-השגה לאף אחד.

יעל כהן-פארן: תוכנית אפולוניה מקודמת באחת מפנינות הטבע האחרונות והייחודיות שנותרו בגוש-דן.

יעל כהן-פארן: זה ליד הים, ליד שמורת טבע, ליד אתר ארכיאולוגי, סידנא-עלי, מי שמכיר את החוף, אתר תל-אפולוניה.

יעל כהן-פארן: יש שם ערכיות מאוד גבוהה לטבע.

יעל כהן-פארן: אני הייתי שם בסיור, ראיתי צבאים, על שטח שחלקו היה פעם של התעשייה הצבאית, והוא זוהם על-ידיה קשות.

יעל כהן-פארן: מדובר בכ-3,000 יחידות דיור, הרוב בבנייה לגובה.

יעל כהן-פארן: המיקום של השכונה, שמתוכננת בשולי העיר, בערך נדל"ני כל כך גבוה, לדעתי מצביע על הכוונות האמיתיות של מי שמקדם אותה.

יעל כהן-פארן: תשמעו, להרצליה יש מספיק עתודות קרקע בלב העיר למגורים וגם לתעשייה.

יעל כהן-פארן: זה מעיד שזה לא בא לפתור מצוקת דיור.

יעל כהן-פארן: זה בא להפקיע מהציבור הרחב אוצרות טבע ונוף, להרוס אותם ולהעביר אותם לידי מיעוט עשיר.

יעל כהן-פארן: הקידום של התוכנית בהליך מזורז, בתירוץ של מצוקת הדיור, נועד לאפשר את המהלך התכנוני הזה, שלא היה עובר בהליך שגרתי.

יעל כהן-פארן: אני חייבת להגיד גם מילה על טיהור הקרקע.

יעל כהן-פארן: האזור צמוד למתחם ישן של תע"ש, שפונה בשנות ה-80, והשאירו שם המון חומרים מסוכנים ופסולת רעילה.

יעל כהן-פארן: על-פי התוכנית, הקרקע תטוהר במתחם, אבל טיהור הקרקע יבוצע רק בחלק מאוד מצומצם מכלל השטח, כי מסתמכים על כל מיני סקרי קרקע ישנים, ובקיצור: יש סכנה גם שחלק מהקרקע שיוקמו בה המגדלים לא יהיה מטוהר.

יעל כהן-פארן: התוכנית הזאת היא סמל וסימן לתוכניות שמקודמות היום בוותמ"לים, שעליהן אנחנו עוד נשלם כחברה שנים רבות.

יעל כהן-פארן: תכנון זה מלאכה מאוד מורכבת ומאוד מסובכת, ולא סתם היא לוקחת זמן.

יעל כהן-פארן: היא באה לאזן בין אינטרסים רבים, ברמה המקומית, ברמה הארצית.

יעל כהן-פארן: לא ייתכן שבנייה על קרקע מזוהמת באזור עם רגישות סביבתית תקודם בהליך כל כך מזורז.

יעל כהן-פארן: איזה שכונות באה היום הממשלה להציע לצעירים?

יעל כהן-פארן: שכונות שיבנו אותן בלי תשתית ראויה של תחבורה ציבורית?

יעל כהן-פארן: שכונות שיבנו אותן על קרקע מזוהמת ומסוכנת בריאותית?

יעל כהן-פארן: בואו לא נשקר לפחות.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אייכלר.

יצחק כהן: – – –

אחמד טיבי: אני לא קורא אותך לסדר.

אחמד טיבי: לא קורא אותך לסדר – –

יצחק כהן: אני – – – מ-11:00.

אחמד טיבי: – – אף-על-פי שאני הריבון – ברגע זה.

ישראל אייכלר: היית מועמד לראשות הממשלה.

אחמד טיבי: תשמע, גלעד רק שמע את זה, והוא מתעורר.

גלעד ארדן: זה מעורר בי צמרמורת, פתאום לשמוע את זה.

ישראל אייכלר: רק השבוע חבר הכנסת אחמד טיבי היה מועמד לראשות הממשלה.

אחמד טיבי: להזכיר לך שההצעה למנות אותי לראש ממשלה בכנסת הזאת נפלה על חודם של כמה קולות ספורים.

יעל כהן-פארן: – – –

גלעד ארדן: יום שחור לדמוקרטיה.

אחמד טיבי: שלשום, שלשום.

אחמד טיבי: כדי שההיסטוריה תרשום.

אחמד טיבי: ומשחקים משבת לשבת, אדוני השר.

אחמד טיבי: בבקשה.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי הכנסת, אני יודע די הרבה על פולניה, אבל לא ידעתי הרבה על אפולוניה.

ישראל אייכלר: אבל חברי דב חנין בוודאי ידבר וילמד אותנו יותר פרטים על הפרויקט הזה, כי אני ניזון רק ממה שהתפרסם בתקשורת בעניין הזה, ובשורה אחת: מדובר פה בפרויקט דיור לאנשים שאינם חסרי דיור לפחות, בלשון המעטה.

ישראל אייכלר: משום מה, אדוני היושב-ראש, ראיתי היום ידיעה על הפגנה של מיליון וחצי אנשים בברזיל, בסאו-פאולו, ויש אומרים שהיו 3.5 מיליון בני-אדם בכל 300 הערים בברזיל.

ישראל אייכלר: הזעקה שעולה שם, בברזיל, היא בדיוק על הנקודה הזאת: יש מדינת תל-אביב של ברזיל, או מדינת הרצליה, ויש משכנות עוני נוראיים ברחבי ברזיל – מדובר במאות-מיליוני בני-אדם שחיים חיים קשים – –

יעקב מרגי: – – –

ישראל אייכלר: – – והם צועקים שמפלגת הפועלים שם, זאת אומרת מפלגת השלטון, היא ארגון פלילי ששודד את משאבי המדינה: הם הורסים את המדינה שלנו, ובעיקר המצוקה הכלכלית הכוללת היא נוראה.

ישראל אייכלר: חברות האשראי הבין-לאומיות כבר הורידו את איגרות החוב הממשלתיות לדרגת זבל; ברוך השם, אנחנו עוד לא הגענו לשם.

ישראל אייכלר: אבל השיטה הזאת, שחברות בנייה – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש – אני אצטט מהידיעה: "נחשף כי פוליטיקאים ודירקטורים בחברות אנרגיה ממלכתיות קיבלו שוחד מחברות בנייה שבתמורה העניקו להם חוזים יוקרתיים לבנייה" – זה מזכיר לכם משהו?

ישראל אייכלר: חברות בנייה?

ישראל אייכלר: חברות גז?

ישראל אייכלר: חברות אנרגיה?

יעל כהן-פארן: – – – מימון.

ישראל אייכלר: רבותי, כל זמן שרוב אזרחי ישראל, צעירי ישראל, לא יכולים להגיע לדירה, זו ממש התגרות להשתמש בוותמ"ל – שזה ועדות תכנון ובנייה – ואנחנו תמכנו בהתלהבות בהקמת הוועדות האלה, הוול"לים, כדי להגביר את הבנייה, להוסיף דירות לזוגות צעירים ולאנשים חסרי דיור – והנה אנחנו רואים שדווקא אלה שיש להם משתמשים טוב במכשירים האלה.

ישראל אייכלר: כרגיל.

ישראל אייכלר: פעם היו אומרים על בן-אדם: "הוא מההסתדרות".

ישראל אייכלר: אמרתי: מה זה אומר הסתדרות?

ישראל אייכלר: הוא חבר בהסתדרות?

ישראל אייכלר: לא, הוא מהמסתדרים.

ישראל אייכלר: יש מסתדרים.

ישראל אייכלר: הם מסתדרים ומסדרים את כולם, ועם ישראל סובל.

ישראל אייכלר: כמה זעקות חברי הכנסת כבר העלו פה בעניין מצוקת הדיור, כמה דברים ודיבורים כבר דיברנו, כמה הצעות מעשיות הצענו – אני רוצה להציע את ההצעה שדיברתי עליה ולהגיד את זה במשפט אחד, כי השר כחלון אמר לי שהוא תומך בזה והוא רוצה לעשות את זה – העניין של פיצול דירות גדולות של אנשים מבוגרים שרוצים להכניס זוגות צעירים בדירה שלהם, עם תוכנית ועם הכול.

ישראל אייכלר: לא, אנחנו בממשלה, במהפכה, נעשה את זה.

ישראל אייכלר: לבסוף, בכנותו ובאדיבותו, אמר לי השר משה כחלון: ראשי הערים איימו עלי שיהרגו אותי פוליטית אם אני אתמוך בדבר הזה.

ישראל אייכלר: ביררתי אצל כמה מראשי הערים, והם אמרו שהם דווקא תומכים בזה.

ישראל אייכלר: אבל יש כמה ראשי ערים ששולטים ומחזיקים אותו בצוואר, והם אמרו לו שזה יעלה להם הרבה יותר שירותי פינוי אשפה, כל מיני שירותים – תירוצים, תירוצים, תירוצים.

ישראל אייכלר: להם, לעניינים האלה, לא היו ותמ"לים.

ישראל אייכלר: בשביל אפולוניה?

ישראל אייכלר: אז עם כל הכבוד לפולניה, אני חושב, אדוני היושב-ראש, שלפני שמטפלים באפולוניה צריך לטפל בחסרי הדיור.

ישראל אייכלר: תודה.

אחמד טיבי: מה שקרוי: אפולוניזם.

אחמד טיבי: מי עכשיו?

אחמד טיבי: דב חנין כמובן.

אחמד טיבי: שאלה לא במקום.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, עמיתי חברי הכנסת, חברתי חברת הכנסת יעל כהן-פארן הציגה היטב את הביקורת העקרונית שמעלה התוכנית הענקית הזאת של הבנייה במתחם אפולוניה.

דב חנין: אני רוצה להמשיך את דבריה ולהיכנס לניתוח פרטני של הבעייתיות במתחם המסוים הזה, שדרכה אפשר להראות את הבעייתיות בכל רעיון הוותמ"לים.

דב חנין: בואו נתחיל בביקורת החברתית; הרי כשהעבירו את חוק הוותמ"ל בכנסת אמרו לנו שאחת מהמטרות היא להגדיל את היצע הדיור להשכרה, ואחרי מאבק קשה בכנסת נקבע ש-30% מסך יחידות הדיור המאושרות בוותמ"ל אכן תהיינה להשכרה, וחצי מזה יושכר במחיר מפוקח.

דב חנין: והנה, בואו ונראה מה קורה בשטח: מאושרת תוכנית עצומה, אבל היא לא כוללת, בכלל, דיור להשכרה, בניגוד למה שכתוב בחוק ובניגוד למה שהבטיחו לנו.

דב חנין: אז אין דירות להשכרה, ובוודאי אין דירות להשכרה במחיר מפוקח.

דב חנין: ומה שאמרנו בביקורת שלנו על חוק הוותמ"ל, שבסופו של דבר זה ישמש דיור לעשירים – הנה, אנחנו רואים את זה מתבצע.

דב חנין: נתקדם הלאה – סביבה.

דב חנין: אנחנו מדברים על אזור יקר ערך, קרוב לים, אנחנו מדברים על ערך סביבתי ותרבותי שיש למתחם הזה.

דב חנין: אגב, אזור סידנא-עלי, אזור עם ערך היסטורי חשוב, יש שם גן ארכיאולוגי חשוב, בנייה שאיננה מתחשבת באף אחד מהדברים האלה.

דב חנין: נעבור הלאה – בריאות.

דב חנין: אנחנו מדברים על בנייה בקרקע מזוהמת, קרקע מזוהמת שצריך לנקות אותה היטב כדי למנוע פגיעה בבריאותם של האנשים שיתגוררו שם בעתיד, והפגיעה עלולה להיות חמורה וקשה.

דב חנין: אז במקום לשקם את הקרקעות ולהבטיח את בריאות הציבור שיגור בעתיד במקום, מתחילים לקדם, לאשר ולשווק את התוכנית בלי טיהור הקרקע.

דב חנין: תחבורה – עמיתי חברי הכנסת, האנשים שגרים במקום הזה גם יצטרכו להגיע למקומות עבודה, למקומות לימודים – –

יעל כהן-פארן: יש להם מספיק כסף, הם לא צריכים – – –

דב חנין: – – את כל השכונה הענקית הזאת מעבירים דרך נוף-ים, כל העסק הזה ייתקע בצורה פנטסטית.

דב חנין: אגב, מה שאנחנו רואים במתחם אפולוניה אופייני לכל התוכניות המקודמות בוותמ"ל: אין שיקול חברתי, יש פגיעה בסביבה, יש פגיעה בבריאות של האנשים ואין פתרונות תחבורתיים מתקבלים על הדעת.

