ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 114, 2016-03-14 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום ד' באדר ב' תשע"ו, 14 במרס 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הפנים והגנת הסביבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016; הצעת חוק לעדכון אגרות, התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לדיון מוקדם: החל בהצעת חוק פ/2747/20 וכלה בהצעת חוק פ/2787/20 – הצעת חוק לתיקון פקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורין) (פטור מארנונה לארגוני משפחות והנצחה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, איציק שמולי, אורלי לוי אבקסיס, נאוה בוקר, אורי מקלב ונחמן שי; הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (פטור ממס למקבלי קצבת ילד נכה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת קארין אלהרר, יעקב מרגי, בצלאל סמוטריץ, מכלוף מיקי זוהר, מירב בן ארי, דוד ביטן ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (ביטוח) (תיקון – פיקוח על הממונה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נורית קורן, איציק שמולי, אלי כהן, סופה לנדבר, דוד ביטן, אורלי לוי אבקסיס, מיכל בירן, קסניה סבטלובה, אורי מקלב, אוסאמה סעדי, יצחק וקנין, בצלאל סמוטריץ ויעקב מרגי; הצעת חוק ימי אבל במות קרוב מדרגה שנייה, התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק הטבות לניצולי השואה (תיקון – ביטול ניכוי הקצבה החודשית לפי הסכם עם גרמניה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הרישום למוסדות להשכלה גבוהה, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, איציק שמולי, נאוה בוקר, מירב בן ארי, יעקב מרגי ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון – מענק ליורשי נפטר), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת מיקי לוי; הצעת חוק רשות מקרקעי ישראל (תיקון – העדפת בני מקום בשיווק קרקעות בפריפריה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אורלי לוי אבקסיס, דוד אמסלם, דוד ביטן ויוסי יונה; הצעת חוק כרטיסי חיוב (תיקון – הודעה במסרון על כרטיס לא פעיל), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הגנה על צרכנים שאינם דוברי עברית), התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת טלי פלוסקוב; הצעת חוק לתיקון פקודת התעבורה (אי-חגירת ילד), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נורית קורן, יעקב מרגי ואיילת נחמיאס ורבין; הצעת חוק עידוד החיסכון,

ירדנה מלר-הורוביץ: הנחות במס הכנסה וערבות למלוות (תיקון – חיסכון לטווח בינוני), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, יואב בן צור, מיקי רוזנטל, יצחק וקנין, יואב קיש, סופה לנדבר, יעקב מרגי, יוסי יונה, שרן השכל, נאוה בוקר, מיכל בירן, מנחם אליעזר מוזס, רועי פולקמן, מרדכי יוגב וישראל אייכלר וקבוצת חברי הכנסת; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטול מבחני התלות לקבלת גמלת סיעוד), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת נחמן שי; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – בדיקת תלות בידי רופא מומחה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי ואורי מקלב; הצעת חוק גיל פרישה (תיקון – ביטול גיל פרישת חובה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק מס עיזבון, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין, עבדאללה אבו מערוף, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי וטלב אבו עראר; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – הגדרת זכאות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דב חנין ואלעזר שטרן; הצעת חוק נכי רדיפות הנאצים (תיקון – הגדרת זכאות), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת איציק שמולי; הצעת חוק לעידוד השקעות הון (דיור בר-השגה – תעודות מס), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רועי פולקמן, משה גפני, יואב בן צור, מכלוף מיקי זוהר, אלי כהן, נאוה בוקר, איילת נחמיאס ורבין ויצחק וקנין; הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – שקיפות תקציב), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שולי מועלם-רפאלי, מירב בן ארי, יעקב מרגי ויפעת שאשא ביטון; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – שלילת סמכותו של בית-המשפט העליון מלהתערב בהחלטת ועדת הבחירות המרכזית לעניין אישור או פסילת מועמד או רשימה מלהשתתף בבחירות), מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק איסוף ופינוי פסולת למיחזור (תיקון – חובת מיחזור בבית-עסק גדול), התשע"ו–2016,

ירדנה מלר-הורוביץ: מאת חברי הכנסת דב חנין, איימן עודה, עאידה תומא סלימאן, יוסף ג'בארין ועבדאללה אבו מערוף; הצעת חוק הרבנות הראשית לישראל (תיקון – סמכות בענייני גיור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת אביגדור ליברמן, אורלי לוי אבקסיס, סופה לנדבר, רוברט אילטוב, חמד עמאר ועודד פורר; הצעת חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) (תיקון – הרחבת הענישה על קטין שהורשע בנסיבות טרור), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת רוברט אילטוב, אביגדור ליברמן, סופה לנדבר, עודד פורר וחמד עמאר; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – שיעור ההפקדה בקופת גמל), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת מכלוף מיקי זוהר, משה גפני, אכרם חסון, יואב קיש, שרן השכל, יצחק וקנין, נורית קורן, רוברט אילטוב, איימן עודה, טלי פלוסקוב, יואב בן צור, קסניה סבטלובה, איתן ברושי, אברהם נגוסה, ענת ברקו, מיכל בירן, חיים ילין, רויטל סויד, ג'מאל זחאלקה, עבדאללה אבו מערוף, דב חנין, מיקי לוי, קארין אלהרר, שלי יחימוביץ, מרב מיכאלי, טלב אבו עראר, תמר זנדברג, חנין זועבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, יעל כהן-פארן, חמד עמאר, אוסאמה סעדי, אחמד טיבי, סופה לנדבר, מסעוד גנאים, אבי דיכטר, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, זוהיר בהלול, איתן כבל, באסל גטאס, מאיר כהן, מיקי רוזנטל, מנואל טרכטנברג, זהבה גלאון, עמיר פרץ, מיכל רוזין, אלעזר שטרן, אילן גילאון, מיכאל אורן, ניסן סלומינסקי, רחל עזריה, זאב בנימין בגין, דוד ביטן, אלי אלאלוף, אורי מקלב, מרדכי יוגב, ישראל אייכלר, מנחם אליעזר מוזס, בצלאל סמוטריץ, יגאל גואטה, יעקב מרגי, אלי כהן, רועי פולקמן, מירב בן ארי, שולי מועלם-רפאלי, יפעת שאשא ביטון, איציק שמולי, אורן אסף חזן, אורלי לוי אבקסיס, יוסי יונה, יואל חסון, איילת נחמיאס ורבין, עליזה לביא ואיל בן ראובן; הצעת חוק להרחקת ארגונים בלתי חוקיים בספורט, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואל רזבוזוב, יעקב מרגי, רועי פולקמן,

ירדנה מלר-הורוביץ: מיכאל אורן ויואל חסון; הצעת חוק חינוך ממלכתי (תיקון – מימון מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר, מרב מיכאלי, עבדאללה אבו מערוף, אוסאמה סעדי, יואב בן צור, יגאל גואטה ועאידה תומא סלימאן; הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלת הבטחת הכנסה לקשיש), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת סופה לנדבר ועודד פורר; הצעת חוק חובת התקנת מצלמות בגני-ילדים ובמעונות-יום, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איציק שמולי, מכלוף מיקי זוהר, יפעת שאשא ביטון, אורן אסף חזן, משה גפני, מרדכי יוגב, אורלי לוי אבקסיס, יעקב מרגי, מיכל רוזין, איימן עודה, מיכל בירן, נורית קורן, יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס, אלי כהן, אברהם נגוסה, נאוה בוקר, יעל כהן-פארן, יגאל גואטה, אורי מקלב, מסעוד גנאים, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, באסל גטאס, יוסי יונה, מיקי לוי, עליזה לביא, אלעזר שטרן, טלי פלוסקוב, עודד פורר, חמד עמאר, אוסאמה סעדי, יואל רזבוזוב, דב חנין, יעל גרמן, חיים ילין, איל בן ראובן, דוד ביטן, מיקי רוזנטל, יצחק הרצוג, שרן השכל, יחיאל חיליק בר, נחמן שי, איילת נחמיאס ורבין, סופה לנדבר, רויטל סויד, עבדאללה אבו מערוף, איתן כבל, זאב בנימין בגין, מנואל טרכטנברג, עמיר פרץ, קסניה סבטלובה, יעקב פרי, עפר שלח, מירב בן ארי, רועי פולקמן, מיכאל אורן, ג'מאל זחאלקה, זוהיר בהלול, איתן ברושי, קארין אלהרר, יאיר לפיד, אכרם חסון, טלב אבו עראר, רוברט אילטוב, יואב קיש, חנין זועבי ודוד אמסלם; הצעת חוק הרשויות המקומיות (בחירות) (תיקון – זכות בחירה של בעל עסק בתחום רשות מקומית), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת דוד ביטן ודוד אמסלם; הצעת חוק הבנקאות (שירות ללקוח) (תיקון – נותן שירותי ניכיון מהותי), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת טלי פלוסקוב ואראל מרגלית; הצעת חוק הסדרת פעולתם של שדלנים במשרדי הממשלה, התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת שלי יחימוביץ ורועי פולקמן;

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון – פגיעה בכבוד דגל המדינה או סמלה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, רוברט אילטוב, חמד עמאר, עודד פורר, יואב קיש, יואל רזבוזוב, דוד ביטן ודוד אמסלם; הצעת חוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף) (תיקון – שינוי התעריף למוצרי מזון), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת איתן ברושי, משה גפני, יעקב מרגי, אראל מרגלית, מיקי לוי, איתן כבל, איל בן ראובן, עמר בר-לב, נחמן שי, רויטל סויד, יחיאל חיליק בר, איציק שמולי, איילת נחמיאס ורבין, עודד פורר, רוברט אילטוב, אורן אסף חזן, יעקב פרי, עליזה לביא, יצחק וקנין, אורי מקלב, יגאל גואטה, יואב בן צור, מנחם אליעזר מוזס, דוד ביטן וחיים ילין; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – מועד לתביעת גמלת כסף והתקופה שבעדה שולמה), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת אלי כהן; הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – פסילת מועמדות בגין הזדהות עם טרור), מאת חבר הכנסת אלעזר שטרן; הצעת חוק זכויות ושירותים לילדים ובני-נוער עם קשיים נפשיים, התשע"ו–2016, מאת חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי; הצעת חוק איסור הונאה בכשרות (תיקון – כללים אחידים למתן תעודת הכשר), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ, יואב בן צור, יעקב מרגי, יגאל גואטה, שולי מועלם-רפאלי, מרדכי יוגב, ניסן סלומינסקי, יצחק וקנין, משה גפני, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, אורי מקלב, דוד ביטן, שרן השכל, מכלוף מיקי זוהר, יואב קיש, אברהם נגוסה, דוד אמסלם ואלי כהן; הצעת חוק מימון מפלגות (תיקון – הגדרת גוף פעיל בבחירות), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת יואב קיש, נאוה בוקר, אמיר אוחנה ודוד ביטן; הצעת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה (תיקון – הוספת תאריך עברי לציון יום הניצחון), התשע"ו–2016, מאת חבר הכנסת יואב בן צור; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – קצבה מלאה ושיעורה), התשע"ו–2016, מאת חברי הכנסת נאוה בוקר, שרן השכל, משה גפני, מיכאל אורן,

ירדנה מלר-הורוביץ: יעקב מרגי, אברהם נגוסה, איתן כבל, מכלוף מיקי זוהר, רועי פולקמן, בצלאל סמוטריץ, יחיאל חיליק בר, יצחק הרצוג, מרב מיכאלי, מיכל בירן, אבי דיכטר, יאיר לפיד, עמיר פרץ, אוסאמה סעדי, יוסי יונה, איילת נחמיאס ורבין, רויטל סויד, יעל כהן-פארן, סתיו שפיר, מיקי רוזנטל, איל בן ראובן, זוהיר בהלול, קסניה סבטלובה, מנואל טרכטנברג, איתן ברושי, קארין אלהרר, ג'מאל זחאלקה, איימן עודה, דב חנין, איציק שמולי, חמד עמאר, מסעוד גנאים, עבדאללה אבו מערוף, באסל גטאס, ענת ברקו, מאיר כהן, עבד אל חכים חאג' יחיא, זהבה גלאון, עאידה תומא סלימאן, יואל חסון, אורי מקלב, אורן אסף חזן, מנחם אליעזר מוזס, אורלי לוי אבקסיס, אחמד טיבי, נחמן שי, עפר שלח, עודד פורר, רוברט אילטוב, טלי פלוסקוב, מיקי לוי, אכרם חסון, אלי כהן, מירב בן ארי, יגאל גואטה, ניסן סלומינסקי, מרדכי יוגב, דוד אמסלם, יפעת שאשא ביטון, אמיר אוחנה, ישראל אייכלר, אביגדור ליברמן, יוסף ג'בארין, ציפי לבני, יואב קיש, אלעזר שטרן, דוד ביטן, יעקב פרי, שולי מועלם-רפאלי, טלב אבו עראר, עיסאווי פריג', יואל רזבוזוב, סופה לנדבר, עמר בר-לב, חנין זועבי, יצחק וקנין, יואב בן צור ועליזה לביא.

ירדנה מלר-הורוביץ: עוד הונח היום על שולחן הכנסת הסכם פטור מאשרות בין ממשלת מדינת ישראל לממשלת איי שלמה.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: 1.

יולי יואל אדלשטיין: חדלונה המוחלט של ממשלת ישראל בזירת הביטחון האישי; ממשלה שמפקירה את חיי כלל אזרחי ישראל;

יולי יואל אדלשטיין: 3.

יולי יואל אדלשטיין: התפיסה הביטחונית הכושלת וחוסר היוזמה של הממשלה בהתמודדות עם הטרור;

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, הצעות אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה היא מטעם המחנה הציוני: חדלונה המוחלט של ממשלת ישראל בזירת הביטחון האישי; ממשלה שמפקירה את חיי כלל אזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתנמק את ההצעה היא חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: עד עשר דקות לרשותך.

יעל כהן-פארן: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, רבותי, ממשלת ישראל הנוכחית סיימה את תפקידה וצריכה ללכת הביתה.

יעל כהן-פארן: היא כשלה וכושלת בכל היבט שהוא בהשגת הדבר הבסיסי ביותר שלשמו הקמנו את המדינה – הבטחת חיינו.

יעל כהן-פארן: אין לנו צורך בממשלה הזאת, היא לא מביאה לנו שום תועלת, אנחנו רק משלמים על קיומה מחיר כבד.

יעל כהן-פארן: חיינו היו להפקר.

יעל כהן-פארן: אתמול בדיוק ציינו חצי שנה מאז החל גל הטרור – ב-13 בספטמבר 2015.

יעל כהן-פארן: איזה יום הולדת עצוב.

יעל כהן-פארן: לא רק שהממשלה לא מצליחה לבלום את הטרור המשתולל ולהחזיר את הביטחון האישי לרחובות, בשבוע החולף ראינו, לצערנו, התעצמות נוספת של הטרור, שהתפשט לאזורים נוספים במדינה.

יעל כהן-פארן: מתחילת גל הטרור ועד היום נרצחו 35 בני-אדם ונפצעו 338.

יעל כהן-פארן: רק הבוקר היו עוד שני פיגועי דריסה וירי.

יעל כהן-פארן: ממשלת ישראל אולי הייתה רוצה שנתייחס לזה כאל שגרת חיים חדשה – זה מה שאתם מנסים בחודשים האחרונים למכור לנו, לציבור; שלנצח תאכל חרב, שזאת מנת חלקנו לעולם, ושכל אחד צריך להתחמש ולפעול בעצמו להגביר את הביטחון האישי.

יעל כהן-פארן: אבל להתייחס למה שקורה במדינה בחודשים האחרונים במונחי עצבות זה לנקות את הממשלה מאחריות לגורל המדינה, לגורל אזרחיה ותושביה.

יעל כהן-פארן: זה עומד בניגוד גמור לשורש המהפכה הציונית – לא עוד עמידה פסיבית אל מול גזירות ופוגרומים, אלא עשייה ונקיטת פעולה שתביא לשינוי במציאות החיים.

יעל כהן-פארן: אומר זאת באופן ברור: הפעולה הנדרשת היא הפרדה.

יעל כהן-פארן: רק הפרדה מהפלסטינים תביא לעצירת הטרור.

יעל כהן-פארן: אם לא ניפרד ימשיכו להירצח כאן יהודים.

יעל כהן-פארן: ולכן, לא עצב נרפה וקבלה של הדין צריכים להנחות את חיינו ומעשינו, אלא חזון ותקווה ותוכנית פעולה שתביא לשינוי.

יעל כהן-פארן: אם הממשלה הנוכחית לא יודעת לתת את כל זה, שתלך הביתה.

יעל כהן-פארן: בשביל מה אנחנו צריכים אתכם, כדי שתמכרו לנו עוד מאותה מציאות חיים עגומה?

יעל כהן-פארן: במו-ידיכם אתם גם מפרקים את המדינה מאחריות ומנסים לאפשר נשיאת נשק של אזרחים כדי שיגנו על עצמם.

יעל כהן-פארן: פעילותו של חבר הכנסת אמיר אוחנה, שמקבלת גב מהממשלה, לאפשר לכל דכפין לקבל נשק – לאיזו מציאות אנחנו נכנסים פה?

יעל כהן-פארן: הממשלה מטילה את האחריות לביטחון האישי על אזרחיה כי היא לא יכולה לתת להם אותו.

יעל כהן-פארן: בעצב אתם מנסים לבלבל את הציבור; לכסות ולטשטש את הכעס שלו על המנהיגות החסרה שלכם – כעס על מי שהבטיח הבטחות, נבחר על בסיסן ונשלח להגן על חיינו, וכעת מפקיר אותנו, ואת ההבטחות שלו, ואת חיינו, ואם לא די בכך גם מנסה לשכנע אותנו שזה המקסימום שנוכל לקבל, ושנסתפק בכך.

