ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 115, 2016-03-15 00:00

יצחק וקנין: אחר-צהריים טובים – אני מתכבד לפתוח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: היום יום שלישי, ה' באדר ב' התשע"ו, 15 במרס 2016.

יצחק וקנין: אנחנו פותחים, כהרגלנו ביום שלישי, בנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: אני מבקש מכל חברי הכנסת שמעוניינים להצביע כרגע, אבל אני אאפשר לנואם הראשון – למסעוד גנאים להיות הנואם הראשון.

אוסאמה סעדי: זה אחרי – – –

יצחק וקנין: תראה, הוא גם ותיק – – –

מסעוד גנאים: לא, זה בזכות היותי הראשון במליאה – –

יצחק וקנין: וגם אתה, יש לך איזה ותק.

מסעוד גנאים: – – לפני הצילומים, לפני ערוץ הכנסת גם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת גנאים, יש לך איזה ותק פה אני חושב, לא?

מסעוד גנאים: תודה, תודה רבה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה היום לברך את המורה הפלסטינית מהעיר אל-בירה, מבית-הספר היסודי על שם סמיחה ח'ליל, חנאן אל-חרוב, על זכייתה בפרס המורה הטובה ביותר בעולם.

מסעוד גנאים: הזכייה של חנאן מעוררת גאווה וכבוד, וגם תקווה שהפלסטינים יכולים לבנות חברה ומדינה המושתתת על יסודות חינוכיים ומדעיים איתנים.

מסעוד גנאים: חנאן אל-חרוב זכתה בפרס על שיטת לימוד וחינוך למניעת אלימות דרך משחקים.

מסעוד גנאים: חנאן אל-חרוב גדלה במחנה פליטים ליד בית-לחם, והיא התחילה ללמד ונהפכה למורה אחרי שבניה קיבלו שוק וזעזוע לאחר שנקלעו לירי חיילים בדרכם חזרה מבית-הספר לביתם.

מסעוד גנאים: היא כתבה ספר, "משחקים ולומדים".

מסעוד גנאים: בנאום שלה היא אמרה באנגלית: We just want peace.

מסעוד גנאים: We want our children to enjoy their childhood in peace.

מסעוד גנאים: מברוכ, אל-מעלמה חנאן אל-חרוב.

מסעוד גנאים: (אומר בערבית: ניצחונך הוא גאווה לכולנו.

מסעוד גנאים: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חיים ילין, ולאחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, אני רוצה להעלות סוגיה שהיא מאוד כאובה, הנושא של העבודה של השרים והתקנות שהם חותמים עליהן.

חיים ילין: מה שחדש מבחינתי זה שבשבוע שעבר העליתי לדיון את הנושא הזה של התקנות לגבי מחירי הגבינות והחלב – שבעצם ירדו; המחירים ירדו, החקלאים הורידו את המחיר.

חיים ילין: ובעצם, התקנות האלה – התשובה שקיבלנו מהשר יריב לוין: מה בעצם אתה רוצה מאתנו?

חיים ילין: אנחנו אומנם הריבון אבל אנחנו לא מסוגלים לאכוף את מה שאנחנו מחליטים בעצמנו.

חיים ילין: זה מתווסף לשר התחבורה ישראל כץ, שקיבל החלטה נבונה בעקבות זה ש-1,000 משאיות עוברות למעבר כרם-שלום לשיקום רצועת-עזה, והכתיב בתקנות באיזה שעות המשאיות האלה צריכות לעבור.

חיים ילין: ומה קורה?

חיים ילין: אין מי שיאכוף את התקנות האלה והמשאיות ונהגי המשאיות מצפצפים על התקנות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, זה ביזוי הריבון.

חיים ילין: אם שרים קובעים תקנות ואין מי שיאכוף אותן, זה לא שייך לקואליציה ואופוזיציה, זה לא שייך לימין ושמאל, זה שייך לזה שהריבון שנבחר באופן דמוקרטי מקבל החלטות וכולם מצפצפים.

חיים ילין: אני חושב שאנחנו פה בכנסת ישראל חייבים לשים לזה סוף.

חיים ילין: האכיפה לא פחות חשובה מהתקנון והחקיקה.

חיים ילין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חמד עמאר, ולאחריו – אורן אסף חזן.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בסוף השבוע נפגשתי עם כמה ראשי רשויות מהמגזר הדרוזי, והם סיפרו לי את סיפורו של סגן הממונה על מחוז הצפון במשרד הפנים, שממלא את התפקיד שלו קרוב ל-16 שנים כסגן.

חמד עמאר: לפני שעליתי לכאן ורציתי לדבר על הנושא, התקשרתי אליו ושאלתי אותו אם הוא מסכים שאזכיר אותו כאן, והוא אמר לי: בשמחה רבה – שאני אזכיר ואני אדבר.

חמד עמאר: אותו סגן ממונה היה אלוף-משנה בצבא, מילא תפקידים הכי בכירים שיש בצבא.

חמד עמאר: אחרי זה השתחרר והתחיל לעבוד במשרד הפנים, עבר את כל ההשתלמויות של משרד הפנים, בן-אדם מאוד מוכשר, שמשמש כ-16 שנים כסגן של הממונה, אבל עכשיו, כשהממונה סיים את תפקידו, וזאת פעם שלישית, לתת לו תפקיד של ממלא-מקום, ממלא-מקום של הממונה – משרד הפנים לא רואה לנכון לתת לו את התפקיד.

חמד עמאר: ואני מעלה את הנקודה, כי ההרגשה שלי מכל הדברים שאני בודק עכשיו היא שיש איזושהי מדיניות עכשיו, בממשלה הנוכחית, לעצור את כל הקידומים של הצעירים הדרוזים בכל משרדי הממשלה.

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר הפנים: יש לך סגן שממלא את התפקיד 16 שנים, תן לו את התפקיד של ממלא-מקום.

יצחק וקנין: תודה.

חמד עמאר: ויותר מזה, דיברתי אתו בטלפון, הוא אומר אפילו: אני לא מוכן ולא רוצה ללכת לתפקיד של ממונה, אחרי שאני אשמש ממלא-מקום חודשיים-שלושה אני לא אתמודד במכרז ואני אשאר לשמש כסגן.

יצחק וקנין: תודה.

חמד עמאר: לכן, קצת לתת את השוויון הזה ולתת ההרגשה של שוויון לאותם בחורים צעירים.

חמד עמאר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: חברים, אני בכוונה לא לוקח זמן, אבל תשתדלו דקה, דקה וחצי, שתיים.

חמד עמאר: אני דיברתי 45 שניות.

יצחק וקנין: הלוואי.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, היום לפני חמש שנים בדיוק – – –

יצחק וקנין: השר אופיר אקוניס נמצא?

יצחק וקנין: הוא היה פה.

אורן אסף חזן: נמתין.

יצחק וקנין: לא, לא, אבל אתה יכול – – –

אורן אסף חזן: נתחיל מההתחלה?

יצחק וקנין: בוודאי אתה יכול להתחיל מההתחלה, אבל אני מבקש שתקראו לשר, יש לזה חשיבות.

יחיאל חיליק בר: סר חִנו.

אורן אסף חזן: למה, בסדר, זה בסדר לדבר, אני לא רוצה שהוא ינזוף בי על דקת – – –

חמד עמאר: – – –

סופה לנדבר: – – –

אורן אסף חזן: הנה השר הגיע.

יצחק וקנין: השר הגיע, אדוני חבר הכנסת אורן חזן – – –

אופיר אקוניס: מה, מההתחלה אתה רוצה הכול?

יצחק וקנין: הוא לא התחיל, הוא לא התחיל, זה בסדר.

אורן אסף חזן: את כל הדקה שלי.

אופיר אקוניס: את כל הנאום בן דקה?

אורן אסף חזן: את כל הדקה הארוכה.

יצחק וקנין: אדוני יכול להתחיל.

אורן אסף חזן: בואו נהיה רציניים לרגע.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, היום בדיוק לפני חמש שנים נטבחו באכזריות בני משפחת פוגל – אודי, רותי, יואב, אלעד והדס הקטנה.

אורן אסף חזן: אני רוצה לשתף, גם את הח"כים של הרשימה הפלסטינית, שכנראה הטבח הזה אותם לא זעזע, כי גם היום הם מתקשים לא רק לגנות ולהגדיר את "חיזבאללה" ארגון טרור – –

אחמד טיבי: אורן, תחזור בך.

אחמד טיבי: אורן, תחזור בך.

אחמד טיבי: גינינו פה את המעשה.

אורן אסף חזן: – – אם כי קשה להם להודות שאחיהם ואחיותיהם הפלסטינים, שמנסים לטבוח בעמנו יום-יום, הם להם נותנים את הגיבוי כאן.

אורן אסף חזן: אני רוצה לספר לכם סיפור אישי שלא הרבה יודעים.

אורן אסף חזן: רותי, השם ייקום דמה, הייתה חברה אישית קרובה שלי.

אורן אסף חזן: כל יום שישי, כמעט באופן קבוע, היא הייתה מגיעה אלי למסעדה באריאל ואו קונה אוכל או פשוט באה להגיד שבת שלום, עם החיוך הגדול.

אורן אסף חזן: אני, בעוונותי הרבים, במהלך השנים לא השכלתי לעשות שום דבר, ופתאום אני מוצא את עצמי נמצא כאן בכנסת, ואני חושב שכאן זה הזמן והמקום לעשות תיקון לא רק למען בני-המשפחה הנפלאה, השם ייקום דמם, אלא למען כל אחד ואחת שנטבחו ונרצחו באכזריות רק על שום היותם יהודים, וגם אותם אזרחים ישראלים שנרצחו רק על שום היותם חברים שלנו כאן בארץ-ישראל.

אורן אסף חזן: ואני פונה דווקא לאיימן עודה, ואני רוצה להגיד לו – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

אורן אסף חזן: ברשותך, אדוני, משפט אחד.

אורן אסף חזן: – – אתה, יושב-ראש הרשימה הערבית הפלסטינית המשותפת, תגלה אחריות, תוקיע מתוך הרשימה שלך את החברים שלך, שמבזים לא רק את אותנו, בטח שלא את הכנסת, אלא את כל מדינת ישראל, ובראש ובראשונה – כי כל זמן שאתה לא עושה ככה, אתה שותף מלא שלהם לגיבוי שהם נותנים לטרור הרצחני.

אורן אסף חזן: אנחנו נדע לחסל אותו – –

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: – – אבל אתם צריכים לעזור לנו, וכל עוד לא תעשו את זה, אני אגיד לכם בפרצוף: המקום שלכם לא כאן אתנו.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני שוב רוצה לדבר היום על תרופות מצילות חיים.

סופה לנדבר: זה עלה היום בשידורי הרדיו והטלוויזיה, הרצון של שר הבריאות להחזיר את זה לביטוח המשלים.

סופה לנדבר: זה בדיוק חוק שלי שהעליתי לפני שבוע ימים.

סופה לנדבר: אבל גם היום, באחד השידורים שמענו קול של בחור בגיל 38 שהמחלה שלו קשה ביותר, שנלחם מול המחלה הזאת במשך כמה שנים, ועלות התרופה שיכולה להציל אותו או להאריך לו את החיים – 67,000 למנה אחת.

סופה לנדבר: והוא אומר: יש לי דירה קטנה באשדוד ומחיר הדירה הוא חצי מיליון; אפילו אם אני אמכור את הדירה הזאת – ואין לי יותר מה למכור – אז אני צריך להחזיר לבנק יותר ממה שעולה היום הדירה הזאת, ואני מבקש להחזיר את זה לביטוח משלים.

סופה לנדבר: עד שנת 2008 זה היה בדיוק בביטוח משלים.

סופה לנדבר: אני שמעתי דיבורים שיש אנשים שאומרים שלא לכולם יש ביטוח משלים – למעלה מ-80% יש להם הביטוח הזה.

סופה לנדבר: אבל לא יכול להיות שאם רע, יהיה לכולם רע.

סופה לנדבר: לא יכול להיות, אדוני היושב-ראש, שאנחנו לא נחזיר את זה לביטוח המשלים וניתן אפשרות לאנשים שנלחמים מול המחלה, שנלחמים או רוצים להאריך את החיים – לתת להם זכות לחיות כאן.

סופה לנדבר: אנחנו היום בכנסת מדברים על חיות, אז תנו לבני-אדם זכות לחיות.

סופה לנדבר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אוסאמה סעדי, ואחריו – חבר הכנסת איימן עודה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, כבוד שר המדע, חברי חברי הכנסת, היום מצוין בכנסת היום הלאומי למדע, ואני רוצה לברך את סגן המדען הראשי ד"ר טארק אבו חאמד ואת צוות המשרד שלו, שנמצאים כאן.

אוסאמה סעדי: אהלן וסהלן פיכם.

אוסאמה סעדי: השתתפתי לפני כמה דקות באודיטוריום בכנסת בטקס יום המדע וראיתי את חלוקת הפרסים.

אוסאמה סעדי: עשרות תלמידי תיכון קיבלו פרסי הצטיינות על עבודות ומחקרים, והם כנראה מדעני העתיד.

אוסאמה סעדי: והייתי גאה וביקשתי לעלות, אדוני היושב-ראש, ובירכתי את הזוכים ואת הזוכות, וגם את אלה שלא זכו.

אוסאמה סעדי: אבל הייתי גאה במיוחד בשני תלמידי תיכון, אחד בשם אמן זועבי, מבית-הספר דבורייה, שזכה על עבודה במתמטיקה, ותלמיד תיכון מנצרת מבית-הספר הבפטיסטי, אל-מעמדאנייה, בוטרוס מועלם.

אוסאמה סעדי: אני הוזמנתי לשם על-ידי חברים מרמלה, משפחת חג'אג', שהבן שלה, עודאי חג'אג', שאני – –

יצחק וקנין: תודה.

אוסאמה סעדי: – – אני גאה שהוא הגיע למקום הזה, ואני אומר לו: (אומר בערבית: עודאי, אנחנו גאים בך.

אוסאמה סעדי: עלה והצלח.

אוסאמה סעדי: אלף מזל טוב לאמן ולבוטרוס ולכולם.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איימן עודה, ואחריו – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

איימן עודה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, לפני חמש שנים נפרדנו מחבר יקר במיוחד, תופיק טובי, פרלמנטר מעורר השראה, חבר כנסת בשורות האופוזיציה במשך 40 שנה.

איימן עודה: תופיק טובי מסמל יותר מכול את המאבק למען הישרדות האוכלוסייה הערבית במולדתה, שאין לה מולדת אחרת מלבדה; הוא, שיחד עם חברו מאיר וילנר חשף את הטבח הנוראי בכפר-קאסם, שמטרתו הייתה לגרום לאזרחים הערבים לברוח מהמולדת.

איימן עודה: תופיק טובי מסמל יותר מכול את המאבק הנחוש בממשל הצבאי.

איימן עודה: בדיוק לפני 67 שנים, במרס 1949, עמד בכנסת הראשונה חבר כנסת ערבי, קומוניסט מחיפה, בקושי בן 30, ונשא את נאום הבכורה שלו: שאלת הזכויות של מיעוט לאומי מובילה לשאלת הדמוקרטיה והחופש של כל תושבי המדינה.

איימן עודה: אי-אפשר לחלק את הדמוקרטיה והחופש.

איימן עודה: מילים אלה משנת 1949 נשמעות כאילו נאמרו ממש היום.

איימן עודה: בימים אלה, כשהגזענות גואה, אנחנו צריכים יותר מתמיד את הערכים של תופיק טובי וחברים לדרך, הערבים והיהודים – ערכי השלום, השוויון, הצדק החברתי והדמוקרטיה.

איימן עודה: תופיק טובי, שבביתו ביקרתי במשך 20 שנה – –

יצחק וקנין: תודה.

איימן עודה: – – הוא המודל שלי לחיקוי.

איימן עודה: הוא שהתווה את הדרך שבה אנו צועדים היום.

איימן עודה: תודה.

יצחק וקנין: תודה.

אורן אסף חזן: הוא היה אומר על ארגון ה"חיזבאללה" שהוא ארגון טרור או לא?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איימן עודה.

אורן אסף חזן: איימן, הוא היה אומר – – –?

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, ואחריה – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, אני מצטרפת לדברים של חבר הכנסת איימן עודה, ואני חייבת להגיד שזה כבוד גדול לנו שאנחנו ממשיכי וממשיכות דרכו של אדם דגול, חברנו המנוח תופיק טובי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתייחס היום להצהרה של מפכ"ל משטרת ישראל בעניין התלונות האנונימיות נגד הטרדות מיניות במשטרת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמה שהוא עשה, ההצהרה שבחר המפכ"ל להגיד דווקא ביום האישה הבין-לאומי היא לעבור על קו אדום.

עאידה תומא סלימאן: כי בעצם המפכ"ל הוא הממונה והוא הראש, הקודקוד במערכת הממונה על אכיפת החוק, והוא בא ואומר שהמערכת הזאת מעל החוק; הוא בא ואומר שהוא לא יציית לחוק, שמציין באופן הכי ברור בנוסח שלו שתלונות אנונימיות ייבדקו וייחקרו.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לעבור על זה לסדר-היום.

עאידה תומא סלימאן: אי-אפשר לעבור לסדר-היום על זה שבמקום שהמפכ"ל יביא רוח מפקד חדשה, שנותנת – –

יצחק וקנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: – – למערכת הזאת להגן על נשים, הוא מפקיר אותן בצורה כזאת.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, יפו היא סמל לדו-קיום בין יהודים לערבים מאז קום המדינה ועד היום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאחרונה יש גלי שנאה, גלי גזענות, ורואים אותם במיוחד בתוך האוטובוסים, בהסעות של תלמידים שהולכים לבית-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנושא הזה קיבלתי הרבה תלונות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאחרונה, בימים האחרונים, צעירה בלבוש מסורתי דתי – בתוך האוטובוס נוסע יהודי צעק, תקף וביקש מהנהג לעצור עד שהגיע שוטר ובא אליה בצורה מאיימת, תוקפת, ביקש תעודת זהות, "את צפויה לעונשים כבדים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: התלמידה הזו, הצעירה, היא עד הרגע הזה בטראומה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה לא יכול להימשך, התקיפה הזו לא יכולה להימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגענו למצב שהורים מבקשים גם מאנשי חינוך וגם מהורים אחרים ללוות את הבנים שלהם בנסיעתם באוטובוסים לבית-הספר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מצב כזה צריך לעצור, ולהילחם בגזענות הזו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ולאחריו – חברת הכנסת תמר זנדברג.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לרגל בחירתה של חנאן אל-חרוב למורה הטובה ביותר בעולם.

אחמד טיבי: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: המחנכת חנאן אל-חרוב זכתה בתואר המורה הטוב ביותר בעולם.

אחמד טיבי: חנאן היא בת מחנה דהיישה, שהיה שרוי באלימות הכיבוש והדיכוי ושממנו יצאו חלוצי חירות ובעלי נתינה.

אחמד טיבי: חנאן האדירה את שם המחנה שלה, דהיישה, ואת שם בית-הספר שלה באל-בירה ואת שם עמה הפלסטיני בכללותו.

אחמד טיבי: ברכות לך, חנאן אל-חרוב.

אחמד טיבי: כה רבות עשית כאשר שברת את המחסומים וניפצת דימויים סטריאוטיפיים והרמת את קרנם של כל המורים הפלסטינים.

אחמד טיבי: את הוכחת כי העם הזה רוצה חדשנות ומצוינות, שהן נשק המדוכאים והמקופחים באשר הם, כפי שאמר מחמוד דרוויש, המשורר הגדול שלנו, שאתמול חגגנו את יום השנה להולדתו: "כאן, ליד המדרון, מול שקיעה / ולועַ זמן,/ ליד בוסתנים חסרי צל, / אנחנו עושים מה שעושים אסירים, / מה שעושים מובטלים: / מטפחים תקוות".

אחמד טיבי: את, חנאן, נטעת תקווה בלבם של תלמידייך ושל בני עמך בעלי אורך הרוח.

אחמד טיבי: אנו גאים בך, חנאן אל-חרוב.

אחמד טיבי: מזל טוב.

אחמד טיבי: )

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: חבר הכנסת אחמד טיבי, אנחנו למדנו אומנם ערבית פה בכנסת, אבל רק עשרה שיעורים.

תמר זנדברג: אז לצערנו – – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: זהו, בדיוק.

תמר זנדברג: לצערנו, לא – אני לפחות – – –

אחמד טיבי: – – – כל פעם הערבים אשמים – – –

תמר זנדברג: לא.

תמר זנדברג: רציתי להגיד שאני, לפחות, תוצר של מערכת החינוך, שלא הפנימה את הצורך ללמוד ערבית מכיתה א', אז לצערנו נצטרך עוד כמה שיעורים כדי להבין.

תמר זנדברג: אבל תודה על הדברים.

תמר זנדברג: אני רציתי לדבר על יום זכויות בעלי-החיים שמצוין כאן בכנסת.

תמר זנדברג: לצערי, בגלל אינפלציה של ימים, זה רק יום אחד מבין שלושה ימים שמצוינים, רק היום, אבל זה יום מאוד חשוב שמציין גם מאבק ארוך למען זכויות בעלי-החיים וגם את המאבקים שעוד נותרו.

תמר זנדברג: במסגרת המאבקים שעוד נותרו אני רוצה לציין שהוגשו חמש או שש הצעות חוק ביום ראשון לוועדת השרים לענייני חקיקה לקראת היום זה.

תמר זנדברג: רצינו לציין את היום הזה לא רק בימים חגיגיים ובטקס באודיטוריום ובדיונים בוועדות ובהצעות לסדר-היום, אלא גם בהצעות חוק ממשיות, שזה תפקידנו כאן בכנסת.

תמר זנדברג: לצערנו, ועדת השרים לענייני חקיקה דחתה את כולן, למרות שהיו ביניהן הצעות ענייניות, טובות, הצעות שלא עולות כסף, שמקובלות על הגורמים המקצועיים.

תמר זנדברג: אבל כנראה את זה אנחנו נציין במסגרת המאבקים שעוד נכונו לנו.