דב חנין: שערורייה בכל תחום.

דב חנין: איך כזה דבר קורה?

דב חנין: זה קורה כי המנגנון, עמיתי חברי הכנסת, דפוק לגמרי; חוות דעת של יועצים מקצועיים – נותנים להם שלושה שבועות להכין חוות דעת.

דב חנין: זה רציני?

דב חנין: הליך התכנון כולו אמור להסתכם בחצי שנה.

דב חנין: החלטות – אין אפשרויות ערר.

דב חנין: זו דרך המלך לגיהינום תכנוני, זה מה שהוותמ"ל מייצר.

דב חנין: מקרה אפולוניה – מקרה חמור, מקרה מסוכן.

דב חנין: את התוכנית הזאת צריך לעצור, אבל לא פחות חשוב, צריך ללמוד את הלקחים מהתוכנית הזאת, ממה שקורה כאן, ולהבין שמסלול הוותמ"ל לא מייצר לנו פתרונות, הוא רק ייצר לנו עוד הרבה בעיות חדשות.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר גלעד ארדן וסגן שר האוצר, אני מצטרפת כאן לכל הדברים שנאמרו.

נורית קורן: אלה דברים מאוד מאוד חמורים.

נורית קורן: כתושבת הרצליה, אני מכירה את האזור היטב.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם, חברי חברי הכנסת שנשארתם פה ואדוני היושב-ראש, לפני עשור הקמתי יחד עם קבוצת אזרחים את עמותת אחל"ה – אחל"ה זה איכות חיים לתושבי השרון – כדי להתנגד לתוכנית הבנייה בדרום-מערב הרצליה, במקום שבו נמצא עכשיו מפעל תע"ש.

נורית קורן: הזיהום, זיהום הקרקע, האדמות המזוהמות שנמצאות שם, הם אלה שהניעו אותנו לפעול, כי האזור הזה משפיע על מיליון איש, ברדיוס של מיליון איש, וזה מאוד חשוב.

נורית קורן: נושא הבנייה באזור אפולוניה נמצא על סדר-היום זה שנים, וצר לי שהחליטו להאיץ את התוכנית.

נורית קורן: אני תומכת בהגדלת היצע הדירות בהרצליה, כי באמת יש משבר רציני בהרצליה ואין דירות, אבל אני חושבת שמשבר הדיור בישראל הוא נושא חשוב מאוד, ובעל חשיבות עליונה, אבל צריך לשים את הדברים על השולחן; גם אם נתעלם מכל הבעיות של הפרויקט, לא בני המעמד הבינוני, לא זוגות צעירים ולא משפחות צעירות יוכלו להרשות לעצמם לגור באזור זה.

נורית קורן: זה בפירוש כך.

נורית קורן: כלומר, שוב בחסות המדינה מוקם מתחם מגורים יוקרתי ויקר שפונה לקהל יעד ספציפי.

נורית קורן: זה לא סוד שבמשך עשרות שנים מפעלי תע"ש פעלו באזור המערבי של מתחם אפולוניה, והקרקע שם מזוהמת מאוד זה כבר כמה שנים – לדעתי, יעל – 20 שנה?

נורית קורן: 20 שנה?

נורית קורן: כמה?

יעל כהן-פארן: משנות ה-80 – 30 שנה.

נורית קורן: 30 שנה.

נורית קורן: זהו, לא זכרתי בדיוק, מאז שתע"ש פינה את המתחם, והוא עדיין מזוהם.

נורית קורן: הוא עדיין מזוהם, עשו שם בדיקות קרקע ובדיקות מים, ועדיין מזוהם, והוא מזהם לנו את הים.

נורית קורן: וכדי להכשיר את זה – זה צריך לקחת המון שנים, כי צריך קודם כול לנקות את הקרקע ולשקם אותה, וצריך להבטיח את בריאות הציבור.

נורית קורן: חברים, אדוני היושב-ראש, בריאות הציבור עומדת כאן מעל הכול, מעל הכול, ואם מזרזים את תוכנית הבנייה, היא גם מנוגדת לחוק הוותמ"ל.

נורית קורן: התוכנית מצויה בשטח עם ערכיות גבוהה מאוד מבחינת טבע, נוף ומורשת, ומצד שני חלקו מזוהם באופן שעלול לסכן את שלום הציבור ובריאותו.

נורית קורן: התוכנית אינה מתמודדת בצורה ראויה עם זיהום הקרקע ומי התהום במתחם, ועלולה להוביל לסיכון ממשי של הציבור.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שאני בעד קיצור הביורוקרטיה, אבל אני לא אוותר בשום פנים ואופן על הדרישות הבסיסיות של טיהור הקרקע עד היסוד ושימור ערכי הטבע המיוחדים, ואני פונה מעל בימת הכנסת לשרים הרלוונטיים – השר להגנת הסביבה, שר הבינוי והשיכון ושר האוצר: אל תחתמו על התוכניות ההרסניות האלה, שאין מהן דרך חזרה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: מאוד חשוב: אפשר לעשות פינוי-בינוי בהרצליה בתוך מרכז העיר, ולא על הים.

נורית קורן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני סגן שר האוצר, בבקשה.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תוכנית הבנייה באפולוניה.

יצחק כהן: תוכנית שכונת אפולוניה, תמ״ל 1004א', הוגשה לוועדה הארצית לתכנון ובנייה של מתחמים מועדפים לדיור, הוותמ"ל, ביוזמה משותפת של רשות הטבע והגנים ורשות מקרקעי ישראל – איפה כל המציעים?

יצחק כהן: – בעקבות הכרזת הממשלה על המתחם כמתחם מועדף לדיור ביום 22 בספטמבר 2014, וקודמה על-ידי הוותמ"ל בהתאם להליכים שנקבעו לשם כך בחוק.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, התוכנית היא תוצר של שיתוף פעולה בין רשות מקרקעי ישראל ורשות הטבע – מבורך – הטבע והגנים, ושל איזון עדין בין הפיתוח לשימור.

יצחק כהן: התוכנית מסדירה את פיתוחו של הגן – – –

מאיר כהן: את שומעת, חברת הכנסת כהן-פארן?

יצחק כהן: חברת הכנסת פארן.

יעל כהן-פארן: אני מקשיבה.

יצחק כהן: התוכנית היא תוצר של שיתוף פעולה – אני חוזר על זה – בין רשות מקרקעי ישראל ורשות הטבע והגנים.

יצחק כהן: מכירה אותם?

יעל כהן-פארן: יש להם שטח מאוד קטן ליד הים.

יצחק כהן: כל התוכנית יחד.

יצחק כהן: הם גם חשבו על האיזון העדין בין הפיתוח לשימור.

יצחק כהן: התוכנית מסדירה את פיתוחו של הגן הלאומי אפולוניה, תוך הרחבתו וקביעת השימושים והיקף הזכויות הדרושים ליצירת גן לאומי פעיל, לצד הקמת שכונת מגורים הכוללת 3,000 יחידות דיור, מוסדות ציבור, מסחר, מלונאות ושטחים פתוחים, ונוסף על כך שטחי תעסוקה וחיבור נוסף לכביש 2.

יצחק כהן: מה רע בזה?

יצחק כהן: תמיד כשדנים בנושאים האלה, תמיד ביורדי ובעלייתי לירושלים, כשאני יורד חזרה לאשקלון מירושלים, בכביש 1 המשופץ, אני רואה את המונומנט הענק הזה – מנהרה, שתי מנהרות כאלה, את מכירה את זה?

יצחק כהן: באמצע הכביש.

יצחק כהן: את יודעת מה התפקיד שלהן?

יעל כהן-פארן: אתה חושב שזה בזבוז כסף מוחלט.

יצחק כהן: מה זה בזבוז.

יצחק כהן: ..

יצחק כהן: במקום לעשות כזאת מפלצת – ואם רצו אותה באמת לתנים, לעכברים, לשפנים, יכלו לעשות להם גשר יותר קטן וחמוד.

יצחק כהן: למה כזה מונומנט?

יצחק כהן: את לא חושבת שזה בזבוז?

יצחק כהן: אתה מכיר את זה, את המנהרה באמצע שום-מקום?

יעל כהן-פארן: כנראה מי שחשב על זה הבין מה הוא עושה.

יעל כהן-פארן: זה מעבר אקולוגי, שאין כמוהו בישראל.

יצחק כהן: יפה מאוד, אבל למה כזה גדול?

יעל כהן-פארן: זה מעבר אקולוגי – –

יצחק כהן: מה מעבר אקולוגי?

יעל כהן-פארן: – – מה שיש שם, בכביש 1 – –

יצחק כהן: מי קבע שזה הגודל שצריך להיות?

יצחק כהן: למה לא גשר חבלים חמוד?

יעל כהן-פארן: – – יש על זה מחקרים – – –

יצחק כהן: ואת בטוחה שיש שם מעבר?

יצחק כהן: את תשכנעי את התנים ואת העכברים לעבור משם?

יצחק כהן: איך נסביר להם בדיוק?

יצחק כהן: לא, תשכנעי אותי שאת משכנעת אותם איך לעבור דווקא במעבר הזה.

יעל כהן-פארן: הם ידעו לבד – – –

יוסי יונה: שלמה המלך דיבר שפת החיות.

יצחק כהן: אבל הם לא.

יעל כהן-פארן: אחרת אתה קוטע את – – –

יצחק כהן: מיליונים, אחוי, מיליונים.

יצחק כהן: עשרות-מיליונים על מה ולמה?

יצחק כהן: שיהיה לכם לבריאות, מה אני אגיד לך.

יעל כהן-פארן: אבל אפולוניה זה לדיור בר-השגה?

יצחק כהן: נכון.

יצחק כהן: חטיבת הקרקע שעליה מתוכננת השכונה מצויה בצמידות דופן לשטחה של העיר הרצליה במרקם עירוני על-פי תמ״א 35, שהוא מרקם מוטה פיתוח.

יצחק כהן: קידום השטח לבינוי אף הוטמע על-ידי עורכי תוכנית המתאר לחופים, תמ׳"א 4/13, אשר בחנו בקפדנות יתרה את חופי מחוז תל-אביב וקבעו את האיזון בין השימור לפיתוח לאורך רצועת החוף.

יצחק כהן: רוב שטח התוכנית מצוי מחוץ לתחום הסביבה החופית, למעט שטח הגן הלאומי והבינוי המועט המוצע בו, ולגביו התקבלו אישור הוועדה לשמירה על הסביבה החופית – הוולחו"ף – ואישור ועדת הערר אשר דנה בהחלטת הוולחו"ף.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תכנון הגן הלאומי בוצע על-ידי צוות מטעם רשות הטבע והגנים, תוך שמירה על חיץ נרחב משטח המצודה שהיא לבו של הגן.

יצחק כהן: למבקרי הגן הלאומי תתאפשר גישה ישירה באמצעות מחלף חדש על כביש 2, ונקבע באופן ייחודי לתוכנית זו כי הגן הלאומי יתפקד כגן לאומי פתוח, ללא גדרות סביבו.

יצחק כהן: מלאכת התכנון נמשכה זמן רב, ובמהלכה הוכנו כל הנספחים הנדרשים, כולל תסקיר השפעה על הסביבה, אשר נערך בתיאום עם המשרד להגנת הסביבה.

יצחק כהן: התוכנית הופקדה להתנגדויות הציבור ואושרה למתן תוקף ב-2 במרס 2016.

יצחק כהן: הנושאים העולים בהצעות לסדר נדונו בהרחבה בדיונים בתוכנית, ובשמיעת ההתנגדויות לה, וקיבלו ביטוי הן בדוח החוקר והן בהחלטת הוועדה.

יעל כהן-פארן: אין קשר בין דוח החוקר ובין החלטת הוועדה.

מאיר כהן: גברתי.

יצחק כהן: לגבי זיהום הקרקע – איפה היא?

יצחק כהן: היא לא פה.

יעל כהן-פארן: גם אני דיברתי על זה, זה בסדר.

יצחק כהן: אז אני אענה לך.

יצחק כהן: לגבי זיהום הקרקע – מדינת ישראל, באמצעות רשות מקרקעי ישראל, התחייבה לטפל בזיהום הקרקע והמים, בהתאם לסקרי גזים וקרקע אשר בוצעו ומבוצעים בימים אלה, ללא קשר לתוכנית זו.