יעל כהן-פארן: לא היינו מסתפקים בזה גם אם מכל היבט אחר חיינו היו מובטחים.

יעל כהן-פארן: אבל גם מהיבטים אחרים חיינו הם הפקר, ועל אחת כמה וכמה לא נוכל להסתפק במציאות שאתם מציעים לנו.

יעל כהן-פארן: הממשלה מפקירה את חיי האזרחים גם בהרבה מאוד היבטים אחרים, ואני רוצה להתייחס להיבט אחד באופן ספציפי, שבו חיי תושבי ישראל הם הפקר מוחלט: במשך שנים מתים בישראל עשרות-אלפי אנשים עקב חשיפה לזיהומים שונים; רק מזיהום אוויר מתים בכל שנה, לפי נתוני משרד הבריאות, 1,600 איש ואישה.

יעל כהן-פארן: המספר הזה הוא הערכה נמוכה.

יעל כהן-פארן: לפי ארגון הבריאות העולמי, מדובר ב-2,500 אנשים בשנה – וזה רק מזיהום האוויר.

יעל כהן-פארן: שני המספרים האלה צריכים להדיר שינה מעיני כל אחד מהיושבים כאן סביב שולחן הממשלה, ובמיוחד ראש הממשלה.

יעל כהן-פארן: אבל הם לא.

יעל כהן-פארן: אם לא די בפחד ברחובות מגל הטרור, הרי שהמדינה מפקירה אותנו גם לטרור סביבתי.

יעל כהן-פארן: הטרור הזה, הבסיס שלו הוא טייקונים ותאגידים שעושים כסף על חשבון בריאות הציבור ועל חשבון חיי התושבים.

יעל כהן-פארן: אני מדברת על תושבי אזור מפרץ חיפה, אני מדברת על אשקלון ועל אשדוד, חדרה וסביבתה – כולן ערים שסובלות מזיהום סביבתי חמור עקב פעילות תעשייתית.

יעל כהן-פארן: צריך לומר את זה באופן ברור.

יעל כהן-פארן: זאת לא גזירת גורל.

יעל כהן-פארן: יש הרבה מה לעשות בעניין.

יעל כהן-פארן: אבל הממשלה כשלה במתן הגנה לאזרחיה כשהיא בחרה, ועדיין בוחרת, שלא לעשות.

יעל כהן-פארן: הממשלה מסתירה מידע מהציבור, היא נותנת הגנה לבעלי ההון ולבעלי הכוח על חשבוננו, האזרחים.

יעל כהן-פארן: אני מדברת גם על תושבי הערים הגדולות, שסובלים מזיהום אוויר חמור מכלי רכב.

יעל כהן-פארן: גם כאן ההתייחסות היא שזאת גזירה משמים; זאת המציאות, וצריך להתרגל אליה.

יעל כהן-פארן: אז אני אומרת לכם – כאן זאת לא גזירה משמים.

יעל כהן-פארן: יש הרבה מה לעשות.

יעל כהן-פארן: בתכנון נכון של הערים ושל תחבורה אלטרנטיבית אפשר להוציא הרבה מאוד כלי רכב מהעיר.

יעל כהן-פארן: עשו את זה בעולם, וצריך רק ללמוד מה עשו באירופה.

יעל כהן-פארן: זה עניין של חזון, של תכנון, של חשיבה קדימה.

יעל כהן-פארן: אבל בימים האלה הממשלה ממשיכה להפקיר גם את התכנון לבעלי ההון, לגרום למחדלי התכנון הקיימים להחוויר לעומת מה שעוד מחכה לנו בעתיד.

יעל כהן-פארן: עם תוכניות הבינוי שעוברות היום במהירות בוותמ"לים אנחנו צפויים להמשיך להיות תלויים ברכב פרטי ולהמשיך לזהם את הערים עוד הרבה מאוד שנים.

יעל כהן-פארן: הממשלה הזאת אחראית באופן ישיר למותם של אזרחי ישראל עקב זיהום סביבתי.

יעל כהן-פארן: באוזלת ידה, בהיעדר מדיניות, בגרירת רגליים, בחוסר אכיפה, הממשלה נותנת יד להמשך הטרור הסביבתי; באי-הענשת האשמים, במתן היתר להמשיך לזהם, במתן אפשרות להרחיב את התעשייה המזהמת באזורים מוכי זיהום כמו מפרץ חיפה ולפתוח מוקדי זיהום חדשים כמו שדה-בריר ליד ערד.

יעל כהן-פארן: הממשלה לא עושה דבר כדי לשפר את מצב הזיהום הנורא במפרץ חיפה, ובכך היא מפקירה את חייהם של 800,000 תושבי האזור.

יעל כהן-פארן: כשמתחילים לבדוק את מצב העניינים מגלים התנהלות מזעזעת של הממשלה, של הרשויות שאחראיות לאכיפה ולפיקוח מטעם המדינה.

יעל כהן-פארן: להגיד שזאת התנהגות רשלנית זה יהיה לתת להם הקלה וחסד.

יעל כהן-פארן: במקרים רבים מדובר בהתנהלות פושעת, לא רשלנית – הסתרת מידע מהציבור, סילוף דוחות של מצב זיהום האוויר, תמיכה בתוכניות בלי שבכלל ברור מה יש בהן.

יעל כהן-פארן: אנחנו מגלים מצב של ניגודי עניינים, מצב שבו מי שמפקח על המפעלים – במקביל המשפחה שלו מקבלת כסף מאותם מפעלים עצמם.

יעל כהן-פארן: מאות מיליונים, אוקיי?

יעל כהן-פארן: הדברים האלה לא גלויים.

יעל כהן-פארן: ניגודי עניינים זועקים לשמים ומוסתרים מהציבור.

יעל כהן-פארן: לא מדובר כאן באיזה ניגודי עניינים שקשורים לאחוזי בנייה, מדובר כאן בחיי אדם.

יעל כהן-פארן: בתחום האנרגיה, שהוא אחד התחומים המשפיעים ביותר, אם לא הכי, על זיהום האוויר בישראל, מקבלת הממשלה בימים אלה שורה של החלטות, שמקבעות את זיהום האוויר הנורא מייצור אנרגיה.

יעל כהן-פארן: הממשלה כשלה כישלון חרוץ כשקידמה את מתווה הגז, מתווה שמקבע מחירי גז גבוהים בישראל, שלא מאפשרים מעבר של מפעלים לגז טבעי שהוא הרבה יותר נקי ויפחית את זיהום האוויר; מתווה שמקבע מצב של מונופול גז אימתני שפוגע בחוסן הכלכלי של ישראל.

יעל כהן-פארן: בנוסף החליטה הממשלה לקבע גם את שרפת הפחם בישראל לעוד שנים רבות, עשרות שנים, החלטה שתשאיר את זיהום האוויר מתחנות הפחם; החלטה שהיא אבסורד בהתגלמותו.

יעל כהן-פארן: כשיש לנו גז, כשמחירי האנרגיה מאנרגיית השמש כל כך יורדים ואנחנו יכולים לעבור לייצור של אנרגיה נקייה, במדינת ישראל מחליטים להשאיר אותנו כבולים לעוד 25, 30 ואולי 50 שנה לשרפת פחם.

יעל כהן-פארן: בנוסף, רמת הקרינה שאליה נחשפים האזרחים הולכת ועולה עם הוזלת המכשירים הניידים ואמצעים טכנולוגיים אחרים שהופכים להיות זמינים, אפילו לילדים במוסדות חינוך, מבלי שנערך שום מחקר מקיף על ההשפעה על הילדים שלנו.

יעל כהן-פארן: אנחנו אוכלים מזון שמושקה במים מזוהמים, בשאריות של תרופות והורמונים ללא כל ניטור ופיקוח; לא מוקצים משאבים למחקרים אפידמיולוגיים; לא מוקצים משאבים לסקרים ולניטור סביבתי מספק.

יעל כהן-פארן: כל משרדי הממשלה, מהמשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות דרך משרדי הכלכלה והאוצר, הפנים והתחבורה, וכמובן משרד האנרגיה והתשתיות הלאומיות, כולם נכשלים בהתמודדות עם הבעיה.

יעל כהן-פארן: כולם לוחצים לפיתוח מזהם שמשרת את בעלי ההון.

יעל כהן-פארן: הסיכונים הסביבתיים, לצערנו, משרתים גם את ארגוני הטרור.

יעל כהן-פארן: במו-ידיה נותנת הממשלה נשק רב-עוצמה בידי אלה הבאים לכלותנו.

יעל כהן-פארן: כשנסראללה מאיים שתקיפת מכל האמוניה במפרץ חיפה היא הפעלת נשק גרעיני, צריך להתייחס לזה ברצינות.

יעל כהן-פארן: השארת מכל האמוניה המסוכן היא איום אסטרטגי על ישראל, איום אסטרטגי אמיתי, אין להקל בו ראש.

יעל כהן-פארן: לא ראיתי את שר הביטחון רץ לסגור את האיום הזה.

יעל כהן-פארן: גם זאת הפקרת החיים.

יעל כהן-פארן: בצוק העתים, מכיוון שאינכם מצליחים לעצור את גל הטרור, אתם עושים הסחות דעת – מפנים את אזרחי ישראל זה כנגד זה, מקדמים חוקים שקוראים בהם להגדיר אזרחים ישראלים מסוימים כשתולים, כסוכנים סמויים, בקרוב גם בוגדים.

יעל כהן-פארן: אתם מייצרים שיח של הסתה ופילוג, כי זה משרת את הסחת הדעת ואת הפוליטיקה הקטנה שלכם.

יעל כהן-פארן: קצנו בממשלתך, מר נתניהו, ממשלה שיודעת רק לשלוח את האזרחים, לשלח אותם זה בזה כדי להסתיר את כישלונותיה; ממשלה שהפקירה וממשיכה להפקיר את חיי אזרחי ישראל; ממשלה שלא נותנת לנו שום תקווה ורק אומרת שאנחנו נמשיך לחיות על חרבנו.

יעל כהן-פארן: אז אולי באמת כדאי שנלך לקנות כלי נשק במהרה.

יעל כהן-פארן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יעל כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת יעקב פרי להציג הצעת אי-אמון מטעם יש עתיד: התפיסה הביטחונית הכושלת וחוסר היוזמה של הממשלה בהתמודדות עם הטרור.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר שנשמע את חבר הכנסת פרי, השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן ישיב על שתי הצעות האי-אמון במשולב.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, תודה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אני מבקש לפתוח את הדיון בהצעת האי-אמון בממשלה של סיעת יש עתיד על רקע גל הטרור שממנו סובלים אזרחי ישראל.

יעקב פרי: זו תפיסה ביטחונית מדינית כושלת של הממשלה.

יעקב פרי: זה כחצי שנה אזרחי ישראל חווים וסובלים מגל טרור קשה שגובה מחיר יקר בחיי אדם ומוביל לפגיעה בחברה האזרחית בישראל ולערעור תחושת הביטחון האישי.

יעקב פרי: כבר תקופה ארוכה שממשלת ישראל מפגינה חוסר אונים וחוסר יוזמה אל מול גל הטרור המתמשך בכל רחבי הארץ.

יעקב פרי: ישראל סובלת כבר למעלה מחצי שנה מגל טרור רצחני שגובה מאתנו מחיר גבוה בחיי אדם, פצועים רבים.

יעקב פרי: חצי שנה של טרור שפוגע בעסקים רבים, ובמיוחד בעסקים באזור העיר ירושלים בירת ישראל; חצי שנה של טרור הפוגע בתיירות לישראל; חצי שנה שבה תושבי עוטף-עזה ממשיכים עדיין לסבול מירי ספורדי ונאלצים לחיות בטראומה וחשש מפני העתיד.

יעקב פרי: אני מבקש לבקש ולהקדים את השר שיענה מטעם הממשלה על הצעת הממשלה הזאת.

יעקב פרי: אין כאן עניין של ימין, שמאל או מרכז.

יעקב פרי: אין כאן אפילו עניין של קואליציה ואופוזיציה.

יעקב פרי: אני מאמין בכל לבי, והוכחנו את זה לאחרונה גם בפועל, שרוב-רובם של חברי האופוזיציה יתמכו בכל מהלך שעשוי לתרום לביטחון האזרחים.

יעקב פרי: חלק מחברי האופוזיציה אף נושאים בנטל במקומה של הממשלה ויוצאים לרחבי העולם כדי לשבח את מדינת ישראל ולהגן עליה היכן שרק ניתן, זאת במקום שר חוץ, תפקיד שבממשלה הנוכחית כבר נשכח ואינו קיים.

יעקב פרי: חובתנו באופוזיציה לעמוד על המשמר ולהתריע על חדלונה של הממשלה הקפואה אל מול הטרור המתמשך.

יעקב פרי: כאשר הביטחון האישי הפך לחלום רחוק, חובתנו כנבחרי ציבור לפעול כדי שתושבי מדינת ישראל יוכלו לחיות בשקט ובביטחון.

יעקב פרי: הבעיה היא במדיניות הממשלה, וחובתנו כאופוזיציה להראות לחברי הבית הזה ולציבור כולו כי המלך הוא עירום.

יעקב פרי: המדיניות שנוקטת ממשלת ישראל איננה משרתת את האינטרס הציבורי הבסיסי לשמירה על הביטחון, והתפיסה הביטחונית שמוביל ראש הממשלה היא שברירית כמגדל קלפים שנבנה תוך עצימת עיניים והסתמכות על תובנות שגויות מהיסוד.

יעקב פרי: התפיסה הביטחונית המאמינה כי לכל אתגר קיים פתרון קסם צבאי שיניב תוצאות נכשלת פעם אחר פעם במבחן התוצאה, ואת המחיר הכבד משלמים אזרחי מדינת ישראל.

יעקב פרי: אסור לנו לקבל מצב שבו אנו מורגלים לפיגועים מדי יום ולחדשות מתפרצות מדי שעה.

יעקב פרי: על-פי נתונים שפרסם מד"א בשבוע שעבר, החל מחודש ספטמבר 15' נהרגו בפיגועי הטרור 34 בני-אדם; 34 משפחות שעולמן חרב עליהן.

יעקב פרי: החל מחודש ספטמבר 2015 נפצעו 337, מתוכם 36 פצועים קשה, ועוד 115 נפגעי חרדה.

יעקב פרי: הנתונים היבשים מוכיחים חד-משמעית: אדוני ראש הממשלה, מר ביטחון, נכשלת.

יעקב פרי: הישרדותו של החוסן הלאומי, שלא ניתן להפריז בחשיבותו, עומדת במבחן, וזאת בעוד ראש הממשלה פועל אך ורק להישרדותו הפוליטית, שלו ושל ממשלתו.

יעקב פרי: הממשלה קפואה, תגובתית, לא יוזמת ורופסת אל מול המתרחש בעולם בכלל ובעולם הערבי בפרט.

יעקב פרי: חברי קואליציה נכבדים, הממשלה הזו נכשלה בהתאמתה למציאות המשתנה.

יעקב פרי: הממשלה הזו היא ממשלת ססמאות, אך אינה ממשלת מעשים.

יעקב פרי: לצערי, אין די בססמאות כדי להקנות ביטחון.

יעקב פרי: ממשלה אחראית היא ממשלה יוזמת.

יעקב פרי: ממשלה אחראית חושבת על כלל תושבי המדינה.

יעקב פרי: ממשלה אחראית היא ממשלה המגלה מנהיגות ונוקטת פעולות נחרצות, גם כאשר אלו אינן פופולריות בקרב בוחריה.

יעקב פרי: אבל הממשלה הנוכחית, כאמור, היא לא ממשלה אחראית, היא ממשלה קפואה.

יעקב פרי: ממשלה של ססמאות וממשלה של שרידות פוליטית.

יעקב פרי: אין ספק כי לא די בפעולות הגנתיות וצבאיות כאלה ואחרות, מה גם שאלה אינן מורידות את סף הטרור, אלא יש צורך ממשי לשלב פעולות צבאיות נחושות ויוזמות מדיניות אסטרטגיות שיניאו את הפלסטינים מהמשך ההסתה ומתחושות התסכול הגוברות אצלם.

יעקב פרי: מערך הביטחון פועל ככל יכולתו לסיכולים נקודתיים, אך זה תפקידם של קברניטי המדינה, ובראשם ראש הממשלה, לפעול גם למניעה רחבה של התופעות הקשות שכולנו חווים כבר למעלה מחצי שנה.

יעקב פרי: הממשלה צריכה להוביל וליזום, ולא רק להגיב.

יעקב פרי: זה אינטרס ראשון במעלה של מדינת ישראל, להציב אופק ולהתחיל בהליך הידברות כלל-אזורי, הידברות ואופק מדיני אשר יעניקו לנו לגיטימציה בין-לאומית ויהוו חומת מגן בפני יוזמות החרם ופעולות הדה-לגיטימציה שמהן סובלת כיום מדינת ישראל ברחבי העולם.

יעקב פרי: רק שינוי האווירה, אווירת התסכול, הייאוש וחוסר התקווה, יכול להניא את חורשי הרעה הטרוריסטים מלבצע את זממם.

יעקב פרי: המשך הקיפאון בתואנות ותירוצים על היעדר פרטנר, על חוסר אפשרות, כאילו מן הצד הישראלי יש רצון אמיתי ויוזמה, רק יעצים את המניעים שבגללם אנו עדים לפיגועים מדי יום.

יעקב פרי: על ממשלת ישראל לצאת מהקיפאון של חוסר העשייה וחוסר היוזמה, כדי להביא באופן מהיר יותר לדעיכת גל הטרור שאנו עדים לו בחצי השנה האחרונה.