תמר זנדברג: יש לנו אתגר לשנה הקרובה, על מנת שביום זכויות בעלי-החיים הבא נוכל להשיג גם הישגים בחקיקה.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל כהן-פארן, ולאחריה – חבר הכנסת מייקל אורן.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יעל כהן-פארן: חברי חברות וחברי הכנסת, גם אני רוצה לציין את יום בעלי-החיים, היום למען זכויות בעלי-החיים.

יעל כהן-פארן: זה אולי נשמע לכם כאיזה יום שמח.

יעל כהן-פארן: הוא נחמד, מדברים על כלבים ועל חתולים.

יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לספר לכם שזה יום מאוד עצוב, כי ביום הזה אנחנו יושבים ושומעים שסדר גודל של 60,000 כלבים וחתולים בריאים מומתים כל שנה על-ידי הרשויות במדינת ישראל, פשוט כי אין מה לעשות אתם.

יעל כהן-פארן: אנחנו שומעים ש-300 מיליון בעלי-חיים שונים מומתים כל שנה בתעשיית משק החי, בתעשיית המזון, ואנחנו מדברים על מספרים הזויים.

יעל כהן-פארן: תראו, אני חושבת שכבר קהלת אמר: "מותר האדם מן הבהמה אין", ואנחנו חיים פה כאילו כן מותרים אנחנו.

יעל כהן-פארן: אנחנו שולטים, אנחנו משעבדים, אנחנו נחליט מי יחיה ומי ימות, ואיך הוא יחיה ובאילו תנאים.

יעל כהן-פארן: אנחנו כאן בכנסת – גם יש שדולה בעניין, וידברו אחרי בהמשך ראשי השדולה אתי – אבל אנחנו כאן בכנסת חייבים לזכור שכל בעלי-החיים, אין להם קול.

יעל כהן-פארן: הם לא מיוצגים כאן.

יעל כהן-פארן: חברה שרוצה להיות חברה נאורה, שמתייחסת בצורה ראויה גם לבני-האדם בתוכה, חייבת להתייחס בצורה הוגנת ואנושית גם לבעלי-החיים.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מייקל אורן, ולאחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מיכאל אורן: תודה, כבוד היושב-ראש.

מיכאל אורן: חברי, חברותי חברי הכנסת, היום במסגרת תפקידי כיושב-ראש של ועדת המשנה לענייני חוץ והסברה של הכנסת קיימתי דיון על תוכנית, על הבנייה – בניית תוכנית העבודה של משרד החוץ לשנת 2016/2015.

מיכאל אורן: הדיון היה חיוני.

מיכאל אורן: אני לא צריך להסביר את זה פה במליאה, אנחנו עדים היטב לאתגרים ולסכנות שמאתגרים את ישראל בזירה הבין-לאומית: סכנה של חרמות, של סנקציות, של בידוד, של דה-לגיטימציה – זה מחד.

מיכאל אורן: אבל מצד שני, יש גם הזדמנויות שנפתחות לפנינו, אם זה באפריקה, באסיה, באמריקה הלטינית.

מיכאל אורן: להפתעתי הלא-טובה, הסתבר שבתקציב השנתי של משרד החוץ – רק 8% מהתקציב של משרד החוץ הולך לפעילות דיפלומטית.

מיכאל אורן: תתפלאו לשמוע, רק 8%, ובתוך ה-8% של התקציב השנתי של משרד החוץ שהולך לפעילות דיפלומטית – אגב, פי-שניים מזה הולך לאבטחה של משרד החוץ, משהו מדהים – מתוך ה-8%, רק 4% הולכים לפעילות דיפלומטית באפריקה, 11% לפעילות דיפלומטית בכל יבשת דרום-אמריקה, אמריקה הלטינית.

מיכאל אורן: ואני שואל את עצמי.

מיכאל אורן: קודם כול, אנחנו נחשפים בפני הסכנות הללו, ואנחנו גם, מצד שני, לא מנצלים את ההזדמנויות שנפתחות לפנינו.

מיכאל אורן: אז הגיע הזמן שאנחנו כמדינה נפנים את המציאות שההבחנה בין ביטחון לחוץ זו הבחנה מלאכותית, ואנחנו צריכים להקדיש את המשאבים הנדרשים להעביר את משרד החוץ את תהליך ההתייעלות הנדרשת, וגם להקציב את המשאבים הנדרשים על מנת להגן על עצמנו ולנצל את ההזדמנויות שנפתחות.

מיכאל אורן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מייקל אורן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסף ג'בארין, ולאחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי הנכבדים, אני שמח לבשר שנשיאות הכנסת קבעה את התאריך 24 במאי כיום מיוחד לשפה הערבית שיצוין בכנסת.

יוסף ג'בארין: לדעתי, זה אולי הפעם הראשונה שהכנסת מייחדת לכך יום מיוחד בדיוניה במסגרת ימי שלישי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזו תהיה הזדמנות חשובה למקד את הדיון סביב מעמדה של השפה הערבית כשפה רשמית בישראל והצורך להתאים את המציאות למעמד הזה בכל מה שקשור לאספקת שירותים ממשלתיים בשפה הערבית, לכיתוב הערבי בכל המרחב הציבורי, ללימוד השפה הערבית, הן בבתי-הספר הערביים והן בבתי-הספר היהודיים, ולנושאים אחרים מאוד מרכזיים, ולעניין מעמדה של שפה זו.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שיום אחד גם הכנסת תצליח אולי לספק תרגום סימולטני לשפה הערבית בדיוניה, וככה גם חברי הכנסת הערבים יוכלו לדבר בשפה הערבית.

יוסף ג'בארין: היום יש לנו גם חברי כנסת יהודים שיכולים לדבר בשפה הערבית, ונוכל לספק תרגום סימולטני.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שזה אחד הנושאים שיעלו בדיון באותו יום מיוחד.

יוסף ג'בארין: אני רק מסיים בלקרוא למנהלי הוועדות השונות של הכנסת להתכונן לדיון חשוב כזה ולתאם יחד אתנו את הנושאים הרלוונטיים שיעלו בוועדה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ולאחריה – חבר הכנסת דב חנין.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני יושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: יושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל אימץ בוועדת הכלכלה משהו שקצת מזכיר את השימועים בסנאט, קצת את ה-hearings המפורסמים שמדי פעם אנחנו רואים בטלוויזיה, וכולם יודעים – אתה חבר ועדת הכלכלה, אדוני, אז אתה יודע שמדי יום שלישי אנחנו מתכנסים, כבר מזה חודש, לשימוע בנושא הקטל בדרכים.

איילת נחמיאס ורבין: היום הדיון היה דיון מאוד מאוד לא פשוט, צריך להגיד, כמו כל שבוע, שעסק בהולכי הרגל ובקבוצות סיכון נוספות, כמו קשישים, ילדים, חרדים וערבים.

איילת נחמיאס ורבין: דיברו הרבה מאוד על תוכניות ההוראה החסרות במגזר החרדי וגם במגזר הערבי.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, היום נפצעה עוד ילדה כתוצאה מדריסת אופניים – אגב, אופניים רגילים, לא אופניים חשמליים; גם הם מהווים בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: שוב, כתוצאה מהמחסור בתחבורה ציבורית, ואולי – וגם צריך לעודד את זה – אופניים הפכו לכלי תחבורה שגרתי רגיל לגמרי, רק צריך לזכור שהמדרכות נועדו להולכי רגל.

איילת נחמיאס ורבין: כמי שנדרסת כמעט מדי שבוע, יחד עם ילדי, על-ידי אופנועים בתל-אביב, אני מוכרחה לומר לכם שזו הפכה להיות תופעה מסוכנת.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני קוראת לממשלה לטפל בכמה דברים שלא דורשים את סיום השימוע הזה בוועדת הכלכלה בנושא של הולכי הרגל.

איילת נחמיאס ורבין: חייבים להיות פסי האטה לפני מעברי חציה; זה לא אופציה, חייבים להיות פסי האטה, מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: רמזורים, במקומות שיש – מצוין.

איילת נחמיאס ורבין: זה גם לא מספיק, אבל אפשר להסתפק בזה, לפחות במקומות האלה, אבל מקומות שאין בהם אפילו רמזורים, חייבים להיות בהם פסי האטה.

איילת נחמיאס ורבין: חייבים להיות עמודי בטיחות סביב מעברי חציה.

יצחק וקנין: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: וגם צריך לדון בדבר מורכב, ומייד אני מסיימת:

איילת נחמיאס ורבין: הסמכת מתנדבי משטרה – מתנדבי משטרה, לא פקחי עירייה – לנושא של אכיפה בדו-גלגלי.

איילת נחמיאס ורבין: זו בעיה קשה מנשוא.

איילת נחמיאס ורבין: המשטרה צריכה עוד כוחות על מנת שיסייעו לה באכיפה של הבעיות האלה, בעיות התעבורה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ולאחריו – אחרון הדוברים, חבר הכנסת עבאדללה אבו מערוף.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: גם אני רוצה להצטרף לחברי איימן עודה ועאידה תומא סלימאן באזכור חמש שנים לפטירתו של חבר הכנסת לשעבר תופיק טובי, אחד ממייסדי הפרלמנטריזם הישראלי, פרלמנטר מצטיין, משכמו ומעלה, ממניחי היסוד לעבודה של הבית הזה.

דב חנין: ואני רוצה, אדוני היושב-ראש, להזכיר לרגל היום הזה את נאומו של תופיק טובי בנובמבר 1949 על חיפושים שהצבא עשה בגליל, נאום שעורר סערה קשה בכנסת.

דב חנין: הנושא הוסר מסדר-היום, וחבר הכנסת תופיק טובי זכה, אדוני יושב-ראש ועדת האתיקה, לנזיפה בעקבות דבריו.

דב חנין: ועל כך כתב ב"הטור השביעי" נתן אלתרמן את טורו המפורסם "הנזיפה בתופיק טובי", ואני רוצה להקריא אותו: "ובכן, מיהו תופיק טובי?

דב חנין: הוא חבר הכנסת.

דב חנין: / הוא קומוניסט ערבי.

דב חנין: בבית-הנבחרים / יושב הנו בזכות מלאה ולא בחסד / כבר עת אולי לזכור זאת, חברים.

דב חנין: // ואין הוא חייב בזה כל חוב על גודל נפש.

דב חנין: / ישיבתו היא חוק.

דב חנין: / היא צו.

דב חנין: / היא אלף-בית.

דב חנין: / לא! אין הפרלמנט צריך ביד מונפת / לזרוק לו מדי פעם את הגט.

דב חנין: // ואין הפרלמנט, בשום פנים ואופן, / צריך לקרוא: אתה דובר באין מחריד / מפני שטוב אני... נדיב.

דב חנין: ..

דב חנין: דוגל בחופש.../ אין זה הולם אפילו מסיבה פרטית.

דב חנין: // עת להחליט סוף-סוף:

דב חנין: ככל צירי הבית / גם טובי בו יושב בתוקף המשטר! / ואם זה רציני, אין צורך כל יומיים / על זו הפריבילגיה להגיש לו שטר".

יצחק וקנין: תודה.

דב חנין: אקטואלי מאוד.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה אחרון הדוברים, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כמובן, ביום הזה אי-אפשר לחלוק, לעשות "וי", ולא להגיד שאכן חמש שנים חלפו מאז פטירתו של מנהיגנו, של חברנו, מייסד הליגה לשחרור לאומי, אחד הפרלמנטרים הטובים בכל המובן של המילה, תופיק טובי המנוח; חמש שנים למותו.

עבדאללה אבו מערוף: אכן, הוא רצה – כאן, בארץ הזאת, ובכלל – שיהיה עתיד של שלום, של רווחה, עתיד של אחווה, של דו-קיום, ללא שנאה, ללא מלחמות.

עבדאללה אבו מערוף: הוא אכן חסר לנו.

עבדאללה אבו מערוף: כל החיים שלו, כאן בכנסת ובעבודה שלו, בעשייה שלו הציבורית, האנושית, הוא עשה רק טוב, והיה לוחם למען הצדק, למען השלום, למען אחוות העמים, למען שאנחנו כולנו נהיה אנשים עם עתיד טוב, גם הדורות הבאים.

עבדאללה אבו מערוף: הוא חסר לנו, וביום הזה, שצוין כיום מעשים טובים, אכן חסר לנו הרבה מה לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: אני פונה, בואו נחשוב לא רק מה לעשות, מעשים טובים, אלא נחשוב מה לא לעשות, מעשים שהם רעים, כמו שיש עיקרון חשוב מאוד ברפואה, לא להזיק, ועל זה צריך לחשוב.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: תמו הנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: ציון היום הלאומי למדע

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום, ועוברים להצעות לסדר-היום בנושא: ציון היום הלאומי למדע, מס' 3332, 3358, 3384 ו-3404.

יצחק וקנין: יש כמה חברי כנסת שהגישו הצעות לסדר-היום.

יצחק וקנין: לפני כן אשא נאום בנושא היום הלאומי למדע.

יצחק וקנין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא היום הלאומי למדע.

יצחק וקנין: יום זה מתקיים בארץ מדי שנה בסמוך לתאריך שבו מצוין יום המדע ברחבי העולם, 14 במרס, יום הולדתו של אחד המדענים הדגולים בכל הזמנים, הפרופסור אלברט איינשטיין, חתן פרס נובל לפיזיקה, שנולד לפני 137 שנים.

יצחק וקנין: ה-14 במרס הוא גם "יום הפאי", שמציין, בהיפוך ספרות, את הקבוע המתמטי הידוע, המתחיל ב-3.14, ומהווה באופן סמלי תזכורת ליום המדע.

יצחק וקנין: התגליות המדעיות מצעידות את האנושות קדימה.

יצחק וקנין: הן מלמדות אותנו כל הזמן עוד על טיבו של העולם ועל התנהגותו, אך מעבר לעושר האינטלקטואלי הן מאפשרות לנו להתמודד טוב יותר עם הרעות החולות שמזמן לנו היקום, כגון מחלות קשות או נגיפים קטלניים, וגם מאפשרות לנו להיערך טוב יותר לתופעות טבע הרסניות.

יצחק וקנין: המדע, כמו הידע, הוא כלי חשוב ורב-עוצמה שניתן בידינו בעידן הנוכחי.

יצחק וקנין: המחקר פורץ כל העת דרכים חדשות, אבל עלינו להשכיל לעשות בכלי זה שימוש נכון, מועיל ומושכל.

יצחק וקנין: בהכירו גם במגבלותיו של המדע, אמר פעם איינשטיין: אפשר לתאר הכול בצורה מדעית, אבל אין בכך היגיון; יהיה זה חסר משמעות – כמו לתאר סימפוניה של בטהובן כשינויים בלחץ האוויר.

יצחק וקנין: המדע אינו יכול לעמוד בפני עצמו ולא די בו; הוא מתאר ומסביר תופעות אבל אינו מסביר לנו את טיבם של החיים או את מגמתם.

יצחק וקנין: ישראל היא ראש חץ בתחומי מדע רבים, ויעידו על כך פרסי נובל והישגים רבים אחרים שאליהם הגיעו מדענים כחול-לבן.

יצחק וקנין: כ-60 הישגים מדעיים בולטים שהשפיעו על העולם מוצגים בימים אלו בתערוכה בנמל התעופה בן-גוריון ומהווים מקור גאווה והשראה לכולנו – מפיתוחים טכנולוגיים רבי-תפוצה, דרך תרופות ועד טכניקות חשובות שתרומתן לאנושות רבה.

יצחק וקנין: ביום הזה חשוב להפנות זרקור להישגי המדע והפיתוח הישראליים, אך לא פחות מכך גם להפנות קריאה לטיפוח ההישגים והיכולות הללו.

יצחק וקנין: כדי לשמר את כל אלו ולגדל כאן דורות של אנשי מחקר ומדע, ראוי שנתמיד ונשקיע את מיטב המשאבים לשם כך.

יצחק וקנין: אני מקווה שיום זה, יום המדע – שלקראתו נערכות גם פעילויות מיוחדות ברחבי הארץ בחסות משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל – יעלה תרומה להעלאת נושא זה למקום מרכזי בסדר העדיפויות הלאומי שלנו.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את ראשון המציעים בהצעות לסדר-היום, חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי שר המדע חבר הכנסת אופיר אקוניס, חברי חברי הכנסת, כפי שציינת, אדוני היושב-ראש, בתחילת דבריך, אנחנו מציינים היום את יום המדע בישראל.

אורי מקלב: חשוב לציין עוד משהו – שהיוזמה לציון יום המדע, והחלטת הממשלה בעקבות זאת, הגיעה מוועדת המדע; אחד מיושבי-הראש הראשונים של ועדת המדע, פרופסור מיכאל נודלמן, יזם את זה בשנת 2000, וועדת המדע, יחד עם מנהלת הוועדה ענת לוי והצוות – איילת חאקימיאן, נעמי ברוך – הם כל שנה עומדים ופועלים בעניין הזה ועושים פעולות.

אורי מקלב: בכנסת חגגנו היום, בטקס מאוד מיוחד ומרגש, מענק פרסים לזוכים בתחרות מדענים ומפתחים צעירים בישראל.

אורי מקלב: גם מזכירת הכנסת כיבדה אותנו בנוכחותה.

אורי מקלב: לכבוד היה לנו.

אורי מקלב: כפי שמי שהיה שם יודע, מדובר ב-69 נערים שבמסגרת תחרות על פרויקטים מיוחדים וייחודיים ברמות מאוד מאוד גבוהות, כפי שציינו אלה שבדקו את זה – פרופסור חנוך גוטפרוינד, בעל שם עולמי, אמר שהעבודות האלה שהגיעו לגמר בתחרות, יש להן את כל היכולות להגיע כגמר, כעבודת מחקר אמיתית, יישומית, לא סתם עבודת מחקר, ברמה מאוד גבוהה.

אורי מקלב: גם פרופסור טרכטנברג כיבד אותנו בנוכחות שלו, ועוד חברי כנסת.

אורי מקלב: בסופו של דבר, את התוצאה גילו באירוע היום.

אורי מקלב: אני רוצה לספר לך, אדוני היושב-ראש, רק כדי לסבר את האוזן, דוגמה אחת.

אורי מקלב: מצד אחד – נערים מבריקים ומוכשרים מאוד, נערים ונערות.

אורי מקלב: אני לא הבנתי בכל עבודת המחקר שלהם, אבל מהחלק הפשוט, הפרקטיקה היומיומית, והיו כמה כאלה, אני אביא לך דוגמה שכל אחד יכול להבין: כשאדם מגובס, הרופא מנחה אותו: כדי לקדם את ההחלמה שלו, לשפר את ההחלמה שלו, הוא צריך כובד משקל מסוים להפעיל על הרגל.

אורי מקלב: אבל זה מאוד קשה, וזה גם צריך להשתנות בשלבים – בהתחלה יותר, אחרי זה פחות.

אורי מקלב: חיישן: המצאה של חיישן בעבודה היישומית שייתן את האינדיקציה כמה – אם יותר מדי, אם פחות מדי, כמה הוא עושה, עם הבהרה; דברים שאין לי ספק שעם תקציבים נכונים הם יגיעו לפיתוח ולהמצאה גדולה מאוד.

אורי מקלב: זה היה חלק.

אורי מקלב: יחד עם זאת, אני רוצה להגיד ביום הזה: האם אנחנו באמת עושים מספיק בשביל המדע בישראל?

אורי מקלב: שר המדע נמצא פה, משקיע את כל-כולו בשביל המדע, במיוחד מדע לצעירים ולפריפריה – וחלקם גם הגיעו משם.

אורי מקלב: אבל תוך כדי נזכרתי: האם כל המשרדים עושים את אותו דבר?

אורי מקלב: בכולם אנחנו יכולים לראות את אותם מדענים שיהיו בעתיד, ואין לי ספק שאחר כך הם יהיו בעלי שם ומצליחנים מאוד; בסוף יהיה להם את התקציב למכוני מחקר, למחקר?

אורי מקלב: לצערנו, ממה שאנחנו יודעים, לא יהיה להם מספיק תקציב.

אורי מקלב: האם יהיו להם מספיק תקציבים לפיתוח יישומי של המחקר שלהם?

אורי מקלב: האם אנחנו נדע להשאיר אותם פה בארץ?

אורי מקלב: נדע להתמודד?

אורי מקלב: אני לא בטוח בזה.

אורי מקלב: אם אנחנו היום שומעים – אחד המחקרים היה בשיתוף הגנים הבוטניים.

אורי מקלב: אחת העבודות שהיו בתחרות – שזכו גם – נעשתה ביחד עם הגנים הבוטניים.

אורי מקלב: והנה, מצד שני אנחנו יודעים שב-2015 קוצץ להם התקציב ב-50%.

אורי מקלב: קוצץ להם ב-100%, משרד החקלאות קיצץ להם ב-100%, ולאחר מאמצים, לאחר פעילות, לאחר שתדלנות, החזירו להם 50%.

אורי מקלב: מתוך כמה?

אורי מקלב: מ-4 מיליון; באמת כבשת הרש.

אורי מקלב: תקציבים קטנים כאלה שנותנים – ושם מדובר על גנים בוטניים שברובם הם גנים לימודיים ומחקריים, זו בעיקר הפעילות שלהם.

אורי מקלב: הם הפסיקו את הפעילות שלהם, ודאי עם הנוער, ודאי את הפעילות הזאת הם הפסיקו.

אורי מקלב: אנחנו יכולים להביא עוד דוגמאות, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אני אביא לך דוגמה.

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

אורי מקלב: אנחנו שמענו גם בשורה מאוד טובה – שאת מכון וולקני בישראל רוצים להפוך למיזם של נדל"ן.

אורי מקלב: כמה יקבלו מזה וכמה יכניסו?

אורי מקלב: גם אם יעבירו אותו לאיזה מקום בארץ – אני לא מזלזל באף מקום בארץ – מישהו עשה את התחשיב כמה ייפגעו המחקר, המדע, כמה אנשים יעזבו ולא יעברו, מה ההשלכות האמיתיות של העניין הזה?

אורי מקלב: זה היה בכלל במשוואה?