יצחק כהן: בהוראות התוכנית כלולות הוראות אשר לא יאפשרו כל פיתוח ללא טיפול מתאים בקרקע ובמים, ללא אישור של המשרד להגנת הסביבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יצחק כהן: מה עוד תבקשי?

יעל כהן-פארן: מה עם דיור בר-השגה בתוכנית?

מאיר כהן: לאן אדוני מציע להעביר את זה?

יצחק כהן: זה הנושא הבא.

יצחק כהן: לאן את רוצה שהיא תועבר?

יעל כהן-פארן: זה ב-4–5 מיליון לדירה, לא בר-השגה, זאת הבעיה.

יצחק כהן: אז היא לא רוצה.

יצחק כהן: לאיזו ועדה – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת פארן, לאיזו – – –

יעל כהן-פארן: ועדת הפנים.

מאיר כהן: את מסתפקת בזה?

יצחק כהן: פנים.

מאיר כהן: פנים.

עבדאללה אבו מערוף: פנים.

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: אנחנו נעבור להצבעה, אדוני.

יצחק כהן: תודה.

מאיר כהן: מי שבעד – נעביר את זה לוועדת הפנים.

מאיר כהן: שנייה, נחכה שסגן השר יגיע למקומו בשלום.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: ההצעה לסדר-היום תועבר להמשך דיון בוועדת הפנים.

מאיר כהן: דליפת הברום בדימונה

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום הבאות: דליפת הברום בדימונה, מס' 3405, 3407, 3408, 3409, 3410, 3412 ו-3413.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני חבר הכנסת יעקב מרגי.

דב חנין: אין תשובת שר?

יצחק כהן: יש.

יצחק כהן: יש.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי השר וסגן השר, השבוע נחשפנו כולנו לסכנה הטמונה יום-יום, שעה-שעה, הן בכבישי הארץ, הן על מסילות הברזל, ברכבות, בהובלת חומרים מסוכנים, הן באמצעות מכלים ברכבות משא או במכליות שנישאות על משאיות.

יעקב מרגי: ברפרוף קל, משנת 1996 עד היום, מתגלה תמונה שאירעו תאונות רבות בחומרים מסוכנים בכבישי הארץ.

יעקב מרגי: אמנה לכם כמה תאונות שהסתיימו בפצועים והרוגים: בכביש גהה – תאונה עם חומצה מלחית; בכפר-סבא – משאית עם בקבוקי ברום; בנתניה – משאית עם תחמושת; בכביש באר-שבע–דימונה – מכלית דלק צבאית; באשדוד – משאית עם חומצת מלח; כביש ערד–ים-המלח – מכלית עם חומצה גופרתית; צומת בית-קמה – משאית עם בנזין וסולר; ליד רמת-חובב – משאית עם ברומין – ואפשר להמשיך למנות עוד תאונות רבות, נעצרנו כאן, וזה רק חלק קטן מהתאונות.

יעקב מרגי: בתאונות האלה יש הרוגים ופצועים, ורק בדרך נס הם לא הפכו לאירועים רבי-נפגעים.

יעקב מרגי: אנחנו עדיין המומים ונפעמים מגודל הנס והמומים מגודל הרשלנות וחוסר המעש שהביאו לטעויות ולתאונה בדימונה, תוך כדי – שומעים גם על דליפת חומר מסוכן באזור נהריה.

יעקב מרגי: אין ספק שיש לברך על צוות הבדיקה שהקים שר התחבורה, ואין ספק שיש לברך על דבריו של השר להגנת הסביבה בעקבות האירוע בדימונה.

יעקב מרגי: רבותי, אני לקחתי את ההצעה לסדר-היום לכיוון אחר – לא מדעי, ולא פילוסופי, ואני רוצה להזכיר לכם שגם לפני אסון הכרמל היו אירועי שרפות והצתות שהסתיימו בפצוע פה, בהרוג פה, ושם בנזק לרכוש, ועולם כמנהגו נוהג.

יעקב מרגי: ולכאן אני חותר.

יעקב מרגי: אני חותר לכך שהממשלה תיקח את האירוע ברכבת המשא בדימונה כאירוע מכונן – אירוע מכונן שקשור לסוגיית האחסון של חומרים מסוכנים, סוגיית השינוע של חומרים מסוכנים וסוגיית הטיפול בחומרים מסוכנים – מי שמכיר אותי, אני לא מתלהם – ולקדם את פני הרעה ואת פני האסון הבא.

יעקב מרגי: כי מה שקרה בדימונה היה יכול להיות עם תוצאות אחרות.

יעקב מרגי: אני יהודי מאמין, יש כאלה שייקחו את זה לצבר של הסתברויות.

יעקב מרגי: זה בדרך נס.

יעקב מרגי: צריך לקדם את פני הרעה, את פני האסון הבא, דוגמת אסון הכרמל – שלא יקרה, אנחנו לא רוצים להיות שם.

יעקב מרגי: על הממשלה להקים צוות בדיקה, תכנון ותכלול, שיפעל להביא את הטיפול בחומרים מסוכנים לטיפול אופטימלי תחת בקרה ופיקוח מיטבי, כי, רבותי, עוד צוות בדיקה של שר כזה או אחר, זה טיפול חלקי; צריך טיפול ממוקד, מקצועי, בין-משרדי, רב-זרועות, כדי להביא את הטיפול ואת הפתרון האופטימלי לסוגיה הזאת, כי זו באמת פצצה מתקתקת.

יעקב מרגי: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברות וחברי כנסת נכבדים, ראו, הייתי שם כשזה קרה, נסעתי מהכנסת, וחמש דקות אחרי שנכנסתי לעירי, דימונה, התאונה הזאת התרחשה.

מאיר כהן: אני רוצה, א.

מאיר כהן: להצטרף, ולהגיד, חבר הכנסת מרגי, שלא משנה מה אמונתך, אבל נס היה שם.

מאיר כהן: אם, חס ושלום, המכל הגדול הזה, שהוביל 20 טונות של ברום, היה מתבקע, היה צריך לפנות עיר שלמה, על 40,000 תושביה.

מאיר כהן: וכך, עד שעות הבוקר אנשים היו נצורים בבתיהם.

מאיר כהן: אני חייב לשבח את לוחמי האש ואת כל האנשים שהגיעו לשם, ונדמה לי שעד לרגע הזה עדיין מטפלים במקום ובנזק הגדול שנגרם.

מאיר כהן: אני רוצה להזכיר לכולנו שלפני כמה שעות הסתבר שהרכבת פרסמה ממצאים ראשונים: האחד, מטילים אחריות על זה שהוביל, שמשהו נדלק אצלו, אצל נהג הקטר, והוא לא שם לב.

מאיר כהן: והדבר השני, והמסוכן, שהם אומרים שהייתה שם עייפות החומר.

מאיר כהן: זה אירוע מסוכן.

מאיר כהן: חבר הכנסת מרגי, נדמה לי שהיית איש חיל האוויר, נכון?

יעקב מרגי: לא.

מאיר כהן: אז איציק כהן היה איש חיל האוויר.

מאיר כהן: אני אומר דבר כזה: בחיל האוויר, אם יש תקלה, משביתים את כל הטיסות לכמה שעות ועושים בדק בית.

מאיר כהן: אם "רכבת ישראל" אומרת שיש עייפות החומר ומובילים ברום ואמוניה וחומרים אחרים דרך שכונה ד' בבאר-שבע – אתה מכיר את זה – בתוך הבתים, דרך שכונת הערבה בדימונה – בתוך הבתים, דרך רמלה – בתוך הבתים, דרך אשדוד – קרוב לבתים; אם דבר כזה קורה, ש"רכבת ישראל" יודעת שמשנעים חומרים מסוכנים בקרונות שיש בהם עייפות החומר, ראוי – ואני קורא עכשיו ל"רכבת ישראל" ולשר התחבורה, שיורה מייד ל"רכבת ישראל" להפסיק את כל השינוע של החומרים המסוכנים ל-24 שעות, עד שיבדקו קרון-קרון, קטר-קטר ונהג-נהג.

מאיר כהן: ומי שמוביל חומרים כאלה, צריך שלא יהיה בו דופי; וב.

מאיר כהן: צריך להוביל אותם במכלים הכי הכי הכי מודרניים והכי בטוחים.

מאיר כהן: זה מה שאני מבקש עכשיו משר התחבורה לעשות מיידית.

מאיר כהן: אני מקווה שהוא שומע את הדברים ואכן הוא יעשה את זה.

מאיר כהן: ומשפט אחרון.

מאיר כהן: עוד מעט, כך מדברים, תבוא רכבת לאילת.

מאיר כהן: הרכבת לאילת, כמובן, אנחנו מקימים אותה כדי – – –

יעל כהן-פארן: – – –

מאיר כהן: זה יקרה.

מאיר כהן: זה יקרה.

יעל כהן-פארן: 50 שנה.

מאיר כהן: אני מודיע שזה יקרה לפני שיעברו 50 שנה.

מאיר כהן: אבל מה שאני רוצה להגיד הוא כזה – לא, אני אשמח מאוד שזה יקרה בעוד שנה-שנתיים.

מאיר כהן: אני תומך גדול.

מאיר כהן: אבל דווקא משום שזאת רכבת משא, צריך לחשוב מראש לעשות – לבנות – מסילות שעוקפות את האזורים האזרחיים האלה, כי אחרת אנחנו נכפיל בערך פי-40 או פי-50 את הובלת החומרים המסוכנים ולא ניתן פתרון לזה שרכבות עוברות דרך שכונות.

מאיר כהן: אני מקווה מאוד ששר התחבורה שומע, ועכשיו, בזה הרגע, הוא ייתן הוראה להפסיק את שינוע הקרונות עד לבדק בית רציני של "רכבת ישראל".

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני חבר הכנסת כהן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, אני לא אחזור על כל מה שאמרו חברי, קודמי, שדיברו על הנושא החמור הזה, אבל אני אזכיר לכם שיממה אחרי תאונת הרכבת בדימונה חומר מסוכן דלף באזור נהריה.

אכרם חסון: משטח ועליו סוללות המכילות חומצה גופרתית נפל ממשאית במהלך נסיעה בכביש 4.

אכרם חסון: זו לא תאונה רגילה, וזה לא דבר מקובל, ואני רציתי להראות לכבוד השר ולחברי הכנסת שהמשאית הזאת אין לה ארגז סגור, כל החומר היה חשוף, כך שלא מוזר שהחומר הזה נפל מהמשאית.

אכרם חסון: זה הפקר.

אכרם חסון: חיי אדם במדינת ישראל, לצערי הרב, הפכו להיות הפקר, ולכן אסון רודף אסון.

אכרם חסון: הזכירו כאן כמה אסונות מאז 1992 ועד היום, ולצערי הרב, אנחנו מתעוררים רק אחרי שקורה אסון.

אכרם חסון: אותו דבר קרה באסון הכרמל.

אכרם חסון: בתקופה שהייתי ראש עיר, כל הזמן הזהרתי ואמרתי שהפארק מסוכן, שאנחנו רוצים תחנת כיבוי אש בדאלית-אלכרמל–עוספיא.

אכרם חסון: לצערי הרב, סיימתי את הקדנציה ובאו אחרי בעוד קדנציה, וחיכו עד שקרה אסון.

אכרם חסון: שילמנו מחיר כבד מאוד ואיבדנו אנשים יקרים מאוד, ורק אז התעוררו והקימו תחנת כיבוי אש בין דאלית-אלכרמל לעוספיא.

אכרם חסון: היום אנחנו רואים רכבות מעמיסות חומרים מסוכנים, באות ליישובים מאוכלסים במאות-אלפי אנשים, עשרות-אלפים, בדימונה ובכל האזור.

אכרם חסון: החומר מסוכן מאוד.

אכרם חסון: אנחנו לא יודעים מהן הוראות הבטיחות, אף אחד לא אומר לנו, אף אחד לא משתף אותנו.

אכרם חסון: תמיד מקימים ועדות חקירה, אנחנו לא לומדים מזה כלום, ואנחנו ממשיכים בכל פעם לשמוע מחדש על עוד אסון ועל עוד מקרה.

אכרם חסון: לפי דעתי, צריך להקים ועדה שתבדוק את כל הוראות הבטיחות ותבדוק את כל הנושא החוקי: האם זה באמת חוקי לתת למשאית כזאת, אדוני היושב-ראש, שמעמיסה חומר בלי מה שנקרא ארגז, זה לא משאית סגורה, הכול חשוף לעיני אנשים – זה יכול לסכן כל אחד.

אכרם חסון: גם אם המשאית, לא נופל ממנה חומר, אם נהג בא מולה, עוד משאית, ועושה תאונה קשה – תתאר לעצמך מה שיקרה בנהריה או בכל יישוב אחר.