יעקב פרי: הטיפול בהסתה הפלסטינית צריך להיות אסטרטגי, שורשי ועמוק.

יעקב פרי: היום סגרו להם ערוץ לוויין אחד, ובתוך כמה שעות הם עברו לערוץ אחר; מחר נפיל משדר רדיו אחד, ומחרתיים הם יקימו משדר חדש.

יעקב פרי: ההסתה ברשתות החברתיות חוגגת, ואת זה מדינת ישראל, עם כל יכולותיה הטכנולוגיות, לא יכולה לעצור באבחה אחת.

יעקב פרי: הממשלה הזאת נבחרה על ההבטחה להביא ביטחון לתושבי ישראל, ובכך היא נכשלת.

יעקב פרי: ממשלת ישראל לא נותנת תשובות הולמות לסדר החדש שמתעצב בעולם הערבי, בעזה וביהודה ושומרון.

יעקב פרי: הביטחון של תושבי ישראל אינו תלוי רק בכוחות היס"מ, גדודי החי"ר ושאר כוחות הביטחון שעושים את עבודתם נאמנה וללא לאות.

יעקב פרי: מקצועיות כוחות הביטחון והמשטרה לא יכולה לחפות על אוזלת ידה של הממשלה.

יעקב פרי: אינני רואה באופק שום מהלך אסטרטגי שממשלת ישראל יוזמת לשינוי המציאות שלנו.

יעקב פרי: ואם לא די בכך, הממשלה מפקירה את מערך החוץ של מדינת ישראל ונכשלת במתן תשובות ענייניות על הביקורות המושמעות, אפילו מהמדינות הידידות הקרובות ביותר של ישראל.

יעקב פרי: כישלון הממשלה בהבטחת הביטחון לאזרחי ישראל חובר לשלל כישלונותיה בתחומים חברתיים כלכליים.

יעקב פרי: הביטחון הוא אומנם ההגנה על הצרכים הבסיסיים החיוניים לכל אדם, כמו מזון, בריאות ומגורים.

יעקב פרי: רק לאחרונה היינו עדים להחלטת הממשלה בנושא החקלאות, שבמקום ליצור עתיד וחזון לחקלאות הישראלית, תוך ראייה ארוכת טווח, הממשלה מביאה לקריסתם הכלכלית של חקלאים במגוון תחומי החקלאות.

יעקב פרי: הפקרת החקלאות על-ידי הממשלה, משמעותה גם הפקרת הפריפריה במדינת ישראל, הפקרת הביטחון התעסוקתי של החקלאים והפקרת יישובים שלמים המתבססים על חקלאות, יישובים אשר רבים מהם נמצאים על קווי העימות של המדינה.

יעקב פרי: הפקרת החקלאות משמעותה הסתמכות על מדינות נכר והפקרתו של הביטחון התזונתי, וכפועל יוצא גם הפקרת חוסנה של המדינה.

יעקב פרי: אסור לנו להיכנע לניסיונות הממשלה להשריש בנו פחד ולוותר על התקווה לעתיד טוב יותר.

יעקב פרי: כולנו מאוחדים למען ביטחון ישראל, אופוזיציה וקואליציה, אך חייב להתבצע שינוי במדיניות.

יעקב פרי: זו העת לפעול.

יעקב פרי: זו העת לצאת מהקיפאון המחשבתי והקיפאון המדיני.

יעקב פרי: זו עת לנקוט יוזמה ולהבטיח את ביטחונה של ישראל ואת עתידה כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יעקב פרי: הממשלה הבטיחה ביטחון, ונכשלת כבר תקופה ארוכה, ארוכה מדי.

יעקב פרי: והכישלון הזה מחייב את שינוי השלטון הנוכחי.

יעקב פרי: על כן, אני קורא היום לכולכם להצביע בעד הצעת האי-אמון.

יעקב פרי: תודה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יעקב פרי.

טלי פלוסקוב: ישיב לנו על שתי הצעות האי-אמון, גם של המחנה הציוני וגם של יש עתיד, השר לביטחון פנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, כאשר אני מקשיב להצעות האי-אמון, אני משתדל גם להתבונן ולראות מי הם האנשים המדברים, ובשם איזה עקרונות, אידיאולוגיה, מפלגה ומנהיגים הם אומרים את הדברים.

גלעד ארדן: אני חייב לומר שאני כמובן מבין את התסכול שמביא את האופוזיציה שבוע אחר שבוע לדבוק במנהג הנפסד הזה, שכאילו מחייב אותנו להעלות הצעות אי-אמון, ולהתאים את רוח הדברים למה שנדמה לאופוזיציה שמטריד כיום את הציבור.

גלעד ארדן: אבל אני שואל את עצמי גם פעם אחר פעם, כמה עוד האופוזיציה תחשוב שהעם איבד את זיכרונו, או שהוא טיפש ואיננו זוכר מי תמך במה ומה היו העמדות שלו, ואיך העמדות שלו משתנות כאשר הוא בקואליציה, או כשהוא באופוזיציה.

גלעד ארדן: אני חייב קודם כול לומר, באשר לדבריה של חברת הכנסת יעל כהן-פארן, לא הייתה לי כמובן היכולת לדעת שהיא – – –

יעל כהן-פארן: – – –

גלעד ארדן: שוב, התעסקות בטפל ולא בעיקר.

יעל כהן-פארן: – – – אז מה אתה אומר?

גלעד ארדן: הגעתי בחלק החשוב.

גלעד ארדן: אני הקשבתי לדברייך, בכל זאת, לרובם, והעוזר שלי סימס לי במה עסק החלק השני, ואני חייב לומר שבהקשר הסביבתי אולי אפילו הסכמתי עם חלק מדברייך.

גלעד ארדן: אני רק שואל, את מי את מייצגת במפלגות שאת באה בשמן לכאורה לטעון טענות?

גלעד ארדן: הרי מדובר באנשים שהייתה להם ההזדמנות שלהם, כולל בתחומים הסביבתיים.

גלעד ארדן: דומני שעמיר פרץ היה השר להגנת הסביבה הקודם, כיום הוא במחנה הציוני – אם כבר מדברים, הזכרת את מכל האמוניה, או הזכרת את נושא הפחם אל מול הגז הטבעי.

גלעד ארדן: אני חושב שדווקא בהקשרים הסביבתיים – – –

יעל כהן-פארן: – – – של שטייניץ.

גלעד ארדן: אמרתי, יכול להיות שגם את, גם כשאת פה, לא מקשיבה.

גלעד ארדן: אני, כשאני לא פה, לא מקשיב, זה נכון.

גלעד ארדן: אבל אמרתי שחלק מדברייך, אני אפילו נטיתי להסכים אתם.

גלעד ארדן: אני רק אומר שאם נסתכל אחורה, בשנים האחרונות, אני זוכר את הקדנציה שלי כשר להגנת סביבה במשך כארבע שנים, איזה גיבוי קיבלתי אז מראש הממשלה, ומי כמוך יודעת זאת, גם בהקשר של מאבק על חופים, כמו חוף פלמחים, כדי שלא ייבנה בו על חשבון הציבור, וגם תקציבים מאוד גדולים לשיקום פארקים ונחלים, אם חירייה או פארק הקישון.

גלעד ארדן: דרך אגב, גם התוכנית לאישור מכל האמוניה – אגב יש עתיד – אני הבאתי אותה לממשלה, והיא אושרה על-ידי הממשלה.

גלעד ארדן: לצערי, בתקופה של שר האוצר יאיר לפיד, האוצר טרפד את התמריצים ליזמים שהיו אמורים להקים את מפעל האמוניה בדרום, שאמור להחליף את מכל האמוניה שממוקם באזור חיפה והקריות.

גלעד ארדן: בוודאי צריך להוציא אותו משם כמה שיותר מהר.

גלעד ארדן: אני חושב, עוד הפעם, שאם את מדברת על ההיבטים הסביבתיים, דווקא כאשר המפלגות שהיום נמצאות באופוזיציה היו בממשלה, והאנשים שהיו בהן בתפקידים הכי מרכזיים, אם שר אוצר או שרת משפטים, הייתה להם ההזדמנות להשפיע בתחומים האלה, כולל שר להגנת סביבה, ההחלטות – א.

גלעד ארדן: זה לא עניין אותם בכלל הנושא הזה, ממש לא עניין אותם – – –

יעל כהן-פארן: – – – פרץ חתם על סגירת מכל האמוניה ב-2017, ועכשיו זה תקוע לארבע שנים נוספות.

גלעד ארדן: אני מציע לך ללמוד יותר טוב את ההיסטוריה של ההחלטה הזאת.

יעל כהן-פארן: למדתי את הנושא, תאמין לי.

גלעד ארדן: בכל מקרה, הנושאים הללו ממש לא עניינו את ראשי האופוזיציה.

גלעד ארדן: תרשי לי להניח שגם היום הם לא מעניינים אותם.

גלעד ארדן: בשם הנושא הזה, העם לא יקנה את האשליות האלה, שבהקשר הזה יש לכם להציע משהו יותר מהפעילות של הממשלה.

גלעד ארדן: שוב, אני יכול לתאר כאן הרבה מאוד שינויים סביבתיים שנעשו בשנים האחרונות; האם זה מספיק?

גלעד ארדן: לא, צריך לעשות עוד הרבה יותר.

גלעד ארדן: וכפי שאמרתי, חלק מדברייך אני ודאי מזדהה אתו, ועדיין מאמין שצריך ללכת לכיוונים האלה של עידוד התחבורה הציבורית, של מעבר לצריכת אנרגיה נקייה יותר מאשר תחנות פחם, ועוד ועוד.

גלעד ארדן: אנחנו ננהל את המאבקים האלה, ונמשיך לקדם גם את הנושאים הסביבתיים.

גלעד ארדן: אשר לנושא הביטחוני – וגם פה שמעתי טענות כאלה ואחרות, אבל חבר הכנסת יעקב פרי, שאותו באופן אישי אני מאוד מעריך ומחבב, חיבר את זה גם עם הנושא המדיני – גם כאן תרשו לי להניח שהציבור לא שכח; הוא לא שכח מי ישב בקבינט, הוא לא שכח מה היו העמדות שננקטו, והוא גם לא מצליח כל כך להבין מהן האשליות שהאופוזיציה מנסה למכור לו ואילו פתרונות אמיתיים יש.

גלעד ארדן: זה נכון, אנחנו מתמודדים היום עם גל טרור מסוג חדש.

גלעד ארדן: ודאי שיעקב פרי, כראש שכ"ב מוערך בעבר – נדמה לי שמונית ב-1987, נכון?

יעקב פרי: 1988.

גלעד ארדן: 1988, על-ידי שמיר, זיכרונו לברכה – ופגש את האינתיפאדה הראשונה, שנמשכה, דומני, ארבע שנים – יודע היטב שקשה למכור לציבור אשליות ופתרונות קסם על איך מחסלים גלי טרור, ולא משנה איך נקרא להם, גל או אינתיפאדה – זה הדבר הפחות-חשוב בעיני.

גלעד ארדן: הציבור גם זוכר את האינתיפאדה השנייה, ולא הייתי מזכיר זאת אלמלא עשו פה מעל הדוכן ספירה של ההרוגים – אני זוכר את הימים הקשים והכואבים, שבהם ביום אחד נהרגו במדינת ישראל המספר הזה של ההרוגים.

גלעד ארדן: אז לצערי הרב – אני אומר את זה בצער ובכאב – הציבור לא תמים, הוא יודע עם מה מתמודדים כאן.

גלעד ארדן: זה לא קשור לממשלה הזאת או לממשלה אחרת, זה קשור לכך שאנחנו כאן כבר 100 שנה לא זוכים ללגיטימציה לזכותו של העם היהודי בכלל לשבת בחבל הארץ הזה, ופעם זה מופיע בצורה של מתאבדים עם חגורות נפץ ופעם זה מטחי טילים ורקטות, והפעם הזאת, זה חלק – לתפיסתי לפחות – מתופעה עולמית.

גלעד ארדן: נכון, אפשר למצוא מאפיינים ייחודיים, עם דגשים כאלה ואחרים, של תסכול כזה או אחר, ולא נאמר עכשיו אם הוא תסכול נגד המנהיגות הפלסטינית או נגד זה שאם רק יאיר לפיד יעשה כאן ועידה בין-לאומית, מייד כל הצעירים הפלסטינים יזרקו את סכיניהם וגר זאב עם כבש.

גלעד ארדן: שוב, אני חושב שהציבור לא תמים בהקשרים הללו; יש כאן גל טרור מסוג חדש, שמבוסס על גלי הסתה שאנחנו חווים כבר שנים ארוכות.

גלעד ארדן: לצערי הרב, במקום שהאופוזיציה תעשה מופעי ראווה של פגישה אחת בשבדיה או ווטסאפ לראש עיריית לונדון, אם היא הייתה מתאחדת אתנו כדי לדרוש ממנהיגי המערב לא לוותר למנהיגות הפלסטינית בנושא ההסתה, ולא להשלים עם כך שמנהיגות שמתחפשת כאילו היא חפצה בשלום – אני מדבר על הרשות הפלסטינית – מאפשרת בספרי הלימוד, מאפשרת בערוצים הרשמיים, מאפשרת באתרי האינטרנט הרשמיים שלה, מאפשרת הלוויות ממלכתיות לרוצחים שפלים שרוצחים נשים וילדים; לא לוותר לאבו מאזן על כך שהוא לא מגנה רצח שמעורבים בו שוטרים פלסטינים או רצח אם אל מול ילדיה; אז עם כל הכבוד, במקום לחפש את הכותרת האישית, כפי שעושים ראשי האופוזיציה, ופה ושם מבליחים עם איזה אייטם שיש בו אולי איזה פלסטר לחצי שעה אבל אין בו שום סיוע אמיתי למדינת ישראל להתמודד עם הביקורת הצבועה שמוטחת בה בעולם – זו הבעיה האמיתית: אותה הסתה קיצונית, אסלאמיסטית, ששוטפת את המוחות והלבבות של מיליונים רבים של מוסלמים.

גלעד ארדן: זה לא רק במדינת ישראל; זה גם בפריז, וזה גם בסן-ברנרדינו, וזה בעוד הרבה הרבה מקומות, וזה מבוסס על אותו מצע אידיאולוגי.

גלעד ארדן: אז נכון, אנחנו בחזית המאבק, ופה המופע של הטרור הזה מתפרץ בדרך כלל בצורה יותר רחבה ויותר אגרסיבית, ופה בפעם הזאת באמת זה אתגר מסוג חדש, וגם כאן אין לי מה לחדש ליעקב פרי, כי גם הוא מכיר ומבין את ההבדל בין גל טרור שמבוסס על ארגוני טרור שיוזמים אותו, ויש פגישה מודיעינית כזו או אחרת, לדעת מה הכוונות ולסכל אותן מראש, לבין הסתה כללית, רוחבית, שמשפיעה על מאות-אלפים של צעירים, שאולי מחר בבוקר מחליטים, בהחלטה מהרגע להרגע, שהגיע הרגע שגם הם יסייעו במאבק הדתי-לאומי הזה ויצאו לדקור או לירות באיזה אזרח או שוטר.

גלעד ארדן: אז כשיש קושי מודיעיני, וצריך לתת לו מענה, וכשמשתמשים באמצעי לחימה פשוטים שלא מצריכים מעבדות או דברים שקל יותר לאתר אותם, אלא אפשר לקחת את הסכין מהמטבח או את כלי הנשק המאולתר, וגם ההחלטה היא החלטה רגעית, אז – כן, יש כאן גל טרור, והציבור מבין היטב שאין אף אחד שיכול להבטיח לו פתרונות קסם, לא מהיום למחר וגם לא מהיום לעוד שבוע או שבועיים.

גלעד ארדן: זה מצריך הרבה מאוד שינויים בהתנהלות של כוחות הביטחון ושל הממשלה, כולל שינויי חקיקה.

גלעד ארדן: ואת השינויים הללו אנחנו מקדמים, והציבור רואה את השינויים הללו.

גלעד ארדן: ואני יכול למנות את ההוצאה אל מחוץ לחוק של גורמים קיצוניים שמתסיסים את האווירה בהר-הבית, שממנה, בעצם על בסיסה, יוזמים הרבה מאוד פיגועים.

גלעד ארדן: והוצאנו אל מחוץ לחוק את התנועה האסלאמית – הפלג הצפוני, ואת ה"מוראביטון" וה"מורביטאת".

גלעד ארדן: ואני יכול להזכיר את שינוי הוראות הפתיחה באש, או חידוד שלהן, שנעשה במשטרת ישראל, כדי לאפשר פעילות אפקטיבית יותר באזור מזרח-ירושלים.

גלעד ארדן: ואני יכול להזכיר את עונשי המינימום שחוקקנו, ואת המעצרים המינהליים שננקטים הרבה יותר מאשר בעבר, בגלל האילוצים הביטחוניים, ואני יכול להזכיר את הריסות הבתים, שנעשות באופן יעיל ואפקטיבי הרבה יותר מבעבר, ואני יכול להזכיר את הכתרים שמתבצעים אל מול השכונות והכפרים, אם במזרח-ירושלים ואם ביהודה ושומרון, במקומות שמהם יוצאים רוב המפגעים.

גלעד ארדן: היום אושרה הצעת חוק שקידמתי להחמרת הענישה על שוהים בלתי חוקיים, ויש עוד המון המון פעולות וצעדים שאנחנו נוקטים כדי לבצע את ההתאמות הנדרשות ולהתמודד עם גל הטרור הזה באופן אפקטיבי יותר.