אורי מקלב: ואני אביא לך דוגמה אחרת, ואני פונה בזה לממשלה – ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש: העיר אילת.

אורי מקלב: רוצים לחזק את העיר אילת, ורוצים להביא לשם קזינו ועוד דברים כאלה בהשקעות ממשלתיות; להרוס את העיר מבפנים ומבחוץ, ולא נרחיב בזה בגלל שאין זמן.

אורי מקלב: כשיש תוכניות להפוך את אילת – בא לכאן ראש העיר לוועדות ואומר: אפשר לעשות את המכון לחקר הימים והאגמים למקום שיהיה בין-לאומי, שימנף את העיר – אומר את זה ראש העיר – בהשקעה לא גדולה.

אורי מקלב: את זה אף אחד לא יודע לעשות.

אורי מקלב: לכן אנחנו מצפים שהיום הזה יהיה מנוף להגברה ולחיזוק של המדע בישראל.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, פרופסור מנואל טרכטנברג.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב-ראש, אדוני שר המדע אופיר אקוניס, כנסת נכבדה, אני שמח לעמוד כאן בפניכם היום לרגל ציון יום המדע בישראל.

מנואל טרכטנברג: כידוע לכם, היום הזה נקבע על-פי יום הולדתו של אלברט איינשטיין, שחל ב-14 במרס.

מנואל טרכטנברג: אני לא יכול לשכוח, כי זה גם יום ההולדת של אשתי.

מנואל טרכטנברג: כן, זה חשוב מאוד.

מנואל טרכטנברג: אנחנו במדינת ישראל – אנחנו מדינה – – –

יצחק וקנין: יש כאלה שהיו אומרים: אוי ואבוי אם הוא ישכח.

מנואל טרכטנברג: נכון.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מקרה יוצא דופן בהרבה מובנים, אבל גם במובן שאצלנו היה מדע והיה מחקר מדעי ממדרגה ראשונה הרבה לפני שהייתה מדינה.

מנואל טרכטנברג: ב-1923 קם הטכניון; ב-1925 – האוניברסיטה העברית.

מנואל טרכטנברג: יש ויכוח ביניהם, אבל אלה העובדות.

מנואל טרכטנברג: בשנות ה-30 – מכון ויצמן; לא בשם הזה, בשם אחר, אבל זה היה אז.

מנואל טרכטנברג: כל המוסדות האלה – מוסדות מפוארים בחזית המדע, כבר אז, הרבה לפני שהייתה מדינה.

מנואל טרכטנברג: למה אני מציין את העובדה הזאת?

מנואל טרכטנברג: מכיוון שלעובדה הזאת הייתה השלכה אדירה על ההמשך; מכיוון שהמדע היה צריך להתבסס ללא מערכת ממשלתית שקובעת את הכללים ומכבידה עליו, אלא היה צריך לפלס דרך בעצמו.

מנואל טרכטנברג: ונקבעו סטנדרטים מדעיים מהמדרגה הראשונה, שהרבה מדינות לא הגיעו אליהם עד היום.

מנואל טרכטנברג: עד היום.

מנואל טרכטנברג: ואצלנו זה נקבע לפני יותר מ-80 שנה – אפילו כמעט 100 שנה.

מנואל טרכטנברג: אותו מחקר מדעי מפואר לא רק הביא להישגים למדע אלא היווה את הבסיס להרבה מאוד מההישגים של מדינת ישראל בכללותה.

מנואל טרכטנברג: בתחום הביטחון, מדימונה ועד "כיפת ברזל", וכיום אנחנו עובדים על פתרונות לאיום המנהרות מול עזה, זה בא מהמדע, זה בא מהמחקר המדעי.

מנואל טרכטנברג: אנחנו מדברים על הרפואה המפוארת שיש לנו במדינת ישראל, זה ניזון מהמדע.

מנואל טרכטנברג: וכמובן, התעשייה, ההיי-טק, ואנחנו כל כך מתפארים בזה שאנחנו Start-up Nation, מאיפה זה בא אם לא מהטכניון, מההנדסה, ממקומות שכאלה?

מנואל טרכטנברג: ה"קופקסון" – ממכון ויצמן.

מנואל טרכטנברג: חברת "טבע" העולמית הגיעה לגדולה בזכות ה"קופקסון", שפותח במעבדה במכון ויצמן.

מנואל טרכטנברג: וכך הלאה, וכך הלאה.

מנואל טרכטנברג: זה לא רק מדע בשביל לשמור, רבותי; זה הבסיס האיתן שעליו יושבת מדינת ישראל כולה.

מנואל טרכטנברג: ולכן חשוב מאוד שלא לשכוח לרגע שאותו בניין מפואר, אם לא מטפחים אותו יום-יום ומזרימים אליו את המשאבים, אז הבניין הזה לא יחזיק לאורך זמן.

מנואל טרכטנברג: וצריך להיות כל הזמן על המשמר, מכיוון שתמיד יש סדרי עדיפויות אחרים, תמיד יש צרכים יותר דחופים, אבל צריך להקדיש לזה את המשאבים הדרושים כדי שזה יתפתח הלאה.

מנואל טרכטנברג: ולא רק זאת, אלא שמערכת ההשכלה הגבוהה – במובן הרחב עכשיו – היא, כמובן, המפתח כיום לשילוב של אוכלוסיות מודרות במדינת ישראל, ובפרט המגזר החרדי, המגזר הערבי והעולים מאתיופיה.

מנואל טרכטנברג: היום קיימתי יחד עם רועי פולקמן כנס ראשון של השדולה לשוויון הזדמנויות לציבור החרדי.

מנואל טרכטנברג: היו שם חבר הכנסת מרגי, שנמצא אתנו, וחבר הכנסת מקלב.

יצחק וקנין: אני מצטער שלא השתתפתי – בגלל שהייתה לי ועדת אתיקה באותו זמן.

מנואל טרכטנברג: האתיקה קודמת לכול.

יצחק וקנין: לא, אני יושב-ראש הוועדה ואני לא יכול – – –

מנואל טרכטנברג: לא, לא, בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: בכל אופן, דיברנו שם על החשיבות של רכישת השכלה מקצועית, כדי שהציבור שרוצה אכן יוכל להשתלב במסגרות התעסוקתיות וכו'.

מנואל טרכטנברג: החזון לא צריך להיעצר שם.

מנואל טרכטנברג: למה שלא יהיו פרופסורים מהדרגה הראשונה חרדים וערבים?

מנואל טרכטנברג: למה שלא יהיו רופאים בכירים?

מנואל טרכטנברג: למה שלא יהיו בראש חברות גדולות?

מנואל טרכטנברג: לשם אנחנו שואפים.

מנואל טרכטנברג: לבסוף, אני רוצה לציין שלצד ההישגים האלה יש גם סוגיות שלא באו לידי פתרון.

מנואל טרכטנברג: מחצית מתוך כל מחזור שמסיים תיכון לא מגיעים להשכלה גבוהה.

מנואל טרכטנברג: אז אנחנו מתפארים בכך שמחצית מגיעים, יפה מאוד, אבל מה עם החצי השני?

מנואל טרכטנברג: אנחנו רוצים לפתוח בפניהם מסלולי הכשרה והשכלה לא פחות טובים, שכל צעיר וצעירה במדינת ישראל יוכלו לרכוש את הכלים להשתלב בתעסוקה של המאה ה-21.

מנואל טרכטנברג: לשמחתי, משרד המדע הוא לא רק משרד המדע, אלא משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל.

מנואל טרכטנברג: ידידי שר המדע מוביל בעצמו מהלך, שהתחיל קודם אבל התעצם עכשיו, של העצמה – החלק הזה של משרד המדע, החלק של ההנדסה, של תמיכה במקצועות כאלה וכו'.

מנואל טרכטנברג: וכפי שידוע לך, אדוני השר, אנחנו שואפים למהלך יותר שאפתני בהקשר הזה, שייתן מענה לציבורים רחבים במדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: ומילה אחרונה: תראו, המדע זה תחום מאוד עדין, ומוטב לנו כפוליטיקאים להאדיר את שמו של המדע, אבל להיזהר שלא לשים יד בתוך אותה שמורת טבע, כי אנחנו עלולים לעתים לקלקל, גם מתוך כוונות טובות.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה לך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יעקב מרגי, ואחריו – חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך, חמש דקות לרשותך.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, תודה, מכובדי חברי הכנסת, מכובדי השר, הכנסת מציינת היום את יום המדע, ואני רוצה להתחיל בנימה ישירה: אני תושב הנגב משחר נעורי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לתאר לי את יישובי הנגב – מטרופולין באר-שבע, סובב באר-שבע, כל הנגב – ללא קריות המחקר והמדע שהוקמו משחר ילדותה של המדינה; ואני לא רוצה לתאר לי את המדינה ללא הטכניון בחיפה וללא מכוני המחקר האחרים, כגון מכון ויצמן.

יעקב מרגי: המדע במדינת ישראל צמח והגיע להישגים רבים הודות לראייה מפוכחת ואמיצה, בעלת חזון, של קברניטי המדינה, כבר אז.

יעקב מרגי: ושלא נחשוב שבשחר נעוריה של המדינה לא היו אתגרים אחרים; עמדו בפניהם אתגרים חשובים וקשים, בד בבד.

יעקב מרגי: וכשאתה חושב אחורה – הזכרת את דימונה, וזכיתי לעבוד שם מעל עשור ואני מכיר את ההיסטוריה שהביאה להקמה; לפעמים אני שואל את עצמי מאיפה היה להם הזמן, של השעון – לא היכולת – הזמן של השעון לחשוב לעשות את זה.

יעקב מרגי: לכן, שמתי דגש ואמרתי שאני אדבר על החזון בסוגיה של המדע.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, הייתה ראייה מפוכחת ואמיצה, בעלת חזון, של קברניטי המדינה, אבל מאז המדע והמדעים ידעו עליות וירידות.

יעקב מרגי: גלי העלייה השונים וגל העלייה הגדול בשנות ה-90 תחזקו – אני בכוונה בוחר את המונח הזה, תחזקו – את המדע במדינת ישראל ושמרו על יציבות כלשהי, כי בזמן הזה גם תפסו את מקומם מקצועות אחרים, נזילים, תרתי משמע, שמביאים הון מהיר וגדול, וזנחנו – אנחנו, העם היהודי עם המוח היהודי – זנחנו את המקצועות האלה.

יעקב מרגי: היום כולם מדברים, יש דיונים, לא אחת קיימנו דיונים בוועדה על המחסור בתחומי המקצועות הטכנולוגיים והמדעיים.

יעקב מרגי: אני מכיר גם את הקושי של האוניברסיטאות והמכללות להנדסה לספק לתלמידים, שאכן באומץ רב הלכו למקצועות האלה, לספק להם מרצים מוכשרים שיודעים גם להעביר את החומר מעבר לתארים שלהם.

יעקב מרגי: יש קושי, אבל זה בא בגלל מה?

יעקב מרגי: הופסק החזון.

יעקב מרגי: הופסק החזון, כן.

יעקב מרגי: היום אנחנו מתחילים לקבל החלטות מתקנות מציאות ורוצים לעודד תלמידים לגשת לחמש יחידות במתמטיקה ובמקצועות המדעיים ובטכנולוגיה, אבל אנחנו רואים שיש לנו עשור אחד או שניים אבודים בסוגיות האלה.

יעקב מרגי: כך שבהפניה הזאת, בעוד עשור או שניים נצליח להדביק את הפיגור, את הפערים האלה.

יעקב מרגי: תרומתו של המדע היהודי – מהרמב"ם דרך מדענים רבים והוגי דעות רבים – תרומתו של המדע הזה והמדע הישראלי לקיומה של המדינה, ואף העולם כולו, היא משמעותית ומעשית, ומנית חלק מהדברים האלה.

יעקב מרגי: רבותי, מכובדי השר, למה אנחנו מדברים על זה היום?

יעקב מרגי: כבוד השר, מסקנה אחת: בנושא המדע החזון מתבקש באופן תמידי.

יעקב מרגי: ברגע שהחזון נעצר, הגעת ליעד – אין עצירה; אדם שעומד במורד ההר, הוא מידרדר אחורה.

יעקב מרגי: בעלייה עולים, לא עוצרים.

יעקב מרגי: החזון בסוגיה הזאת צריך להיות מתמשך ותמידי, חזון צופה פני עתיד: לחנך את הדור הצעיר למדעים, לא רק אקזיטים.

יעקב מרגי: זה חשוב, באקזיטים עושים הון, אבל גם במדע אפשר לעשות אקזיטים, ובאקזיטים עושים הון.

יעקב מרגי: אני אסיים במילות הקידוש.

יעקב מרגי: תמיד אני שואל את עצמי: בקידוש יש איזו עצירה באמצע: "אשר ברא אלוהים לעשות" – לעשות מה?

יעקב מרגי: לכאורה אחרי הבריאה המושלמת של הקדוש-ברוך-הוא, הכול יכול, מה לעשות?

יעקב מרגי: הקדוש-ברוך-הוא טבע בבריאה, הטמין בבריאה – הוא יצר לנו את התשתית ואמר לנו: עכשיו אתם תפקידכם לעשות.

יעקב מרגי: תחקרו, תהפכו, תייצרו, עד אין-סוף.

יעקב מרגי: עד אין-סוף.

יעקב מרגי: ואני קורא לך, אדוני: זה במשמרת שלך, מכובדי, כבוד השר.

יעקב מרגי: אנחנו מרגישים את החוסר, מרגישים את הצורך בדיונים – בזה אני מסיים – וזו קריאה לשילוב ידיים, יחד, בעבודה מערכתית, כי לפעמים שר אחד חושב ככה והשני ככה ולא הולכים ביחד; עבודה מערכתית מול שר החינוך, שהוא גם יו"ר המל"ג.

יעקב מרגי: ומה לעשות – היום היה דיון בוועדת הכלכלה על תכנון בענף הלול.

יעקב מרגי: לא צריך להתבייש.

יעקב מרגי: נכון, אנחנו לא פוטין ולא ברית-המועצות לשעבר ולא רוסיה של היום, אבל כנראה צריך להחזיר קצת את התכנון גם להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: תודה.

יצחק וקנין: תודה ליושב-ראש ועדת החינוך חבר הכנסת יעקב מרגי.

יצחק וקנין: עד שיוסף ג'בארין יגיע לדוכן, אומר משהו.

יצחק וקנין: כתוב: "וברכך ה' אלוקיך בכל אשר תעשה".

יצחק וקנין: יכול יושב ולא עושה כלום.

יצחק וקנין: "בכל אשר תעשה" – תעשה, תהיה לך ברכה; תשב ולא תעשה כלום, אז תחכה שמישהו יברך אותך.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מצטרף לברכות על ציון יום המדע ומברך את אורחי הכנסת ביום הזה, אלה שעושים במלאכה.

יוסף ג'בארין: אני ניגש ישר לאותה קריאה שהשמיעו חברי על הצורך בהגדלת התקציבים המועברים לתחום המדע, הן בכל מה שקשור להשקעה בבני-נוער והן במה שקשור – במיוחד – בהשקעה בקרב קבוצות מוחלשות, בעיקר בכל מה שקשור להשקעה ביישובים הערביים, השקעה באוכלוסייה החרדית והשקעה בפריפריה בישראל.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני בא מהיישוב אום-אלפחם.

יוסף ג'בארין: התמזל מזלי והתקדמתי בסולם המדע, אבל לבי עדיין עם כל אלה, הצעירים מתוך אום-אלפחם ובחברה הערבית בכלל, שאינם משיגים היום אפילו תעודת בגרות.

יוסף ג'בארין: הנתונים אומרים שבשכבת הגיל 17–18 אחד מתוך חמישה צעירים ערבים מסיים עם תעודת בגרות שמזכה אותו בלימודים אקדמיים ומזכה אותו בדרישות שנדרשות לצורך ההשכלה הגבוהה, ולכן זה נתון שמאוד מאוד מדאיג אותי.

יוסף ג'בארין: מי שמדבר היום בשם ה"אנחנו" כקהילת המדע, חייב לקחת בחשבון את הצעירים הערבים כחלק מה"אנחנו" כקהילת המדע.

יוסף ג'בארין: גם הנתונים לגבי אוכלוסיית הסטודנטים היום מראים תת-ייצוג של הסטודנטים הערבים.

יוסף ג'בארין: בתואר הראשון אנחנו מדברים על כ-13%, בתואר השני זה יורד ל-8%–9%, בתואר השלישי – פחות מ-5%.

יוסף ג'בארין: אלה שיעורים שנופלים בהרבה מהשיעור הכללי של הצעירים הערבים, שיכול להגיע אפילו ל-25%, ולכן אין ספק שיש גם צורך להשקיע באופן ייחודי בצעירים הערבים בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: אני גם מאוד מוטרד, כבוד היושב-ראש, מהייצוג המאוד-נמוך של אנשי אקדמיה מהחברה הערבית במוסדות המחקר, באוניברסיטאות ובמכללות.

יוסף ג'בארין: כיום אנחנו מדברים על פחות מ-3% – 3% זה במקרה הטוב – מחברי הסגל האקדמי במוסדות המתוקצבים על-ידי הוות"ת שהם מהחברה הערבית, מה שאומר שיש צורך מאוד אקוטי להשקיע תקציבים בקידום אנשי אקדמיה ערבים, כך שיוכלו להשתלב גם בסגל המלמד ובסגל האקדמי בתוך מוסדות המחקר.

יוסף ג'בארין: התמונה היא יותר קשה בכל מה שקשור לסגל המינהלי.

יוסף ג'בארין: כאשר אנחנו מדברים על הסגל המינהלי של מוסדות המחקר, זה אפילו פחות מ-2%.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, גם בסגל האקדמי וגם בסגל המינהלי, הנוכחות של נציגי החברה הערבית היא ממש מזערית, ולכן אני מוטרד מהנתון הזה, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו ולקרוא לשר להשקיע תקציבים ומאמצים בקידום אנשי אקדמיה מהחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לסיים ולהגיד שאני גם מעודד מהמכרז שהיה עכשיו להקמת מכללה בתוך יישוב ערבי.

יוסף ג'בארין: אני חושב שמכללה אחת אולי לא תספיק, וצריך לחשוב אפילו על שתי מכללות – אחת בצפון, אחת במרכז או בדרום – ואני רוצה לקוות שהמכללה הזו תהיה גם בסיס להקמת אוניברסיטת מחקר ביישוב ערבי, שאולי תהיה אוניברסיטה ערבית, או אוניברסיטה דו-לשונית, אבל היא בטח תוכל לקדם את המחקר בקרב הצעירים הערבים.

יוסף ג'בארין: לקראת הסוף, אני גם רוצה להזהיר מפוליטיזציה של האקדמיה בישראל.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהיה מקרה לא ראוי, בלשון המעטה, של הדחת סגנית יו"ר המל"ג – הדחה שבעקבותיה התפטרו מספר חברי המל"ג.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזו הידרדרות מאוד מסוכנת, ולכן אני קורא לשר לצרף גם את הקול שלו לאלה שרוצים לשמר את עצמאותה של המערכת האקדמית.

יוסף ג'בארין: אני גם נזכר שכשהתקבלה ההחלטה להכיר במכללת אריאל כאוניברסיטה, זו הייתה החלטה בניגוד לדעתם של ראשי האוניברסיטאות, ולכן זו גם דוגמה לפוליטיזציה של האקדמיה, שאני מזהיר ממנה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת ג'בארין, ישיב שר המדע, הטכנולוגיה והחלל אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, מנכ"ל משרד המדע, הנהלת משרד המדע, אדוני היושב-ראש, אנחנו מציינים היום את יום המדע הישראלי, שהוא גם יום הולדתו של אלברט איינשטיין, גדול הפיזיקאים ואנשי המדע בכל הזמנים.

אופיר אקוניס: איינשטיין נמנה, כפי שנאמר כאן, ברשימה ארוכה ומפוארת של מדענים יהודים פורצי דרך, ביניהם הרמב"ם, זיגמונד פרויד, חיים ויצמן, אהרן אהרונסון, ועוד רבים וטובים – שמות, חבר הכנסת טרכטנברג, שהטביעו חותם לא רק בהיסטוריה של העם היהודי, כולל לפני קום המדינה, כפי שציינת ובצדק, אלא באנושות כולה.

אופיר אקוניס: המורשת שהם השאירו, של הצלחות וגילויים פורצי דרך בתחומי המדע השונים, היא הבסיס לקיומה של ישראל כמדינה מובילת חדשנות וכמדינה פורצת דרך, שמדינות רבות בעולם, אדוני היושב-ראש, מביטות בה בתדהמה ובהערכה.

אופיר אקוניס: לאורך 68 שנותיה התבססו במדינתנו תרבות ומסורת של ידע, שהוא הכוח החשוב ביותר שלנו כאומה.

אופיר אקוניס: טוב, לדאבון הלב, חבל הארץ – ארץ-ישראל – מחוסר במשאבי טבע; גם מה שנמצא בו, לאחרונה, כמיטב המסורת של העם היהודי, הוא בוויכוח נוקב שלא נגמר.

אופיר אקוניס: זה מצער, פרופסור טרכטנברג, זה מצער מאוד, אבל זה דיון אחר.

אופיר אקוניס: בהיעדר משאבי טבע, נותר, אדוני היושב-ראש, המשאב האנושי.

אופיר אקוניס: נותרו לנו המוחות המבריקים שנמצאים כאן: מדענים וחוקרים שמתאפיינים בשאיפה למצוינות תוך עבודת מחקר קשה, בשילוב של חדשנות ויצירתיות, אין-סופית.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת ג'בארין, הם יהודים, הם ערבים, הם דרוזים, הם בדואים, הם חרדים, הם עם ישראל, הם כל אזרחי ישראל.

אופיר אקוניס: לשמחתי, אדוני היושב-ראש, רבים מהם גם מגיעים להכרה בין-לאומית, שבאה לידי ביטוי, כמובן, בזכייה בתארים היוקרתיים ביותר, ורק בעשור האחרון זכו שישה מדענים ישראלים – פר קפיטה זה שיא – בפרס נובל; אישה אחת וחמישה גברים.