אכרם חסון: אני כמובן שמחתי מאוד להצטרף לחברתי יעל כהן-פארן, שמקימה שדולה למען מפרץ חיפה.

אכרם חסון: אני בא מהאזור.

אכרם חסון: אני כל הזמן התרעתי שהאזור מסוכן, ולצערי הרב, רק אחרי שנסראללה איים שיש מכל אמוניה שהוא יהפוך אותו לפצצה קשה מאוד נגד החיפאים ונגד מדינת ישראל, מישהו התעורר.

אכרם חסון: מפרץ חיפה, גם הוא מקום מסוכן.

אכרם חסון: אנחנו נסייר, בעזרת חברי הכנסת המכובדים שראו לנכון להקים את השדולה ולהעלות את הדבר הזה, החשוב, על סדר-היום של הכנסת ושל ממשלת ישראל, כי תושבי חיפה סובלים – סובלים ממחלות קשות, סובלים מתאונות.

אכרם חסון: תתארו לעצמכם שתאונת הרכבת שהייתה בדימונה הייתה קורית בתוך האוכלוסייה או בתוך מפרץ חיפה, מה היה קורה לנו.

אכרם חסון: לכן ראיתי לנכון גם לייצג את תושבי חיפה והאזור ולהגיד שהסכנה גם קיימת שם, ולהגיד: יפה שעה אחת קודם.

אכרם חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, במקום שבו אירעה תאונת הרכבת בדימונה הייתה דליפת חומר מסוכן מסוג ברום, שהכיל אחד הקרונות.

טלב אבו עראר: בשל כך התבקשו כל תושבי דימונה להסתגר בבתיהם, ובצדק, מחשש כי ייחשפו לחומר שדלף.

טלב אבו עראר: לכן, כאן אני שואל: הרי מי כמוך, מכובדי היושב-ראש, מכיר את האזור שם, אתה גר בדימונה.

טלב אבו עראר: גם התושבים הבדואים היו ברדיוס של פחות מקילומטר.

מאיר כהן: בטח.

טלב אבו עראר: שום גורם ממשלתי לא פנה אליהם בקריאה להסתגר בבתיהם.

טלב אבו עראר: כנראה – אני לא רוצה להפוך את הנושא הזה לעניין פוליטי, אבל לפחות, מכובדי השר, האזרחים האלה הם אזרחים ישראלים.

טלב אבו עראר: הנה, אני בדואי, מדבר, ואתם מסתכלים עלי.

טלב אבו עראר: אני אדם, בן-אדם.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, אני בן-אדם, וגם הבדואים, כמוני, שם, מדברים, והם בני-אדם.

טלב אבו עראר: למה כל הזמן מזלזלים בחיי האזרחים, התושבים הבדואים?

טלב אבו עראר: דוגמה: גם מכרה בריר, שהולכים להקים ממש במקום שמתגוררים אזרחים או תושבים בדואים – כולם יודעים מה הסכנה שם, מהזיהום ומהקרינה, שגורם מכרה הפוספטים שם; הקמ"ג – מכובדי היושב-ראש, הקמ"ג הוא המקור העיקרי למחלות הסרטן.

טלב אבו עראר: האם זה נכון, או לא?

טלב אבו עראר: היו הרבה מחקרים.

טלב אבו עראר: ביישוב ערערה-בנגב, שבו אני גר, יש לא פחות מ-70 אנשים נושאי המחלה הזאת, סרטן.

טלב אבו עראר: בדימונה – מספרים גדולים של אנשים.

טלב אבו עראר: גם בירוחם.

טלב אבו עראר: ומה, כל הזמן פונים לראשי ממשלות ולשרים – מה אפשר לעשות?

טלב אבו עראר: זה הקמ"ג.

מאיר כהן: אני חייב לתקן אותך.

מאיר כהן: היות שהייתי ראש עיריית דימונה עשר שנים, ואני מכיר את הנתונים לפני ולפנים – דימונה והיישובים שעליהם דיברת הם אפילו בשיעור נמוך מהממוצע של תחלואת הסרטן בארץ.

מאיר כהן: אז אני חייב להגיד את זה כאן.

טלב אבו עראר: בדימונה?

מאיר כהן: כן.

טלב אבו עראר: אז אתה מוזמן לערערה-בנגב.

מאיר כהן: אני מאחל לכם בריאות תמיד.

טלב אבו עראר: אתה מוזמן לרופאים המטפלים שם, לא אני.

מאיר כהן: אני אכן אבוא ואשמע.

טלב אבו עראר: לא אלי.

טלב אבו עראר: אפשר להביא בדיוק מה המספר שם.

טלב אבו עראר: זה הנתון שקיבלתי ממרפאת אבו ערוער, מכובדי.

מאיר כהן: לא, אז זה לא נכון.

חיים ילין: העובדים בכור – אולי אתה צודק.

טלב אבו עראר: העובדים שם מתדיינים בבית-המשפט.

טלב אבו עראר: יש קרינה רדיואקטיבית.

טלב אבו עראר: סליחה, בטוח מאוד.

טלב אבו עראר: וגם אפילו הפסולת של הקמ"ג – איפה מנסים להעביר?

טלב אבו עראר: אתה יודע איפה?

טלב אבו עראר: באל-פורעה, מדרום לערד.

טלב אבו עראר: נכון?

טלב אבו עראר: אל תגיד שלא עכשיו.

טלב אבו עראר: מה, אתם באים – דב חנין, שמעת על זה?

מאיר כהן: בבקשה, אדוני המציע.

טלב אבו עראר: אתה קטעת אותי.

מאיר כהן: בבקשה.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, גם כשאמרת שהרכבות עוברות בין יישובים לא הזכרת את היישובים הבדואיים שלידם עוברת הרכבת, לפחות עשרה יישובים; נכון או לא? צריך לתכנן, לחשוב על תכנון חדש, שיהיה רחוק מהתושבים.

טלב אבו עראר: הרי זה מסוכן מאוד.

מאיר כהן: צודק, אדוני.

טלב אבו עראר: וגם, מכובדי, לגבי רמת-חובב – הרי מדברים על כל החומרים המסוכנים שמסכנים חיי אדם.

טלב אבו עראר: אני מבקש לקחת גם את התושבים, את האזרחים הבדואים בחשבון, כמו שאר האוכלוסייה.

טלב אבו עראר: תודה.

מאיר כהן: צודק, אדוני.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: כבוד היושב-ראש, תודה, כבוד השר, חברי, חברות וחברי הכנסת, אני חושבת שלא צריך לומר פה יותר מדי על כך שתפקידה של הממשלה הוא להגן על חיי האזרחים – הגנה על גבולות המדינה, הגנה מפני סכנת הטרור, וכן, גם הגנה מפני סכנה שבחומרים מסוכנים.

יעל כהן-פארן: כל הגנה על אזרחים.

יעל כהן-פארן: אירוע הברום בדימונה הסתיים בנס.

יעל כהן-פארן: באמת, זה לא היה רחוק מהתבקעות של המכל והתפזרות הרבה יותר רצינית של הברום.

יעל כהן-פארן: אין ספק שכוחות ההצלה פעלו כנדרש ועשו כל שביכולתם לעצור את הדליפה.

יעל כהן-פארן: בכל זאת, אני רוצה להזכיר לכולם שיכול היה להיות הרבה יותר גרוע.

יעל כהן-פארן: האזרחים בדימונה קיבלו התראה, כמו שהבנתי, רק כשעה וחצי מרגע התאונה.

יעל כהן-פארן: זה נכון?

יעל כהן-פארן: אתה היית שם.

מאיר כהן: לא.

יעל כהן-פארן: אוקיי.

יעל כהן-פארן: אבל האוכלוסייה הבדואית, שדיבר עליה חברי טלב אבו עראר, שחיה באזור, למיטב ידיעתי, לא קיבלה שום התראה.

יעל כהן-פארן: לא רק ליד דימונה, אלא בלב חיפה, עתלית, בנימינה והרבה ערים נוספות בארץ, רכבות מסיעות סדר גודל של 130,000 טונות בשנה של קוקטייל של חומרים מסוכנים, דליקים ונפיצים.

יעל כהן-פארן: זה ברום, אמוניה, מימן, מתנול, גז בישול, חומצה זרחתית – הרשימה עוד ארוכה.

יעל כהן-פארן: לפי התדירות של אסונות חומרים מסוכנים בעולם, אסון כבד הוא רק שאלה של זמן.

יעל כהן-פארן: השר להגנת הסביבה קרא למצות את הדין עם האחראים לתאונה, ואני מברכת אותו כמובן על כך, אבל אני קוראת לו למצות את הדין גם עם הנהלת הרכבת, שמקדמת הכפלה של המסילות שעוברות במרכזי הערים.

יעל כהן-פארן: אם זה היה רק לצורך רכבות נוסעים, מובן שלא הייתה לי שום בעיה עם זה, אבל הם יאפשרו להכפיל ולשלש אפילו את שינוע החומרים המסוכנים דרכם.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבו עראר, רק בשקט, בבקשה, כי זה מפריע.

יעל כהן-פארן: שר התחבורה הודיע שהוא יבחן את הוצאת רכבות החומרים המסוכנים למסילות מחוץ לערים.

יעל כהן-פארן: יש אפשרויות כאלה.

יעל כהן-פארן: יש אפשרות – אני, לצערי, כשאני נוסעת בכביש 6, הרבה, רואה גם רכבות שנוסעות לצד כביש 6, אבל זה רק בקטע מאוד מאוד קצר שלו.

יעל כהן-פארן: יש אפשרות כזאת, וצריך לקדם אותה כמה שיותר מהר.

יעל כהן-פארן: ופה אני רוצה לגעת בנקודה אולי הכי מהותית של הדיון שעוד לא נגעו בה: למה בכלל קורות התאונות האלה של חומרים מסוכנים, ולמה בכלל אנחנו משתמשים בכל כך הרבה חומרים מסוכנים?

יעל כהן-פארן: זאת השאלה שצריכה להיות כאן במרכז הדיון.

יעל כהן-פארן: האם אפשר לצמצם, לצמצם דרמטית, את עצם השימוש בחומרים האלה – ברום, אמוניה, חומרים אחרים?

יעל כהן-פארן: יש אפשרויות, יש כימיה שלמה של מוצרים שהם לא מסוכנים, שהם לא מזהמים את הסביבה, שהם לא מהווים סכנה לבני-אדם.

יעל כהן-פארן: הגיע הזמן לעבור לעידן הבא, לעידן של שימוש בחומרים שלא מסכנים את חיינו.

יעל כהן-פארן: מרוב שאנחנו עסוקים בנושא הביטחוני שנובע מהסכסוך הלאומי, אנחנו כנראה עיוורים לסכנות אחרות – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: – – לסכנות שלא נובעות מהסכסוך.

יעל כהן-פארן: אחרת אין איך להסביר את העובדה שבשבוע אחד, בשבוע האחרון, היו שלושה מקרים של חומרים מסוכנים.

יעל כהן-פארן: כל המקרים נובעים מרשלנות והתרשלות.

יעל כהן-פארן: אנחנו צריכים להחזיר את האמון של האזרחים ולעצור את המפגעים האלה במהרה.

יעל כהן-פארן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי זוהר, בבקשה; מכלוף מיקי זוהר – בבקשה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שלשום בלילה, קצת לפני פחות מ־48 שעות, נמנע אסון כבד בדימונה, לאחר שרכבת משא התנגשה במכלי ברום וגרמה לדליפת החומר המסוכן.

מכלוף מיקי זוהר: ברום, אגב, למי שלא גר בנגב, חשוב שידע, זה חומר מאוד מאוד רעיל, שמדיף ריח חריף מאוד, שמשמש לייצור תרכובות כימיות בתעשייה.

מכלוף מיקי זוהר: אין בכלל שאלה שזה חומר מאוד מאוד מסוכן.

מכלוף מיקי זוהר: מגע של ברום נוזלי בעור, למשל, גורם לפצעים עמוקים ומכאיבים; נשימת האדים של הברום גורמת לגירוי בעיניים ובגרון, וחשיפת יתר לחומר עלולה גם כמובן לגרום למוות – שתבינו את חומרת הסיטואציה.

מכלוף מיקי זוהר: ובאורח נס הצליחו צוותי הצלה למנוע אסון ונטרלו את החומר לפני שהוא הצליח להתפזר ולפגוע בתושבי העיר.