גלעד ארדן: וגם עם נושאי ההסתה – אפשר לזלזל בסגירה של ערוץ תקשורת כזה או אחר, אבל גם אתם מכירים היטב, כמונו, את הקשיים המשפטיים ואת הצורך לאזן כל העת בין חירויות הפרט והיותנו מדינה דמוקרטית – שבזה יתרונה, ואנחנו רוצים לשמור על היתרון הזה – לבין הרצון שלנו להפסיק הסתה ולפגוע באמת בכל מי שתומך באותם מסיתים.

גלעד ארדן: אלה פעולות מאוד מאוד רחבות, ומדינות רבות במערב מתמודדות עם האתגרים האלה, כולל אפילו מעצמות אדירות וחדשות כמו פייסבוק וגוגל, שמציבות אתגרים חדשים לממשלות מערביות באיזון בין חופש הביטוי לחובה שלנו להגן על ביטחונו של הציבור.

גלעד ארדן: שוב, כפי שאמרתי, הציבור במדינת ישראל מבין היטב את המורכבות הזאת, והוא גם מבין שמי שיהיה יותר סבלני, יותר נחוש ויותר מאמין במאבק שהוא מנהל – הוא גם זה שיגבר, בדיוק כפי שהיה בעבר.

גלעד ארדן: בהקשר המדיני – ובזה אסיים את דברי – גם כאן, כל הדמגוגיה על חוסר יוזמה או על בידוד מדיני, גם היא לא תיפול על אוזניים קשובות של הציבור, כיוון שבעוד אתם מספרים כל היום על הבידוד המדיני, הציבור רואה היטב גם את הרכבת האווירית שמגיעה לכאן, של שרים, של ראשי ממשלות, של נשיאים, שמבקרים כאן כמעט – אני לא רוצה להגיד כל יום, אבל בטח כל שבוע; המפגשים שאנחנו כל העת מקיימים עם ממשלות מרחבי העולם; ההחלטות שמתקבלות, למשל, נגד חרמות על מדינת ישראל, בין שזה של ממשלת בריטניה, בין שזה בקונגרס, אפילו בחתימתו של הנשיא אובמה, בעיריית פריז – אני מונה באמת כמה וכמה החלטות מהזיכרון.

גלעד ארדן: ובהקשר הזה, שוב, אני חוזר ואומר:

גלעד ארדן: אם אתם באמת רוצים לנצל את זמנכם כאופוזיציה, ולהיות אופוזיציה אחראית, שעוזרת למדינת ישראל, הדרך היא לא למתוח ביקורת מלאכותית, שאתם יודעים בלבכם פנימה שאין בה ממש, כי כל עוד הצד הפלסטיני מחרים את ממשלת ישראל, ולא מוכן לאתגר אותנו סביב שולחן המשא-ומתן, ולבחון שם מהן העמדות שלנו, כדי לסיים את הסכסוך העקוב מדם בינינו לבין הפלסטינים, ואתם ממשיכים למתוח את הביקורת שלכם אך ורק, או בעיקר, על הצד של ממשלת ישראל, אז בעצם גם אם אתם לא מתכוונים לכך, זה מסייע לאויבי ישראל, שוב, להפעיל את הלחץ על הצד הלא-נכון.

גלעד ארדן: הצד הנכון שצריך להפעיל עליו לחץ הוא הצד הפלסטיני.

גלעד ארדן: הוא זה שמסרב להיפגש, הוא זה שמסרב להידבר, הוא זה שיוזם הלוויות ממלכתיות לרוצחי נשים וילדים.

גלעד ארדן: מה אתה מרים את הידיים שלך לשמים?

גלעד ארדן: יש משהו במה שאמרתי שאתה יכול לחלוק בו על העובדות?

גלעד ארדן: משהו אחד אתה יכול להגיד שהוא לא נכון?

טלב אבו עראר: – – – שאין מדיניות – – –

גלעד ארדן: אתה קורא מחשבות?

גלעד ארדן: אתה קורא מחשבות?

גלעד ארדן: תקרא לאבו מאזן.

טלב אבו עראר: – – – בעובדות.

גלעד ארדן: תקרא לאבו מאזן לקיים פגישה עם ראש ממשלת ישראל, להגיד מה העמדות שלו.

גלעד ארדן: ראש הממשלה יאמר את עמדתנו סביב שולחן המשא-ומתן, ונראה מי הצד שהוא סרבן שלום.

גלעד ארדן: אני חושב שהכול ברור.

אוסאמה סעדי: מי ששם תנאים מוקדמים.

גלעד ארדן: הכול ברור: מי שחובר ל"חמאס" ומנסה כל היום לקיים אתו ממשלת אחדות.

טלב אבו עראר: ראש השב"כ שלך אמר – – –

גלעד ארדן: טוב, אתם לא הגשתם היום הצעות אי-אמון.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, שמענו אותך, שמענו אותך.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: תודה.

גלעד ארדן: ולכן, חברי באופוזיציה, כל האשליות הללו שאתם מנסים למכור לציבור על ועידות בין-לאומיות, שאין לכם לא היכולת להוביל ולקיים ולא להביא את המשתתפים בהן – לא בגללכם, במקרה הזה, מפני שאין כרגע רצון בצד הפלסטיני לקדם שום דבר בגלל ההקשרים הפנימיים שלהם וגם בגלל חוסר הרצון האמיתי להגיע לפיוס ולהכיר בזכותו של העם היהודי למדינת לאום משלו.

גלעד ארדן: אז כל האשליות האלה והססמאות על ועידות בין-לאומיות או על ווטסאפים שאתם בעזרתם תושיעו את עם ישראל, הציבור לא יקנה אותן.

גלעד ארדן: ולכן אני מבקש מהכנסת לדחות את הצעות האי-אמון.

גלעד ארדן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

גלעד ארדן: השתכנעת?

קארין אלהרר: מה זה, חבל על הזמן.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: ממשלה שמקדמת הריסת בתים במקום תכנון ובנייה – של הרשימה המשותפת.

טלי פלוסקוב: ינמק את ההצעה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: יש לך עד עשר דקות, אדוני.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא של האי-אמון שלנו היום, של הרשימה המשותפת, הוא לא נושא חדש.

מסעוד גנאים: את הנושא הזה העלינו כמה פעמים, ולצערי, כנראה עוד נעלה אותו, משום שהוא כל העניין של משבר הדיור והבנייה ומצוקת הדיור, הריסת בתים.

מסעוד גנאים: כל הדברים האלה, אנחנו עושים הכול כדי שבאמת הסבל הזה, הבעיה הזו, אנחנו נגיע לקצה ולפתרון ולמנוע את ההרס הבא גם של בית ערבי, בכלל של כל הבתים.

מסעוד גנאים: הבעיה הזו היא החמורה ביותר.

מסעוד גנאים: הציבור הערבי סובל וזועק, ואנחנו פה מעלים את זעקתו, אבל גם מציעים פתרונות.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, בית זה לא רק בטון ואבן, בית זה סמל לביטחון האישי והמשפחתי.

מסעוד גנאים: סמל לחיים.

מסעוד גנאים: לכן, כאשר הורסים בית, הורסים חיים שלמים.

מסעוד גנאים: האנגלים אומרים: ביתי הוא מבצרי.

מסעוד גנאים: כנציגי הציבור הערבי אנחנו לא רק מתריעים ומביעים את התנגדותנו והתנגדות כל החברה הערבית למדיניות הריסת הבתים ולמדיניות של הפקרת תחום התכנון והבנייה בחברה הערבית; אנחנו גם באנו בהצעות, בפתרונות, בחלופות, כדי שלא יהיו אי-הבנות גם.

מסעוד גנאים: כנציגי ציבור ערבי אנחנו קראנו וקוראים לאזרחים הערבים לבנות בצורה מסודרת ומורשית, אבל באותה נשימה ובאותה העת אנחנו לא מקבלים את מדיניות ההכחשה בלשון פרוידיאנית וההשלכה שאימצו ממשלות ישראל בהאשמת האזרחים הערבים במקום להודות במחדל של המדינה ובכישלונה בתחום הזה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני יכול להגיד, למשל, לזקן מסח'נין שמשנת 1999 עיריית סח'נין הגישה בקשה להרחבת שטח השיפוט שלה – לפני 16 שנה – אני יכול להגיד לו: קצת סבלנו, שוואיה שוואיה.

מסעוד גנאים: עוד שנה, עוד שנתיים, חלקת האדמה שלך כבר תיכנס לתחום שיפוט סח'נין, והעירייה תכניס את האדמה שלך, השטח שלך, לתוכנית המתאר או לתחומי המתאר כדי שתוכל לבנות לבן שלך.

מסעוד גנאים: אבל הבן שלו כבר בן 30, בן 35.

מסעוד גנאים: כבר 16 שנה הוא מחכה.

מסעוד גנאים: אבל כל פעם ועדת חקירה, מסקנות, התנגדות של המועצה האזורית משגב, למשל, שהיא סביבנו.

מסעוד גנאים: והגענו עד היום.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, אני יכול להגיד לך, אני נבחרתי לכנסת בשנת 2009.

מסעוד גנאים: משנת 2009.

מסעוד גנאים: ואני עוקב אחרי העניין של הרחבת שטח שיפוט סח'נין, שהיא העיר שלי.

מסעוד גנאים: הרב אריה דרעי הוא כבר שר הפנים החמישי.

מסעוד גנאים: התחלתי באלי ישי, גדעון סער, גלעד ארדן, סילבן שלום ועכשיו אריה דרעי.

טלי פלוסקוב: טוב, הקצב היה גבוה.

מסעוד גנאים: ועכשיו התקווה שלי שאכן, בתקופת שר הפנים אריה דרעי, העניין יסתיים.

מסעוד גנאים: לפחות יחתום השר על מסקנות ועדת הגבולות שמקובלות על עיריית סח'נין.

מסעוד גנאים: לפחות.

מסעוד גנאים: אז אני לא יודע עד מתי.

מסעוד גנאים: זו דוגמה שאתם אומרים: בסדר, קצת סבלנות.

מסעוד גנאים: עוד מעט, עוד שנה, שנתיים, אבל, ריבונו של עולם, 16 שנה?

מסעוד גנאים: כבר הבן שלו, שהוא רוצה לבנות לו, הזדקן.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, ועדת אור היטיבה לתאר את המצוקה בשנת 2001-2000, ושם נכתב שחור על-גבי לבן – היא הצביעה על הקשר בין תופעת הבנייה ללא היתר או הלא-מורשית בחברה הערבית ובין היעדרן של תוכניות מתאר והליכי תכנון הולמים העונים על צרכיה של האוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: הוועדה גם הזכירה את העיכובים הממושכים והבלתי-סבירים בהכנת והשלמת הליכי תכנון עבור החברה הערבית.

מסעוד גנאים: חסרונן של תוכניות מתאר היה המכשול העיקרי – ככה לפי ועדת אור, לא לפי חברי כנסת ערבים ולא לפי ראשי רשויות ערביות, אלא לפי ועדת אור – חסרונן של תוכניות מתאר היה המכשול העיקרי בפני בנייה בתוך שטחי היישובים הערביים.

מסעוד גנאים: תוכניות כאלה דורשות בדרך כלל זמן, אבל במגזר הערבי העיכובים בלתי סבירים, וההחלטות של גופי התכנון לא גילו רגישות מספקת לצרכיה של האוכלוסייה הערבית.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, מדיניות הריסת בתים כעונש היא חסרת תכלית ותועלת גם.

מסעוד גנאים: היא לא מועילה.

מסעוד גנאים: היא לא תמנע מאנשים בסוף לבנות עוד פעם בצורה לא מורשית.

מסעוד גנאים: המדיניות הזו היא כושלת וחסרת תועלת.

מסעוד גנאים: התופעה הזו היא תוצאה של מחדלי המדינה וכישלונה לספק פתרונות למשבר הדיור והבנייה בחברה הערבית והזנחתה בתחום הזה.

מסעוד גנאים: ובמקום לתקן היא מקלקלת יותר, ובמקום שהמדינה וזרועותיה התכנוניות יודו בכישלון, הן כרגיל זורקות את הכדור והאשמה למגרשו של האזרח הערבי.

מסעוד גנאים: אנחנו שמחנו כאשר באמת – והייתה גם בשורה – הממשלה הקימה את "צוות 120 הימים" כדי לבחון וכדי לתת פתרונות לבעיית הדיור בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: אף שלא כל המסקנות של הצוות הזה הן לרוחנו והן טובות, אבל יש בהן דברים חיוביים, משום שהצוות הצביע שם על הכישלונות של המדינה בעניין התכנון בחברה הערבית ובעניין של הבנייה.

מסעוד גנאים: אבל שר הפנים גלעד ארדן הורה ליועץ המשפטי להקים עוד צוות, שזה צוות עורך-דין קמיניץ, שהוא צוות ההריסה.

מסעוד גנאים: הייתי אומר, מין ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד.

מסעוד גנאים: ד"ר ג'קיל זה "צוות 120 הימים", יש דברים חיוביים; מיסטר הייד זה צוות ההריסה, שהמטרה שלו לזרז את ההריסה.

מסעוד גנאים: מה ההזדרזות הזו?

מסעוד גנאים: וגם במינוי, שם הראייה – הרוח הביטחונית, רוח הקרב, כאילו בית ערבי זה איום ביטחוני על מדינת ישראל, ושם נכתב, בכתב המינוי: המאבק בתופעת הבנייה הבלתי-חוקית הוא יעד אסטרטגי שעל רשויות המדינה להוביל כדי לבצר את שלטון החוק ללא מורא וללא משוא פנים.

מסעוד גנאים: מה שמבצר שלטון החוק, גברתי היושבת-ראש, זה הצדק, זה ההתחשבות בצורכיהם של האנשים, ולא ההפך.

מסעוד גנאים: לבסוף, מחקר שנעשה – אנחנו גם פה מציגים אלטרנטיבות, יש מחקרים שנעשו.

מסעוד גנאים: במחקר שנעשה על-ידי המרכז היהודי–ערבי באוניברסיטת חיפה – המחקר הזה מזהה את סוגיית משבר הדיור ודרכי האספקה ומחיר המגורים, התכנון המתארי והריסת המבנים כנושאים מרכזיים המעצבים את היחסים בין האזרחים בישראל, יהודים וערבים.

מסעוד גנאים: לפני המחקר, קיים צורך לספק כ-300,000 יחידות דיור לאוכלוסייה הערבית בשני העשורים וחצי הבאים.

מסעוד גנאים: וההמלצות של המחקר בסוף – יש כמה המלצות, כדאי לשמוע אותן.

מסעוד גנאים: המלצה ראשונה: לעצור את פעולות הריסת הבנייה ללא היתר; להקים ועדה ציבורית בהשתתפות נציגי האוכלוסייה הערבית, כדי להכין מפת דרכים להסדרה ולגליזציה של הבנייה ללא היתר, הכוללת כפרים ושכונות לא מוכרים בנגב ובערים מעורבות ושכונות צמודות דופן ליישובים הערביים; ב.

מסעוד גנאים: האוכלוסייה הערבית כיום הנה מגוונת.

מסעוד גנאים: קיים צורך לפתח מודלים שונים בתמהילי ההיצע, פתרונות מגורים הכוללים בנייה מאורגנת, בנייה רוויה, דיור בר-השגה, בנייה עצמית ועוד.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, יש הרבה מחקרים.

מסעוד גנאים: אנחנו הצענו גם הצעה, שהיא לא מהיום, של האוכלוסייה הערבית, של הוועד הארצי של ראשי הרשויות המקומיות הערביות, של חברי כנסת ערבים, כבר בשנת 2010, כאשר אלי ישי היה שר הפנים.

מסעוד גנאים: והעסקה הזו, או האלטרנטיבה הזו – בואו תקפיאו את צווי ההריסה לשנה וחצי; ראשי המועצות, הרשויות הערביות, ימנעו כל בנייה מחוץ לתחומי המתאר; בתוך שנה וחצי המדינה תסדר, תחיל ותכשיר את כל הבניינים האלה שהם ללא היתר.

מסעוד גנאים: ממשלת ישראל סירבה.

מסעוד גנאים: לפני כמה שבועות השר דרעי אמר בוועדת הפנים שהוא כן מסכים, והוא קיבל התקפות מכל הכיוונים, משרי הממשלה ומהשר ארדן – מה פתאום?

מסעוד גנאים: מי אתה?

מסעוד גנאים: לא בסמכות שלך.

מסעוד גנאים: אני מציע, גברתי היושבת-ראש, שממשלת ישראל אכן תתייחס לעניין בחומרה, בחשיבות.

מסעוד גנאים: זה לא עניין ביטחוני.

מסעוד גנאים: הבנייה בחברה הערבית היא לא איום ביטחוני – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

מסעוד גנאים: – – היא צריכה תכנון, צריכה הכשרה.

מסעוד גנאים: החברה הערבית צריכה בנייה ולא הריסה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

טלי פלוסקוב: ישיב השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, גברתי, בפנינו היום שיא חדש – לקראת סוף המושב, חבר הכנסת גנאים בהחלט מצליח להפתיע אותנו עם הצעת אי-אמון בממשלה שאומרת את הדבר הבא: רבותי, צריך להביע אי-אמון בממשלה משום שהיא מנסה לאכוף את החוק.

יריב לוין: נו, חבר הכנסת גנאים, זה באמת באמת שיא חדש.

יריב לוין: אז כן, ממשלת ישראל חושבת שצריך לאכוף את החוק, והיא פועלת לאכוף את החוק, והיא חושבת שההפקרות שהייתה באכיפת חוקי התכנון והבנייה ביישובי המיעוטים היא דבר שצריך לשים לו סוף – אגב, משום שהוא קודם כול ולפני הכול פוגע בתושבים עצמם, שסובלים מהיעדר תשתיות מתאימות וסובלים ממציאות חיים שהיא בלתי נסבלת, כתוצאה מזה שכל אחד עושה מה שהוא רוצה.