אופיר אקוניס: את היחס הזה, אולי, חברת הכנסת גרמן, שרת הבריאות לשעבר, את היחס הזה אולי צריך לשנות.

אופיר אקוניס: לפחות חצי-חצי של זוכי וזוכות פרס נובל.

אופיר אקוניס: אנחנו עובדים על זה.

יעל גרמן: מהפה שלך להחלטת כל הוועדות.

אופיר אקוניס: בהחלט.

אופיר אקוניס: בכל מקרה, חברי וחברות הכנסת, לא בכדי זכינו לכינוי "אומת הסטרט-אפ", The Start-up Nation.

אופיר אקוניס: חברות היי-טק ישראליות זוכות לתנופה מרשימה גם בימים אלה.

אופיר אקוניס: התנופה הזו מוכיחה עד כמה הפוטנציאל במדינת ישראל הוא אדיר, ואת הדבר הזה אנחנו צריכים להעצים ולהגביר.

אופיר אקוניס: לכן, מן המטרות החשובות ביותר הניצבות לנגד עיני כשר מדע – חיזוק הדור הבא.

אופיר אקוניס: הנוער שלנו מגלה סקרנות מדהימה וכבירה, והוא העתיד שלנו.

אופיר אקוניס: אני מוצא דרכים וצורך להמשיך ולהשקיע בפרויקטים כמו מרכזי להב"ה לצמצום הפער הדיגיטלי – תוכנית שבמסגרתה פועלים היום 30 מרכזים בפריסה ארצית, ובהם פעילות הכשרה ביישומי מחשב לילדים בגיל הרך וגם למבוגרים מהם.

אופיר אקוניס: פרויקט נוסף שקידמתי עוד בכהונתי כסגן שר במשרד ראש הממשלה הוא פרויקט כביר בשם "מחשב לכל ילד", שבמסגרתו חולקו אלפי מחשבים לילדים ממשפחות מעוטות יכולת, בכל המגזרים – במגזר הערבי, במגזר הדרוזי, במגזר החרדי, בפריפריה, ובעיקר בפריפריה, וכל זאת כדי לגשר על הפער הכלכלי-חברתי, להעניק להם את האמצעי הכל-כך חיוני בימינו ולצמצם פערים דיגיטליים.

אופיר אקוניס: קצבאות לא מצמצמות פערים; כדאי להבין את זה בשנת 2016.

אופיר אקוניס: עוד פעם נחזור לדיונים על קצבאות.

אופיר אקוניס: צריך לתת קצבאות זיקנה, להגדיל אותן, קצבאות נכות – להגדיל אותן.

אופיר אקוניס: קצבאות, לדאבון לבי, אדוני היושב-ראש, מקבעות עוני, מקבעות – מה זה מקבעות?

אופיר אקוניס: הן מגדילות את הפערים; צמצום פער דיגיטלי הוא צמצום של פערים חברתיים.

אופיר אקוניס: יכול להתעורר ויכוח, אני מוכן בעניין זה להיות שותף לכל ויכוח, להשכיל, ללמוד, אבל אני חושב שזאת המסקנה העיקרית.

אופיר אקוניס: בתחילת השבוע אישרה הממשלה את הצעתי למימון ממשלתי מלא של השתתפות בני-נוער וסטודנטים בתחרויות בין-לאומיות בתחומי המדע והטכנולוגיה.

אופיר אקוניס: חברות וחברי הכנסת, זוהי החלטה היסטורית ומהפכנית.

אופיר אקוניס: ההצעה, שאושרה פה אחד בממשלה, ולפיה יסבסד משרד המדע משלחות תלמידים לתחרויות מדע ואולימפיאדות מדע המתקיימות בחו"ל, תחזק ותבסס את מעמדה של ישראל כמדינה פורצת דרך ומובילת חדשנות בכל העולם.

אופיר אקוניס: הדור הצעיר שלנו הוא חכם, נבון, סקרן, מבריק, יפה, ואנחנו גאים בו.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת מקלב וועדת המדע והטכנולוגיה – אגב, אדוני היושב-ראש, ועדת המדע והטכנולוגיה נשארה ועדת המדע והטכנולוגיה, בעוד למשרד המדע הוסף "והחלל" על-ידי אחד מקודמי, יעקב פרי.

יחיאל חיליק בר: טוב לדעת שיש מי שדואג לחלל, אגב, אנחנו תלויים בזה.

אופיר אקוניס: כן.

אופיר אקוניס: אני תמיד אומר שאפשר גם לדאוג לחלל, הוא יכול להיות תחת הסמכות של משרד המדע והטכנולוגיה גם מבלי שהוא יהיה בשם המשרד, ועל זה גם יש דיון.

אופיר אקוניס: ובכל מקרה, אני מזכיר את המפגש שארגנה ועדת המדע והטכנולוגיה בראשותו של ידיד חבר הכנסת מקלב, משום שהוא המשך למופע מרהיב שאני הייתי בו.

אופיר אקוניס: קודם כול, כל סיור שלי ברחבי הארץ כולל כמובן מפגשים עם כיתות מדעים, כיתות רובוטיקה, סייבר, טכנולוגיה, ננו-טכנולוגיה – ננו-לוויין של בני-נוער משייט היום בחלל – פרויקט "דוכיפת".

אופיר אקוניס: אבל אני מזכיר את האירוע הזה בכנסת וגם את האירוע באצטדיון יד-אליהו, פרופסור טרכטנברג.

אופיר אקוניס: יד-אליהו לעתים קרובות מארח קבוצות כדורסל מהעולם – אגב, גם בכדורסל כבר לקחנו את אליפות אירופה, כמה פעמים, לא מספיק, גם צריך עוד.

אופיר אקוניס: ובאצטדיון הזה היו, שימו לב, אדוני, 5,000 בנות ובני נוער בשבוע שעבר, 5,000, מכל המגזרים: מירוחם ומחורה, מתל-אביב, מהרצליה, מירושלים, מקריית-שמונה, משדרות, מנתיבות ואופקים, מכל הארץ, גם מאילת – שבה אני אבקר מחרתיים.

אופיר אקוניס: מרהיב ומעורר התפעלות לראות את הגאונות, את השכל העצום, את המשאב הכביר הזה שנמצא שם.

אופיר אקוניס: וזהו החזון – חבר הכנסת מרגי, אני מתייחס לדבריך – החזון של משרד המדע בראשותי, וזה גם בא לידי ביטוי כפי שחשפתי בתוכנית העבודה לשנת 2016 בוועדת המדע והטכנולוגיה; חזון שמשקיע בפריפריה, בדור הבא, בנערות ובנערים שלו, במקצועות המדעים – כדי שיהיו, מה שחבר הכנסת טרכטנברג ציין בצדק, "כיפות ברזל": עוד "כיפות ברזל", עוד Re-Walk, עוד "קופקסון", עוד Waze, עוד דיסק-און-קי, וזה רק חלק קטן מההמצאות שיצאו מפה, מן המדינה הזאת, מן הארץ הזאת.

אופיר אקוניס: זהו החזון, זה גם יקרה, אנחנו נגשים את החזון.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, מאז התמניתי לתפקיד שר המדע קיימתי שלושה ביקורי עבודה חשובים במעצמות טכנולוגיות של ממש, שתיים מהן הן גם מעצמות לא רק טכנולוגיות, מעצמות ממש – בסין, בארצות-הברית ובדרום-קוריאה.

אופיר אקוניס: גם בהן, כמו בהודו וכמו בווייטנאם, כמו בקנדה וכמו באירופה ובאמריקה הלטינית, מביטים במדינה הקטנה והצעירה שלנו, בישראל, בתדהמה.

אופיר אקוניס: אבל, יותר מכול, וזה הדבר החשוב, שמחתי לראות ולהיווכח במו-עיני שהדיבורים חסרי הטעם, הדיבורים המבישים, אם יורשה לי, שלפיהם ישראל מוחרמת ונמצאת בבידוד מדיני, הם דברים מופרכים.

אופיר אקוניס: ההפך הגמור הוא הנכון.

אופיר אקוניס: המעצמות הללו, המעצמות הטכנולוגיות וגם מעצמות בכלל, מביעות רצון עז ללמוד ולשתף פעולה עם ישראל.

אופיר אקוניס: אני חייב לספר לך, אני יושב בבייג'ין, במשרד המדע והטכנולוגיה של סין – כן, המדינה המאוכלסת ביותר בעולם – ואומר לי שר המדע הסיני: כבוד שר המדע, אנחנו מבקשים ללמוד מכם.

אופיר אקוניס: אני חייב להגיד שהוכיתי גם בתדהמה, אבל יותר מזה, התרגשתי.

אופיר אקוניס: זה פשוט ההפך מכל ההמצאות המומצאות כאן.

אופיר אקוניס: סין מבקשת לשתף פעולה, ללמוד מישראל בתחומי ההיי-טק, המדע, הטכנולוגיה, מחקרים פורצי דרך.

אופיר אקוניס: ודברים דומים קרו גם בדרום-קוריאה, וגם בארצות-הברית וגם בסוכנות החלל האמריקנית, שאין גדולה ממנה ואין פורצת דרך ממנה בעולם כולו.

אופיר אקוניס: חברי חברי הכנסת, יום המדע הוא יום של גאווה לאומית, לא פחות.

אופיר אקוניס: יש במי ויש במה להיות גאים.

אופיר אקוניס: אין לי כל צל של ספק שהכנסת מצטרפת לברכות החמות לחוקרים, למדענים, למוסדות המפוארים שנמצאים כאן משנות ה-20 של המאה הקודמת והם פאר המוסדות האקדמיים בעולם, לאנשי ההיי-טק, הסייבר, הרובוטיקה והחלל, שכולם מובילים אותנו, את מדינת ישראל, להישגים כבירים ומקבעים אותנו כמעצמה טכנולוגית של ממש.

אופיר אקוניס: תודה.

יחיאל חיליק בר: רגע, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מקלב, אתה מסתפק בתשובת השר?

יחיאל חיליק בר: אתם רוצים דיון?

אורי מקלב: אחרי כאלה דברים – – –

אופיר אקוניס: שכנע.

יעקב מרגי: הוא יכול לקיים דיונים בוועדת המדע כמה שהוא רוצה.

אופיר אקוניס: התקיימו דיונים.

אופיר אקוניס: אני מוכן לכל דבר.

אופיר אקוניס: כידוע לך, מדיניות הממשלה היא שבהצעות לסדר-היום, בעניין זה לפחות, הממשלה מאוד נדיבה עם המציעים מכל סיעות הבית.

אופיר אקוניס: לבחירתו של יו"ר ועדת המדע – אפשר לקיים לדיון בוועדה, אפשר לקיים דיון במליאה, אפשר להסתפק בדברי, נדמה לי שהם היו ברורים, ענו לכולם, אבל, כפי שאמרתי, הממשלה תסכים לכל הצעה של מציעי ההצעה לסדר-היום.

אופיר אקוניס: תודה.

אורי מקלב: אפשר להסתפק.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מסתפקים בדבריו של השר.

יחיאל חיליק בר: תודה, כמובן, למציעות והמציעים של ההצעה לסדר-היום הזאת, ציון היום הלאומי למדע.

יחיאל חיליק בר: יום זכויות בעלי-החיים

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לציון יום זכויות בעלי-החיים, הצעות מס' 3323, 2667, 3198, 3396 ו-3403.

יחיאל חיליק בר: זה הסעיף השלישי על סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: חברי הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מליאה מיוחד בנושא זכויות בעלי-החיים, כחלק מיום זכויות בעלי-החיים שצוין במהלך כל היום הזה, גם כאן בכנסת, בדרכים שונות, בעיקר בדיונים בוועדות בסוגיות הנוגעות לנושא זה.

יחיאל חיליק בר: היחס שלנו, בני-האדם, אל בעלי-החיים הוא חלק בלתי נפרד מתפיסת היסוד של התנהגות אנושית ומוסרית, שלפיה האדם מופקד על החי והצומח בעולם.

יחיאל חיליק בר: הוא עושה שימוש מושכל בכל השפע הקיים בו, אך גם כשהוא עושה כך, עליו לשמור על צלם אנוש ועל אמות מידה מוסריות.

יחיאל חיליק בר: עקרונות אלו מצויים בתורת ישראל עוד מימי קדם.

יחיאל חיליק בר: הרעיון של איסור צער בעלי-חיים מקורו בפסוק המקראי האוסר להתעלל בבעלי-חיים למרות שהוא משמש לנשיאת מטען, כפי שהיה מקובל בימי קדם, וכך נאמר בספר שמות: "כי תראה חמור שנאך רבץ תחת משאו וחדלת מעזב לו, עזב תעזב עמו".

יחיאל חיליק בר: כלומר, גם כשהחמור, או כל בעל-חיים אחר, משמש לצרכינו, אסור לנו לגרום לו סבל ולנצל אותו מעבר ליכולתו.

יחיאל חיליק בר: עלינו למצוא את האיזון, את המידה הראויה, בין היעזרות ביכולות ובמיומנות של בעלי-החיים לבין התעמרות בהם, והדברים נכונים כמובן כאז כן היום.

יחיאל חיליק בר: במרוצת הדורות השתנה לא מעט מקומם של בעלי-החיים בעולמנו המתועש והטכנולוגי.

יחיאל חיליק בר: במציאות חיינו איננו נזקקים להם כמעט לשם הובלת משאות, אבל חיות אחרות, בעיקר כלבים וחתולים, הפכו בני-בית אצל רבים, וכולנו יודעים להעריך את אהבתו של כלב או של חתול ואת החברות שלהם.

יחיאל חיליק בר: לא מעט מחברי ומחברות הכנסת מכירים זאת מקרוב, כפי שניתן היה לראות גם בתערוכה המקסימה שהוצבה היום כאן במשכן ולימדה על מקומם המשמעותי של כלבים, חתולים ובעלי-חיים אחרים במרקם ובשגרת החיים של רבים מאתנו.

יחיאל חיליק בר: לצערנו, ישנם רבבות כלבים שאינם מוצאים את מקומם ואת ביתם, ובלית ברירה – וגם בזה דנו היום – הם מומתים.

יחיאל חיליק בר: מעת לעת אנו נחשפים לדרך הקשה והמייסרת שעוברים בעלי-החיים בדרכם להפוך למזון על צלחתנו.

יחיאל חיליק בר: והיום גם ציינו ארוחה טבעונית מיוחדת בכנסת, בהובלתה של מיקי חיימוביץ, שבאמת הייתה גם טעימה – אני אומר מעדות אישית – וגם הרבה יותר בריאה ואפילו מוסרית, ולכן גם את הקטע הזה של היום אני רוצה לשבח.

יחיאל חיליק בר: יש באמת לקוות שדיון ציבורי בסוגיות הללו יעורר את תשומת הלב הראויה כדי שנוסיף ונגלה יחס ראוי לבעלי-החיים באשר הם.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה לומר תודה מיוחדת לכמה חברי כנסת, ואני הייתי שותף, על ההובלה שלהם ביום הזה.

יחיאל חיליק בר: ראשית, לאחי היקר והמוכשר איציק שמולי, שבאמת, השדולה לבעלי-חיים זה תחום שאתה מוביל ביד רמה ובמנהיגות יוצאת דופן, ואני רוצה להודות לך על כך.

יחיאל חיליק בר: עסקו בנושא הזה גם חברי הכנסת חסון ואיתן כבל, בכנסות קודמות.

יחיאל חיליק בר: ליעל פארן, חברת סיעתנו, שמובילה את הנושא הזה בגאון.

יחיאל חיליק בר: לשרן השכל, שעשתה עבודה מצוינת בנושא הזה ונתנה היום נאום מרגש.

יחיאל חיליק בר: לתמר זנדברג, שניצחה היום על האוכל הטבעוני ומובילה את הנושא הזה ביתר שאת.

יחיאל חיליק בר: ליעל גרמן, שרת הבריאות לשעבר, שגם כשהיא לא שרת בריאות דואגת לבריאות שלנו בהובלתה את הנושאים הסביבתיים, בעלי-החיים והטבעונות; תודה רבה לך, השרה לשעבר גרמן.

יחיאל חיליק בר: לפעילה אליס גולדמן, פעילה חברתית, פעילה סביבתית, שגם נמצאת פה אתנו, ועשתה באמת הרבה למען הנושא הזה.

יחיאל חיליק בר: אליס, תודה לך על הובלת הנושא.

יחיאל חיליק בר: ולארגונים SOS, "תנו לחיות לחיות" ו"אנונימוס", שאתם, איציק, נתתם להם היום תעודת הוקרה מרגשת.

יחיאל חיליק בר: אז אני רוצה להודות לכולכם על כך שאתם עושים את העבודה, לא רק בשבילנו בכנסת אלא גם ובעיקר בשביל אלו שאינם יכולים לדבר או להביע דעה ואפילו לא להצביע.

יחיאל חיליק בר: אז תודה.

יחיאל חיליק בר: וכמובן – לשר החקלאות אורי אריאל, שהיה שותף גם לשדולה היום וידו גם בזה.

יחיאל חיליק בר: אז תודה גם לשר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו לדוברים של ההצעות לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: ראשון הדוברים, חבר הכנסת איציק שמולי – בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אחריו – דב חנין.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, חברי להובלת השדולה והיום הזה: חברת הכנסת יעל גרמן, חברת הכנסת יעל כהן-פארן, חברת הכנסת שרן השכל, יושב-ראש השדולה הראשון למען בעלי-החיים בכנסת יואל חסון, וחברת הכנסת תמי זנדברג, שדאגה לנו בכנסת והוכיחה לנו שאוכל טבעוני יכול להיות גם טעים וגם מזין, ואני מקווה שזה יהפוך להיות כאן עניין שבשגרה.

איציק שמולי: אני רוצה להודות בראש ובראשונה לכל העוסקים במלאכה, לארגונים למען בעלי-החיים, לפעילים, לצוותים שלנו, של חברי הכנסת, שכל כך עמלו על היום הזה כדי שיצליח.

איציק שמולי: אני חושב שיום שאנחנו מציינים למען בעלי-החיים בכנסת הוא הזדמנות, לפחות פעם בשנה, לעצור על מקומנו ולראות איפה אנחנו עומדים, מה השגנו ומה עוד נותר לנו להשיג.

איציק שמולי: אני חושב שכמו כמעט בכל דבר, יש צעדים משמעותיים וטובים שעשינו השנה.

איציק שמולי: הצעד שאני באופן אישי הכי גאה שקידמנו אותו ביחד עם הממשלה – וזאת הזדמנות טובה נוספת להודות לך, אדוני השר, על כך שהובלנו את העניין הזה ביחד – הוא הנושא של החמרת הענישה כלפי מתעללים בבעלי-חיים.

איציק שמולי: העונש הוחמר ולראשונה השנה בתי-המשפט הבינו את המסר ובפסקי-דין תקדימיים אנשים נשלחים לתקופות מאסר ממושכות בגין התעללות בבעלי-חיים.

איציק שמולי: אני חושב שנעשו צעדים משמעותיים גם בתחום של המצלמות, והיום אתה, השר, הודעת על כניסה או לכל הפחות כוונה להכניס את הארגונים למען בעלי-החיים לתוך השירות הלאומי, כך שמתנדבים יוכלו להתנדב גם שם.

איציק שמולי: ואלו הם כמובן צעדים מבורכים מאוד שיש לברך עליהם.

איציק שמולי: יחד עם זאת, החגיגה הזאת עבורי היום היא נטולת כל חגיגיות, משני טעמים עיקריים.

איציק שמולי: הטעם הראשון, הדוח של "תנו לחיות לחיות": 60,000 בעלי-חיים, כלבים וחתולים בריאים, מומתים כל שנה בתוך הכלביות.

איציק שמולי: אני חושב ש-60,000 – תקשיבו למספר הזה, הוא רק הולך וגדל.

איציק שמולי: 60,000 כלבים וחתולים, שבמקום יד מלטפת נתקע בהם מזרק מוות שפשוט גומר להם את החיים; 60,000 בעלי-חיים, ביניהם גם גורים, שכל מה שהם ראו בחייהם זה עשרה ימים בתוך כלבייה מטונפת, וביום ה-11, כשכבר אין מי שישלם עליהם, ממיתים אותם; 60,000 כלבים וחתולים, שהיו אמורים לקבל במדינת ישראל הזדמנות מחודשת, אבל מדינת ישראל עד היום בוחרת שלא להעניק להם אותה.

איציק שמולי: ואתה מסתכל על התופעה ועל הממדים המפלצתיים שלה ועל האופן שבו היא גדלה, והכי גרוע – על מגמת ההשתקה, שבה מעבירים את הכלבים ואת תעשיית ההמתות מהכלביות הרשותיות לכלביות הפרטיות ולמקומות הלא-מוסדרים אי-שם מעבר להרי החושך, ואז כולם יוצאים מזה מורווחים: הכלביות הרשותיות, העירוניות, מדווחות על אפס המתות – במירכאות; הכלביות העירוניות מקבלות כסף על כל כלב שמועבר אליהן, לפחות על עשרה ימים ראשונים; משרד החקלאות יכול להודיע שהעניין מצוי בשליטה, אבל כמובן לא דורש נתונים על מה שקורה מעבר להרי החושך, וכולם חיים עם המצב הזה בשלום.

איציק שמולי: את המצב הזה בדיוק אנחנו רוצים לשנות החל מהשנה הזאת.

איציק שמולי: אנחנו מעמידים היום יעד שעד שנת 2020 לא יהיו יותר המתות של כלבים וחתולים בריאים בתוך הכלביות.

איציק שמולי: הדרך לשם ארוכה, זה נכון, ואפשר להתקדם לשם באופן מדורג, זה גם כן נכון, אבל צריך להתחיל לעשות צעדים.

איציק שמולי: כי בינתיים, במקום להוריד את מספר ההמתות, הכיוון שאליו הולכת מדינת ישראל זה עלייה דרמטית מאוד של מספר ההמתות.

איציק שמולי: אנחנו מדברים גם על הגדלה משמעותית של העיקורים והסירוסים.

איציק שמולי: אנחנו מדברים על תמרוץ, על עידוד, גם כספי, של הארגונים, של העמותות, של הווטרינרים, של הכלביות, כדי שיעשו יותר ויותר ימי אימוץ.