מכלוף מיקי זוהר: אני גם לא רוצה אפילו לחשוב מה היה קורה, חלילה, בבית-החולים סורוקה, בית-החולים היחיד באזור, ואיך היינו מתמודדים עם אסון גדול כזה.

מכלוף מיקי זוהר: כתושב הדרום, וכמי שמכיר היטב את סכנות הברום, אני מתקשה להבין את ההתנהלות של רכבת ישראל.

מכלוף מיקי זוהר: ומסתבר שלא רק אני מוטרד מכך, אלא גם מבקר המדינה מר יוסף שפירא.

מאיר כהן: כן.

מכלוף מיקי זוהר: הוא ציין את זה בדוח.

מכלוף מיקי זוהר: יש התייחסות להתנהלות הרכבת בנושא החומרים המסוכנים.

מכלוף מיקי זוהר: וחבל שהדוח הזה מתפרסם רק במאי, אחרת הסיטואציה כאן הייתה שונה לחלוטין.

מכלוף מיקי זוהר: אגב, גם במשרד להגנת הסביבה לא מצליחים עדיין להבין איך שלושה קרונות עם חומר מסוכן ניתקו מהרכבת ואף אחד גם לא התריע על זה.

מכלוף מיקי זוהר: איך יכול להיות שאיש לא עצר את תנועת הרכבות?

מכלוף מיקי זוהר: איך דבר כזה קורה?

מכלוף מיקי זוהר: חברים, שאלה חשובה.

מכלוף מיקי זוהר: ברכבת, אגב, קוראים לזה במונח המקצועי "שימוט".

מכלוף מיקי זוהר: לטעמי, זה שם קצת מינורי – שני מכלים עמוסים בחומר מסוכן, שהתהפכו ומחכים להתנגשות.

מאיר כהן: נשמטו.

מכלוף מיקי זוהר: הם קוראים לזה שימוט, זה הטיעון המקצועי שלהם.

מכלוף מיקי זוהר: ואני חושב שצריך לקרוא לילד בשמו, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת ואדוני השר.

מכלוף מיקי זוהר: במחדל הזה מישהו כאן חייב לתת את הדין, וזה מנכ"ל הרכבת, בועז צפריר.

מכלוף מיקי זוהר: אני אומר לך, אדוני מנכ"ל הרכבת בועז צפריר, סיכנת את תושבי דימונה, ולא מדובר בתאונת הרכבת הראשונה, ואני גם באמת מקווה שזאת תאונת הרכבת האחרונה, בעזרת השם.

מכלוף מיקי זוהר: ואני שואל את בועז צפריר איך הוא ישן עם עצמו בלילה.

מכלוף מיקי זוהר: האם הוא באמת התחיל לעשות בדק בית כדי לבדוק מה גרם לתאונה?

מכלוף מיקי זוהר: מה גרם לתאונות הקודמות?

מכלוף מיקי זוהר: איך מונעים את התקלות האלה בעתיד?

מכלוף מיקי זוהר: ואיזה צעדים יינקטו וננקטו וננקטים?

מכלוף מיקי זוהר: האם הלקחים בכלל נלמדו?

מכלוף מיקי זוהר: קשה לי להאמין שכן, כי בינתיים אנחנו לא רואים לדבר הזה פתרון.

מכלוף מיקי זוהר: אז כפקיד, בועז צפריר, שאמור לשרת את הציבור, אני מציע לך, אדוני, להיות הוגן קודם כול עם עצמך, לקחת אחריות למחדל ולהניח את המפתחות של הרכבת על השולחן.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: הבעת דעה – חבר הכנסת דב חנין, דקה לרשותך.

מאיר כהן: ואחרי זה נעבור להצבעה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אכן, בדימונה קרה נס.

דב חנין: אין מילה אחרת לתאר את הסכנה העצומה שהייתה עלולה להיות שם, את האסון העצום שהיה יכול לקרות.

דב חנין: אבל, אדוני היושב-ראש, אנחנו לא יכולים לסמוך על נסים.

דב חנין: אנחנו חייבים לייצר מדיניות אחרת, ומדיניות אחרת היא מדיניות אחרת בתחום החומרים המסוכנים.

דב חנין: הגיע הזמן לבחינה כוללת – איזה חומרים מסוכנים אכן נדרשים במדינת ישראל, איפה הם צריכים להיות, באיזה כלים ובאיזה צורות אנחנו צריכים לטפל בהם, איך מותר ואיך אסור להעביר אותם ממקום למקום.

דב חנין: כל הסיפור הזה והפרטים שלו, ככל שאנחנו לומדים אותם, מראים לנו שאנחנו במחדל עצום.

דב חנין: את המחדל הזה חייבים לתקן עכשיו, לפני התאונה שעלולה לעלות בהמון המון הרוגים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: לצערנו, אין תשובת שר.

מאיר כהן: כנראה זה פחות חשוב.

מאיר כהן: אם זה היה קורה במרכז תל-אביב, אולי היה מגיע שר, בדימונה נראה שזה פחות חשוב.

מאיר כהן: אני בין המציעים.

מאיר כהן: אם נעביר את לוועדת הכלכלה – האם המציעים מוכנים?

טלב אבו עראר: בסדר.

מאיר כהן: אז נעבור להצבעה.

מאיר כהן: תודה רבה.

קריאה: כלכלה?

דב חנין: כלכלה, כלכלה.

מאיר כהן: לוועדת הכלכלה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 11 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

מאיר כהן: 11 בעד.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה לסדר-היום תעבור להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

מאיר כהן: התנהלות ועדות התכנון והבנייה כלפי בני העדה הדרוזית ובני מיעוטים

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום הבאה: התנהלות ועדת תכנון ובנייה כלפי בני העדה הדרוזית ובני מיעוטים, מס' 3317, של חבר הכנסת אכרם חסון.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, סגן השר, חברי חברי הכנסת, תרשו לי קודם כול לקרוא מכתב שקיבלתי לא מזמן, ועותק ממנו נשלח לכבוד השיח' מואפק טריף, המנהיג הרוחני של העדה הדרוזית.

אכרם חסון: אל חבר הכנסת אכרם חסון, הנדון: זעקה של אבא.

אכרם חסון: שלום רב, אדוני חבר הכנסת אכרם חסון, אני אזרח ישראלי תושב הכפר הדרוזי חורפיש בשם רג'א עאמר.

אכרם חסון: ברצוני שתשמע את הזעקה שלי, זעקה של אבא שגידל עשרה ילדים, מתוכם שבעה בנים שכולם שירתו את המדינה בשירות סדיר וחלקם בשירות קבע, כי חינכתי אותם על אהבת המדינה והזכות לשרת אותה.

אכרם חסון: זעקה של אבא שאיבד אחיין, חייל במלחמת יום כיפור, זעקה של אדם כמעט בן 80.

אכרם חסון: בתאריך 10 בפברואר 2016, בשעה 14:50, כשישבתי בביתי בחורפיש, באו אלי במפתיע שלושה אנשים בלבוש אזרחי, עם מצלמות, מלווים במשטרה, וטענו שהם פקחים של הוועדה לתכנון ובנייה, ובתוכם פקח בשם פבלו אספינו, שמחזיק בידו צו חיפוש בביתי.

אכרם חסון: באותו רגע הרגשתי שאני תושב השטחים.

אכרם חסון: על מה ולמה צו חיפוש?

אכרם חסון: האם אנחנו מפגעים, סוחרי סמים או סוחרי נשק חלילה?

אכרם חסון: על מה ההתנהגות המשפילה והפוגענית הזאת?

אכרם חסון: הפכו, חיטטו בכול, נעשה חיפוש כאילו ביטחוני.

אכרם חסון: הרגשתי שיא ההשפלה, ונקרע לבי יחד עם אשתי החולה והמסכנה.

אכרם חסון: בני שהגיעו אלי וראו את המראה המזעזע הרגישו פגיעה והשפלה חסרת תקדים.

אכרם חסון: הנכדות שלי שבאו אלי סמוך לעזיבת הנ"ל את ביתי, וכשעדיין הייתה התקהלות של אנשים, הן ראו שהבית מבולגן, החלו בבכי.

אכרם חסון: מראה קורע לב.

אכרם חסון: בכבוד רב, רג'א רשראש עאמר.

אכרם חסון: אני לא מופתע מהמכתב הזה כי אני כל יום שומע על עוד פקח שנכנס לכפרים הדרוזיים, מאיים על האזרחים, מאיים על התושבים, בגלל בנייה בלתי חוקית.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, הבנייה הבלתי-חוקית בכפרים הדרוזיים היא לא תופעה חדשה.

אכרם חסון: 60% כמעט מהבתים של דאלית-אלכרמל ועוספיא ללא היתרי בנייה, כי אנחנו עבריינים בעל-כורחנו.

אכרם חסון: אנחנו לא מפרים חוק, אנחנו לא נגד החוק, אבל אנחנו לא יכולים לכבד שום חוק שהוא לא שוויוני.

אכרם חסון: לא נכבד חוק שהוא לא דמוקרטי, שלא נותן לי נקודת זינוק שווה – כמו כל אזרח במדינת ישראל.

אכרם חסון: אני משרת את המדינה בזכות, וככה אנחנו מחנכים את הבנים, אבל מצד שני, המוסדות לא מתכננים לנו, לא מקדמים.

אכרם חסון: אתן לכם דוגמה, למשל הכפר ג'וליס: בשלוש שנים נתנו שם 12 מגרשים לחיילים משוחררים, כאשר עשרות מתחתנים כל שנה, כך שלרוב הצעירים אין עתיד, הם מתגרשים, לא יכולים לבנות את ביתם.

אכרם חסון: מה אשם האזרח הפשוט שלא מתכננים לו?

אכרם חסון: מה אשם האזרח הזה שמשרת את המדינה?

אכרם חסון: חלק מהם משרתים בעיר הקודש, חלק מהם נלחמים, וחלק נפגעו והם נכי צה"ל, וחלק מהם נהרגו כדי להגן על המולדת בזכות.

אכרם חסון: אבל כשהם חוזרים לכפרים שלנו, אנחנו הופכים להיות עבריינים בעל-כורחנו, אנחנו הופכים להיות סוג ב'.

אכרם חסון: לא ניתן כך להמשיך, בלתי אפשרי.

אכרם חסון: אני, כשהייתי ראש עיר, לא נתתי לפקחים במחוז חיפה להיכנס לכפר.

אכרם חסון: ראש המועצה בחורפיש, אסור לו לתת לפקחים מהסוג הזה שרגלם תדרוך בחורפיש.

אכרם חסון: איפה אנחנו נמצאים, באיזו מדינה?

אכרם חסון: ככה מתנהגים עם אזרחים שהם אזרחים שנותנים את הנשמה, נותנים את הדם למדינה?

אכרם חסון: עד מתי נמשיך לסבול?

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, אני ממורמר.

אכרם חסון: כל יום אני שומע סיפור מזעזע.

אכרם חסון: מה אשמים האזרחים?

אכרם חסון: אם מישהו לא מתכנן, אם מישהו לא נותן כסף לתכנון, אם המוסדות לא נותנים מענה באמצעות משרד השיכון, באמצעות מינהל מקרקעי ישראל, אז מה האזרח הפשוט הזה, מה הוא רוצה?

אכרם חסון: אם היינו פולשים לאדמות מדינה, אם היינו מתנחלים באדמות מדינה ובונים על אדמות מדינה, ניחא.

אכרם חסון: אנחנו בונים על האדמות הפרטיות שלנו.

אכרם חסון: לדרוזים לפני קום המדינה היו מאות-אלפי דונמים, היום נשארו לנו עשרות-אלפים.

אכרם חסון: נתנו לפארק הכרמל, ונתנו לפארק ליד בית-ג'ן, ונתנו למדינה גם במפער הקישון, ובכל מקום שבאו וביקשו, למען מדינת ישראל, למען כל המפעלים החיוניים שרצו להקים, בכל מקום הייתה הבנה לדרוזים.

אכרם חסון: מצד שני, לא קיבלנו מענה, לא קיבלנו תגמול.

אכרם חסון: אנחנו באים לבנות על האדמות שלנו, שולחים לנו פקחים, נכנסים עם יס"מ, מחפשים, כאילו שאנחנו מחבלים או כאילו שאנחנו חיים בשטחים.

אכרם חסון: אני לא יודע – אדוני סגן השר, אני מאמין בך.

אכרם חסון: יש לנו היום שר אוצר שהוא אחראי על המינהל והוא אחראי גם על משרד התכנון.

אכרם חסון: אני מבקש מכבודך, בלתי אפשרי להמשיך כך.

אכרם חסון: צריך לעשות לגליזציה, צריך לבוא לקראת האזרחים.