יריב לוין: ובצד הדבר הזה, כידוע, חבר הכנסת גנאים, הממשלה גם מעוניינת ומנסה לקדם תוכנית מקיפה כדי לסייע ליישובי המיעוטים בהרבה מאוד תחומים.

יריב לוין: נדרש לתוכנית הזאת שיתוף פעולה.

יריב לוין: התוכנית הזאת צריכה עיבוי בכל מה שקשור לתחום אכיפת החוק, ואני חושב שאם כך אכן יהיה, כולם יצאו מרוויחים.

יריב לוין: בכל אופן, אני דווקא חושב שממשלה שעומדת על אכיפת החוק, מקום שהדבר הזה לא נעשה עד היום, צריך דווקא לברך אותה ולהביע בה אמון ולא להפך.

יריב לוין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת האי-אמון הבאה: התנהלותה של ממשלת ישראל כלפי רשות השידור, של סיעת מרצ.

טלי פלוסקוב: ינמק את ההצעה חבר הכנסת אילן גילאון.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני, לרשותך.

אילן גילאון: תודה, גברתי, חברי חברי הכנסת, האמת שקיוויתי להתחיל את האי-אמון הזה בנושא שלשמו נתכנסנו, אבל אני לא יכול להתעלם מכך שאנחנו כבר סוגרים שישה חודשים של טרור ברחובותינו, עם הרוגים ופצועים – ולבנו להרוגים ולמשפחות ההרוגים, והחלמה מהירה לפצועים.

אילן גילאון: הממשלה צריכה לעשות מעשה, גברתי, והמעשה הזה איננו בעוד חוקים, ואיננו בעוד יוזמות טקטיות מקומיות, אלא במעשה נועז של לקיחת היוזמה לידיים.

אילן גילאון: דרך הכוח, למי שעוד היה צריך הוכחות, איננה מובילה לשום כיוון.

אילן גילאון: ולכן ממשלת ישראל וראש הממשלה – הוא שצריך להיות היוזם; לא השוויצרים ולא האמריקנים ולא האירופים ולא הצרפתים ולא הליגה, אלא ממשלת ישראל צריכה לקחת את היוזמה, כי בנפשנו היא, גברתי.

אילן גילאון: ראש הממשלה אמר שהוא אחראי לחיים עצמם, ובינתיים הרבה מאוד אנשים מתים, גברתי, בתחום שהוא בתחום אחריותו של ראש הממשלה, ואנחנו תובעים ממנו את האחריות הזאת.

אילן גילאון: וכבר נאמר לפני: ממר ישראל לביטחון אנחנו תובעים ללכת ולעשות switch-over במחשבה, להפסיק כל הזמן לחפש איך אין פרטנר, לדבוק בדוקטרינה הזאת, ומי צדק קודם ומי צדק אחר כך, ומי ב-48' ומי ב-47.5, ומי היה פה לפני 2,000 שנה או לפני 2,002 שנה, ולהתחיל לחשוב איך יוצאים מזה.

אילן גילאון: כי מי שרוצה לתת לצה"ל לנצח, גברתי – צה"ל לא יכול לנצח מתאבדים בני 15 ו-16 לעולם, הוא לא ערוך לכך, ואנחנו כמדינה איננו ערוכים לכך.

אילן גילאון: אבל הסיבה שכינסנו את האי-אמון הזה, או הגשנו את האי-אמון הזה ליתר דיוק, היא סיבה שיש שיאמרו שאולי היא תלויה בכך שבניגוד לכל האחרים, אנחנו, סיעת מרצ, אנחנו אולי מאחרים את זמננו, אולי אנחנו לקוחים מתוך תקופת זמן אחרת; אולי משום שאנחנו מאמינים שגם מבחן הכוונה יש לו משמעות, ולא רק מבחן התוצאה – והסיבה היא ההתנהלות כלפי רשות השידור במדינת ישראל.

אילן גילאון: זאת הסיבה שאנחנו רוצים להביע אי-אמון בממשלה הפעם הזאת.

אילן גילאון: אולי משום שאנחנו לקוחים מאותו סיפור של אותה גרושה שבגיל 30 הגיעה לסבתה, אחרי גירושים פעמַיים, ושאלה את סבתה איך את חיה בזוגיות עד גיל 80.

אילן גילאון: היא אמרה: זה משום כך שאנחנו, פעם, היינו רגילים שכשדברים היו מתקלקלים, גברתי, היינו מתקנים אותם, ולא היינו זורקים אותם.

אילן גילאון: וברור לכול שכל החוק הזה, החדש, לגבי התאגיד של השידור הציבורי, בסופו של דבר יתחוור כהונאה, כעוקץ ממשלתי, והחמור מכול, גברתי, שזה של ממשלה כלפי בניה שלה, כלפי הציבור שלה.

אילן גילאון: הרפורמה נכשלה, גברתי, משום שצריך לחדש אותה ולהאריך אותה כל שישה חודשים.

אילן גילאון: אפילו מנהל התאגיד החדש אומר שהוא זקוק לעוד שנתיים.

אילן גילאון: והרי לפני הרפורמה הזאת – היא הייתה גחמה מהירה כל כך, שהיא הייתה צריכה להתרחש במהירות בזק, גברתי, תוך כדי "צוק איתן", כשהתותחים רעמו, כי מישהו הבטיח והיה צריך לרוץ לספר לחבר'ה שהוא מביא תוצאות; אומר: לא אני, השר אקוניס אומר, אמר את זה בישיבת הממשלה.

אילן גילאון: הממשלה עושה צחוק מן החוק; בהתחלה אמרתם שלא סוגרים עד שפותחים.

אילן גילאון: עכשיו לא ברור לגמרי מה הולך לקרות.

אילן גילאון: אבל, גברתי, הכי פוגע, ולכן האי-אמון, כי – בקליפת אגוז – רשות השידור היא המשל למדינת ישראל כולה; משל להתנהלותה הזחוחה, היהירה, חסרת האחריות, של ממשלת ישראל כלפי כל ציבוריות אחרת במדינת ישראל, כלפי כל רשות ציבורית אחרת, מתוך טירוף ההפרטה הזה, מתוך העלאת היעילות כערך עליון.

אילן גילאון: והיעילות היא ערך חשוב מאוד, גברתי, אבל היא אינה ערך עליון, כי אילו היינו בוחנים את הממשלה הזאת על-פי הערכים האלה ועל-פי המשפט שממשלת ישראל עושה לרשות השידור, היא הייתה עפה מפה אלפיים קילומטר רחוק מכאן, ומתפזרת.

אילן גילאון: ומי שהיה רוצה לבחון את מדינת ישראל במבחן היעילות שלה, ובעלות שלה, היה צריך למכור אותה במחיר שהושקע בה, ואז אף אחד לא היה קונה אותה.

אילן גילאון: כמו בכל מערכת ציבורית, היו במערכת הזאת בעיות, ברשות הציבורית הזאת.

אילן גילאון: אגב, זו פעם ראשונה שמביאים מפרק, גברתי, לרשות ציבורית.

אילן גילאון: פעם ראשונה.

אילן גילאון: ואת ההצלחות מהפרטת מערכות אנחנו כבר ראינו; ראינו מה קורה בקווי האוטובוס היום, אנחנו רואים מה קורה ב"דואר ישראל", אנחנו רואים איזה הצלחות גדולות יש לכולם.

אילן גילאון: ואנחנו – הרי אני הודיתי – אנחנו, סיעת מרצ, אולי מאחרים את דורנו ומתייחסים גם לדברים שהם בתפקידה של המדינה, בתפקידו של השידור הציבורי, שהוא צריך להיות בלתי תלוי.

אילן גילאון: נכון, היו צריכים לבשר מהר מאוד לחבר'ה, חברת הכנסת גילאון – גלאון, סליחה; מה קרה לי? – –

זהבה גלאון: לא התחתנו.

זהבה גלאון: עוד לא.

אילן גילאון: – – שביטלנו מייד את האגרה.

אילן גילאון: פטרנו את אזרחי מדינת ישראל משקל ליום, אבל לקחנו להם את זה במקומות אחרים לגמרי כדי לשלם תשלומים אחרים לגמרי ואתנן אחר לגמרי.

אילן גילאון: והמאפרת, גברתי, והצלם, והטכנאי, שנחתכו על רצפת העריכה, להם הייתה פעם גם חדוות יצירה; היה כזה דבר פעם, שנקרא חדוות יצירה.

אילן גילאון: חדוות יצירה – אנשים שאהבו את מה שהם עושים, שיכלו להתפרנס בכבוד ושהיה להם ביטחון תעסוקתי.

אילן גילאון: יום אחד, אדוני היושב-ראש – ברוך הבא – פתאום, אופס, קרה משהו, ואנשים בגיל הקריטי ביותר, בגיל של המוות הקליני מבחינת שוק העבודה, מוצאים את עצמם בתוך ריק, אבל איש לא חושב על זה, משום שאתם מנהלים מערכות גדולות, אבל בשורה האחרונה את האדם אינכם רואים.

אילן גילאון: זימנו לכאן לוועדת הביקורת לפני שבועיים את העוסקים בתאגיד החדש כדי לשאול אותם שאלות נוקבות – כמה עולה ההרפתקה הזאת, מי מרוויח מזה.

אילן גילאון: הלוואי שהיינו יכולים להגיד שזאת שאלת מיליון הדולר.

אילן גילאון: זאת שאלה של מיליונים, של מאות מיליונים של דולרים, שהולכים היום לעורכי-דין או למתווכים, כדי להוציא את דור המדבר הזה, בחוסר כבוד מוחלט, החוצה.

אילן גילאון: והתוכנית, חברת הכנסת גלאון, היא להוציא את החדשות, לבו של השידור הציבורי, למיקור חוץ.

אילן גילאון: אז מה, כבוד השר יריב לוין, אתם תשלמו יותר כסף בעד חדשות טובות.

אילן גילאון: וממי קונים את החדשות האלה?

אילן גילאון: למי מותר להנפיק אותן?

אילן גילאון: לא לערוץ 10 או לערוץ 2, חס וחלילה – לחברים של ראש הממשלה ביבי נתניהו בכלי התקשורת האלטרנטיביים.

אילן גילאון: הייתי קורא לזה, הרפורמה בדרך לארדואן.

אילן גילאון: הרי אמר ראש הממשלה שכל מה שהוא רוצה הוא יכול להשיג, ומותר להפקיר, מותר להפקיר הכול בדרך, כדי להגיע לאותה רפורמה של בלימת וסתימת פיותיהם של העיתונאים הטרדנים האלה והפיכתם למובטלים בשוק העבודה, ושיסוי יוצרים נגד עובדים ברשות השידור, כי זאת הדרך המושלת בממשלה כל הזמן.

אילן גילאון: אני רואה שהזמן נגמר לי, ורציתי לומר עוד דברים, אבל – אסור לקבור קבורת חמור את רשות השידור.

אילן גילאון: אני לא יודע מה הסיכויים שלנו להעביר את האי-אמון הזה, וגם לא את הצעת החוק שנגיש ביום רביעי, אבל אנחנו נותנים כבוד, אדוני היושב-ראש.

אילן גילאון: אתה יודע, הייתי לפני זמן לא רב, עשיתי סיור באולפני "נקדי", סיור עצוב מאוד, וראיתי, אני, את כל ילדותי שלי, את כל הצמיחה של כל אחד מאתנו, את ההיסטוריה שלנו, לנגד עינינו, ואז הבנתי שמעולם לא ירקו מעטים כל כך בבור שחצבו רבים כל כך, כל כך הרבה שנים.

אילן גילאון: אין לכם כבוד לכלום, לשום דבר, לשום ערך.

אילן גילאון: ומי שנוהג ברשות השידור בצורה הזאת, סופו של דבר שינהגו בו באותה צורה, באותה צורה בדיוק, וכך הדבר הזה צריך להיות.

אילן גילאון: לכן, אדוני, משום שנגמר לי הזמן, אני אסיים בנקודה הזאת.

אילן גילאון: אני מבקש מהמליאה שלא לאפשר בשום פנים ואופן – ושיהיה לה מספיק אומץ, כי תמיד אפשר עוד את הכול לתקן – וביום רביעי לתמוך בהצעת החוק שלנו לביטולו של החוק הנוכחי, כי לא מדובר פה בשידור ציבורי, אדוני, מדובר פה ברמייה, בכחש ובגבבה.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אילן גילאון.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה השר המקשר בין הממשלה לכנסת, השר יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, ראשית, חבר הכנסת גילאון, אני חושב שאתה מעלה עניין ראוי וחשוב בהחלט.

יריב לוין: יש לי ספק אם בראייה מפוכחת של המציאות שבה אנחנו חיים נכון על זה להביע אי-אמון בממשלה ולקרוא לקיום בחירות חדשות, עם כל מה שכרוך בזה.

יריב לוין: רשות השידור מאוד חשובה, והשידור הציבורי הוא מאוד חשוב – –

עיסאווי פריג': שלטון החוק – – – עושים חוק ומפרים אותו.

יריב לוין: – – להגיד שיש מישהו בציבור שיצליח להבין – לו יצויר באופן תיאורטי שהיית משכנע כאן את חברי הבית והיה רוב ללכת לבחירות על הרקע הזה – אני לא בטוח שמישהו היה יודע – – –

אילן גילאון: – – – של המדינה – – –

יריב לוין: – – – אני לא חושב – – –

עיסאווי פריג': מדברים על שלטון החוק – – –

יריב לוין: – – – אני לא חושב שמישהו היה מצליח להבין את העניין הזה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', החבר שלך – עשר דקות חבר הכנסת אילן גילאון דיבר.

יריב לוין: אני לא הייתי מצליח – –

יצחק וקנין: אתם הרי לא נותנים לו לומר אפילו מילה אחת.

יריב לוין: – – לא הייתי, אני מוכרח לומר, מהמר או מעריך אפילו שמישהו בציבור היה מסוגל להבין דבר כזה, ומכיוון שאני גם מכיר היטב את עמדותיך, חבר הכנסת גילאון, אני אפילו לא יכול להשלות את עצמי שהגעת למסקנה שזו הבעיה היחידה, וכל השאר טוב.

יריב לוין: אז אני מציע שכשמגישים הצעת אי-אמון – – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: הלוואי שהייתי – ואומרת חברת הכנסת אלחרר – לא יודע מה יש לי עם האלחרר הזה – אלהרר – אני אומר לך את האמת: ידידי הטוב, הרב הראשי הספרדי של מודיעין, הוא הרב אלחרר – –

קארין אלהרר: זה המקור, אדוני השר.

יריב לוין: – – אז אני רק מכוון למקום גבוה.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: חברת הכנסת אלהרר, אני חושב שאת, בזווית הראייה שלכם, צודקת.

יריב לוין: ואם זו באמת על בעיה קלה – מה שאתם רואים כבעיה – זו בטח לא סיבה להביע אי-אמון בממשלה.

יריב לוין: אבל בכל זאת, מאחר – – –

קארין אלהרר: אדוני השר, אני חייבת לומר, בעניין הזה הרי ראש הממשלה הוא אותו ראש ממשלה.

יריב לוין: למזלנו, זה נכון.

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: החוק נוצר בזמן כהונתו, אז מה שזה אומר, שאפילו החוקים שהוא אחראי להם, הוא לא מקיים אותם.

יריב לוין: חברת הכנסת אלהרר, אני אומר לך – וזה מה שהתחלתי להגיד קודם – אני חושב שהנושא גם איננו, לדעתי, מתאים דווקא להבעת אי-אמון בממשלה, הוא נושא חשוב כשלעצמו ונושא ראוי.

אילן גילאון: אדוני השר, מצופה שתגדילו ראש קצת ותבינו שזה האופן שאתם מטפלים בכל בעיה.

אילן גילאון: כל בעיה בשבילכם היא – – –

יריב לוין: אז תגישו הצעת אי-אמון על מה שאתם רואים כאופן שבו אנחנו מטפלים בנושאים אחרים.

יריב לוין: אבל מאחר שאני חושב שהעניין הוא – – –

אילן גילאון: אתם לא מבינים את כובד המשקל של הטיפול ברשות השידור.

יריב לוין: חבר הכנסת גילאון, אני אומר, מאחר שאני חושב שהעניין הוא כן חשוב, גם אם הוא לא עילה להבעת אי-אמון, אני רוצה להתייחס גם לגופו ובכל זאת לומר כמה דברים.

יריב לוין: ראשית, נקודת המוצא – ואני מניח שבזה אנחנו לא חולקים – השידור הציבורי הוא חשוב.

יריב לוין: חשוב שיהיה שידור ציבורי, ושידור ציבורי כזה, חבר הכנסת גילאון, שיהיה איכותי ולכן גם תהיה לו צפייה משמעותית בעניין הזה, לפחות בכל מה שקשור לטלוויזיה – נדמה לי שבתחום הרדיו המצב הרבה יותר טוב.

יריב לוין: אני מדגיש את הדבר הזה כי יש לי, גם בעבודה שלי במשרד, לא פעם ניסיון להחדיר את ההבנה שמה שחשוב זה לא רק איזה מבנים נבנה ואיזה אתרים נתחזק, אלא קודם כול זה שאנשים יגיעו אליהם ויבקרו בהם, כי אחרת אין לזה שום ערך, אם זה עומד בשיממונו.

יריב לוין: אותו דבר גם כאן.