איציק שמולי: אנחנו מדברים על שיקום והגדלה משמעותית של המקומות בכלביות העירוניות.

איציק שמולי: ולבסוף אנחנו מדברים גם על מלחמה עיקשת נגד המגדלים הפיראטיים, שגם כן, בגידול מתעללים בבעלי-החיים.

איציק שמולי: וגם צריך לזכור: על כל גור שמישהו קונה בארגז קרטון ממגדל פיראטי בפארק, יש עשרה כלבים שמומתים בכלבייה.

איציק שמולי: זה מתחבר גם לתחושת ההחמצה השנייה שלי היום, ובזה אסיים, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אנחנו העלינו השבוע הזה שורה של הצעות חוק לוועדת השרים.

איציק שמולי: חלק מהשרים שידועים כאוהבי בעלי-חיים קיבלו רגליים קרות ומצאו תזמון מושלם – במירכאות – לברוח מהחדר.

איציק שמולי: אני מאוד מאוד מצטער על העניין הזה, כי לא היו שם הצעות חוק דרמטיות.

איציק שמולי: היו שם הצעות חוק שניתן היה לקבל אותן, ניתן היה להחיל עליהן מנגנון של הסכמה ולהמשיך לעבוד יחד למען בעלי-החיים.

איציק שמולי: לפחות להגיע ליום הזה ולתת לציבור איזושהי בשורה, איזושהי תקווה, אור, משהו להיאחז בו.

איציק שמולי: כי אתם יודעים, אחד הדברים הקשים ביותר בתחום הזה הוא שאתה עומד מול 60,000 בעלי-חיים שהורגים אותם, והתעללות והתאכזרות שיטתיות, יום-יום, שנעשות בכל הארץ, בכל המגזרים ובכל המקומות, ואתה רוצה גם לתת לאנשים תקווה להיאחז בה, כדי להעביר להם את המסר שמה שהם עושים הוא בעל משמעות; שהמרדף כדי להציל עוד כלב ועוד כלב ועוד חתול הוא לא מרדף לשווא.

איציק שמולי: ועם זה אנחנו לא מגיעים לכאן היום.

איציק שמולי: אני ממש מקווה – אמרתי מילים של שבח ואני אומר גם מילים של אכזבה מול משרד החקלאות, שבחר להדוף את הצעות החוק הללו.

איציק שמולי: ואני מקווה שאנחנו נדע, כמו שעשינו בראשית הדרך, לשתף פעולה, כמו שהיה בראשית הקדנציה.

איציק שמולי: ואני רוצה במילה אחרונה להגיד רק תודה גדולה מאוד לארגונים, לפעילים, וכן, גם לחברי הכנסת, שהיו מאוד מאוד פעילים השנה בתחום של בעלי-החיים.

איציק שמולי: אני גאה מאוד במה שהשגנו, אבל אני לא פחות גאה במה שאנחנו עוד חולמים להשיג.

איציק שמולי: סימנו היום יעד: ב-2020 אין יותר המתות של בעלי-חיים, ואני מאמין שגם נגיע אליו.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חברת הכנסת גרמן.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: אני רוצה, קודם כול, להצטרף לברכות של חברי איציק שמולי.

תמר זנדברג: קודם כול, לך, איציק, ליעל גרמן, לשרן השכל וליעל כהן-פארן – ראשי וראשות השדולה, שבאמת ממשיכים מסורת בכנסת הזו, וכטבעם של דברים, לוקחים את זה כל פעם צעד אחד נוסף, וכל הכבוד לכם.

תמר זנדברג: אני רוצה ביום הזה, באמת כמו חברי איציק שמולי, לציין – וכמו בכל יום מיוחד זה רגע שבו אנחנו יכולים מצד אחד לציין את ההישגים, ויש כאלה, ואת המקום שבו המאבק נמצא.

תמר זנדברג: אני רק אציין שבאמת, במזנון חברי הכנסת – היום הזה מצוין לא רק כאן, במליאה, ולא רק בוועדות אלא גם במזנון חברי הכנסת, ששם למעלה מ-15 חברי כנסת אכלו ארוחה שהיא כולה על טהרת הצומח.

תמר זנדברג: ללא מזון מהחי בכלל.

תמר זנדברג: וכולם אמרו דבר שאולי לפני כמה שנים היה נחשב באמת איזה דבר הזוי ומופרך:

תמר זנדברג: אחד אחרי השני כולם אמרו כמה הם מכירים בערך של הימנעות או הפחתת אכילת מזון מהחי, כמה שהם עצמם היו רוצים להחיל את זה על עצמם, כמה שהם מכירים בחשיבות, ושהארוחה טעימה, בריאה, מזינה וזולה.

תמר זנדברג: זה המקום לברך את השפית אורי שביט, שיחד עם השף שלנו, של המזנון, קובי פרץ – ביחד בישלו ארוחה שמבוססת כולה על חומרים שנמצאים כאן, במזנון, מהמטבח הרגיל והפשוט שיש לכל אחד מאתנו בבית: ירקות, ירקות מבושלים, קטניות, דגנים.

תמר זנדברג: לא מדובר כאן באיזה מוצרים נדירים, ובטח לא יקרים במיוחד.

תמר זנדברג: וגם לציין את חבר הכנסת איתן ברושי, שציין באותה בהזדמנות שאנחנו מדברים כאן הרבה על כל מיני דילמות בגידול החלב, הבשר, אבל גם הירקות והפירות – אולי קודם כול – הם החקלאות המקומית, הישראלית, בת-הקיימא, השורשית, שצריכה להמשיך ולקיים אותנו כאן לאורך, לא רק שנים אלא עשרות ומאות שנים.

תמר זנדברג: וגם לברך אותך, שר החקלאות, על הנושא הזה.

תמר זנדברג: אז יש לנו הישגים ויש לנו חברי כנסת עם מודעות, שדוחפים, ושלל דיונים בשלל ועדות התקיימו היום בכנסת.

תמר זנדברג: אבל היום זה גם מקום לציין את האתגרים שעוד נותרו לנו.

תמר זנדברג: ואני רוצה לציין – חברי איציק שמולי דיבר על זה – את המתת הכלבים הבריאים.

תמר זנדברג: אנחנו נמצאים בתחילת המאה ה-21.

תמר זנדברג: אין שום סיבה להרוג כלבים בריאים לחלוטין רק בגלל שאין לנו מקום בשבילם וכביכול אין לנו מה לעשות אתם.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין את המשלוחים החיים, שהם רעה חולה חדשה יחסית.

תמר זנדברג: אולי המקרה הנדיר של איזשהו backlash, של איזושהי הליכה אחורה, במקום להתקדם ולהפחית סבל, להפחית התעללות, ללכת לעולם שהוא יותר מכיל, יותר מקיים – אנחנו התחלנו במשלוחים החיים, כביכול עבור הוזלת מחירים, אבל בעצם אנחנו גורמים לסבל והתעללות חריפים מאוד במשך שבועות בים, באותם משלוחי עגלים מאוסטרליה.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין את הנושא שדנו בו היום בוועדת הכלכלה, של מעבר – הרפורמה בלולים, והצורך הדחוף שלנו לעבור ללולים ללא כלובים.

תמר זנדברג: הרפורמה המוצעת, התקנות המוצעות הן מבורכות, הן חשובות, הן התקדמות.

תמר זנדברג: אבל שוב, אנחנו נמצאים במצב שבו אין סיבה יותר לשים תרנגולות בכלובי סוללות, בתנאים המחפירים, בתנאים הפיזיים האנטי-הומניים שמקומם לא יכירם אצלנו יותר.

תמר זנדברג: וזה המקום של – האיחוד האירופי הולך לשם, מדינות רבות בעולם הולכות לשם, וגם אנחנו הולכים לשם.

תמר זנדברג: רק הגיע הזמן ללכת לשם טיפ-טיפה יותר מהר.

תמר זנדברג: וכאן אני רוצה לציין את אירועי ועדת השרים לענייני חקיקה.

תמר זנדברג: כי אנחנו כאן עומדים ביום המיוחד הזה במליאת הכנסת, ובמקום להצביע על הצעות חוק אנחנו מדברים במסגרת הצעות לסדר-היום.

תמר זנדברג: זה נחמד, זה יפה, זה חשוב, אבל התפקיד המרכזי שלנו זה לחוקק.

תמר זנדברג: ואם ניטלת מאתנו האפשרות לעשות את זה, בגלל התנגדות הממשלה – אפשר אולי לומר שהכנסת רוצה לחוקק, והממשלה מונעת את זה ממנה.

תמר זנדברג: ובאמת אין לזה סיבה.

תמר זנדברג: נכון, רוב ההצעות שהוגשו היו מטעם חברות וחברי כנסת מהאופוזיציה.

תמר זנדברג: זה המקום לציין את ההצעה שלך, חברתי יעל גרמן, לסמן ביצים לפי מקור הגידול של התרנגולות המטילות; את ההצעה של דב חנין ואיציק שמולי להפסיק את השימוש במלכודות דבק, ואני הגשתי הצעה להגדיל את הקנס במקרים של בעלי-חיים משוטטים שאינם מסורסים או מעוקרים.

תמר זנדברג: כולן הצעות ענייניות, טובות.

תמר זנדברג: אין בהן עלות כלכלית.

תמר זנדברג: לפחות, בחלקן אין בכלל, בחלקן היא לא משמעותית בכלל.

תמר זנדברג: ואנחנו קצת מרגישים שהחגיגיות, מעיב עליה איזשהו צל, הייתי אומרת, של צביעות מסוימת.

תמר זנדברג: כי רוממות היום וחשיבותו בגרוננו, אבל אצבעותינו לא לוחצות על הכפתורים בעד הצעות חוק.

תמר זנדברג: ולכן, בואו נחגוג את היום הזה.

תמר זנדברג: נחגוג את ההישגים, נציין את האתגרים שעוד נותרו, ונשאיר לנו את השנה הקרובה, עד יום זכויות בעלי-החיים הבא, שנוכל להתגאות בעוד כמה הישגי חקיקה שיצאו מהבית הזה, לטובת ולרווחת ולמען בעלי-החיים.

תמר זנדברג: תודה.

יחיאל חיליק בר: אמן ואמן.

יחיאל חיליק בר: דב חנין, חבר הכנסת חנין, ואחריו – חברת הכנסת גרמן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה לך, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת וחברות הכנסת, ברכות ליעל גרמן, יעל כהן-פארן, איציק שמולי, שרן השכל – יושבי-ראש השדולה – על היום המרשים הזה שנתתם לנו את הזכות להשתתף בו.

דב חנין: וברכות ותודה לכל פעילי ופעילות הארגונים המסורים, שלוחמים למען בעלי-החיים בחברה שלנו.

דב חנין: אדוני השר, יש לי פרספקטיבה של תשע שנים בכנסת, ואני יודע לציין את ההתקדמות שיש בתחום הזה מהימים של 2007 ו-2008 והדיונים שהיו לנו אז.

דב חנין: ישנם הישגים, ישנה התקדמות, אבל כמו תמיד, ישנם בפנינו גם אתגרים.

דב חנין: אני שותף לצערו של חבר הכנסת שמולי.

דב חנין: גם אני ניסיתי לקדם הצעת חוק.

דב חנין: צר לי שלא מצאתם לנכון לתמוך בחקיקה ביום הזה.

דב חנין: כי חקיקה הופכת את היום הנושאי ליום אופרטיבי.

דב חנין: והפעם הייתה בפניכם, ועדת השרים לענייני חקיקה, קשת, מגוון של נושאים שיכולתם לתמוך בהם.

דב חנין: אני חושב שזה היה חשוב.

דב חנין: זה היה ראוי.

דב חנין: כמה נושאים שנמצאים על סדר-יומנו:

דב חנין: אני רוצה להזכיר את הוויכוח והמאבק שיש על תנאי ההקמה של לולים חדשים.

דב חנין: אנחנו, אדוני השר, בדעה שלולים חדשים אכן דרושים, ואפילו באופן דחוף, אבל הם צריכים להיות לולי חופש, לולי מעוף.

דב חנין: זה זול יותר להקמה, זה נכון יותר מבחינה תפעולית, אבל קודם כול זה מבטיח לבעלי-החיים, לתרנגולות בלולים, את היכולת להתנהל בתוך הלול בצורה טבעית – הייתי אומר בצורה אנושית, בלי שעצם ההחזקה בלול מעוותת ופוגעת בהם בצורה קשה.

דב חנין: הגיע הזמן שגם משרד החקלאות אצלנו יאמץ את העמדה הזו, שהיא עמדה שמקובלת ברבות ממדינות העולם.

דב חנין: הרשימה היא ארוכה ומתארכת.

דב חנין: אנחנו נאבקים במדיניות המשלוחים החיים של עגלים, שמובאים לישראל בצפיפות בספינות ממרחקים, תוך סבל רב.

דב חנין: אנחנו בכלל אומרים שבתחום משק החי, כל רפורמה שמתבצעת צריכה להביא בחשבון את השינויים שחלו בהרגלי התזונה של הישראלים, וגם את האפשרויות החדשות של התייחסות לבעלי-חיים ולתנאי הגידול שלהם.

דב חנין: ישראלים היום, רבים יותר ויותר, צורכים פחות מזון מהחי.

דב חנין: ישראלים רבים עוברים לטבעונות.

דב חנין: וזו מגמה שהיא מגמה חשובה.

דב חנין: היא מגמה חיובית, וצריך לתת לה מענה.

דב חנין: בשנה החולפת התפרסמו בכלי התקשורת כמה תחקירים מזעזעים על המצב בתעשיית המזון מהחי.

דב חנין: עוד ועוד מידע, אני לא אזכיר כאן את כל השמות של כל החברות וכל הגורמים וכל התחקירים, אבל התמונה המצטיירת היא תמונה של מציאות קשה ביותר – ברפתות, במשחטות, במחלבות, ממש מציאות של התעללות בבעלי-חיים.

דב חנין: ותעשייה פרטית שרואה לנגד עיניה רק את שורת הרווח, לא רואה בעלי-חיים, אבל היא לא רואה גם בני-אדם.

דב חנין: בשבוע שעבר חשף תחקיר ב"העין השביעית" כיצד תעשיית החלב קידמה כתבות בתקשורת כדי לקדם צריכת חלב בקרב ילדים.

דב חנין: נחשף שם קמפיין, יותר נכון אחורי הקלעים של הקמפיין, שמומן כדי לקדם צריכה של מוצרי חלב בקרב ילדים; איך הסוו את האופי הפרסומי של הכתבות הממומנות וניסו להציג אותן כמשהו שדואג לתועלתם הבריאותית של הילדים.

דב חנין: הכסף העצום שהוקצה לקמפיין הזה בעצם מראה שיש גורמים שמנסים להתמודד עם השינויים שחלו בהרגלי התזונה של הישראלים, שבשנים האחרונות הפחיתו ומפחיתים את צריכת המזון מהחי.

דב חנין: אלה דברים, אדוני השר, שהם בעייתיים.

דב חנין: אלה הם דברים שאולי משרתים סוג מסוים של תעשייה חקלאית לטווח הקצר, אבל הם בוודאי לא משרתים, לא את האינטרס החברתי שלנו, לא את האינטרס שלנו בחקלאות מתקדמת ולא את רצונו של הציבור הישראלי לראות פחות סבל, פחות התעללות ופחות מצוקה של בעלי-חיים.

דב חנין: אני מאחל לעצמנו, אדוני השר, שבשנה הקרובה, עד יום זכויות בעלי-החיים הבא, אנחנו אכן נקדם הישגים מעשיים, שינויים בחקיקה ושינויים בעולם בהתנהלות כלפי בעלי-החיים, בין היתר בתחומי החקלאות.

דב חנין: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת גואטה, אם יהיה פה, ואחריו – חברות הכנסת שרן השכל ומירב בן ארי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני קודם כול רוצה להודות, להודות לכל מי שעזר לנו לארגן את היום הנפלא הזה – כמובן לחברים, אבל על זה עבדנו ביחד, יעל ושרן וכמובן איציק.

יעל גרמן: אבל אני דווקא רוצה להודות לצוותים שלנו, לעוזרים שלנו, ליועצים שלנו, שהם עשו את מרבית העבודה.

יעל גרמן: אני לא זוכרת את השמות של כל היועצים, אני זוכרת את ים ואת יריב ואת עדי.

יעל גרמן: אני לא זוכרת את השמות של היועצים של שרן, אבל אני רוצה לציין במיוחד את היועצים הנאמנים שלי – את דור, שעשה עבודה בלתי רגילה, את אסף הנפלא היחיד והמיוחד, ואת אביבה, שנכנסה לעבודה רק לפני שבוע ימים, עשרה ימים, וכבר שוחה בחומר.

יעל גרמן: אני חושבת שהיום הזה היה יום מוצלח.

יעל גרמן: אנחנו דנו בקופים בחוות "מזור"; אנחנו דנו בניסויים בבעלי-חיים במועצה שמטפלת בניסויים בבעלי-חיים ונתנו שם המלצות; אנחנו דנו בחינוך בבתי-הספר, וכמובן כמובן בנושא – בהמתות הכלבים.

יעל גרמן: אבל לפני שאני אגע בנושא שהוא הנושא המרכזי של היום ושל השדולה, אני רוצה לומר שגם לי היה מאוד מאוד כבד על הלב והייתה לי, אדוני השר, תחושה של דז'ה-וו.

יעל גרמן: הייתה לי התחושה שהייתה לי לפני שלושה שבועות ביום אחר, ביום הקהילה הגאה, כאשר הממשלה דחתה שישה חוקים שונים בנושא הקהילה הגאה.

יעל גרמן: אבל אז לפחות יכולתי לבוא ולומר שהממשלה מחויבת בהסכמים קואליציוניים, היא לא יכולה להעביר – אני חושבת שהיא כן יכלה, אבל נניח.

יעל גרמן: אבל מה הפעם, אדוני השר?

יעל גרמן: הרי באמת בבעלי-חיים אין ימין ושמאל, ולמיטב ידיעתי אין אף הסכם קואליציוני שמחייב את הממשלה הזו שלא להעביר חוקים למען בעלי-חיים.

יעל גרמן: יתרה מזו, אני הסתכלתי על מגוון – לפחות על חמשת החוקים – ולא ראיתי עלויות רבות וגדולות.

יעל גרמן: כן, נכון, יש בכל אחד מן החוקים האלה רצון לשנות, ונכון שבכל אחד מן המשרדים, וגם במשרדך, אדוני השר, לא אוהבים שינוי; משרדים בדרך הטבע הם מאוד מאוד שמרניים.

יעל גרמן: אבל בשביל זה יש שר, ואתה התחלת לעשות שינוי, ולכן אני מביעה כאן רגש של אכזבה קשה מכך שלא מצאת לנכון להעביר אפילו חוק אחד ולו סמלי – אף אחד סמלי – כדי לבוא ולומר: הנה, ביום הזה הנה אנחנו מעבירים חוק אחד.

יעל גרמן: ומכאן אני רוצה לעבור לחוק ההמתות, שאני מאוד מקווה, אדוני השר, שאנחנו נפעל יחד אתך ויחד עם המשרד שלך, ויחד, כמובן, עם ארגון הווטרינרים, ויחד עם הארגונים הנפלאים של זכויות בעלי-החיים.

יעל גרמן: אני רוצה רק להסביר לאלה שנמצאים כאן, ובמיוחד לך, אדוני השר, מדוע אנחנו חייבים, חייבים לשנות את החוק.

יעל גרמן: אני אתחיל דווקא מהחוק להסדרת הפיקוח על הכלבים.

יעל גרמן: על-פי החוק הזה, כלב שנמסר למאורת הרשות – מאורת הרשות זו למעשה הכלבייה של הרשות – צריך למסור אותו, הרופא הווטרינר צריך לנסות ולמצוא למי למסור אותו.

יעל גרמן: לא ניתן למסור את הכלב, רשאי הרופא הווטרינר העירוני להורות על המתתו, ככה סתם, המתה, השמדה בחסות החוק.

יעל גרמן: ובפקודת הכלבת, בתום עשרת ימי הבידוד, אם לא הוציא בעליו של בעל-החיים כל כלב או חתול או קוף ממאורת הבידוד – מאורת הבידוד זאת הכלבייה, זאת השפה – אם לא הוציאו אותו במשך חמישה ימים מיום גמר תקופת מעצרו, מותר להשמיד אותו.

יעל גרמן: חמישה ימים לא באו לקחת את הקוף, את החתול או את הכלב, מותר להשמיד אותו.

יעל גרמן: כל רופא וטרינר, רופא ממשלתי או מפקח רשאי לבקש משופט שלום לתת צו להשמיד, בלא תשלום פיצויים, כל כלב, חתול או קוף שנשכו אדם יותר מפעם אחת או שלדעתו הם משתוללים, או – וכאן זה אולי סביר – צפויים במידה יתרה להידבק בכלבת ולהעבירה.

יעל גרמן: אני שואלת אתכם, זה נשמע לכם סביר?

יעל גרמן: הרי זה באמת לא יכול להיות שתהיה קלות כל כך בלתי אפשרית, בחסות החוק, להרוג כלבים.

יעל גרמן: אז אני מצטרפת לחברי, ואני מאוד מאוד מקווה שלמרות שאנחנו באופוזיציה, נדע – לא אנחנו אלא הקואליציה – להתעלות על הבעיה הפוליטית הזו, וביחד נוכל להוביל לחקיקה שגם תאפשר לאנשים לדעת כיצד מגודלות התרנגולות שאת הביצים שלהן אנחנו אוכלים, סימון ביצים; שגם תרסן את אותם בעלי כלבים – או יותר נכון תטיל עליהם קנסות ברגע שהם לא מעקרים ומסרסים את בעלי-החיים שלהם; ובעיקר בעיקר אני מקווה שביחד עם כולם אנחנו נצליח להפסיק את ההשמדה הלא-אנושית, הלא-צודקת, האכזרית של כלבים, ללא כל הצדקה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי חברת הכנסת גרמן.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת גואטה – איננו נמצא.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת שרן השכל.