אכרם חסון: האזרחים לא מבקשים כסף, לא מבקשים תקציבים מאף אחד.

אכרם חסון: הם בונים את הבית על חשבונם.

אכרם חסון: אפילו לא מקבלים משכנתאות בגלל שאין היתר בנייה, אז אנחנו נפגעים כמה פעמים באותו מעמד.

אכרם חסון: בדקתי לא מזמן בבנקים למשכנתאות – אחוז מקבלי המשכנתאות של הדרוזים הוא הכי נמוך במדינת ישראל, הוא כמעט אפסי; בגלל שאין תוכניות מתאר, בגלל שאין אפשרות לקבל היתרי בנייה.

אכרם חסון: וחלק מהבתים האלה ללא חשמל עד עצם היום הזה, למרות שהשר חתם על צו מיוחד, שלפיו אפשר היום לחבר בתים ללא היתר בנייה ברגע שתוגש תוכנית ל-50 בתים ומעלה.

אכרם חסון: אבל אני אומר, איך אפשר לשלוח פקחים כאלה?

אכרם חסון: אני קורא לכל ראשי המועצות הדרוזיות לא לאפשר לפקחים מהסוג הזה להיכנס לכפרים שלנו.

אכרם חסון: אנחנו לא ניתן להם יד.

אכרם חסון: אנחנו משרתים את המדינה ונאמנים יותר מהם.

אכרם חסון: אנחנו משרתים את המדינה באחוזים יותר מהם.

אכרם חסון: לא נקבל דבר כזה.

אכרם חסון: לכן, אני מבקש – טוב שהשר נמצא כאן, והשר ממונה על משרד שהוא מאוד מכובד.

אכרם חסון: אני מבקש מכבודך, אל תיתן למשטרה ללוות פקחים מהסוג הזה, זה פוגע באזרחים.

אכרם חסון: איזה מסר זה נותן לצעירים שמשרתים את המדינה?

אכרם חסון: האזרחים האלה, אדוני השר, עוד פעם, הם לא עבריינים כי הם לא אוהבים ולא מכבדים את החוק, הם עבריינים בעל-כורחם כי אין להם ברירה, כי החוק לא מאפשר להם לבנות, והם לא אשמים.

אכרם חסון: והם לא שרים והם לא חברי כנסת והם לא ראשי מועצות.

גלעד ארדן: גם מי שגנב וגדל בבית עני הוא עבריין בעל-כורחו, ועוד הרבה דוגמאות כאלה יש.

אכרם חסון: נכון, אבל אין מה לעשות, אדוני השר.

אכרם חסון: אני בונה על אדמתי הפרטית, אני לא בונה על אדמת מדינה.

אכרם חסון: המדינה לא נותנת לי כלום, המדינה לא תכננה.

אכרם חסון: כשהמדינה תיתן לי מענה, אני לא אבנה על האדמות שלי.

אכרם חסון: אנחנו עושים טעות שאנחנו בונים על האדמות החקלאיות ואנחנו מנצלים את המכסות האלה.

אכרם חסון: צריך להשאיר את המכסות האלה, והמדינה צריכה לתת מענה לכל חייל משוחרר ולכל זוג צעיר.

אכרם חסון: לכן אני אומר, המצב שונה.

אכרם חסון: לא מזמן היה פסק-דין תקדימי בקנדה.

אכרם חסון: בית-המשפט העליון בקנדה אמר: צריך לשים את זכויות המיעוטים בראש סולם העדיפות וצריך להטיב אתם, לא כמו כל אזרח אחר.

אכרם חסון: ברגע שיש בעיות בתוך הכפרים במשך שנים, עשרות שנים, הדבר לא התקדם, הממשלה לא יכולה לסגור את הפערים בשנה אחת, אי-אפשר לבוא וללחוץ את האזרח הפשוט, הצעיר, הזה, להכניס אותו לפינה ולעשות לו רישום פלילי.

אכרם חסון: מה יקרה אחר כך?

אכרם חסון: אין לנו מפעלים בכפרים; אם יש לו רישום פלילי, הוא לא יכול לקבל עבודה – אתה קוטל אותו פעמיים.

אכרם חסון: זה האזרח הפשוט.

אכרם חסון: 84% מהעדה הזאת משרתים את המדינה נאמנה, יותר מכל עדה אחרת במדינת ישראל.

אכרם חסון: איזה מסר אנחנו נותנים להם?

אכרם חסון: איך אנחנו מעלים את הגאווה הלאומית של הצעירים הדרוזים, שרואים שאנשים נכנסים לכלא?

אכרם חסון: לא מזמן נכנס אזרח בית-ג'ן לכלא כי פסקו לו שם סכום שאף אחד לא יכול לשלם אותו.

גלעד ארדן: נזכרתי במשהו שאני חייב לעדכן אותך:

גלעד ארדן: כל נושא הפיקוח על הבנייה וההחלטות איפה להרוס ואיפה לא הוא כרגע במשרד האוצר תחת השר משה כחלון.

גלעד ארדן: אם אתה יודע – – –

אכרם חסון: נכון.

גלעד ארדן: אז המשטרה לא מחליטה איפה להרוס.

גלעד ארדן: איפה שמשרד האוצר יגיד לה: תתלווי אלי לאבטח את הקבלן שמשרד הפנים לוקח להרוס, המשטרה מחויבת.

גלעד ארדן: אז אני מניח שיש לך דרכים לשכנע את שר האוצר כחלון בכל מה שאמרת.

גלעד ארדן: אני לא הכתובת לזה.

אכרם חסון: השר משוכנע וחתם על צו, אבל השר לא קבע חוקים וכללים בעבר שמשתמשים בהם עד עצם היום כדי לפגוע בצעירים שלי.

גלעד ארדן: אכרם, אז נפתרה הבעיה.

גלעד ארדן: אז הוא יותר לא ישלח פקחים למי שאנסו אותו להפר חוק, וזהו – – –

אכרם חסון: אבל אני אומר לך, השוטרים שלך ביס"מ נכנסים, מחפשים בתוך הבתים.

גלעד ארדן: המשטרה לא יוזמת את ההריסות, תבין את זה.

אכרם חסון: מה צריך לחפש, אם אתה נכנס לראות מי בנה או לא בנה, איך אפשר להיכנס ולהפוך בית ולגרום עוול לאזרחים מהסוג הזה?

מאיר כהן: המשטרה מאבטחת, היא לא מבצעת את זה.

גלעד ארדן: המשטרה זה שק החבטות הכי נוח.

אכרם חסון: לא נכון.

אכרם חסון: אנחנו המשטרה, והבנים שלנו משרתים – תמנע מהמשטרה את הביזיון הזה.

גלעד ארדן: המשטרה לא יוזמת הריסות בתים.

גלעד ארדן: תפנימו.

גלעד ארדן: היא לא קובעת איזה בית ייהרס במדינת ישראל ואיזה לא.

גלעד ארדן: קובעים את זה – בעבר משרד הפנים, עכשיו משרד האוצר, כי כל הוועדות והפיקוח על הבנייה עברו אליו.

גלעד ארדן: איפה שהוא לא רוצה להרוס, משרד האוצר, המשטרה לא באה מיוזמתה.

אכרם חסון: אנחנו סיכמנו וישבנו, והוא קידם כמה דברים, אבל עד שאנחנו נשיג את המטרה בחודשים האלה, אני מבקש ממך, אל תיתן יד לדברים האלה.

אכרם חסון: אל תיתן יד להרס בתים או להבאת צווים לתוך הבתים.

אכרם חסון: אתה מדבר על החיילים ששומרים עליך גם כאן בירושלים.

אכרם חסון: אנחנו נעשה את העבודה שלנו.

אכרם חסון: אני מדבר על פערים שנוצרו במשך 50, 60 שנה.

אכרם חסון: לא אתמול התחלנו בפערים האלה.

אכרם חסון: לכן, כל שר צריך לעזור, וכל חבר כנסת וכל סגן שר וכל אדם שיושב כאן צריך, כי כאן אין אופוזיציה ואין קואליציה, אין יהודים ואין ערבים ואין דרוזים.

אכרם חסון: אנחנו מדברים על משהו אנושי, על האזרחים הכי טובים למדינת ישראל.

אכרם חסון: אם כל אחד ייתן את החלק שלו, אנחנו נשיג את המטרה, ואז נהיה אזרחים גאים.

אכרם חסון: ואני רוצה שכולם ילכו בראש מורם, כאזרחים גאים, כי אנחנו אוהבים את המדינה, אנחנו אוהבים את החוק, אבל לצערי החוק לא שומר עלינו.

אכרם חסון: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה לאדוני.

מאיר כהן: תשובת שר.

מאיר כהן: אדוני סגן שר האוצר.

גלעד ארדן: – – –

מאיר כהן: כן, הבהרת את זה.

גלעד ארדן: – – –

מאיר כהן: אדוני סגן שר האוצר, בבקשה.

גלעד ארדן: לא שזה יעזור – – –

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעה רגילה לסדר-היום של חבר הכנסת אכרם חסון בעניין התנהלות ועדת התכנון והבנייה כלפי בני העדה הדרוזית ובני מיעוטים.

יצחק כהן: ידידי, ברמת התכנון, תכנון מתארי, לכל יישובי הדרוזים במדינה יש היום תכנון מתארי עדכני בשלבי הכנה או בשלבי אישור או בתוקף; 14 מתוכם תוקצבו וקודמו על-ידי מינהל התכנון.

יצחק כהן: לשבעה יישובים יש תוכניות מתאר עדכניות בתוקף: יאנוח-ג׳ת, ירכא, מע'אר, מג'דל-שמס, מסעדה, סאג'ור ועין-קניה.

יצחק כהן: לשישה יישובים יש תוכניות בהליכי אישור: בית-ג'ן, חורפיש, כסרא-סמיע, עוספיא, עין-אל-אסד וראמה.

יצחק כהן: לשמונה יישובים יש תוכניות בהליכי תכנון: אבו-סנאן, בוקעאתא, ג'וליס, דאלית-אלכרמל, כפר-יאסיף, פקיעין ושפרעם.

יצחק כהן: ברמת התכנון המפורט, החלטת ממשלה 2332 קבעה כי עד יולי 2015 תגובש על-ידי משרד הפנים, יחד עם משרד ראש הממשלה ומשרד האוצר, תוכנית עבודה לקידום תכנון מפורט במסגרת תקציבית של 8 מיליון ש"ח.

יצחק כהן: מינהל התכנון גיבש לשם כך מתווה ייחודי, שבמסגרתו הועבר ניהול התכנון לאחריות הרשות המקומית, אשר מתוקצבת בהתאם להתקדמות אבני הדרך ומלווה מקצועית על-ידי מינהל התכנון, ובשיתוף פעולה עם הרשות.

יצחק כהן: מינהל התכנון מעמיד לרשות הרשויות יועצים מקצועיים בתחומים השונים.

יצחק כהן: עד למועד שנקבע בהחלטת הממשלה הושלם גיבוש תוכנית העבודה ונחתמו מסמכי ההסכמות עם 11 יישובים.

יצחק כהן: להלן פירוט היישובים שבהם יש תכנון מפורט בהכנה: יאנוח-ג'ת, ירכא, סאג'ור, עוספיא, פקיעין, דאלית-אלכרמל, חורפיש, כסרא-סמיע, מע'אר וראמה.

יצחק כהן: התכנון המפורט שבהכנה כולל הרחבה של המרקם הבנוי והסדרה של הבינוי הקיים – לשאלתך, חבר הכנסת חסון.

יצחק כהן: בוועדות התכנון המחוזיות חיפה וצפון אושרו ונמצאות בהליכי אישור תוכניות מתאר ותוכניות מפורטות ליישובי המגזר הדרוזי.

יצחק כהן: לא ברורה האמירה על התנהלותן החמורה של ועדות התכנון, שכן הוועדות פועלות בהתאם למדיניות הממשלה כפי שהיא באה לידי ביטוי בהחלטות לעיל, מתוך הכרת הסוגיות הייחודיות למגזר ורצון לתת מענה על צורכי היישובים ולחזקם.

יצחק כהן: התכנון המקודם בוועדות התכנון המחוזיות כולל הסדרה והרחבה של שטחי המגורים, על כל התשתיות וצורכי הציבור הנדרשים להם.

יצחק כהן: במחוז חיפה, לדוגמה, אושרו לאחרונה תוכניות מפורטות משמעותיות: תוכנית לשכונת עמק-הזיתים בעוספיא, המוסיפה 2,000 יחידות דיור, ותוכנית בוואדי אל-פש בדאלית-אלכרמל, המוסיפה 3,300 יחידות דיור.