יריב לוין: היינו במציאות שבה לכאורה היה לנו שידור ציבורי, אבל אנחנו חיים, למזלנו, במדינה חופשית, במדינה שיש בה תחרות, והציבור הצביע במקרה הזה בשלט.

יריב לוין: אחוזי הצפייה לא רק שהיו מאוד נמוכים, אלא הלכו וירדו כל הזמן.

יריב לוין: האנשים הטובים שישנם ברשות השידור מצאו את עצמם במציאות בלתי אפשרית, שבה אין להם כלים ואין להם יכולת אמיתית לבטא את היכולות שלהם ולהביא את השידור הציבורי למקום שבו הוא צריך להיות, כדי שהתוצאה הסופית של העניין תהיה כזאת שהאמון של הציבור יחזור והצפייה תגדל ולכל המערכת הזו יהיה טעם.

יריב לוין: לכן, אחרי הרבה מאוד התחבטויות ואחרי שהנושא הזה נדון שנים פה בכנסת – אגב, עוד אפילו לפני תקופת ממשלת נתניהו של הכנסת השמונה-עשרה – בסופו של דבר אישרנו כאן חוק בשלהי תקופתה של הממשלה הקודמת – –

עיסאווי פריג': אתה לא מקיים אותו.

עיסאווי פריג': אתה לא מקיים אותו.

יריב לוין: – – שנדמה לי שהיה סביבו ויכוח לא קטן, ובסופו של דבר אושר.

יריב לוין: הוא חוק לא נקי מבעיות.

יריב לוין: הוא היה חוק מאוד שאפתני, כדי באמת להביא את השידור הציבורי למקום אחר.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: רגע אחד.

יריב לוין: רגע, רגע, חברת הכנסת אלהרר.

יריב לוין: רגע.

יריב לוין: הוא באמת-באמת נועד להסדיר הרבה מאוד סוגיות, לא רק שנוגע לשידור כפי שיהיה מכאן והלאה, אלא מה שלא פחות חשוב – סגירת הרשות הקיימת באופן שגם ישמור על כבודם של העובדים וייתן לאלה שנאלצים לסיים את עבודתם תנאים הולמים, ולאלה שנשארים בעבודתם את האפשרות להתקדם ולעשות את הדברים כפי שצריך.

יריב לוין: הדבר הזה הוא דבר מורכב והוא דבר לא פשוט.

יריב לוין: הליכי הקמתו של תאגיד השידור הזה, ובעיקר הליכי סיום והסדרת כל מה שקשור בנושא תנאיהם של העובדים, הם הליכים סבוכים, הם מתמשכים, הם כרוכים בהליכים משפטיים, שאינם נמצאים כמובן בשליטתה של הממשלה.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: ואני מוכרח גם לומר, חברת הכנסת אלהרר, שאנחנו, ובצדק – וזו לפחות הייתה עמדתי, כי זה לא סוד, ואת זוכרת את זה מהתקופה שהיינו ביחד בקואליציה; אנחנו הרי עסקנו בזה ביחד, ואת מאוד מאוד כעסת עלי כי אני עיכבתי – אני מודה, אמרתי את זה גם אז – עיכבתי את חקיקת החוק תקופה לא קצרה, משום שלא נחה דעתי שהטיפול בעובדים ובזכויותיהם נעשה באופן המיטבי והמספק.

יריב לוין: אני מזכיר לך, אז היה ויכוח גדול, עוד אחד מאלה שקרעו את הקואליציה שלנו אז מבפנים.

קארין אלהרר: אגב, אני מזכירה ששר התקשורת דאז היה גלעד ארדן.

יריב לוין: נכון, ודאי, ודאי.

קארין אלהרר: והוא הביא את הצעת החוק אז – – –

יריב לוין: ודאי, חברת הכנסת אלהרר.

יריב לוין: אני לא מטיל עליכם שום אחריות.

יריב לוין: אני אומר, היה לנו אז ויכוח בסוגיה הזו, שבה שר האוצר לפיד ושר התקשורת דאז גלעד ארדן, וגם את, כיושבת-ראש הוועדה שטיפלה בנושא הזה, הייתם בעמדה אחת, ואני, בעוונותי, הייתי בעמדה אחרת כיושב-ראש הקואליציה.

יריב לוין: אנחנו זוכרים את זה.

יריב לוין: אני חשבתי שאנחנו צריכים לעשות יותר כדי להבטיח כל מיני דברים שנגעו לזכויות העובדים, ואני שמח שבסוף הגענו לאיזו הבנה, שכבר אז אמרתי שהיא הרבה יותר טובה ממה שהיה קודם – היא לא מושלמת – ושהתהליך הזה יהיה תהליך קשה ותהליך בעייתי.

יריב לוין: עכשיו, אני אומר לך את האמת, אם אני צריך לבחור בין לעשות את המהלך הזה באבחת חרב, יהא המחיר אשר יהא, לבין לעשות אותו יותר לאט ולדחות אותו בעוד כמה חודשים, כפי שאנחנו נבקש מהכנסת לאשר, כדי שאנחנו נצליח – – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: דקה, דקה.

יריב לוין: תני לי רגע לסיים.

יריב לוין: – – – כדי שאנחנו נצליח לטפל בדברים כמו שצריך, ובכלל זה נצליח באמת לסגור את הסוגיה של העובדים בצורה נכונה והוגנת וטובה, אני בוחר באפשרות השנייה, אני מודה.

יריב לוין: אני לא רוצה – את אומרת לי לא.

אילן גילאון: – – –

קארין אלהרר: אדוני השר – – –

יריב לוין: אומר לך יותר מזה.

יריב לוין: עכשיו, תראי גם את ההתלבטות שיש, והיא התלבטות אמיתית – הנה אני אומר לך, אני שם את הדברים על השולחן: אומר חבר הכנסת גילאון – ואני מסכים אתו, אגב, לחלוטין – הרי אין היגיון לעשות שידור ציבורי ולקנות את החדשות במיקור חוץ.

יריב לוין: אני חושב שהוא צודק.

יריב לוין: הנה, אני אומר לך את האמת: הוא צודק.

יריב לוין: מצד שני, אנחנו עומדים במצב הבא: אם אנחנו נחכה עד שאפשר יהיה להקים באמת מערך חדשות כפי שצריך, הדבר הזה ידחה את התהליך שאנחנו נמצאים בו, במקרה הכי אופטימי, שנה או שנה וחצי, ובמקרה הרע – – –

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: אבל, חברת הכנסת אלהרר, יש מציאות חיים.

יריב לוין: במקרה הרע, זה גם יכול להיות שנתיים וחצי ושלוש שנים.

יריב לוין: אז אומר עוד פעם, כשאני מנסה לראות את האיזון הכולל של הדברים – ואגב, גם לגיטימי שיהיה ויכוח.

יריב לוין: יכול להיות שאת מעבירה את הקו במקום אחד וחבר הכנסת גילאון במקום אחר.

קארין אלהרר: – – –

יריב לוין: אני חושב שהקו עובר במקום שבו מצד אחד אנחנו צריכים לסגור את נושא העובדים בצורה מלאה ולא להשאיר פה כל מיני דברים שאחר כך אני לא יודע איך הם יסתיימו ומה יקרה אתם, ובשביל הדבר הזה דרושים עוד כמה חודשים ולכן הדחייה שמבקשים.

יריב לוין: מצד שני, לא נכון לדחות את התהליך הזה לתקופה ארוכה מאוד, ולכן צריך לתת לתאגיד החדש לצאת לדרך ולעבוד ולעבור את תקופת ההרצה, גם אם בתקופה הזאת, בלית ברירה, יהיה צריך לקנות חלק מהשירותים במיקור חוץ, מתוך הבנה שאנחנו בסופו של התהליך הזה נתייצב במצב שיהיה לנו שידור ציבורי איכותי, טוב, שיחזיר את הצופים לשם, עם עובדים שיכולים לעבוד כפי שצריך, עם עובדים שפרשו, פרשו בצורה מכובדת ובתנאים הוגנים, ובאמת עם מערך חדשות שמסוגל לענות על מה שנדרש בעידן של היום.

יריב לוין: לשם אנחנו הולכים.

יריב לוין: אני חושב שבעניין הזה זו צריכה להיות מטרה משותפת של כולם.

יריב לוין: אני חושב שאתם דווקא אלה שצריכים, בוודאי לאור הדברים האלה, לשקול את עמדתכם.

יריב לוין: לא רק שאין מקום להביע אי-אמון בממשלה בעניין הזה, אני חושב שיש גם מקום לתמוך בחוק שיובא בעניין דחיית היישום.

יריב לוין: אני בהחלט חוזר ומסכם בזה שהממשלה רואה חשיבות רבה לשידור הציבורי, ומתוך הראייה הזאת אנחנו נעשה את הכול כדי שהתהליך הזה באמת יסתיים בצורה טובה ובאופן כזה שיהיה לנו שידור ציבורי כפי שאכן מגיע לאזרחי ישראל.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין, השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 174), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 175), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות; הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: 1.

יצחק וקנין: חדלונה המוחלט של ממשלת ישראל בזירת הביטחון האישי; ממשלה שמפקירה את חיי כלל אזרחי ישראל;

יצחק וקנין: 3.

יצחק וקנין: ממשלה שמקדמת הריסת בתים במקום תכנון ובנייה;

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לדיון הסיעתי בהצעות האי-אמון.

יצחק וקנין: הדובר הראשון, מהמחנה הציוני – חבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: שלוש דקות לכל דובר.

יצחק וקנין: ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: אם הוא לא יהיה באולם המליאה – עפר שלח.

יצחק וקנין: שלוש דקות.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, השר לוין, כנסת נכבדה, אנחנו אמורים לנמק את הצעת האי-אמון של המחנה הציוני, בדומה גם להצעת האי-אמון של יש עתיד.

יוסי יונה: ומה שאני רוצה לעשות – הם נימקו די יפה את הצעות האי-אמון – להוסיף נימוקים לאי-אמון הזה.

יוסי יונה: הם דיברו רבות על אובדן הביטחון האישי.

יוסי יונה: ואכן, הביטחון האישי של אזרחי ישראל לא משגשג בימים אלה, בלשון המעטה.

יוסי יונה: אבל אני רוצה לדבר גם על הביטחון האישי במקומות אחרים – במערכת החינוך.

יוסי יונה: ועדת השרים לענייני חקיקה הואילה אתמול בטובה, אני אומר במירכאות, להפיל הצעת חוק שלי שאמורה להבטיח אישור של ועדת החינוך של הכנסת לגביית יתר של תשלומי הורים.

יוסי יונה: ואני כאן כדי לדבר בשם אלה – אני רוצה לדבר בשם הילדה שהורדה מהאוטובוס משום שהוריה לא שילמו עבור הטיול השנתי; אני רוצה לדבר בשמם של הילדים שבמסדר הבוקר המורה או המנהלת קוראת בשמותיהם כי הם לא שילמו עבור תוכניות כאלה ואחרות בבית-הספר; אני רוצה לדבר בשם הילדה שתמונתה לא תופיע בתמונת המחזור השנתית משום שהוריה לא שילמו את הכסף עבור הצילומים.

יוסי יונה: אני רוצה לדבר בשם הילדים הללו.

יוסי יונה: ואני רוצה לדבר בשם ההפקרות הזו של משרד החינוך, שמאפשרת את התוצאה הנפסדת, המקוממת, המרגיזה.

יוסי יונה: אני יכול לומר בפה מלא, גם לאור הדיון שקיימנו היום בוועדת החינוך, שאנחנו לא מדברים על משרד החינוך – אנחנו מדברים על המשרד לצלקות נפשיות.

יוסי יונה: חשבו, חברות וחברי הכנסת, על הילדים הללו.

יוסי יונה: חשבו עליהם, מה הם צריכים לשאת כל חייהם: את התחושה של העלבון, השר לוין, כאשר ילד או ילדה לא מתאפשר להם להיכנס לשיעור כזה או אחר משום שהוריהם לא שילמו את הסכום הנדרש לשם כך.

יוסי יונה: בשם הילדים האלה אני רוצה לבוא ולדבר.

יוסי יונה: ולו רק בשמם ובשם העוול שנעשה להם ביום-יום בבית-הספר, הרי שיש הצדקה מלאה לבוא ולומר שהצעת האי-אמון בממשלה הנוכחית תקפה.

יוסי יונה: הפלתם לנו את הצעת החוק הזו, הצעת החוק הזו שעליה למעשה חתמו כמעט 40 מחברות וחברי הכנסת מכל סיעות הבית.

יוסי יונה: מכל סיעות הבית – הבינו את החשיבות של הפיקוח, של הבקרה ושל האישור שוועדת החינוך אמורה לתת בתחום הזה של גביית תשלומי הורים.

יוסי יונה: והנה, כפי שאמרתי, ועדת שרים לענייני חקיקה הפילה לנו את החוק הזה; דבר שהוא מוזר, תמוה, בלתי סביר.

יוסי יונה: ושוב, בשם הילדים הללו, בשם הילדים שלא מתאפשרת להם השתתפות מלאה ואיכותית בפעילויות השונות של מערכת החינוך, בשמם אני בא ואני אומר שהממשלה הזו אין לה הצדקת קיום.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, אין דבר יותר חשוב לאדם, לפרט, לאזרח, מאשר קורת גג.

אחמד טיבי: הזכות הזאת היא זכות אבסולוטית, טבעית.

אחמד טיבי: עשרות-אלפי בתים, על-פי דוח של היועץ המשפטי לממשלה ומשרד המשפטים, נבנו, מה שקרוי, ללא היתר.

אחמד טיבי: רוב מוחץ של הבתים האלה הם על קרקע פרטית, על הקרקע הפרטית הזאת, שנמצאת לרוב בתחום עם היתכנות תכנונית.

אחמד טיבי: ובסופו של דבר, הבתים האלה – חלק מהם מאוים בהריסה, וחלק כבר נהרס, ראה המקרה בטייבה לפני כמה שבועות, משפחה עם 12 נפשות, משפחת אזברגה, אף שהעירייה הגישה בקשה לתכנון של האזור, של השטח הזה, ויש היתכנות תכנונית.

אחמד טיבי: כך לגבי כמה בתים כיום בכפר-כנא או בכאבול.

אחמד טיבי: אתה, חבר הכנסת סעדי, מכיר את הנושא מקרוב.

אחמד טיבי: השר לוין שמע מאתנו הצעה – – –

אוסאמה סעדי: – – –

אחמד טיבי: תכף אני מגיע לדהמש.

אחמד טיבי: – – – שמע מאתנו הצעה להקפיא את הריסת הבתים למשך שנתיים, ואחר כך הוא הציע גם בישיבת הממשלה, תמך – שנה וחצי.

אחמד טיבי: השר דרעי עקרונית תומך, השרה גילה גמליאל תומכת – –

אוסאמה סעדי: גלנט.

אחמד טיבי: – – השר גלנט תומך.

אחמד טיבי: גם השר כחלון, שהוא אחראי לתכנון, גם כן תומך.

אחמד טיבי: ראה את המקרה בדהמש.

אחמד טיבי: אנשים שעשרות שנים גרים שם, אדמות שלהם, פרטיות.

אחמד טיבי: מתנכלים ליישוב הזה גם ברמה המוניציפלית, גם ברמה של הממשלה.

אחמד טיבי: הנושא השני הוא החיבור לחשמל של עשרות-אלפי בתים.

אחמד טיבי: פעם היה צו שחל, ואתה זוכר את זה.

אחמד טיבי: השר לשעבר משה שחל עשה מעשה חשוב והוציא צו שחיבר את הבתים האלה.

אחמד טיבי: אחר כך – – –

יצחק וקנין: אתה יודע שהוא עשה הרבה דברים?

יצחק וקנין: גם את התאורה של הצמתים בכל הארץ; זה בזמן משה שחל.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: צריך לפרגן.

יצחק וקנין: כשהוא היה שר האנרגיה.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: רק לפני כמה ימים פגשנו אותו, אוסאמה ואני, כאן בכנסת.

אחמד טיבי: נפגשנו, כמה מחברי ברשימה המשותפת פגשו אותו לפגישת עבודה, והוא אמר שהוא מוכן להתוות את התוכנית הזאת, לעזור שנית מול פקידי הממשלה כדי להגיע לסיכום.

אחמד טיבי: הרי מה, הממשלה רוצה להרוס 50,000 בתים?

אחמד טיבי: היא הורסת כמה בתים, אבל במקביל נבנים עוד עשרות בתים כל שנה ללא היתר.

אחמד טיבי: אז בוא נגיע להסכם, מה שהציעה ועדת המעקב, הוועד הארצי של הרשויות, הרשימה המשותפת.

אחמד טיבי: נפגשנו, אוסאמה ואני, עם ארז קמיניץ – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסכם.

אחמד טיבי: – – המשנה ליועץ המשפטי.

אחמד טיבי: חברי הרשימה המשותפת בקשר בעניין הזה – נפגשנו עם אביגדור יצחקי, נפגשנו עם השר כחלון, שיש לו גישה חיובית בעניין חיבור בתים ללא היתר.

אחמד טיבי: הגיע הזמן לבוא ולסכם את הדברים האלה, אדוני היושב-ראש, כדי שלא יקרה אסון.

אחמד טיבי: זכותו של אדם לקורת גג, שהיא זכות טבעית, עולה על החוק היבש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עפר שלח, ואחריו – חבר הכנסת מיכאל אורן.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת עפר שלח.

עפר שלח: תודה, אדוני היושב-ראש.

עפר שלח: גם היום הזה נפתח בידיעה המצערת על פיגוע, פיגוע כפול בקריית-ארבע.

עפר שלח: החדשות האלה הפכו להיות הדרך שבה אנחנו פותחים את יומנו.