שרן השכל: אדוני היושב-ראש, כבוד השר אורי אריאל, חברי הכנסת, אני רוצה בראשית דברי להודות לחברי הכנסת איציק שמולי, יעל כהן-פארן ויעל גרמן, חברי לראשות השדולה, על המסירות שלהם ועל פעילותם בנושא זכויות בעלי-החיים.

שרן השכל: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג, שהצליחה להוכיח לחברי הכנסת את מה שאנו הטבעונים יודעים כבר מזמן, שאוכל טבעוני הוא לא רק בריא, הוא גם טעים, ואולי גם היום בזכות זה עוד כמה מחברי הכנסת יחליטו לוותר על מזון מן החי; וכמובן תודה גדולה לגברת שרה נתניהו, שבאה לתמוך בנושא החשוב הזה, ובהתגייסות שלה הצליחה להביא תהודה גדולה לזכויותיהם של בעלי-החיים.

שרן השכל: אפשר רק להביע מעט אכזבה מכך שהמליאה כל כך ריקה.

שרן השכל: היום מציינת הכנסת את יום זכויות בעלי-החיים, וכולם פתאום מרגישים נורא הומניים, מצטלמים לעיתון עם הכלב או עם החתול שלהם, מקבלים עוד כותרת עם ציטוט על "החבר הנוסף במשפחה".

שרן השכל: זה באמת נחמד להיתפס בציבור כאנשים שאוהבים בעלי-חיים ושבעלי-החיים יקרים ללבם, אבל בואו נבחן את פעילותה של הכנסת הנוכחית בדאגה לזכויות בעלי-החיים.

שרן השכל: הכנסת הנוכחית, בפעילותה לקידום והגנה על זכויות בעלי-החיים היא אומנם מתקדמת בהרבה מהכנסת הקודמת ומכנסות אחרות – למשל, בזכות התיקון לחוק צער בעלי-חיים שמכוחו מתאפשר, בין היתר, לתקן תקנות במגוון נושאים והחמרת הענישה של מתעללים – אך עדיין נושא בעלי-החיים הוא נושא שנמצא בשוליים.

שרן השכל: הצעות החוק, כמו למשל שלי ושל איציק שמולי, על משך ההסגר לכלבים נושכים, נדחו עד חודש יולי.

שרן השכל: המאבק שלי ושל חברים אחרים מכל סיעות הבית להקטין את היקף ההרג של אפרוחים, או לצמצם במידה מסוימת את הסבל הנגרם לתרנגולות מטילות, השיג תוצאות חלקיות ולא מספקות.

שרן השכל: ההתגייסות של חברי הכנסת מכל סיעות הבית לנושא העיקור והסירוס של חתולים משוטטים נענתה בהצעה חדשנית – ויש כמובן דוגמאות נוספות.

שרן השכל: אבל היה מקרה שלשום, מין, אולי שיא, בוועדת שרים לענייני חקיקה, שדחתה בזו אחר זו את כל הצעות החוק הנוגעות לבעלי-החיים.

שרן השכל: ותבינו, הדחייה של הצעות החוק בוועדת השרים היא לא העיקר, מה שיותר חשוב וגם יותר עצוב זה שרק שר אחד מצא לנכון להגיע לדיון בוועדה – שר החקלאות ופיתוח הכפר מר אורי אריאל.

שרן השכל: הוא ורק הוא דחה את הצעות החוק.

שרן השכל: זה נותן משמעות מעניינת למושג פה-אחד.

שרן השכל: אני לא נכנסת כרגע לשאלה אם הצעות החוק הן ראויות או לא, אם הן טובות או לא, מה הקשיים ביישומן.

שרן השכל: ואתם יודעים למה?

שרן השכל: כי דיון כזה בכלל לא התקיים.

שרן השכל: חוץ משר החקלאות איש מהשרים החברים בוועדת השרים לחקיקה לא הגיע לדיון.

שרן השכל: אף אחד מהשרים לא בדק, לא בירר, לא שמע את התומכים או את המתנגדים.

שרן השכל: לא התקיים דיון.

שרן השכל: אורי אריאל בא, הצביע, ובכך זה נגמר.

שרן השכל: ואין לי טענות לאורי אריאל.

שרן השכל: הוא לפחות הגיע והצביע, הוא מילא את תפקידו.

שרן השכל: אני אולי הייתי מצביעה אחרת לו הייתי במקומו – אבל אני לא התעמקתי בנושא עם המשרדים הרלוונטיים, לפחות בחלק מההצעות – אבל זו תפיסת עולמו.

שרן השכל: מה שמטריד אותי יותר מכול זה האדישות; האדישות שלעתים גם מגיעה ממציעי החוק עצמם, שלא ישבו עם המשרדים הרלוונטיים או עם השרים כדי להגיע להסכמות, כדי לאפשר להצעות החוק האלה לעבור.

שרן השכל: ואתם יודעים, בהרבה מאוד מקרים יודעת הכנסת להתגייס ולפעול מעבר למחלוקות הפוליטיות.

שרן השכל: לכן הטענה ששמעתי כאילו הצעות החוק נדחו כי מדובר בהצעות של האופוזיציה זו פשוט טענת הבל.

שרן השכל: אני גם לא מקבלת את מה שנאמר לא פעם גם לי: תפסיקו להתעסק בבעלי-חיים, תתחילו לטפל בבני-אדם.

שרן השכל: אלה לא דברים שצריכים לבוא אחד על חשבון השני.

שרן השכל: לכן גם הטיעונים של "קודם ביטחון" אינם תקפים פה, כי תפקידה של הכנסת ותפקידם של השרים הוא לטפל בכל העניינים שעל סדר-היום, לא רק בעניינים ביטחוניים ומדיניים.

שרן השכל: העובדה היא שמעט מדי מחברי הבית הזה מוצאים לנכון לעסוק בנושא הזה.

שרן השכל: ושוב, אני לא נכנסת כרגע לפרטי היוזמות והצעות החוק אלא לעצם קיומו של הדיון.

שרן השכל: נדמה שבישראל בשנת 2016 עדיין לא הצלחנו להפנים שהדאגה לבעלי-החיים היא גם הדאגה לעצמנו; שזו לא רק התדמית שלנו בעיני עצמנו או בעיני העולם, שזה לא רק עניין של איך אנחנו נראים, אלא שיש קשר הדוק וברור בין היכולת של החברה לגלות חמלה כלפי בעלי-חיים לבין היכולת שלה לגלות חמלה כלפי בני-אדם; שזהו אינטרס שלנו, בני-האדם, לדאוג לרווחתם של יונקים ימיים ששומרים על המרקם האקולוגי ומאפשרים חיים גם בים; זהו אינטרס שלנו, בני-האדם, לטפל בבעלי-החיים המשוטטים והעזובים; זה אינטרס שלנו לקבוע קריטריונים מחמירים לגידול תרנגולות להטלה, וזה אינטרס שלנו למנוע את ההתעללות בצאן ובבקר המיועדים לשחיטה או לקבוע סטנדרטים נוקשים לטיפול בפרות בתעשיית החלב.

שרן השכל: הדברים האלה קשורים זה בזה.

שרן השכל: אני מודה, אצלי חלק מהדילמות לגבי אכילת בעלי-חיים או מוצרים מן החי לא קיימת.

שרן השכל: מאז שאימצתי את דרך החיים הטבעונית אני מרגישה כמי שלא רק מטיפה לתפיסת עולם הומנית וחומלת כלפי בעלי-החיים, אלא גם חיה על-פי תפיסת העולם הזו.

שרן השכל: ואני לא מצפה מכל 120 חברי הכנסת והשרים להפוך לטבעונים, אף שהייתי מאוד שמחה אילו זה היה קורה.

שרן השכל: אני מדברת על האדישות.

שרן השכל: על העובדה שמעט מדי מחברי הבית הזה בכלל שואלים את עצמם את השאלות האלה, שמעט מדי שרים מוצאים לנכון להגיע לדיונים בנושאים כאלה, ושמעט מדי יוזמות והצעות חוק מצליחות להתממש.

שרן השכל: אז לחברי השרים, גם השרים שחברים בסיעתי – יש לי בקשה אחת אליכם: ציבור גדול מאוד של אזרחים בישראל, מצביעי כל המפלגות, מצפים מכם לגישה עניינית, למעורבות, ולפחות לכך שתקיימו דיון אמיתי בנושא, שתשקלו בעד ונגד, שתראו בדאגה לבעלי-החיים נושא שראוי לטפל בו, לפעול למענו, להעלות אותו על סדר-היום לא רק ביום זכויות בעלי-החיים אלא כדבר שבשגרה.

שרן השכל: עשו זאת, ולא רק למען בעלי-החיים, אלא למען בני-האדם.

שרן השכל: ולחברי הכנסת, קואליציה ואופוזיציה כאחד – מכם אני מבקשת: אל תהפכו את נושא זכויות בעלי-החיים למוקד של מחלוקת פוליטית.

שרן השכל: אל תשתמשו בנושא הזה רק כדי לקבל כותרות בעיתון, כי אתם הרי יודעים – גם עם העיתונים האלה מחר כבר יעטפו את הדגים שיונחו אצל חלקכם על שולחן השבת – –

מירב בן ארי: לא אצלך.

שרן השכל: – – לא אצלי, במקרה הזה.

שרן השכל: אני מקווה ומאחלת שבעוד שנה מהיום, כשהכנסת תציין את יום זכויות בעלי-החיים הבא, נוכל להביט אחורה בסיפוק ולהודות בגאווה שעשינו צעד משמעותי קדימה בנושא הזה.

שרן השכל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לך, חברת הכנסת השכל.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת מירב בן ארי – אחרונת הדוברים, ולאחר מכן תשובת שר החקלאות אורי אריאל ועמדה נוספת של חברת הכנסת פארן.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, לא היה מתוכנן שאדבר היום; לא נרשם נציג של הסיעה שלנו, וכשראיתי את זה מיהרתי להירשם.

מירב בן ארי: אני עליתי בעיקר כדי לפרגן וכדי לומר דברים טובים.

מירב בן ארי: אני מודה שאני משוחדת, כי חבר הכנסת איציק שמולי הוא חברי הטוב, ומהיום שנכנסתי לכנסת, בשנה האחרונה, רק למדתי ממנו את הנושא הזה.

מירב בן ארי: ולמרות שמעולם, אני מודה, לא היה לי בעל-חיים – אולי היה לי דג, נראה לי, במשך שבוע – אבל כל מי שמתחבר אליך לא יכול שלא להצטרף להתלהבות.

מירב בן ארי: ומעבר לכול, גם ההשקעה שלך, גם בוועדת המשנה של ועדת החינוך, והעבודה שלך, של לקחת את בעלי-החיים, היצורים, ואתה כל הזמן – אתה יודע, חלק מהאג'נדה שלך זה ההתעסקות עם המוחלשים, אז אתה שומע על אותם בעלי-חיים חסרי ישע, ואתה לוקח ומטפח, ופשוט העברת את זה לדרך חיים.

מירב בן ארי: אז כל הכבוד.

מירב בן ארי: וכמובן, חברת הכנסת יעל גרמן וחברת הכנסת יעל פארן, וחברתי חברת הכנסת שרן השכל – באמת תודה רבה שהבאתם את היום הזה למליאת הכנסת, ולכן עליתי לדבר.

מירב בן ארי: אני שותפה לכם; הוא יודע שבכל הצעה שהוא מביא אני תמיד תמכתי.

מירב בן ארי: זה בעיני בהחלט עצוב שכל כך הרבה הצעות חוק נדחות, או לפחות, שביום מיוחד כזה לא מגיעה איזושהי הצעת חוק, לפחות לעשות שינוי – שינוי תפיסתי ושינוי עבורנו.

מירב בן ארי: והאמת שאני גם רוצה להגיד משפט אחד שמתחבר.

מירב בן ארי: אני דווקא שמחה שביום של בעלי-חיים, במדינת ישראל צוין יום מעשים טובים.

מירב בן ארי: אני יודעת שהייתה עלי קצת התקפה על זה שחברתי לעמותת "רוח טובה".

מירב בן ארי: אני רוצה לנצל את המקום הזה ולומר שבעיני, זה שמיליון ו-300,000 איש מאזרחי ישראל יצאו היום להתנדב, ביניהם חיילים, סטודנטים, תנועות נוער, ארגוני נוער, תלמידים, 50,000 עובדים בחברות שעל חשבון זמן העבודה הגיעו ליום המיוחד הזה – אני חושבת שאין לזה אח ורע במדינות אחרות.

מירב בן ארי: עכשיו הגעתי מסיור עם השר ליצמן בבית-החולים אלי"ן, שבו פגשנו – תשמחי לשמוע – מהנדסים של "רפאל" שהגיעו במיוחד – את בטח מכירה את בית-החולים המקסים הזה – כדי למצוא פתרונות לאותם ילדים נכים; למשל, מהנדס שמנסה למצוא איך לקפל את הקביים ולתת אופציה לילדה הנכה.

מירב בן ארי: כך שביום כזה מיוחד, אני מצטערת, אני שמה את הציניות בצד; אני מתייחסת רק לדברים הטובים והנפלאים שקורים ביום הזה.

מירב בן ארי: אני אדם כזה – אני תמיד רואה את חצי הכוס המלאה ולא מסתכלת על הדברים הרעים ששמעתי היום.

מירב בן ארי: אז בהחלט יום מיוחד, יום שכולו טוב, ויום שמתאים באמת לדבר בו, ולא רק לדבר – לפעול עבור בעלי-החיים.

מירב בן ארי: אז תודה רבה לכולכם.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה לך, חברת הכנסת בן ארי.

יחיאל חיליק בר: שר החקלאות ופיתוח הכפר אורי אריאל, בבקשה.

אורי אריאל: שלום, ערב טוב, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, תודה לראשי השדולה, ליעל גרמן וליעל כהן-פארן ולשמולי, שרן, שהובילו את היום הזה, ותודה גם ליושב-ראש הכנסת שאפשר את היום הזה.

אורי אריאל: אומנם מסורת היא, אבל בידו הדבר.

אורי אריאל: זו הזדמנות לשלוח לו איחולי רפואה שלמה ומהירה וחזרה לעבודת הכנסת.

אורי אריאל: אני מבקש להתחיל, ברשותכם, בפסוק אחד, ציטוט מספר שמות, שגמרנו לקרוא אותו עכשיו: "כי תראה חמור שֹנאך רובץ תחת משאו – – – עזֹב תעזֹב עמו".

אורי אריאל: כשאתה רואה חמור של שונאך – לא שלך, לא של חברך, מישהו ששונא אותך, אתה שונא אותו – והוא קורס תחת המשא, חובה עליך לבוא ולעזור, לפרוק ולהעמיס ולסדר כדי שהוא יוכל להמשיך הלאה.

אורי אריאל: אני חושב שהדברים שנכתבו לפני אלפי שנים נכונים היום, וטוב שחברי הכנסת והציבור והעמותות מרימים את זה ומעירים אותנו יותר ויותר כדי שנעשה יותר בתחומים הללו.

אורי אריאל: אני מבקש מכם לא לחזור על כל הדברים שדיברנו עליהם היום בוועדות, אם כי זו הזדמנות להעביר אולי לציבור את הדברים, אלא לקצר בדברים.

אורי אריאל: ועוד פעם, תודה גם על ישיבות הוועדות שהיו במשך היום – ועדת החינוך, ועדת הכלכלה, ועדת החוץ והביטחון וועדת המשנה של ועדת החינוך בראשות חבר הכנסת שמולי; השתתפתי בכל הישיבות שם, ואני מודה לכם.

אורי אריאל: כפי שכבר נאמר, אני רוצה לומר ולהצטרף – כך למדתי מאבי זיכרונו לברכה, שיום-הולדת זה לא יום כל כך שמח.

אורי אריאל: למה?

אורי אריאל: כי, א.

אורי אריאל: הפסדת שנה בחיים, זו עובדה; ב.

אורי אריאל: זה יום של חשבון נפש.

אורי אריאל: צריך להסתכל מה קרה, מה עשית, ובעיקר מה לא עשית, כדי לתקן.

אורי אריאל: וככה אני מקבל בהחלט גם את היום הזה.

אורי אריאל: יש במבט לאחור הישגים, כמו חוק צער בעלי-חיים, שהוא התקדמות עצומה, כי הוא לא עוד תיקון של משהו, אלא בהחלט דברים נוספים.

אורי אריאל: ויש לנו הרבה אתגרים מולנו, ואני בהחלט מסכים להגדרה הזאת.

אורי אריאל: אני חושב ששיתוף הפעולה בין הממשלה – בעניין הזה, לצורך העניין הזה, זה אני שממונה על החוק בחלק גדול מהדברים, ולחלק אחראי ידידי השר אבי גבאי כשר להגנת הסביבה – לבין הכנסת והשדולה, לבין הארגונים המתנדבים, הוולונטריים, שראינו אותם היום בכינוס השדולה, זה בהחלט שילוב ידיים שאני חושב שהוא מנצח, כי הוא בא מכל הזרמים, מכל הגוונים, נכון?

אורי אריאל: אין ימין ושמאל.

אורי אריאל: ומכאן אני מגיע שנייה לחקיקה, כי כולכם, אני חושב, הזכרתם את זה, וצריך להסביר.

אורי אריאל: תראו, זה שיש יום מיוחד למשהו שהוא גם יום שבו נהוג לחוקק באותו תחום – במקרה שלנו צער בעלי-חיים – לא מאפשר להביא דברים שלא עוברים את הסף.

אורי אריאל: אני אסביר.

אורי אריאל: תראו, בא – דרך אגב, אין שום קשר לימין ושמאל – סמוטריץ וחבר הכנסת – מי היה אתו?

קריאה: מיקי זוהר.

אורי אריאל: מיקי זוהר.

אורי אריאל: לפי דעתי, הם לא באופוזיציה, בסדר?

אורי אריאל: סמוטריץ, למי שלא יודע, חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הוא מסיעתי.

אורי אריאל: מה זה קשור?

אורי אריאל: אז מה?

אורי אריאל: אז הוא קיבל הנחה?

אורי אריאל: הוא לא קיבל הנחה.

אורי אריאל: הוא נדחה.

אורי אריאל: למה הוא נדחה?

אורי אריאל: הוא הציע שלא תהיה שחיטה של יותר מארבעה עופות בדקה, כי זה, לטעמם של המציעים, מהווה או עלול להוות פגיעה בבעלי-החיים.

אורי אריאל: אני רק, סליחה, ברשותכם, אומר שלום לכל חיילי צה"ל.

אורי אריאל: נכנסתם לאחד הדיונים היותר-מרתקים בבית.

קריאה: – – –

אורי אריאל: אנחנו מודים לכם על כל מה שאתם עושים כל הזמן, כל היום, וגם כל הלילה, לצערכם, וגם לצערנו.

אורי אריאל: תהיו חזקים.

אורי אריאל: תודה.

יחיאל חיליק בר: נראה לי שהערת אותם מרוב – – –

אורי אריאל: היה לנו דיון, אגב חיילים, על כלבים נטושים בבסיסי צה"ל – לא נרחיב עכשיו – בראשות חברת הכנסת השכל.

אורי אריאל: הם באו, חברי הכנסת זוהר וסמוטריץ, ואמרו: תגבילו את זה לארבעה עופות בדקה.

אורי אריאל: טוב, צריך להבין מאיפה זה בא.

אורי אריאל: למה זה לא חמישה?

אורי אריאל: למה לא תשעה?

אורי אריאל: למה לא שניים?

אורי אריאל: כל הכבוד.

אורי אריאל: תבואו קודם.

אורי אריאל: הרי היום הזה ידוע לכולם איזשהו זמן, ולא משלשום להיום נולד העניין.

אורי אריאל: תבדקו, תתאמו.

אורי אריאל: יש דברים – הרי כמו שאתם אומרים: אין ימין ושמאל.

אורי אריאל: הרי אין לי אינטרס לעצור את החקיקה הזאת, יש לי אינטרס לקדם את החקיקה הזאת, והוכחתי את זה.

אורי אריאל: עוד פעם, אני חושב שהוכחתי, גם כשיש חילוקי דעות בינינו, ויש.

יעל גרמן: – – –

איציק שמולי: – – – במשרד החקלאות.

איציק שמולי: אז אני לא אענה לך על זה.

אורי אריאל: שנייה, הגברת גרמן.

יעל גרמן: אותם דחו ב-45 יום.

יעל גרמן: לא דחו את – לא סירבו.

יעל גרמן: את החוקים שלנו הורידו.

אורי אריאל: אני אגיע גם להצעת החוק שלך, אני אסביר.

אורי אריאל: אמרתי שאני אסביר.

אורי אריאל: אני מקווה שאני לא חשוד בזה שסתם באיזו שרירות לב, שמאל, ימין – לא יודע מה הרעיונות שעולים פה – זרקנו את ההצעות לפח.

קריאה: שמאל, ימין.

אורי אריאל: זה לא ככה, אני אסביר.

אורי אריאל: בבקשה, בואו נדבר רגע על הצעת החוק שלך.

אורי אריאל: את בעצמך באת ואמרת לי – תסלחי לי שאני מצטט שיחה.

אורי אריאל: לא צריך.

אורי אריאל: סליחה, אני אגיד אחרת.

יעל גרמן: לא, לא.

יעל גרמן: אתה יכול.

אורי אריאל: אני אגיד אחרת – לא נהוג לצטט כאן שיחות בין אחד לשני: אין צורך בחקיקה.

אורי אריאל: יש תקנות קיימות ויש תקנות בהכנה, אני אמרתי לך את זה.

אורי אריאל: עם כל הכבוד ליום הזה ולרצון לחוקק – יש לי רצון לחוקק; אני חושב שזה נכון, זה עיקר העבודה שלנו, זה הלוז, זה הלב של העניין.

אורי אריאל: אז מה?

אורי אריאל: אז חייבים להעביר חוק?

אורי אריאל: ומישהו אמר לי: אז אולי רק תביאו אותו טרומית, העיקר – אבל תסלחו לי שאני אומר לכם: אנחנו יודעים, בעוד שנה, נכון, יהיה עוד פעם יום כזה, בעוד שנה.