יצחק כהן: אכיפת דיני התכנון והבנייה נעשית באופן שוויוני והגון, ללא הבדל בין אזרח לאזרח.

יצחק כהן: אף שבהצעה לסדר-היום לא מצוין מקרה ספציפי הניתן לבדיקה, ניתן לומר בוודאות ששום אלימות מילולית או פיזית לא הופעלה על-ידי המפקחים של היחידה הארצית במסגרת הליכי האכיפה.

יצחק כהן: פעולות החקירה מבוצעות באופן מכובד ומכבד.

יצחק כהן: אם יש לך מקרה ספציפי עם שם, תאריך, נבדוק אותו לעומק.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: הבעת דעה.

מאיר כהן: ולפני, מה אדוני מציע?

יצחק כהן: אכרם חסון, בוא נשמע, לאן אתה רוצה את זה, איזו ועדה?

אכרם חסון: ועדת הפנים.

יצחק כהן: אין שום בעיה – ועדת הפנים.

מאיר כהן: אז לפני שאנחנו מצביעים, הבעת דעה.

מאיר כהן: חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ואבו מערוף, חבר הכנסת, אחריו.

מאיר כהן: דקה, בבקשה.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אחרי ששמעתי את סגן השר אני אגיד שאני אשב, לא אדבר, כל כך טוב – אבל רק בשבוע שעבר הבאתי הצעת חוק לחיבורי 5,000 בתים לחשמל, בתים שלא מחוברים; שבוע לפני הבאתי הצעה לוועדת חקירה על התכנון והבנייה במגזר, וממשלת ישראל והקואליציה – שמורכבת מהליכוד, כולנו, ש"ס, הבית היהודי, יהדות התורה – לא אישרו את שתי ההצעות.

חמד עמאר: לא אישרו את שתי ההצעות.

חמד עמאר: כי הם פחדו, ממשלת ישראל פחדה.

חמד עמאר: אם כל כך טוב, ממשלת ישראל לא הייתה מפחדת להקים ועדת חקירה ולבדוק את המצב הקיים.

חמד עמאר: ואני מכאן קורא לשר האוצר משה כחלון – הוא הממונה על מינהל התכנון, ממונה על ועדות התכנון.

חמד עמאר: בידיים שלו לתת הוראה להקפיא את כל ההליכים המשפטיים נגד הצעירים הדרוזים.

חמד עמאר: בידיים שלו לאשר חיבורי חשמל ל-5,000 בתים שלא מחוברים.

חמד עמאר: אני קורא לו מכאן: לא בדיבורים, לא בססמאות; אני, נמאס לי כבר לשמוע דיבורים וססמאות, כבוד היושב-ראש.

חמד עמאר: רק אושרה תוכנית.

חמד עמאר: הרשויות יוצאות למאבק עכשיו, בשביתה של כל מערכת החינוך.

חמד עמאר: על הנייר יש 45 מיליון שקל לחינוך, אבל העברת כסף – אפס, לכן הם יוצאים לשביתה.

חמד עמאר: לכן, שוב, אני קורא לשר החינוך: אני לא רוצה ססמאות, אני רוצה מעשים.

חמד עמאר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אבו מערוף.

מאיר כהן: דקה לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

עבדאללה אבו מערוף: בדקה אני אנסח, כבוד יושב-ראש הכנסת עכשיו, שמנהל את הישיבה, כבוד השר ארדן, וכמובן כבוד סגן השר איציק כהן, ובאמת כולם מכובדים – בחצי דקה: 50,000 בתים של האזרחים הערבים לא מוסדרים.

עבדאללה אבו מערוף: אין בנייה לא חוקית, יש בנייה לא מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: ועדות התכנון – – –

חמד עמאר: לא מורשית.

עבדאללה אבו מערוף: לא מוסדרת ולא מורשית.

עבדאללה אבו מערוף: לא מוסדרת.

עבדאללה אבו מערוף: ועדות התכנון והבנייה הן הזרוע המבצעת של מדיניות של אפליה גזענית כלפי האזרחים הערבים, בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: 50,000 בתים ללא היתרי בנייה, לא מוסדרים, זה לא במקרה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: ממשלה על חודו של קול – אז בבקשה, כבוד השר, שר האוצר, הכדור אצלך, תפעל אכן לעשות הסדר לכל הבתים האלה, שהם ללא הסדר, ואכן שהאזרחים יקבלו מה שמגיע להם.

עבדאללה אבו מערוף: אחד המ"מים – מחסה, בית.

עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, תהיו אנושיים ותפעלו במה שצריך.

עבדאללה אבו מערוף: ועוד מה, אין מדינה נאורה בעולם שבה החובות מותנות בזכויות, או להפך.

עבדאללה אבו מערוף: הזכויות לא מותנות בחובות.

עבדאללה אבו מערוף: הזכויות זה דבר אבסולוטי.

עבדאללה אבו מערוף: כל אזרח חייב לקחת בית, מחסה על הראש.

עבדאללה אבו מערוף: מספיק עם הדברים האלה, שזה נתון לחובות.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כול תיתנו את הזכויות, ואנחנו נדע איך לתת את החובות.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, בבקשה, תסדרו את הבנייה הלא-מוסדרת, ואין בנייה לא חוקית.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה, אדוני.

מאיר כהן: סגן שר האוצר, אני אאפשר לך להגיב בקיצור, בבקשה, ובתנאי שלא תעלה עם הטלפון.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הקראתי לכם פירוט מדויק לכל יישובי הדרוזים, בלי יוצא מן הכלל.

יצחק כהן: יש הבדל עצום בין להפריח ססמאות ובין עבודה אמיתית, יסודית ומסודרת.

יצחק כהן: אז אם רוצים להפריח ססמאות – קח מיקרופון, תפריח ססמאות.

חמד עמאר: שומעים אותך, יודעים שזה לא נכון.

יצחק כהן: כל יישובי הדרוזים, פירטתי אותם, אמרתי – תקשיב.

חמד עמאר: – – – תסתובב ביישובים.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמאר, אנחנו – – –

יצחק כהן: יש – – – יש לי תכנון ויש בתוקף, אז בבקשה, שתפו פעולה.

יצחק כהן: למענכם, שתפו פעולה.

חמד עמאר: – – –

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: המציע?

מאיר כהן: לוועדת הפנים, אדוני, נכון?

מאיר כהן: ועדת הפנים.

מאיר כהן: אז אנחנו עוברים להצבעה, בבקשה.

מאיר כהן: מי שבעד – מעבירים את המשך הדיון לוועדת הפנים.

מאיר כהן: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 8 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: שמונה בעד, אין מתנגדים ונמנעים.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה לסדר-היום של חבר הכנסת אכרם חסון תעבור לוועדת הפנים.

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – הצעה לסדר-היום: ירי רקטות בעוטף-עזה בליל שבת, של חבר הכנסת יעקב מרגי, אדוני – לא נמצא.

מאיר כהן: אנחנו עוברים לשאילתות לשר הפנים.

מאיר כהן: אני מבקש מסגן שר הפנים – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ראשון השואלים, חבר הכנסת רוברט אילטוב – איננו.

מאיר כהן: אני מזמין את חבר הכנסת נחמן שי, נמצא?

מאיר כהן: איננו.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת ענת ברקו.

חיים ילין: באותו נושא?

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: שאלות אחרות.

מאיר כהן: לפני שאלתך.

חיים ילין: אנחנו שנינו מכבים את האורות פה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, סגן השר, השאלה היא: מדוע בעצם אנחנו רואים שיש גלים של מהגרי עבודה ומבקשי שירותי אשרה ותורים ארוכים במשרד הפנים, ולפעמים לוקח חודשים רבים לאזרחים מהשורה לקבל שירות?

ענת ברקו: מדוע אין מתגברים את לשכות מרשם האוכלוסין בכוח-אדם נוסף לצורך מתן שירות ומענה לתורים הארוכים שנוצרו?

מאיר כהן: תודה רבה.

משולם נהרי: אדוני היושב בראש, חברי הכנסת, חברת הכנסת השואלת, ככלל, במהלך השנתיים האחרונות נעשו צעדי ייעול בענף האשרות, ומרבית מהגרי העבודה, לרבות המסתננים, אינם נדרשים להגיע ללשכות רשות האוכלוסין לצורך חידוש האשרה.

משולם נהרי: במסגרת הייעול, חלקם מגיעים ללשכות ייעודיות וחלקם אינם נדרשים כלל להגיע.

משולם נהרי: ללשכות רשות האוכלוסין מגיעים לסוגיות אשרות התיירים, בני-זוג של ישראלים, סטודנטים, בני ישיבות ועוד.

משולם נהרי: בהמשך לצעדי הייעול – נציין כי במהלך השנתיים האחרונות נעשתה שורת צעדים להקלה על ציבור העובדים ולייעול השירות.

משולם נהרי: במהלך השנה האחרונה נקטה רשות האוכלוסין מספר צעדים משמעותיים שמטרתם הפחתת העומסים וקיצור זמני ההמתנה.

משולם נהרי: נוספו 50 משרות ללשכות וכ-50 סטודנטים.

משולם נהרי: נפתחו שלוש לשכות חדשות: בדימונה, במודיעין ובנהריה, המתווספות ל-30 הקיימות.

משולם נהרי: הורחבו השירותים הניתנים לציבור מרחוק, ללא הגעה ללשכה.

משולם נהרי: בשל העומסים הבלתי-נסבלים, הוגשה למשרד האוצר תוכנית מפורטת לתוספת כוח-אדם, פריסת לשכות נוספות ברחבי הארץ והגדלת המשאבים לטכנולוגיות, שיעדה המרכזי קיצור זמני ההמתנה והפחתת התורים.

משולם נהרי: הנושא נמצא כרגע בדיונים, בתקווה שנקבל משאבים בקרוב.

משולם נהרי: תודה.

מאיר כהן: תודה לאדוני.

מאיר כהן: בבקשה, חברת הכנסת ברקו.

ענת ברקו: אני מודה על תשובתך, אדוני סגן השר.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שלפני מספר חודשים הגיעה אלי פנייה של רועי, שהביא את בן-זוגו מגרמניה, פטריק, והוא מספר שהוא עשה שירות צבאי מלא והוא היה חייל קרבי, והוא נדרש לחכות חמישה חודשים כדי להסדיר את מעמדו של בן-הזוג, ובעצם הוא היה צריך להמתין בתורים ארוכים, אין-סופיים, ולא הייתה לו כאזרח כל עדיפות על אחרים.

ענת ברקו: אז אפילו, אתה יודע, בשדה-תעופה יש תורים שמחולקים לאנשים שהם אזרחים – כדי באמת להתגבר על העומסים הללו.

ענת ברקו: האם אפשר לקבוע מראש, באופן ממוחשב, כדי שאנשים באמת לא יצטרכו לבלות כל כך הרבה שעות ולבזבז את זמנם?

ענת ברקו: תודה.

משולם נהרי: כפי שאמרתי, הנושא קיבל תאוצה בתקופה הזאת במשרד הפנים, והמטרה היא לפתוח עוד ועוד לשכות כדי להקל, וגם לא רק לפתוח את הלשכות אלא גם דובר על הארכת זמני קבלת הקהל כדי להוריד את העומסים.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, חבר הכנסת חיים ילין – שאלה: חלוקת ההכנסות מבסיסי תל-נוף ומרר, שאילתה 384.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, סגן השר, השאלה היא מאוד פשוטה: משרדך המליץ לחלק את הארנונה המשולמת בגין שטחי הבסיס תל-נוף בין הרשויות המקומיות באופן של צדק חלוקתי, ובכך לתקן עוול היסטורי ולצמצם את האי-שוויון.

חיים ילין: רצוני לשאול: מדוע חלוקת ההכנסות מקדמת דווקא את הרשויות החזקות ולא את החלשות?

משולם נהרי: חברי, חבר הכנסת חיים ילין, על-פי סעיף 9ב לפקודת העיריות, חלוקת הכנסות בין רשויות מקומיות גובלות וסמוכות למתחם מוגדר על-ידי שר הפנים – השר רשאי, בהסכמת שר האוצר ולאחר עיון בתסקיר של ועדת חקירה שמינה השר לעניין זה – ועדת חקירה לחלוקת הכנסות – להכריז בצו כי אזור המצוי בתחום רשות מקומית אחת או יותר שלא נכלל בו שטח המיועד בתוכנית למגורים בלבד ואשר תחומו יוגדר בצו, יהיה אזור שבו ההכנסות מארנונה כללית או ההכנסות מארנונה כללית יחד עם ההכנסות מהיטלי השבחה או מאחד או יותר מתשלומי החובה, יחולקו בין הרשות המקומית שבתחומה מצוי אותו אזור לבין רשות מקומית אחת או יותר הסמוכה לרשות המקומית האמורה או הגובלת בה – אזור חלוקת ההכנסות – הכול כפי שנקבע בצו.