עפר שלח: וכל מה שמביאה הממשלה הנוכחית אל מול גל הטרור הזה, שנכנס עוד מעט לחצי שנה, הוא פתרונות טקטיים ועוד פתרונות טקטיים; חלקם מוצדקים, אנחנו תומכים בהם כשהם עולים כאן.

עפר שלח: אבל גם הממשלה יודעת ששום פתרון טקטי לא ייתן פתרון למאות אנשים שיוצאים מבתיהם כמעט בהחלטה של רגע, חמושים בסכינים, או יושבים ליד הגה של אוטו, ומוכנים למות כדי לפגוע ביהודים.

עפר שלח: גם הממשלה יודעת שכדי לעצור את התופעה הזאת הפתרונות הטקטיים שלה – שהם רובם, אגב, תרגילים ביחסי ציבור – לא יסייעו בדבר.

עפר שלח: מה כן צריך לעשות?

עפר שלח: צריך לעבות את ההפרדה במקום שבו היא איננה נמצאת אך ורק מטעמים פוליטיים; צריך ליצור מצב שמפגע שמחליט ויוצא מביתו לא עושה דרך של 400 מטר כשיש לו סכין בכיס, אלא צריך לעבור דרך, או להסתייע באדם, או לעשות כל דבר אחר שאז יוצר לו חתימה מודיעינית שאפשר להגיע אלה; צריך לדאוג שהמנגנונים של הרשות הפלסטינית שמסכלים טרור לא יקרסו: ראשית, כי הם פועלים נגד הטרור המאורגן של ה"חמאס"; והדבר השני והחשוב ביותר, כדי שהנשק שלהם לא יופנה נגד כוחות צה"ל ונגדנו, כמו שהיה באינתיפאדה השנייה.

עפר שלח: ומעל הכול, צריך לשנות את המציאות.

עפר שלח: צריך לשנות את המציאות הכלכלית, צריך לשנות את המציאות המדינית שיוצרת את הייאוש שממנו מחליטים מאות אנשים שאין טעם לחייהם ויותר טוב להם כביכול להעניק להם משמעות, עד כמה שהדבר הזה מחריד ומקאברי, על-ידי ניסיון פגיעה בחפים מפשע.

עפר שלח: כדי לשנות את המציאות הזאת צריך להתחיל מחדש את התהליך בינינו לבין הפלסטינים, צריך להביא למצב שבו הם יראו לנגד עיניהם מציאות של תקווה, גם תקווה כלכלית וגם תקווה לעצמאות, אחרת לא נשנה דבר.

עפר שלח: את כל הדברים האלה הממשלה הזאת איננה עושה, מפני שהיא משותקת, מפני שראשה – אני לא יודע במה הוא מאמין, אבל אני יודע שהוא מפחד מהקיצונים בתוך ממשלתו ובתוך הקואליציה שלו, ומפני שכנראה היא לא מרגישה את המחיר שמשלמים אזרחי ישראל יום-יום.

עפר שלח: ולכן צריך להביע אי-אמון בממשלה הזאת.

עפר שלח: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עפר שלח.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מיכאל אורן, ואחריו – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, אדוני.

מיכאל אורן: תודה, כבוד היושב-ראש, כבודי לדבר בשם הקואליציה ולהגן על מה שנקרא חוק ההשעיה.

מיכאל אורן: אלה שמתנגדים לחוק הזה, אני חייב להגיד לכם שאני חלום הבלהות שלכם.

מיכאל אורן: אני אדם שנולד והתחנך בתוך הדמוקרטיה הכי גדולה והכי ותיקה בעולם, ואני יודע שדמוקרטיה זה לא רעיון מופשט שמרחף באוויר.

מיכאל אורן: הדמוקרטיה מושתתת על קיומה של מדינה פתוחה, מדינה ריבונית, ודמוקרטיה מושתתת על נאמנות של האוכלוסייה.

מיכאל אורן: נכון שדמוקרטיה שומרת לא רק על הזכויות של הרוב, אלא גם על זכויות המיעוט, אבל הדמוקרטיה גם מושתתת על עצם העובדה שהמיעוט מפגין נאמנות בסיסית לא רק לדמוקרטיה אלא גם למדינה ולרעיון שעליו המדינה מושתתת.

מיכאל אורן: באנגליה, למשל, חיים היום רבע מיליון יהודים אנגלים, ואין להם שום בעיה להצדיע לדגל שעליו רשום לא רק צלב אחד – שלושה צלבים.

מיכאל אורן: אין שום בעיה לאנגלים יהודים לשיר את ההמנון, שהוא המנון לשבחה של מלכת אנגליה, שהיא גם משמשת ראש הכנסייה האנגלית, ואין להם בעיה לא רק להצדיע ולשיר, גם להילחם ולפעמים גם למות עבור הדגל וההמנון.

מיכאל אורן: אז לכן, הדמוקרטיה מושתתת על זה שהיא שומרת על הזכויות של המיעוט מול הרוב, רק בתנאי שהמיעוט מפגין נאמנות בסיסית לרוב, וגם, ודאי-ודאי, מושתתת על כך שהמיעוט איננו מביע תמיכה באלה שרוצים לרצוח את הרוב.

מיכאל אורן: היא מבוססת על זה שהמיעוט לא מביע תמיכה באלה שרוצים לפרק את המדינה שעליה הדמוקרטיה קיימת.

מיכאל אורן: והדוגמה האמריקנית – האמריקנים המייסדים של ארצות-הברית הבינו את זה היטב, ובתוך החוקה האמריקנית קיים חוק שהוא הרבה יותר קפדני מחוק ההשעיה שהוצע בכנסת.

מיכאל אורן: על-פי החוקה האמריקנית, סעיף 1, פסקה 5, תחת הרובריקה של זכויות הקונגרס, הקונגרס רשאי לא רק להשעות, לדחות, חבר קונגרס מכהן, על בסיס רוב של שני-שלישים.

מיכאל אורן: ודעו לכם, רבותי, החוק הזה הוצא לפועל לא פחות מ-20 פעם בהיסטוריה האמריקנית, הפעם האחרונה ב-2006, לפני עשר שנים, והוצא לפועל הכי הרבה על-ידי הנשיא הכי נערץ בהיסטוריה האמריקנית, ששמו אברהם לינקולן.

מיכאל אורן: ואגב, איש קונגרס שהושעה או הודח, לא משום שהוא עבר על החוק; משום שהוא הפגין והוא אשם בהתנהגות בלתי הולמת בכלל.

מיכאל אורן: ומישהו בא אל ארצות-הברית בטענה שהיא לא מספיק דמוקרטית?

מיכאל אורן: אנחנו צריכים להיות יותר דמוקרטיים מאמריקה?

מיכאל אורן: אני חייב להגיד לכם רק משפט אחרון: מי שאומר שהחוק הזה לא דמוקרטי הוא טועה; הוא לא מספיק דמוקרטי בעיני – הוא צריך להיות הרבה יותר קפדני, הרבה יותר נוקשה; אם במערב מישהו מתוך המיעוט היה מביע תמיכה בטרור, במי שרוצה לפגוע ולרצוח את הרוב, הוא לא היה יושב בכנסת, הוא היה יושב בכלא.

מיכאל אורן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מיכאל אורן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, ואחריו – חבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת סמוטריץ, שלוש דקות לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, בדרך לכאן אני משייט לי – איך קוראים לטוויטר?

בצלאל סמוטריץ': איך קוראים לזה כשרצים שם על ההודעות?

יעקב פרי: פיד.

בצלאל סמוטריץ': פיד.

בצלאל סמוטריץ': אני, בדרך למליאה משייט לי על הפיד, ואני קורא ציוץ של ברק רביד על פרסום הזוי – שבאמת, אם לא הייתי קורא אותו לא הייתי מאמין – שצה"ל מנסה לקדם הסכם עם הפלסטינים שיחזיר את האחריות הביטחונית ברמאללה ויריחו לאחריות הרשות הפלסטינית.

עפר שלח: למה צה"ל?

עפר שלח: זה ראש הממשלה, בצלאל.

בצלאל סמוטריץ': במילים פשוטות – להחזיר אותנו אחורה, לפני הישגי "חומת מגן" – –

עפר שלח: למה אתה לא אומר ראש הממשלה?

עפר שלח: למה אתה מפיל את זה על הצבא?

בצלאל סמוטריץ': – – ולהפוך את גל הטרור הזה שאנחנו בתוכו – שהוא נורא ואיום אבל בסוף הוא סכינים – להחזיר אותו לתשתיות ולאוטובוסים שמתפוצצים ברחובות, כי זה מה שיהיה לנו כשצה"ל לא יהיה ביריחו וברמאללה ובכל עיר פלסטינית אחרת וייכנס שם לילה-לילה כדי לשמור על ביטחונם של אזרחי ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ואני תופס את הראש ואני אומר לעצמי, חבר הכנסת שלח: עוד פעם מערכת הביטחון – – –

עפר שלח: אבל למה אתה מפיל את זה על מערכת הביטחון, בצלאל?

בצלאל סמוטריץ': כי הפרסום היה שמערכת הביטחון, היה אפילו גרף – – –

עפר שלח: לא, הפרסום היה – – – ראש הממשלה ושר הביטחון.

מיקי רוזנטל: עזוב, עזוב את הפרסום.

בצלאל סמוטריץ': רגע, תסתכל, היה אפילו תרשים מאוד יפה שמסביר איך זה עבד, מי דיבר עם מי, מי העלה את הרעיון ואיך זה הגיע.

בצלאל סמוטריץ': ונכון, כדרכו, שר הביטחון שלנו נגרר אחרי מערכת הביטחון והולך ומאמץ את הרעיונות שלה.

בצלאל סמוטריץ': ואני אומר, חברים, הלכתם לאיבוד?

בצלאל סמוטריץ': איך אמר כאן ראש הממשלה בשבוע שעבר – החלקתם על השכל?

בצלאל סמוטריץ': טרור מנצחים.

בצלאל סמוטריץ': לטרור לא נכנעים.

בצלאל סמוטריץ': והמחשבה הזאת שאם אנחנו נלך לקראת הערבים עוד קצת, ונשפר אצלם את האווירה, ונעזור להם, ונקדם אותם, זה מה שימנע את הטרור – מה, אתם לא שומעים את ההסתה ברשות הפלסטינית?

בצלאל סמוטריץ': אתם לא שומעים איך יש שם דור שלם שגדל על ברכיה של תקווה להקים מדינה ערבית על חורבותיה של מדינת ישראל ועושה הכול וחותר להגשים אותה, גם והרבה מאוד באמצעות הטרור?

בצלאל סמוטריץ': אתם לא שומעים דור שלם, שאותה רשות, שאתם רוצים עכשיו להחזיר לידיים שלה את ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל, היא מגדלת אותם, היא מטיפה להם את אותן הטפות, היא הופכת אותם לטרוריסטים?

בצלאל סמוטריץ': טרור גודעים באמצעות גדיעת התקווה.

בצלאל סמוטריץ': אני אומר את זה בפעם המי-יודע-מה כאן, מעל הדוכן הזה: כל עוד לפלסטינים, לערבים ביהודה ושומרון, תהיה תקווה להקים מדינה, הם ישתמשו בטרור כדי לממש את התקווה הזאת.

בצלאל סמוטריץ': ורק ביום שהם יבינו שחבל על הזמן – – –

עיסאווי פריג': אבל הטרור אין לו תקווה.

בצלאל סמוטריץ': השהיד רוצה למות למען מטרה נעלה, וכשהוא יבין שאין לו מטרה נעלה, אין לו בשביל מה למות, הוא יפסיק למות.

בצלאל סמוטריץ': זאת הדרך היחידה.

בצלאל סמוטריץ': ואני קורא מכאן לראש הממשלה ולשר הביטחון, אתם, תפקידכם להנהיג את הצבא, להנהיג את מערכת הביטחון, ולא להיגרר אחריה, והתפקיד שלכם כמדינאים זה לומר את האמירות האלה.

בצלאל סמוטריץ': ואגב, מילה אחרונה, אדוני היושב-ראש, התפרסם כאן סקר בשבוע שעבר, וכולם כאן הזדעזעו מהממצאים – אגב, ממצאים נהדרים: עם ישראל מאמין יותר, יהודי יותר, ציוני יותר, לאומי יותר, ובעיקר בריא יותר, והוא לא מוכן להתכחש לעובדה שיש כאן מאבק קיומי יותר מ-100 שנות ציונות, והוא לא מוכן לדמיין שאנחנו בשווייץ.

יצחק וקנין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': והוא מזהה את הערבים כאויב, והוא רוצה שנתמודד אתם כמו שמתמודדים עם אויב, ולאויב לא נכנעים ולא נותנים עוד שטחים, אויב מנצחים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יגאל גואטה, ואחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חבר הכנסת גואטה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להתייחס להצעות האי-אמון הדי-זהות שהוגשו על-ידי המחנה הציוני ועל-ידי יש עתיד.

יגאל גואטה: סמוטריץ, אני רוצה להתייחס להצעות האי-אמון הדי-זהות שהוגשו על-ידי המחנה הציוני ויש עתיד, שביסודן מתייחסות למצב הביטחוני.

יגאל גואטה: אתם, חברי האופוזיציה, מבקשים להפיל את הממשלה בתואנה שהממשלה אינה עושה די בכל הקשור לביטחונם האישי של אזרחי ישראל.

יגאל גואטה: העלאת הצעות וטענות בעלמא אינה פתרון לטרור הבודדים.

יגאל גואטה: אדרבה, תביאו פתרונות, תביאו עצות, אבל להגיש כל שבוע אי-אמון זה באמת כבר מעליב אפילו.

יגאל גואטה: דווקא בעתות מלחמה וחירום אתם, כאופוזיציה, צריכים לתת כתף לממשלה וצריכים לחזק את הממשלה.

יגאל גואטה: תזכירו לי מתי סכין המרצחים הבחינה בין דם לדם או בין ימין לשמאל.

יגאל גואטה: אותם אלה שעומדים עלינו לכלותנו אינם מבחינים בין קואליציה לאופוזיציה, בין חילוני לדתי.

יגאל גואטה: בשבילם כולנו יהודים וכולנו מועמדים להשמדה.

יגאל גואטה: אני רוצה להקריא לכם קטע, חברי חברי הכנסת מיש עתיד.

יגאל גואטה: סמוטריץ, תן להם דקה רק לשמוע את זה, ואחרי זה תמשיך לדבר, בסדר?

יגאל גואטה: אני רוצה להקריא לכם קטע מדבריו של אדם חכם מכנסת ישראל שהופנו לשר החוץ הצרפתי בעקבות מתקפת הטרור בצרפת, וכדאי שתקשיבו.

יגאל גואטה: אני מצטט אותו: "הטרור לא יודע גבולות, וגם המאמצים שלנו להילחם בו לא צריכים לדעת גבולות.

יגאל גואטה: אנחנו חייבים להיות מאוחדים במאבק הזה".

יגאל גואטה: מאוחדים.

יגאל גואטה: רבותי, מאוחדים.

יגאל גואטה: כך אמר חבר הכנסת, חברי חברי האופוזיציה, ובפרט חברי מיש עתיד – אתם יודעים מי האדם החכם שאמר את זה?

יגאל גואטה: יושב-ראש מפלגת יש עתיד יאיר לפיד.

יגאל גואטה: אני מניח שמה שנכון בצרפתית נכון גם בעברית, ולכן, מורי ורבותי, כוחנו באחדותנו.

יגאל גואטה: מאז ומעולם עם ישראל היה מאוחד בעתות צרה.

יגאל גואטה: ולכן, חברי חברי האופוזיציה, אם אינכם מעוניינים לאחד את העם, לפחות אל תגרמו לפיצול בעם, כי אם עדיין לא הגיעה השמועה לחברי האופוזיציה, אז אני אבשר לכם: אנחנו בעיצומה של מלחמה.

יגאל גואטה: אני רוצה לומר לכם, בשבוע שעבר חזרתי מביקור משלחת הכנסת בבולגריה.

יגאל גואטה: אומנם בולגריה היא לא מהמדינות המפותחות ביותר בעולם, אבל אני חייב לספר לכם על הכבוד וההערכה שרוחשים לנו שם בכל הקשור לטיפולה של מדינת ישראל בטרור, פשוט מעריצים אותנו.

יגאל גואטה: אנחנו ממש בבחינת אור לגויים, ואני חושב שאנחנו לא צריכים אישור מהם לכך שמדינת ישראל וממשלת ישראל מובילות בעולם בכל מה שקשור להתמודדות ולמיגור הטרור, וכדאי שנפסיק עם ההלקאה העצמית ונדע להעריך את עצמנו קצת יותר.

יגאל גואטה: בשולי הדברים, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להתייחס בקצרה לשיח – –

יצחק וקנין: אם אפשר לסיים.

יגאל גואטה: – – בכל הקשור לדרכי הנטרול של מחבלים: הבא להורגך, השכם להורגו – זו לא ססמה ולא קלישאה, ומחבל שיוצא לפגע צריך לדעת שדם יהודי אינו הפקר והוא יחזור מת.

יגאל גואטה: לסיום, אשא תפילה, תפילתו של הנביא ירמיה: "עת צרה היא ליעקב וממנה יושע".

יגאל גואטה: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: שלוש דקות לרשותך, חברת הכנסת סופה לנדבר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, תודה, שרים, חברי חברי הכנסת, הרפורמה ברשות השידור קשורה גם, לצערנו, לרדיו רק"ע, "קול ישראל" ברוסית, חלק אינטגרלי של רשות השידור.

סופה לנדבר: אנחנו שומעים על הרפורמה ברשות השידור לא מאתמול ולא משלשום, ואני מאמינה שאנחנו נשמע על זה עוד המון המון זמן.