אורי אריאל: א.

אורי אריאל: אנחנו הרי לא נחכה עם חקיקה, בהמתת כלבים, או כל דבר אחר, לא נחכה עוד שנה.

אורי אריאל: אבל נניח שנראה שיש משהו מתקרב – יכולנו לבוא.

אורי אריאל: בואו נשב על זה מראש.

אורי אריאל: אני מזמין אתכם מתי שאתם רוצים – את השדולה, כל אחד בנפרד.

אורי אריאל: אתם יודעים, אני חושב שאני נגיש לגמרי, ודאי לחברי הכנסת.

אורי אריאל: אני מוכן להכין אתכם כל דבר, אבל אי-אפשר להעביר חוק שאין בו צורך.

אורי אריאל: ואני אומר לך, חברתי חברת הכנסת יעל גרמן: אין בו צורך.

אורי אריאל: אני לא רואה.

אורי אריאל: אני יכול להמשיך כאן חוק-חוק, כי הכול נמצא פה.

אורי אריאל: יש פה הצעה של חבר הכנסת – – –

יעל גרמן: שמענו היום שהתקנות לא – – –

אורי אריאל: שנייה, בואי, ברשותך, תני לי לסיים.

אורי אריאל: אם תהיה לי עוד דקה, ברשות היושב-ראש, לענות, אני מוכן לענות.

אורי אריאל: אשתדל לענות.

אורי אריאל: בא חבר הכנסת איל בן ראובן, מביא הצעת חוק-יסוד: זכויות בעלי-החיים.

אורי אריאל: נו, חברים, זה לא עובד ככה.

אורי אריאל: עם כל הכבוד, חבר כנסת בודד מביא הצעת חוק-יסוד לממשלה, לא דיבר אתי מילה על זה, לא דיבר עם שרת המשפטים, לא דיבר עם אף אחד.

אורי אריאל: זה לא יעבור.

אורי אריאל: אתם יודעים שזה לא יעבור.

אורי אריאל: מה אני יכול לעשות?

אורי אריאל: אני יכול לומר: נעביר את זה בטרומית בהסכמה ובתיאום, כל המילים האלה.

אורי אריאל: לא עבר.

אורי אריאל: עובדה, לא עבר.

אורי אריאל: כן, אני הייתי שם, זה נכון – לצערי, לבד – רוב הזמן, זה לא מדויק, לא משנה, אני לא רוצה להיכנס לזה.

אורי אריאל: אני לא אעביר חוק-יסוד של חברי חבר הכנסת איל בן ראובן, אבל זה לא משנה, זה כל ח"כ – לא משנה השם בכלל.

אורי אריאל: זה יכול להיות מהקואליציה.

אורי אריאל: מה, אם מישהו מהקואליציה יביא עכשיו חוק-יסוד ליום ראשון הקרוב – זה יעבור כי הוא הביא?

אורי אריאל: לא.

אורי אריאל: חוסר ניסיון, בסדר?

אורי אריאל: אני חושב כך, אני אומר את זה בהערכה אליו, יש לי הערכה גדולה לאיל בן ראובן.

אורי אריאל: איסור מלכודות דבק.

אורי אריאל: כותבים לי כל היועצים המשפטיים שלנו – שאלתי אותם: למה אתם מתנגדים?

אורי אריאל: אומרים: כי זה לא בחוק הזה, זה חוק אחר לגמרי.

אורי אריאל: אני לא אכנס לפרטים.

אורי אריאל: הכול כתוב פה.

אורי אריאל: כל הדברים נאמרו.

אורי אריאל: הרי אתם יודעים איך מתנהלת ועדת שרים לחקיקה.

אורי אריאל: גברתי חברתי חברת הכנסת יעל גרמן ישבה שם, היא יודעת.

אורי אריאל: באים נציגי כל המשרדים.

אורי אריאל: עולה משרד המשפטים, אומר: לא, לא מתאים; עולה נציג המשרד להגנת הסביבה, אומר: לא, לא מתאים; אומרת נציגת משרד החקלאות ופיתוח הכפר: לא, זה לא מתאים.

אורי אריאל: לא כי הדבר לא נכון בכלל; החוק הזה כמו שניסחו אותו, כתבו אותו, הביאו אותו, לא שייך לשום דבר.

אורי אריאל: חברים, אני הצבעתי נגד.

אורי אריאל: זה לא עובר.

אורי אריאל: זה לא חי הנושא את עצמו – יש מושג כזה.

אורי אריאל: מה לעשות, זה קצת לא מסודר וקצת לא מתאים וקצת כל מיני דברים.

אורי אריאל: זה לא עובר.

אורי אריאל: אני אפסיק בזה, כי היו עוד שלושה חוקים.

אורי אריאל: אני לא רוצה לעבור אחד-אחד עכשיו, ברשותכם.

איציק שמולי: המגדלים הפיראטיים.

איציק שמולי: אם רוצים – – –

אורי אריאל: הרבעת כלבים?

אורי אריאל: אגיד לך מה כתוב, בסדר.

אורי אריאל: הנה, זו הצעת חוק צער בעלי-חיים (הגנה על בעלי-חיים) (תיקון – רישיון לזיווג או למכירה של כלבים וחתולים), נכון?

אורי אריאל: זה זה.

אורי אריאל: ההצעה כפי שהיא – אני מקריא – אינה ישימה כלל, לרבות ברמת הפיקוח, כאשר מדובר באדם בודד, ומשכך ניתן לקבוע הוראות – מבחינתם – רק ביחס לבתי-גידול.

אורי אריאל: זאת, לגבי כלבים בלבד.

אורי אריאל: על חתולים אין מה לדבר, סימן קריאה.

אורי אריאל: כמו כן, לא ברורה המידתיות בסנקציה, גם ביחס לצאצאיהם.

אורי אריאל: בעת הדיונים על תיקון חוק צער בעלי-חיים נציגי משרד המשפטים התנגדו לקביעת סמכות להסדיר בתקנות הוראות בעניין ריבוי בעלי-חיים, ובין היתר נטען כי קיימות בחוק מספיק הוראות על טיפול לקוי ונטישת בעלי-חיים.

אורי אריאל: תראו, הבנתי תוך כדי, אם הבנתי נכון, שיש קושי לתקשר עם אנשי משרדי.

אורי אריאל: לצורך העניין – אני אומר פה, מודיע לכם, וזה נכון לגבי כל חברי הכנסת, אלה שפה ואלה שלא פה – אני הכתובת שלכם.

אורי אריאל: הרי אתם מניחים את החוק 45 יום קודם.

אורי אריאל: אתם מבשלים אותו במקרה הכי מהיר שבועיים קודם; אתם לא בלילה ישבתם, כתבתם את זה ובבוקר רצתם למזכירות והנחתם.

אורי אריאל: תנו לי עותק – קבלו תגובה עניינית, רק עניינית, ובזמן אמת.

אורי אריאל: כלומר לא כזה שדופק את ההגשה, בסדר?

אורי אריאל: פשוט אין לי עניין – להפך, יש לי עניין לעזור לכם.

אורי אריאל: אם, נניח, העניין של הדבק – למי שלא מבין אותנו מהקהל, ההצעה היא שלא יהיו מלכודות דבק לעכברים, בעלי-חיים וכו' – ההצעה לא טובה לחוק הזה, פשוט לא שייכת לשם.

אורי אריאל: אבל נניח שהיא טובה בחוק אחר – יכול להיות שאם הייתי יודע את זה בזמן, המציעים היו מתקנים – חבר הכנסת כבל ואחרים, שאני מאוד מעריך אותם ואת פועלם בעניין – והיינו מגיעים לתוצאה טובה.

אורי אריאל: אני עומד לרשותכם, שיהיה ברור.

אורי אריאל: תבחנו את זה, בסדר?

יעל גרמן: למה לא 45 יום?

אורי אריאל: טוב, יעל, הדברים האלה לא שייכים.

אורי אריאל: הייתה התנגדות חריפה של משרד המשפטים, וגם אצלנו, תלוי באיזה חוק.

אורי אריאל: ניסיתי להסביר.

אורי אריאל: אם לא הסברתי מספיק טוב – יכול להיות.

אורי אריאל: זה מאחורינו.

אורי אריאל: אני רוצה להציע דרך מתוקנת להבא.

אורי אריאל: יש לנו עוד לא יודע עוד כמה זמן, אני לא מנחש, אבל כל אחד רואה מהרהורי לבו.

אורי אריאל: כל זמן שזה קיים – ועכשיו מן הסתם יש כאלה שיזדרזו להגיש הצעות, כדי שהפגרה תיחשב לצורך 45 יום – נכון?

אורי אריאל: כך למדנו בשיעורים הראשונים שהיו פה.

אורי אריאל: אדרבה, תביאו את הטיוטה בהתחלה אלינו, ולא אחרי שהיא מונחת, ולא ביום שלישי באים לגבי יום ראשון הקרוב: מה עם ועדת שרים?

אורי אריאל: קשה לעבוד כך.

אורי אריאל: אני – גברתי זוכרת גם מהממשלה הקודמת – אני לא התעמרתי בחברי האופוזיציה.

אורי אריאל: שאלתי פעמים רבות את משרדי הממשלה: אז מה אם זה מהאופוזיציה?

אורי אריאל: היו לעתים שהעירו את זה.

אורי אריאל: לא קיבלתי את זה.

אורי אריאל: אם זו הייתה הצעת חוק טובה, היא מבחינתי עברה.

אורי אריאל: לא בהכרח יש לי רוב, יש לי אצבע אחת.

אורי אריאל: לפעמים המושג פה-אחד נכון בוועדות שרים או בכל מיני מקומות אחרים.

אורי אריאל: בכל אופן, אני רוצה, ברשותכם, לעבור במהירות על כמה דברים.

אורי אריאל: האחד זה נושא הובלת בקר וצאן מארצות שונות בעולם לישראל.

אורי אריאל: ישראל לא יודעת לייצר את כל תצרוכת הבשר שלה.

אורי אריאל: כנראה ייקח עוד קצת זמן עד שהטבעונים והצמחונים וכו' יקטינו את הממדים באופן משמעותי, ואנחנו מייבאים מאות-אלפי ראשי בקר וצאן למדינת ישראל.

אורי אריאל: יש בעניין הזה בעייתיות מאוד גדולה, ודאי כשזה בא מארצות כמו אוסטרליה והמסע הוא של כמה שבועות.

אורי אריאל: זה דבר קשה מאוד, בכל קנה מידה, גם כשמקפידים על כל ההוראות – ויש הוראות; יש הוראות באיחוד האירופי ויש הוראות באוסטרליה.

אורי אריאל: הן כתובות, משתדלים לממש אותן, ואחרי כל זה, זה עדיין קשה.

אורי אריאל: לכן, יש ניסיון יזום – אנחנו לא מחכים, אנחנו יוזמים פניות, וזה גם אצלי כהוראת קבע; כל שגריר שבא למשרדי, ובאים רבים וטובים, כי רוצים ללמוד מהחקלאות שלנו – ובעניין הזה אנחנו בהחלט תחת הפסוק "כי מציון תצא תורה" – להביא בשר שנקרא בשר מצונן.

אורי אריאל: יש לנו בשר קפוא, שמביאים מאזור ארגנטינה, דרום-אמריקה בעיקר – לא רק אבל בעיקר – ויש לנו חיים, דיברנו, ויש לנו בשר מצונן, שהוא בין 2 ל-4 מעלות בקירור.

אורי אריאל: אנחנו עושים מאמץ להביא יותר ויותר.

אורי אריאל: זה דבר מסובך, גם מבחינת הוראות השירותים הווטרינריים, שצריכים לאשר כמובן כל דבר כזה, שלא להכניס מחלות וכן הלאה, וגם כשרות.

אורי אריאל: אנחנו פועלים ביוזמתנו לפתוח יותר ויותר מדינות.

אורי אריאל: השנה פתחנו את פולין ועוד מדינה – אני לא זוכר כרגע, ולא רוצה לטעות – ואנחנו מתכוונים, בעזרת השם, ב-2016 לפתוח עוד שתיים-שלוש מדינות מאירופה ולהביא משם בשר מצונן, דבר שיקטין – כמובן, כל אחד כזה מקטין הבאה של חיים.

אורי אריאל: זה לא פותר את כל הבעיה, אבל ודאי שזה שינוי מגמה באופן יזום.

אורי אריאל: אנחנו עושים את זה.

איציק שמולי: המשלוחים, מאז שהם התחילו, מחיר הבשר לא ירד, כלומר העניין הזה שזה כאילו מלחמה ביוקר המחיה לא מוכיח את עצמו.

אורי אריאל: טוב, אני צריך ללמוד את זה.

אורי אריאל: אני לא רוצה לענות ולהתייחס כרגע.

אורי אריאל: בכל מקרה, מייבאים.

אורי אריאל: יש אישור לייבא.

אורי אריאל: מייבאים.

אורי אריאל: חובתנו כמובן לשנות את ההנחיות, את ההוראות וגם את הביצוע, שיהיה במציאות אחרת ולא מה שאנחנו מכירים היום.

אורי אריאל: אנחנו עובדים על זה, ואני מקווה שנצליח להביא לשינוי, כולל בחינה לעשות תקנות בין-לאומיות, כלומר, לא מה מדינת ישראל תעשה אלא מה יעשו האו"ם וארגונים אחרים – יש ארגונים שונים, אירופיים ואחרים – כדי לא להיות במצב שאנחנו מאוד נקשה, אבל נחטוף סנקציות מכיוונים אחרים, כי כאילו אנחנו מקשים על הייבוא למדינת ישראל.

אורי אריאל: אבל זה לא עוצר אותנו.

אורי אריאל: בינתיים אנחנו משתדלים לקדם את זה.

יעל גרמן: גם באוסטרליה מוציאים הנחיה לעצור את המשלוחים.

אורי אריאל: אני יודע.

אורי אריאל: היה פה נציג שלהם.

אורי אריאל: כן.

אורי אריאל: אזכיר עוד דבר אחד – כבר הארכנו גם כך: הנושא של החינוך.

אורי אריאל: תראו, אני חושב שאנחנו מדברים על כל הבעיות שיש, ויש רבות.

אורי אריאל: העליתם את חלקן, לא את כולן, עוד פעם, כל אחד בזמן שהיה לו.

אורי אריאל: אבל באמת, כמו בדברים אחרים, החינוך והרפואה המונעת חוסכים הרבה בעיות מראש.

אורי אריאל: סוף מעשה במחשבה תחילה.

אורי אריאל: אם נצליח, ואנחנו עובדים על זה, להגיע לתוכנית לימודים הרבה הרבה יותר ממה שיש היום – שמענו היום דיווח בוועדת המשנה, אצל חבר הכנסת שמולי, על משרד החינוך, שהוא מנחה קצת ועושה קצת, בחלק מבתי-הספר וכו'.

אורי אריאל: אני לא אומר את זה בביקורת, אני שמח על מה שיש, אני מברך על מה שיש, אבל זה מעט מדי.

אורי אריאל: זה מוסכם גם עליהם.

אורי אריאל: אם נצליח להגיע למציאות אחרת, שאנחנו מגיל המעון, דרך הגנים, דרך בתי-הספר, מגיעים למציאות שאנחנו מתחנכים על האהבה לבעלי-חיים, על החמלה, על ההבנה, על כל הדברים שאנחנו מאמינים בהם, אז ממילא יהיו פחות ופחות מקרים שצריך לטפל בהם אחרי זה בחקיקה, בענישה, וכן הלאה וכן הלאה.

אורי אריאל: אני חושב שזה מפתח גדול.

אורי אריאל: אני, לפחות, מתכוון להתרכז בו.

אורי אריאל: אני לא בא להוריד משום דבר אחר שאתם העליתם – מהמתת כלבים ובעלי-חיים אחרים, דרך נושאים שונים, ואני גם עומד לרשותכם בנושא החקיקה בנפש חפצה, אבל אני מאוד מבקש שזה יהיה בתחילת-תחילת הדרך, אפילו בשלב הרעיון, כי לפעמים כשיש רעיון אפשר לבדוק אותו ולהגיד: אין היתכנות, זה לא יעבור – מראש – חבל על ההשקעה.

אורי אריאל: אני עומד לרשותכם, ואני מודה לכם על כל העשייה המשותפת והלא-משותפת.

אורי אריאל: אני מאמין, לפי ההיכרות שלי את חברי הכנסת וגם את עובדי משרדנו המסורים, שהשנה הזאת נעשה יותר ממה שעשינו בשנה שעברה.

אורי אריאל: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע – להסתפק בתשובתך?

יחיאל חיליק בר: אתם מקבלים?

אורי אריאל: אתם רוצים עוד דיון?

יחיאל חיליק בר: לא, מבקשים להסתפק בתשובה.

אורי אריאל: אז אני מבקש להסתפק בתשובתי הפעם.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נסתפק כולם בתשובת השר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לפנים משורת הדין ניתן שתי הבעות דעה מהצד; הראשונה – של חברת הכנסת נורית קורן, והשנייה – של חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, נורית.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני קודם כול רוצה לומר כל הכבוד לחברות השדולה, יעל ויעל ושרן.

נורית קורן: כל הכבוד על שעשיתם יום מדהים, מהנה, בכל הוועדות.

נורית קורן: העליתם על סדר-היום הציבורי את הדברים החשובים.

קריאה: ואיציק שמולי.

יעל גרמן: יש גם חבר.

דב חנין: יש גם חבר.

נורית קורן: סליחה, לא ראיתי אותך, איציק, אתה שם בצד.

יחיאל חיליק בר: בלי איציק אי-אפשר לעבור את היום הזה.

נורית קורן: ובעצם אפשר להגיד – לכל חברי הכנסת שנשארו פה ואכפת להם מכל מה שקורה היום במליאה.

נורית קורן: זה מה שחשוב.

נורית קורן: מירב, נחמן שי – יש עוד מישהו שלא ראיתי?

מירב בן ארי: עבדאללה אבו מערוף.

נורית קורן: עבדאללה אבו מערוף, כן.

נורית קורן: אתם סולחים לי.

נורית קורן: ודב חנין.

נורית קורן: כל הכבוד שאתם נשארים פה.

נורית קורן: אנחנו מחזיקים את הגחלת של יום שלישי.

נורית קורן: הנושא הזה הוא נושא חשוב מאוד, מאין כמותו, שאנחנו עושים הכול למען זכויות בעלי-החיים.

נורית קורן: וגם השר.

נורית קורן: אדוני השר – אני רוצה לשבח אותו, שמאז שהוא נכנס, הוא לקח ברצינות את הנושא של בעלי-חיים והעלה אותו מדרגה, והדיונים בוועדות, כדי לתקן את התקנות, עולים – והתקנות עוברות, וזה מה שחשוב.

נורית קורן: אני רוצה גם לומר מילה טובה לחברת הכנסת תמר זנדברג, שבישלה היום יחד עם השפים ועם מיקי חיימוביץ ארוחה טבעונית שהייתה מראה נעים לעיניים והייתה טעימה גם כן.

נורית קורן: וזה מראה שאפשר לחיות גם בטבעונות.

נורית קורן: האמת היא שצריך לאכול כמה שיותר ירקות ופירות, קטניות, כי זה טוב לבריאות וזה חשוב מאוד.

נורית קורן: אפשר להמעיט בבשר, ואפשר שלא.

נורית קורן: וגם ההצעה הזאת שיהיה לנו עכשיו בכנסת תפריט רחב יותר של אוכל טבעוני, למי שירצה.

נורית קורן: אני מודה לכולם על היום הזה.

נורית קורן: זה יום חשוב, ואנחנו נמשיך ונפעל למען זכויות בעלי-החיים.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יעל כהן-פארן: תודה ליושב-ראש.

יעל כהן-פארן: אני רק רוצה להיות זו שאומרת את המילה האחרונה לסיכום היום המיוחד הזה, להגיד שוב תודה רבה ליעל גרמן, לאיציק שמולי, לשרן השכל, שאני כרגע לא רואה אותה.

יעל כהן-פארן: הרמנו באמת יום מדהים.

יעל כהן-פארן: הדיונים שהיו כאן הבוקר – אני ממש הופתעתי מהעוצמה שלהם.

יעל כהן-פארן: הם לא היו סתם רכים ונעימים; היו בהם ויכוחים, היו קונפליקטים.

יעל כהן-פארן: הגיעו החקלאים לוועדת הכלכלה, ביחד עם ועדת החינוך.

יעל כהן-פארן: היו שם כ-20 חברי כנסת, ולא היה יותר מקום לחברי כנסת.

יעל כהן-פארן: בוועדת הכספים, אני חייבת לציין לטובה – היא לא נמצאת כאן – את חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שבאמת הפתיעה את כולנו בנחרצותה בנושא חוות "מזור".

יעל כהן-פארן: אנחנו דרשנו שם תשובות ממשרד האוצר ומהמשרד להגנת הסביבה בתוך חודשיים – מה קורה עם הקופים, שב-1 בינואר 2017 אין להם בית ואין להם אוכל.

יעל כהן-פארן: המצב הוא כזה שהמדינה פשוט לא רוצה לקחת שום אחריות על איזושהי מציאות שהיא יצרה.

יעל כהן-פארן: ודרשנו שם תשובות, ואפילו היה איזה פרופסור מתלהם שהוציאו אותו מהחדר; אני לא האמנתי שזה הגיע לידי כך.

יעל כהן-פארן: והשדולה הנפלאה והמיוחדת שהייתה לנו, עם האורחת המיוחדת, גברת נתניהו, יושב-ראש האופוזיציה, כל ראשי השדולה, מיקי חיימוביץ, שהנחתה.

יעל כהן-פארן: היה בהחלט יום מדהים.

יעל כהן-פארן: שרן, אני הודיתי לך קודם כשאת יצאת לרגע.

יעל כהן-פארן: היה יום מאוד מיוחד.

יעל כהן-פארן: אני קוראת להמשיך לשתף פעולה.

יעל כהן-פארן: זה נושא שכמו שנאמר כאן קודם, אין בו ימין ושמאל, אין כאן אופוזיציה וקואליציה.