משולם נהרי: הרשויות המקומיות השותפות לחלוקת ההכנסות מבסיס תל-נוף ומרר הן הרשויות המקומיות הגובלות והסמוכות למתחם הבסיסים: המועצה המקומית גדרה, המועצה האזורית גדרות, המועצה האזורית נחל-שורק, המועצה המקומית מזכרת-בתיה והמועצה המקומית קריית-עקרון.

משולם נהרי: רשויות מקומיות נוספות שהן חזקות משמעותית וכן גובלות בברנר, כגון המועצה האזורית גזר, המועצה האזורית חבל-יבנה, המועצה האזורית גן-רווה, עיריית יבנה ועיריית רחובות, אינן שותפות לחלוקת ההכנסות, משום שמענק המודל שלהן לעניין קבלת מענק איזון הנו שלילי.

משולם נהרי: החוק הקיים אינו מאפשר שילוב של רשויות מקומיות אחרות שאינן גובלות או סמוכות למקור חלוקת ההכנסות, ועל כן לא יוכלו להשתלב רשויות מקומיות אחרות.

משולם נהרי: כלל הרשויות המקומיות השותפות לחלוקת ההכנסות כוללות בתוכן שילוב של קבלת מענקי איזון יחד עם שיעור נמוך יחסית של שטחי ארנונה עסקית לנפש ביחס לרשויות מקומיות אחרות.

משולם נהרי: גדרה זכאית למענק איזון, ושיעור ההכנסות שלה, של הארנונה שלא למגורים, לנפש עומד על 0.45 בלבד, בעוד שברנר עומדת על פי-שלושה כמעט משיעור זה.

משולם נהרי: באותו האופן גדרות אומנם בעלת דירוג כלכלי-חברתי גבוה, אך הדבר אינו מעיד על איתנותה הכלכלית של המועצה האזורית.

משולם נהרי: שיעור הארנונה שלא למגורים לנפש שלה עומד על 0.62, וגם היא זכאית למענק איזון.

משולם נהרי: כמו כן, נחל-שורק איננה מועצה אזורית חזקה, היא זכאית למענק איזון משמעותי, ושיעור הארנונה שלא למגורים לנפש שלה עומד על 0.97, שני-שלישים מזה של ברנר.

משולם נהרי: גם מזכרת-בתיה, שאומנם יש לה מדד כלכלי-חברתי גבוה יחסית, עומדת על שיעור הארנונה שלא למגורים נמוך מאוד, של 0.34 בלבד, וכן זכאית למענק איזון.

משולם נהרי: קריית-עקרון, שיש לה שיעור ארנונה שלא למגורים שאינו גבוה אומנם, זכאית למענק איזון, ולכן שותפה גם היא בחלוקת ההכנסות.

משולם נהרי: עובדתית, חלוקת ההכנסות שהומלצה בידי הוועדה היטיבה עם הרשויות המקומיות החלשות יותר שיש להן אוכלוסייה רבה יותר.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: עוד שאלה, חבר הכנסת ילין, ובזה אנחנו סוגרים את סדר-היום.

נחמן שי: לא – – –

חיים ילין: כבוד סגן השר, התשובה שאתה נתת זה בדיוק מה שאני אמרתי בפעם הקודמת פה, ואני גם הקראתי את זה מאותו נייר שאתם הוצאתם.

חיים ילין: השאלה שלי, ואני חוזר עליה: לא ייתכן שכשלוקחים ממועצה חזקה, בסדר, מחלקים את זה למועצות חזקות אחרות.

חיים ילין: הרי נקבע תחת המודל של משרד הפנים שהסוציו-אקונומי הוא אחד הגורמים העיקריים לרמת ההכנסות של המועצה.

חיים ילין: זאת אומרת, ככל שהסוציו-אקונומי יותר גבוה, והוא נמדד על-ידי חתך האוכלוסייה, אז מענק האיזון של אותן מועצות הולך ופוחת.

חיים ילין: זה כמו שהיום אתם תבואו ותגידו שבעצם מחלקים לצורך העניין את הארנונה של שדה-דב, ועכשיו אתם נותנים את זה גם להרצליה-פיתוח, עם סוציו-אקונומי בשמים.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: ככה, כי זה ליד.

חיים ילין: הרי מה המהות?

חיים ילין: המהות היא שאתה לוקח ממישהו שיש לו ונותן למישהו שאין לו, וזאת הייתה השאלה.

חיים ילין: ובעצם, אני בא וטוען את הטענה:

חיים ילין: אם אתה רוצה שראש רשות ישתף פעולה וייתן ממה שיש לו לאחרים, לפחות תן לו את ההרגשה, גם לו וגם לתושבים, שנותנים לנזקקים.

חיים ילין: פה אין נזקקים, למעט מועצה אזורית נחל-שורק, שהיא באמת בסוציו-אקונומי 4.

חיים ילין: היתר זה קריית-עקרון – 5, גדרות – סוציו-אקונומי 8, גדרה – סוציו-אקונומי 6, מזכרת-בתיה – סוציו-אקונומי 8.

חיים ילין: המועצות האלה, אם הן מנוהלות לא נכון, הן לא צריכות לקבל פרס.

משולם נהרי: אם הקשבת היטב לדברי, אז לא מדובר בהכרח – מדובר במועצות חזקות, ביישובים חזקים.

משולם נהרי: והמודד הוא לא רק המודד הסוציו-אקונומי; יש מרכיבים נוספים במודד.

חיים ילין: אבל זה אחד המרכיבים העיקריים.

משולם נהרי: בסדר, אבל יש לך – בוא אני אגיד לך מה שיש.

משולם נהרי: היום יש לך גודל האוכלוסייה, אשכול כלכלי-חברתי, מענק מודל לנפש, שטחי ארנונה עסקית לנפש בשקלול מחיר, אחוז גבייה מהשוטף.

משולם נהרי: זה לא רק זה.

משולם נהרי: יש כמה מרכיבים, שבסופו של דבר אתה יכול מצד אחד למצוא בדבר אחד את הרשות חזקה, אבל מצד שני היא מקבלת מענק איזון מסיבות אחרות.

משולם נהרי: לכן, בשקלול הולכים לפי השקלול הכללי, ובשקלול הכללי לא קיבלו המועצות החזקות כפי שמניתי לך אותן.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד סגן השר, תרשה לי הערה קטנה.

מאיר כהן: הערה קטנה.

חיים ילין: אני מציע – – –

מאיר כהן: שנייה, לפני הערתך.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי, אנחנו הקראנו את שמך, ואתה לא נכחת באולם.

נחמן שי: אני הייתי אחרון.

מאיר כהן: לא, לא, אתה לא היית אחרון, אבל אני אאפשר לך לשאול שאלה אחת לפנים משורת הדין, למרות שזה – – –

נחמן שי: – – –

מאיר כהן: לא, אדוני לא היה, אדוני נעדר מהאולם.

מאיר כהן: חיים, קצר, בבקשה.

חיים ילין: הערה קטנה.

חיים ילין: הרי אתם נכנסתם, ואני יודע שאתם הולכים לעשות שינוי גדול, כולל – – – והגדרה של – – –

משולם נהרי: אשכולות והכול, כן.

חיים ילין: ואשכולות.

חיים ילין: אני מציע – לטובת כולם, בשביל שגם לא ילכו לבג"ץ, יעשו מלחמות, להקפיא את הצו; להקפיא, לא להפעיל אותו – אני אומר לטובת כולם – ולאחר שתביאו את הנוסחאות החדשות, תפעילו את זה.

מאיר כהן: תודה רבה.

חיים ילין: זאת ההצעה שלי.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה.

חיים ילין: זה מה שנקרא כמעט שבת שלום.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, אני מצטער על התקלה, אני הבנתי שאני לא ראשון, ופתאום קפצתי לראש התור.

נחמן שי: בכל מקרה, הנושא הוא תשלום גבוה בגין חידוש דרכון בלוי בנמל-התעופה בן-גוריון.

נחמן שי: בעבור חידוש דרכון פרום בנמל-התעופה בן-גוריון נדרש כיום נוסע לשלם סכום גבוה של 1,200 ש"ח.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: כיצד נקבע הסכום? 2.

נחמן שי: מדוע קיים הבדל כל כך מהותי בין הסכום הנגבה בגין חידוש דרכון במשרד הפנים לזה הנגבה בנמל-התעופה בן-גוריון?

מאיר כהן: כמה במשרד הפנים?

נחמן שי: במשרד הפנים – תכף אני אגיד לך בדיוק.

מאיר כהן: טוב, אולי סגן השר יענה על זה, בסדר.

נחמן שי: 270 במשרד הפנים.

מאיר כהן: וואו.

מאיר כהן: 1,200.

נחמן שי: כן, 1,200.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

משולם נהרי: עד אוקטובר 2003 לא הייתה בנתב"ג אפשרות כלשהי להנפיק דרכונים במקום.

משולם נהרי: אזרחים שמצאו את עצמם לפני טיסה ללא דרכון הופנו ללשכות רגילות, ומטבע הדברים, הם נאלצו להפסיד את טיסתם.

משולם נהרי: כך נעשה גם אם היה לאזרח טעם הומניטרי מובהק, כגון ניתוח דחוף, הלוויה משפחתית וכו', או שנתגלה ברגע האחרון פגם בהנפקת הדרכון, אך במקרים חריגים כאלה היו פותחים עבורו במיוחד לשכה רגילה, בדרך כלל בתל-אביב או ברמלה, אפילו באמצע הלילה.

משולם נהרי: באוקטובר 2003 הוחלט לנסות ולנצל את הנציגות של משרד הפנים שהייתה קיימת בנתב"ג דאז.

משולם נהרי: הוחלט להכשיר את העובדים שם לשם השאלה בנסיבות חריגות כאמור, וכך לנסות לתת מענה יעיל יותר לאותם מקרים ייחודיים והומניטריים שחייבו עד אותה עת פתיחה מיוחדת של לשכה.

משולם נהרי: בשנת 2008 גובשה רפורמה, ונקבעה אגרת שירות מיוחד.

משולם נהרי: מאז 1 בינואר 2009 הנפקת דרכון בנתב"ג למי שיש לו טיסה בתוך 24 שעות מחויבת באגרת שירות מיוחד, למעט מקרים הומניטריים נדירים, בשיעור פי-ארבעה מאגרת הבסיס.

משולם נהרי: גובה האגרה הזה נקבע מאחר שמתן דרכון בנתב"ג הנו שירות מיוחד הפועל 24 שעות ביממה במשך שישה ימים בשבוע – למעשה הוא סגור רק בשבת ובחג – המנפק את הדרכון ומוסר אותו למבקש בתוך שעה.

משולם נהרי: בחודשים האחרונים מתנהל משא-ומתן מול משרד האוצר וועדת הכספים להורדת גובה האגרה.

משולם נהרי: כבר התקיימו דיונים, ואנחנו ממתינים לתשובתו של משרד האוצר.

מאיר כהן: תודה לאדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה רבה לך, אדוני סגן השר, אבל אני רוצה לקרוא לך ידיעה שהופיעה ב-ynet לפני תשעה חודשים, ונאמר בה: בשורה – מהלך ייעול של רשות האוכלוסין:

נחמן שי: מחיר הנפקת דרכון יוזל ב-40% ויעמוד על 700 שקל במקום 1,120 שקל לדרכון בגיר.

נחמן שי: ובכן, זה היה לפני תשעה חודשים.

נחמן שי: עכשיו אתה מבשר לי את בואו השני של המשיח, אם אפשר לומר, שעכשיו מתנהלים דיונים בוועדת הכספים ובאוצר וכדומה.

נחמן שי: השירות ייחודי, השירות חשוב, השירות הוא whatever – בסדר, אבל העלויות הן בלתי מתקבלות על הדעת.

משולם נהרי: אני יכול לענות לך רק על מה ששר הפנים הנוכחי מקדם ומבטיח, אבל על מה שהיה לפני כן אין לי – – –

נחמן שי: ההיסטוריה התחילה עכשיו.

משולם נהרי: כן, כן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

משולם נהרי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, י"א באדר ב' התשע"ו, 21 במרס 2016, בשעה 16:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.

מאיר כהן: תודה רבה.