יעל כהן-פארן: השר, שלדעתי חבל שהוא יצא מכאן – יש לי הרבה מה להגיד על ההערות הנקודתיות שלו על כל הצעת חוק.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, אני כן מרגישה – למרות שאף הצעת חוק לא הייתה שלי – שהייתה כאן איזושהי אפליה מאוד לרעה של האופוזיציה, של הצעות חוק מהאופוזיציה שלא התקבלו, לא נדחו ב-45 יום.

יעל כהן-פארן: ובכלל, אני רוצה להגיד שעל נושא כזה, לדעתי, לא צריכה להיות משמעת קואליציונית.

יעל כהן-פארן: כל בן-אדם צריך להצביע לפי מצפונו.

יעל כהן-פארן: הרי מחר ההצעות האלה יעלו, ואנשים שאתנו יצטרכו להתנגד בגלל משמעת קואליציונית, כי הממשלה מתנגדת.

יעל כהן-פארן: אלו דברים שלא היו פעם, בכנסות קודמות – אני אומנם לא הייתי כחברת כנסת, הייתי כצופה מהצד.

יעל כהן-פארן: הצעת חוק אוויר נקי עברה למרות התנגדות ממשלה – עברה קריאה ראשונה, שנייה, שלישית.

יעל כהן-פארן: דב חנין שיושב כאן היה מהמחוקקים שלה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר יש כאן נושאים, חברי הקואליציה, שאתם לא צריכים להסכים שהם יהיו במשמעת קואליציונית.

נורית קורן: נא לסיים.

יעל כהן-פארן: הם צריכים להיות במצפונו של אדם.

יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר, אם יש הצעות, שיפורי חקיקה, נעשה אותם בוועדות.

יעל כהן-פארן: תודה רבה, ותודה רבה לכולם על היום הזה.

יעל כהן-פארן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: לא צריך להצביע?

יעל גרמן: הצבעה על מה?

נורית קורן: על הצעת החוק?

נורית קורן: לא צריך להצביע?

נורית קורן: אוקיי, בסדר.

נורית קורן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/628); נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 25) (חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת איציק שמולי ונורית קורן וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת איציק שמולי.

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

איציק שמולי: אני חושב שזה לא מקרי שיצא ששנינו על הפודיום בעת הקראת החוק.

איציק שמולי: אנחנו שותפים להובלת הצעת החוק הזאת, ויחד אתנו, אני חושב, קרוב ל-80 חברי כנסת.

איציק שמולי: זו הצעת חוק שהתכלית שלה היא לשנות מהקצה אל הקצה את היחס של החברה הישראלית לתחום של אנשים עם מוגבלות.

איציק שמולי: יותר מדי שנים החברה הישראלית אומרת לאנשים עם מוגבלות אחרי גיל 21: קחו קצבה ושבו בבית.

איציק שמולי: ואנחנו אומרים: לא.

איציק שמולי: אנחנו רוצים לשלב אותם בתוך החברה הישראלית שילוב מלא ומשמעותי.

איציק שמולי: והדרך לשם עוברת דרך שוק התעסוקה.

איציק שמולי: סביר להניח שמי שנצליח לשלב אותו בחברה, בתעסוקה, ישולב גם בעוד היבטים של החיים שלנו כאן.

איציק שמולי: לכן, גברתי היושבת-ראש, ההצעה הזאת, שעלתה לדיון ועברה הכנה לקריאה ראשונה בוועדת החוקה, מבקשת להכניס תיקון לחוק חובת המכרזים, תיקון שאומר שלממשלה, במכרזים ובתנאים שהיא תרצה, במכרזים הממשלתיים הציבוריים, היא תוכל להכניס גם תעדוף לאנשים עם מוגבלות.

איציק שמולי: כלומר, חברות שמעסיקות או מתכוונות להעסיק אנשים עם מוגבלות בשיעור משמעותי, הממשלה תרצה לתת להן עדיפות באותם המכרזים.

איציק שמולי: זו המטרה, זו התכלית של הצעת החוק.

איציק שמולי: ההצעה הזאת היא חשובה ביותר, ואני שמח מאוד שהכנסת כולה מתאחדת סביבה.

איציק שמולי: אני מאמין בכל לבי שההצעה הזאת היא נדבך נוסף, והיא תעניק, תפתח ביום אחד עבור הציבור הזה הזדמנויות רבות בשוק התעסוקה.

איציק שמולי: והדבר היפה בה הוא שהיא עושה את זה בדרך של עידוד; היא נותנת למעסיקים תמריץ מאוד מאוד משמעותי ואומרת להם: אם אתם רוצים לזכות ביותר מכרזים ממשלתיים, אחד הדברים שיכולים לגרום לזה לקרות זה אם תעסיקו בצורה משמעותית עובדים עם מוגבלות.

איציק שמולי: כאמור, אני מודה גם לממשלה, גם לשותפתי נורית קורן ולכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית שחתמו על הצעת החוק.

איציק שמולי: אני מודה גם לצוות המשפטי ולהנהלת ועדת החוקה בראשות ניסן סלומינסקי.

איציק שמולי: ואני כמובן מבקש מהבית לאשר את הצעת החוק כך שנוכל להתקדם בהליך החקיקה ובעזרת השם ובעזרת הרבה דברים נוספים נצליח להביא את החוק הזה עוד במהלך המושב הזה לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

איציק שמולי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – לא נמצא; חברת הכנסת זהבה גלאון.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נחמן שי: לא, תודה.

נורית קורן: מוותר.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מרגלית; פריג'.

נחמן שי: לא, סליחה, אני רוצה.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה?

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ואחריך – מציעת ההצעה יחד עם שמולי, חברת הכנסת נורית קורן.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להצטרף ליוזמה החשובה הזאת של חבר הכנסת איציק שמולי וחברים אחרים.

נחמן שי: אני חושב שעוצמתה של החברה הישראלית נמדדת ביחס שלה לחלשים.

נחמן שי: לצערי הרב, אנשים עם מוגבלויות נחשבים לאנשים חלשים, למרות שאני חושב שהם פשוט אנשים עם כוחות אחרים, שלא תמיד נראים, לא תמיד נשמעים, לא תמיד בולטים, אבל הם קיימים.

נחמן שי: האנשים עם מוגבלויות שאני הכרתי היו בדרך כלל אנשים חזקים, שהרצון שלהם להצליח גבר על כל מגבלה שהייתה להם.

נחמן שי: לאחרונה שידר ערוץ 1 כתבה על אחיה קמארה, שהיה נציב שוויון הזדמנויות במשרד המשפטים במשך שש שנים.

נחמן שי: הכרתי אותו היטב עוד בשירות הצבאי שלו.

נחמן שי: הוא לוקה בשמיעתו, אבל הוא התגבר על ליקוי זה ועל בעיות אחרות שהיו לו לאורך השנים והפך להיות לדוגמה ולמופת לרבים אחרים שבאיזשהו מקום חששו או חוששים מההתמודדות הזאת.

נחמן שי: לכן, אני חושב שהצעת החוק הזאת אומרת משהו חברתי חשוב ביותר: שאנחנו ניתן לכל אחד בחברה הישראלית את המקום הראוי לו או לה לפי היכולות, לפי הרצונות, לפי המוטיבציה, וזה יהיה רק לכבוד לנו אם אומנם – ראיתי שהחוק מבקש מהממשלה להתקין תקנות.

נחמן שי: זה יהיה המבחן של החוק הזה, כי מרגע זה ואילך, לאחר שהחוק יעבור, הכדור עובר לידי הממשלה.

נחמן שי: הממשלה תצטרך להתקין את התקנות הללו ובאמת לפתוח עוד מרחבים בפני מה שקרוי אנשים עם מוגבלויות.

נחמן שי: אני אומר לכם שהביטוי הנכון הוא אנשים מיוחדים.

נחמן שי: אם נגדיר אותם כאנשים מיוחדים, תראו שגם היחס הציבורי אליהם ישתנה, אליהם ואל המשפחות המיוחדות שמלוות אותם.

נחמן שי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: מגישת ההצעה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני קצת מתנצלת, אני לא מרגישה כל כך טוב, ואני מקווה שהקול שלי יעמוד בזה.

נורית קורן: ההצעה הזאת שעולה עכשיו לקריאה ראשונה זאת הצעה שאני חושבת שהיא חשובה מאוד לשילוב אנשים – אני אקרא להם אנשים מיוחדים; חבר הכנסת נחמן שי, אני קונה את ההצעה שלך.

נורית קורן: אני חושבת שלהגיד "אנשים מיוחדים", זה הרבה יותר נעים.

נורית קורן: צריך באמת לשאול את אגף הלשון אם אפשר להחליף את זה לזה.

נורית קורן: אולי באמת כאן בכנסת אנחנו נתחיל עם זה.

נורית קורן: היא תיתן עדיפות לחברות שיעסיקו את האנשים המיוחדים.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם מניסיוני האישי.

נורית קורן: ב-2005 עשיתי איזשהו מודל העסקה לנערים בחופש הגדול.

נורית קורן: זה היה יחד עם עמותת "שמע".

נורית קורן: עמותת "שמע" מטפלת בילדים חירשים ולקויי שמיעה.

נורית קורן: הילדים האלה עבדו בחופש הגדול.

נורית קורן: היה קשה מאוד להשיג את מקומות העבודה, ועד שהשגתי אותם.

נורית קורן: הם עבדו במסעדות, הם עבדו בדואר, הם מיינו דואר, וזה היה מאוד מאוד מוצלח.

נורית קורן: הילדים האלה קיבלו דמי כיס לחופש הגדול.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שזה עשה אותם מאוד מאושרים, כי הם הבינו שגם הם, כמו התלמידים הרגילים, יכולים ללכת לעבוד בשוק החופשי ויש להם את הכסף בכיס.

נורית קורן: הם יכלו לקנות כאוות נפשם את מה שהם רצו, ולא הזדקקו לכסף של ההורים.

נורית קורן: כמו כן, המשפחות שמטפלות באנשים מיוחדים ואנשים עם מוגבלות, לפעמים יש להן כל כך הרבה קשיים כלכליים וקשיים כספיים לתת לילדים דמי כיס, וזה היה חשוב גם למשפחות האלה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שקיבלתי מכתבים שמאוד ריגשו אותי, מכתבים של: תודה שאפשרת לנו להרגיש ילדים נורמליים ורגילים לחלוטין.

נורית קורן: ואני רוצה לומר לכם שכשנכנסתי לכנסת ידעתי שאני הולכת לעסוק בנושא הזה – שזה נושא מאוד מאוד חשוב – של תעסוקה ושילוב של אנשים עם מוגבלות בחברה.

נורית קורן: אני חושבת שזו הדרך שאנחנו נלך בה לחברה שוויונית וערכית, כי זה מה שחשוב.

נורית קורן: אנחנו צריכים להבין ששילוב של אנשים עם מוגבלות זה ערך עליון בחברה, וצריך להתאגד ולקחת את כולם ושכולם יעבדו.

נורית קורן: כי אם אנחנו עושים חשבון, היום יש לנו 1.6 מיליון איש עם מוגבלות, 50% מהם עובדים ו-50% הנותרים לא עובדים.

נורית קורן: ה-50% שיעבדו יכניסו 5 מיליארד ש"ח לקופת המדינה, וזה הרבה כסף, ולכן זה מאוד חשוב.

נורית קורן: אני רוצה להודות לחבר הכנסת יואב קיש, שהולך אתי כברת דרך והגיש יחד אתי גם את הצעת החוק לייצוג הולם לאנשים בתעסוקה, שגם היא נמצאת כבר בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.

נורית קורן: גם חבר הכנסת שמולי נמצא בהצעת חוק הזאת.

נורית קורן: אני רוצה להודות לאורן הלמן, שהוא שותף לדרך בתחום של שילוב אנשים עם מוגבלות בחברה ובתעסוקה, והוא אכן משלב אנשים בחברת החשמל, ואף הקים את דף הפייסבוק "סיכוי שווה", ושם מתפרסמות עבודות שונות ומגוונות לאנשים עם מוגבלות.

נורית קורן: בנוסף, אני רוצה להודות לחבר הכנסת איציק שמולי, שהגיש את הצעת החוק גם בכנסת התשע-עשרה וגם עכשיו, בכנסת העשרים.

נורית קורן: אני רוצה להודות למי שהגה את ההצעה בכנסת השמונה-עשרה, חבר הכנסת לשעבר ציון פיניאן.

נורית קורן: אני פונה לחברי הכנסת לאשר את ההצעה בקריאה ראשונה, על מנת שנוכל לזרז את החקיקה בנושא ולקדם את זה כמה שיותר מהר, ועל מנת שיוכלו לשלב אנשים עם מוגבלות בתעסוקה.

נורית קורן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני עובר לרשימת הדוברים.

יחיאל חיליק בר: מי שנמצא פה שיגיד: רוזין; מרגלית; פריג'.

יחיאל חיליק בר: חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, הנושא החברתי הזה – אני יכול להגיד גם האנושי – מחייב שכל חברי הכנסת וחברי הבית יתמכו בחוק כזה, וזה מכמה סיבות, ולמרות שהביאו אותו ביום שרובם כבר הלכו הביתה, וחשוב מכמה היבטים: ההיבט הראשון – אנחנו רוצים שבעלי המוגבלויות, או האנשים המיוחדים, לא יהיו בודדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מי שלא יכול להוסיף לחיים, או שהוא מרגיש שהוא לא מוסיף לחיים, הוא ירגיש שהוא תוספת על החיים, ואנחנו לא רוצים שהם יגיעו למצב הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז העניין של הבדידות – חלק מהפתרון זה לצאת לעבוד ולהרגיש שאתה תורם ואתה עושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1; 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חשוב מאוד שאנחנו ניזום גם חקיקה או שינוי או אפילו משהו בתקנות של הביטוח הלאומי, שמה שישתכר בעל המוגבלות, לא יכול ואסור שישנה בגרוש אחד את הקצבה שהוא מקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש קצבה, הקצבה היא הזכות שלו, ואנחנו לא רוצים להגיע למצב שבעל המוגבלות יעבוד שעות מסוימות, עד רף מסוים, כדי שלא לפגוע בקצבה שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הקצבה לא צריכה להשתנות, ולא משנה כמה הוא מרוויח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם אנחנו מדברים על מכרזים, ומכרזי ממשלה במיוחד, אז במקומות העבודה צריך לדאוג לנגישות מושלמת ומותאמת לבעלי המוגבלויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו לא רוצים לבוא ולהגיד: תשמעו, אני רציתי, הוא לא יכול להגיע, הוא לא רוצה להגיע, לא מתאים לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז צריך להשלים את הנגישות במידה מושלמת ומוחלטת, כך שבעל המוגבלות יוכל להגיע ולעבוד, ולעבוד בכבוד, ולא יצרך בכל רגע לראות אם יש מי שיעזור לו לעבור את המכשולים או אין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז גם את המצב הזה צריך לתקן, וצריך להביא אותו בחשבון, וזה גם יכול להיות בתוך התנאים או בתקנות – בתנאים של ההשתתפות במכרזים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעל המוגבלות שבא לעסוק ולעשות את העבודה, אסור להפלות אותו בשכר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא צריך לתת לו הרגשה של "אנחנו עושים לך טובה, ואנחנו משלימים לך עוד כמה שקלים לקצבה שאתה מקבל".

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא צריך לקבל את השכר ההולם והמתאים לעבודה כאילו שמי שעובד שם הוא אדם שמבחינה בריאותית הוא שלם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז הנקודה הזאת היא מאוד חשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וצריך גם לדאוג לתחבורה – איך להגיע מהבית עד העבודה וחזרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, אז אנחנו נעשה את הדבר הזה רק כססמה, ולא נוכל ליישם את החוק הזה בפועל, כי אי-אפשר לעקוב אחר כך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, חשוב מאוד שנתייחס לבעלי המוגבלויות כאנשים, כמו אל כל אדם – שלמים, לא חסר להם כלום, כי ביניהם יש אנשים שהם גאונים, יש אנשים שיכולים לתרום והרבה, וזה תלוי גם בסוג העבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אני אתמוך בחוק הזה ואקרא לכל חברי לתמוך בזה, ושהתקנות גם יהיו הולמות ומתאימות לרוח הדברים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אני ממשיך לעבור על השמות.

יחיאל חיליק בר: קארין אלהרר, נחמיאס ורבין, דב חנין.

דב חנין: מוותר.

דב חנין: כל הכבוד, יישר כוח.

יחיאל חיליק בר: זה – לציין לפרוטוקול שדב חנין מוותר.

קריאות: וואי, וואי – – –

יחיאל חיליק בר: זה אירוע, יום חג.

יחיאל חיליק בר: רק על זה צריך לעשות יום ציון בכנסת – –

דב חנין: יום המעשים הטובים.

יחיאל חיליק בר: – – על זה שאתה מוותר על זכות הדיבור.

יחיאל חיליק בר: יום מעשים טובים, חבר הכנסת חנין.

יחיאל חיליק בר: כל הכבוד.

יחיאל חיליק בר: ריגשת אותנו.

יחיאל חיליק בר: אייכלר, טיבי, זנדברג, מיקי לוי, מירב בן ארי.

מירב בן ארי: מוותרת.

יחיאל חיליק בר: אוחנה, בר-לב, סויד, יעל כהן-פארן – מוותרת.

יחיאל חיליק בר: סלימאן, גרמן.

יעל גרמן: מוותרת, תודה.

יחיאל חיליק בר: חזן, בהלול, מוזס, חיליק בר – נבצר ממנו.

יחיאל חיליק בר: ברושי, יונה – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, לא.

יחיאל חיליק בר: אני מוותר.

יחיאל חיליק בר: אני הולך ברוחו של חנין.

יחיאל חיליק בר: סבטלובה.

יחיאל חיליק בר: ואחרון הדוברים, חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: מירב מבקשת להדגיש את ה"עד".

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני הגעתי לדבר כי אני תומך בחוק.

חמד עמאר: אני חושב שהוא חוק חשוב, וחשוב לחוקק אותו.

חמד עמאר: אני מכיר את הנושא הזה מקרוב כיושב-ראש תנועת הנוער הדרוזית.

חמד עמאר: הצלחתי להוציא ילדים שבקושי היו יוצאים מתוך הבית, והיום הם נמצאים ומפעילים אצלי את התנועה ומדריכים בתנועה.

חמד עמאר: ילדים עם מוגבלויות קשות היום מדריכים ומובילים, וחלק מהם כבר עושים שירות לאומי, כי הם לא יכולים להתגייס לצה"ל.

חמד עמאר: בשיתוף פעולה נכון הם יכולים לתרום מאוד מאוד לחברה שלנו, והם תורמים מאוד.

חמד עמאר: השאלה היא כמה החברה שלנו יכולה לקבל אותם.

חמד עמאר: לכן, אני תומך בהצעת החוק.

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לכם:

חמד עמאר: הפחד שלי הוא שיקרה מה שקרה עם הצעת החוק שלי והחוק שאני חוקקתי לייצוג הולם לבני העדה הדרוזית בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: אני חוקקתי חוק בשנת 2010, חוק שאמור לשלב את הצעירים הדרוזים בחברות ממשלתיות, ואני מקבל דוח כל שנה מהחברות הממשלתיות כמה דרוזים שולבו בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: מתברר שאפילו לא הגענו לחצי ממה שהחוק מחייב בהעסקת הצעירים הדרוזים.

חמד עמאר: אני אתן לכם רק דוגמה של כמה חברות במדינת ישראל שאפילו עובד אחד לא מעסיקות: ב"אלתא" יש 3,700 עובדים, קרוב ל-3,700 עובדים, אפס עובדים דרוזים.

חמד עמאר: החוק מחייב להעסיק בחברה הזאת עובדים דרוזים.

חמד עמאר: "תדמור" – 62 עובדים, אפילו לא עובד אחד דרוזי.

חמד עמאר: אני לא רוצה לעבור על הרשימה הארוכה, אבל אני אתן לכם דוגמה: התעשייה האווירית, עם 12,369 עובדים, אדוני היושב-ראש.

חמד עמאר: כמה עובדים דרוזים יש שם?

חמד עמאר: עובד אחד.

חמד עמאר: בכל החברה הממשלתית המכובדת לא מצאו לנכון להעסיק יותר מעובד דרוזי אחד, בתוך החברה.

חמד עמאר: ואני אומר: לחוקק כאן

חמד עמאר: בכנסת חוקים זה טוב; השאלה היא הביצוע של אותם חוקים.

חמד עמאר: אני לא רוצה שהחוק שאנחנו מחוקקים עכשיו – והוא חוק חשוב – יקרה לו אותו הדבר כמו לחוק שאני חוקקתי לייצוג הולם לבני העדה הדרוזית בחברות ממשלתיות, ובעצם לא מעסיקים את אותם צעירים דרוזים בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: הגדילה לעשות חברת חשמל, רק בחודש שעבר, כשפיטרה 42 עובדים דרוזים זמניים, כאשר הם בעצמם לא עומדים בחוק שחוקקתי.

חמד עמאר: במקום לקלוט אותם כעובדים קבועים או להאריך להם את החוזה, פיטרו אותם ושלחו אותם הביתה, והם בעצמם לא עומדים בחוק.

חמד עמאר: לכן, אדוני היושב-ראש, כנסת ישראל מחוקקת חוקים, אבל אני מקווה שהמוסדות שצריכים לקלוט – משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות – יקלטו את אותם עובדים שצריך לקלוט.

חמד עמאר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת עמאר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 25) (חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ו–2016.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד החוק?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 25) (חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: חכי, אולי לא עבר.

יחיאל חיליק בר: מה, את לוקחת אותנו כמובן מאליו?

יחיאל חיליק בר: אכן, מברוכ.

יחיאל חיליק בר: בעד – 13, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק חובת המכרזים (תיקון מס' 25) (חובת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה ותעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה שנייה ושלישית.

יחיאל חיליק בר: מזל טוב לאיציק, נורית וכל המגישים.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים, בעזרת השם, מחר, יום רביעי, ו' באדר ב' התשע"ו, 16 במרס 2016, בשעה 11:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.