סופה לנדבר: הלו"ז והתאריך שנקבע כבר מאחורינו, ואנחנו עוד לא רואים את הסוף של הרפורמה, גם לא את ההתחלה של הרפורמה, רק פיטורים ושינויים ברשות.

סופה לנדבר: ונראה שזה ייקח עוד לפחות שנתיים.

סופה לנדבר: רדיו רשות השידור ברוסית, רדיו רק"ע, התחיל לעבוד בשנת 1990, אדוני היושב-ראש, עבור מיליון מאזינים.

סופה לנדבר: ואתם יודעים איך אני מגדירה את רדיו רק"ע?

סופה לנדבר: חבל הטבור של העולה למדינת ישראל.

סופה לנדבר: כך, רבותי, מרגישים עולים, שקשורים לרדיו.

סופה לנדבר: 25 שנה הם מלווים את העולים, הם מלווים את החיים, הם משדרים גם על חגים, גם על היסטוריה, גם על חוקים, גם על פוליטיקה, גם על מלחמות וגם על פיגועים, לצערנו, גם על מבצעים צבאיים, ובכלל, רדיו רק"ע – מקור למידה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, ממשלה זו הכריזה גזר-דין מוות על רדיו רק"ע של רשות השידור ברוסית.

סופה לנדבר: אתם – ואני פונה לשרים – אני מבינה שקשה להסתכל בעיניים של מיליון עולים.

סופה לנדבר: אני מבינה שקשה להסתכל בעיניים של אנשים שבעצם רשות השידור עובדת עבורם, משדרת עבורם, אבל הרדיו ברוסית והרדיו באמהרית ובשפה של העולים, ואני לא אמשיך עכשיו לומר בכמה שפות הם משדרים – זו בעצם הזכות להרגיש שהוא שייך; עולה חדש מרגיש דרך הרדיו ודרך השידורים שייכות.

סופה לנדבר: אתם יודעים כמה עובדים התחילו לעבוד ברדיו רק"ע?

סופה לנדבר: 70 עובדים.

סופה לנדבר: ואתם יודעים כמה יש עכשיו?

סופה לנדבר: 17 עובדים חייבים להחזיק את הרשות יום ולילה.

סופה לנדבר: ואני רוצה להגיד שאף בן-אדם, ובן-אדם מקצועי, עיתונאי, לא יכול לעבוד 24 שעות, בלי ימי חופש, בלי הפסקות.

סופה לנדבר: הם אנשים סופר-מקצועיים, ואני חושבת שלתאגיד החדש אתם לא תמצאו כאן אנשים מקצועיים כמו אלה שעובדים ברדיו רק"ע.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שהרפורמה של דיבורים יצאה לדרך מזמן, אבל יותר מ-50 עובדים, שבעצם מפוטרים, אנשים ששלחו אותם לפנסיה, הם מחוץ לשידור – – –

יצחק וקנין: תודה.

סופה לנדבר: אני מסיימת עוד כמה שניות.

סופה לנדבר: אתם יודעים, אדוני השר, ב-21 בפברואר אנחנו חגגנו יום שפת האם הבין-לאומי.

סופה לנדבר: זה אחד מהמרכיבים של הזהות של בן-אדם.

סופה לנדבר: ומה קורה כאן, במדינה של עולים?

סופה לנדבר: אתם רק סותמים פיות.

סופה לנדבר: אתם גם ממשלה של הישרדות, אתם לא מבינים שרדיו ו-700,000 מאזינים לא יסלחו לכם, ובזמן הבחירות הם לא ישכחו מה שאתם עשיתם להם.

סופה לנדבר: אבל בסופו של דבר, אדוני היושב-ראש, מה אפשר לבקש מהממשלה הנוכחית?

סופה לנדבר: חוסר רגישות אנחנו מכירים, אוזלת יד אנחנו מרגישים, ואני אומרת לך, אדוני השר, ולראש הממשלה, ולממשלת ישראל: במקום הישרדות, במקום חוסר רגישות, תקומו ותתפטרו, וזה הדבר היחיד הטוב שאתם יכולים ומסוגלים לעשות נכון להיום.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת ישראל אייכלר, ואחריו – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אייכלר, שלוש דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אנחנו נצביע היום אמון בממשלה, ואני מאוד מקווה שגם בשבוע הבא לא ניאלץ להביע אי-אמון בממשלה.

ישראל אייכלר: אנחנו רוצים ממשלה יציבה, אנחנו רוצים עם מאוחד בתפילה ובאמונה.

ישראל אייכלר: עם ישראל נמצא בתקופת מלחמה אזרחית קשה, נערים סכינאים מרצחים יוצאים לרחובות ודם יהודים נשפך בחוצות הערים.

ישראל אייכלר: בעולם כולו הפכה שפיכות הדמים לשפה מדוברת בין דתות, שבטים וגזעים ולאומים בכל המדינות.

ישראל אייכלר: בשעה כזאת היינו צריכים, בני ישראל מכל העדות, להתאחד בתפילה ליד שריד בית-מקדשנו ולהתפלל לאלוקי ישראל שיציל אותנו מידי המרצחים המבקשים להשמיד, להרוג ולאבד את כל היהודים, חלילה.

ישראל אייכלר: הצילה מחרב נפשי.

ישראל אייכלר: במקום זאת – והדורות הבאים, אדוני היושב-ראש, לא יאמינו שבשעה כזאת באים פריצים לפרוץ פרצות בישראל ולחלל את קדושת הכותל המערבי ולטמא את טהרת המקוואות.

ישראל אייכלר: הם עושים את זה במרד ובמעל בהתרסה נגד כל קודשי ישראל, ולא אכפת להם לאנשים, שרובם גרים באמריקה, שאומות העולם אכן יקבלו את הרושם שבכותל המערבי יש מהומות, ומדינת ישראל אינה ראויה לשמור על המקומות הקדושים, ואולי הם יציעו להקים כוח בין-לאומי שיפקח על העיר העתיקה בירושלים, בראשות ממלכת ירדן והווקף המוסלמי.

ישראל אייכלר: יש הצעות כאלה בעולם, ומי שגר באמריקה אין לו שום בעיה עם זה כנראה.

ישראל אייכלר: לנו יש בעיה.

ישראל אייכלר: לפני כשבועיים, אדוני היושב-ראש, עליתי על במה זאת ודיווחתי על ישיבת מועצת גדולי התורה שנחרדה מן הגיבוי הממשלתי לאנשי ההרס שמנתקים את עם ישראל מתורת ישראל ומה' אלוקי ישראל, ואמרתי אז, שאם הממשלה רוצה להמשיך בשיתוף פעולה עם היהדות החרדית ונציגיה, היא חייבת להפסיק את הכניעה לרפורמים וגרוריהם, ולהפסיק את המלחמה נגד הכותל המערבי.

ישראל אייכלר: אמרנו שבג"ץ לא יוכל לחלל את קדושת וטהרת המקוואות, ומקוואות יתנהלו אך ורק על-פי ההלכה, ואם הממשלה רוצה ללכת עם הרפורמים, היא לא תוכל ללכת אתנו.

ישראל אייכלר: והיו כאלה, אחיתופלים כנראה, שאמרו לראש הממשלה: אה, החרדים סתם אומרים, יש להם הרבה מה להפסיד.

ישראל אייכלר: וזה נכון, לכל עם ישראל יש מה להפסיד אם חלילה הממשלה תתפרק ואחרי שנה ילכו לבחירות והתוצאה תהיה יותר גרועה מאשר היום.

ישראל אייכלר: אבל אני רוצה לומר לכם שכנראה עוד לפני פורים תתכנס מועצת גדולי התורה, ואנחנו הגשנו הצעת חוק המקוואות, שבסך הכול מבטיח שמקווה טהרה יישאר על-פי ההלכה.

ישראל אייכלר: אני רוצה לצטט לכם מ"Halacha Conference" של הרפורמים, CCAR, שכותבים מפורשות שאין צורך בעניין הגיור, ובאריכות הם כותבים שלא צריך שום דבר – כל טקס חניכה, טקס, או קיום מצוות כלשהו, והמסקנה: בריכת שחייה היא כמקווה ראוי שניתן להשתמש בו.

ישראל אייכלר: למה רק פה, בארץ-ישראל, הם צריכים – –

יצחק וקנין: נא לסיים.

ישראל אייכלר: – – מקוואות?

ישראל אייכלר: זו הרי ממש התגרות לשם התגרות.

ישראל אייכלר: לכן אני רוצה להודיע לראש הממשלה עוד פעם, אני חושב שעם ישראל לא זקוק עכשיו לבחירות, אני חושב שאתה זקוק לממשלה הזאת לא פחות מאתנו.

ישראל אייכלר: אני רוצה שהממשלה תמשיך להתקיים, כי זה מה שהרפורמים רוצים, שהממשלה הזאת תתפרק, ואז יהיה להם הניצחון הגדול ביותר על עם ישראל: הם ימשיכו לגור באמריקה, והעם פה יסתכסכו ביניהם.

יצחק וקנין: תודה.

ישראל אייכלר: לכן אני אומר, אני מבקש שהשבוע הכנסת תאשר את הצעת חוק המקוואות שהגשנו, ובעזרת השם – ארץ-ישראל טהורה ומקוואותיה טהורים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת ישראל אייכלר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון בהצעות האי-אמון חבר הכנסת אופיר אקוניס, השר אופיר אקוניס.

יצחק וקנין: שלוש דקות, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אדוני היושב-ראש, תודה, חברים, מכובדי השר, איזה טוב ואיזה מעניין שאתה נמצא כאן עכשיו – –

אופיר אקוניס: – – –

עיסאווי פריג': – – ואתה צריך עכשיו להמציא תשובות על תהליך ההונאה שהובלתם זה שנתיים, ואתה היית בתוך התהליך; אני אקרא לך חלק מהתהליך.

יצחק וקנין: עיסאווי פריג' לא צריך לדבר, מספיק שהוא ימשיך עם הידיים לבד.

עיסאווי פריג': כן?

עיסאווי פריג': אז אני שם את הידיים ככה.

יצחק וקנין: אפשר להבין אותך עם הפנטומימה.

עיסאווי פריג': תשמע את תהליך ההונאה, ואני לא יודע איפה לשייך אותך, מכובדי השר.

עיסאווי פריג': האם אתה חלק מהתהליך או משת"פ על הדרך?

עיסאווי פריג': זה מעניין.

עיסאווי פריג': חוק רשות השידור הוא סיפורו של שלטון בנימין נתניהו בכל שנות שלטונו, זה מסתכם ממש בחוק הזה.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם, חוק שהתחיל ב-2014 – ביודעין, ביודעין – שאין אפשרות ליישם אותו, ביודעין.

עיסאווי פריג': אבל מה?

עיסאווי פריג': ואללה, רוצים לעשות שינוי.

עיסאווי פריג': ומה התהליך?

עיסאווי פריג': התהליך, כמו שאתם מובילים בכל מערך שאתם עושים, מתחילים קודם כול בתהליך הסתה.

עיסאווי פריג': שנים הסתתם נגד עובדי רשות השידור – –

אופיר אקוניס: – – –

עיסאווי פריג': – – הסתתם נגדם, גרמתם לכך שהציבור לא יאהב אותם.

עיסאווי פריג': זה השלב הראשון.

עיסאווי פריג': וזה טוב, תהליך ההסתה מוכיח את עצמו.

עיסאווי פריג': התהליך השני – התחיל תהליך הייבוש.

עיסאווי פריג': ייבשתם את הרשות.

עיסאווי פריג': התחילו לבכות.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': ואז מתחילים בהונאת החקיקה, שאנחנו יודעים שלא ניישם אותה.

עיסאווי פריג': אני אחזיר אתכם, אדוני היושב-ראש – בהסכם הקואליציוני שהיה לכם, לש"ס ולכל המפלגות עם הממשלה הנוכחית, יש סעיף – וכשאני חוזר לסעיף הזה, זה מעניין, יש שם – כל ענייני התקשורת והחקיקה התקשורתית בסמכותו של ראש הממשלה, ואין לכם מה להתנגד.

עיסאווי פריג': והוא ידע, ראש הממשלה, מה שהוא עושה.

עיסאווי פריג': כל תהליך התקשורת שאנחנו רואים, החל בביטול רשות השידור, עד לברית-המועצות, המפלצת שאמורה להכיל את כולם, כולל רשות השידור, אנחנו רואים את זה מול עינינו.

עיסאווי פריג': לכל התהליך הזה, איך אני אקרא?

עיסאווי פריג': אני אקרא: רמאות, אני אקרא רָעוּת, אני אקרא תרמית – מאיזה חומר אתם עשויים?

עיסאווי פריג': מאיזה חומר אתם עשויים?

עיסאווי פריג': באת, אדוני השר, לכמה חודשים, עשית את השינוי:

עיסאווי פריג': שידור ציבורי ישראלי – זה ההישג.

עיסאווי פריג': איזה הישג עצום.

עיסאווי פריג': אבל בינתיים קוברים לך את זה.

יצחק וקנין: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': משפט אחרון: חברים, מה יקרה עם העיתונאים?

עיסאווי פריג': העיתונאים – והתהליך הבא, תשמעו טוב, ואני אומר את זה – הופכים להיות עובדי קבלן.

עיסאווי פריג': כל העיתונאים הופכים להיות עובדי קבלן.

עיסאווי פריג': אין – אני לא אשתמש במילים שאין לכם, אבל – אין לכם גבול.

עיסאווי פריג': אין לכם גבול.

עיסאווי פריג': אבל הציבור לא ימשיך – –

יצחק וקנין: תודה.

עיסאווי פריג': – – לקלוט את כל התרמית וההונאה שלכם.

עיסאווי פריג': תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

יצחק וקנין: יסכם את הדיון השר אופיר אקוניס.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני מבקש לפתוח את סיכום הצעות האי-אמון, אדוני היושב-ראש, בדברים לזכרו של מנחם בגין, זכרו לברכה, שהיום, ד' באדר, אנחנו מציינים את יום השנה ה-24 לפטירתו.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, חברת הכנסת גלאון, מנחם בגין, זכרו לברכה, לא רק היה, מבחינתי, גדול ראשי הממשלות בתולדות המדינה, אלא גם אחד המנהיגים היהודים הדגולים ביותר, ודאי בעת החדשה.

עיסאווי פריג': הוא מתהפך בקברו, מנחם בגין, לראות מה שאתם עושים.

אופיר אקוניס: זכויותיו של מנחם בגין רבות: בראש ובראשונה הפיקוד על המחתרת, מניעת מלחמת אחים שהייתה על סף דלתנו, השלום עם מצרים, הפצצת הכור בעיראק, שיקום השכונות, אבל מעל הכול, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פריג', מעל הכול ייזכר מנחם בגין, בעיני לפחות, כמי שזקף קומתן של עדות שלמות במדינת ישראל; עדות שהיו ממודרות מן השיח הפוליטי ומן השיח הציבורי, שהשלטון ב-29 השנים הראשונות למדינתנו, אדוני היושב-ראש, דחק אותן למה שכונה אז, בהתנשאות בלתי מתקבלת על הדעת, "ישראל השנייה".

אופיר אקוניס: כך נזכור אותו, כך אני אזכור אותו, ולאור מורשתו נפעל.

אופיר אקוניס: אני דווקא שמח – שמעתי את הערתו של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

אופיר אקוניס: עיסאווי, שמעתי את הערתך.

אופיר אקוניס: דווקא מן הספסלים, אדוני היושב-ראש, ששנים ארוכות מאוד – לא מאותם אנשים, משום שאת הספסלים הללו חובשים כעת אנשים מאוד צעירים, או יחסית צעירים – מן הספסלים שקודם לכן שמענו, גם ממפלגתך, חבר הכנסת פריג', דברים איומים, איומים, איומים, כלפי מנחם בגין.

אופיר אקוניס: אפשר לומר, אדוני, שהיו אפילו מלאי שנאה והסתה, והיום משתמשים כדי לנגח אותנו.

אופיר אקוניס: באמת, חבר הכנסת פריג', איך שגלגל מסתובב.

אופיר אקוניס: אתם מצטטים את מנחם בגין ואומרים שהוא – איך אמרת?

אופיר אקוניס: – מתהפך בקברו.

עיסאווי פריג': אני אומר לך, איך שאני רואה אתכם, אין גבול.

אופיר אקוניס: אני מציע, קצת צניעות בעניין זה – מנחם בגין היה אדם עניו וצנוע.

אופיר אקוניס: דווקא מן המבקרים הגדולים ביותר, שהכניסו לשיח הציבורי מילים איומות כלפיו – גם לשמור על צניעות מסוימת.

אופיר אקוניס: לשמור על צניעות מסוימת.

אופיר אקוניס: אני לא חושב שאני מבייש את מורשתו, ואני אסתפק בזה.

אופיר אקוניס: אדוני היושב-ראש, אנחנו מסכמים את הצעות האי-אמון להיום.

אופיר אקוניס: שמעתי בקשב רב גם את חבר הכנסת יעקב פרי, שנימק בשם סיעת יש עתיד.

אופיר אקוניס: שמעתי אותך, כהרגלי.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת פארן, נדמה לי, נימקה בשם סיעת המחנה הציוני.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת אילן גילאון בשם סיעת מרצ.

אופיר אקוניס: כולם דיברו על מתקפת הטרור הערבית-פלסטינית, וגם הביעו צער בפני המשפחות ואיחלו החלמה לפצועים.

אופיר אקוניס: אין ספק שאנחנו כולנו משתתפים בצער המשפחות ומאחלים החלמה לפצועים.

אופיר אקוניס: הטרור, חברת הכנסת פארן, איננו אשמת הממשלה, אלא אשמת הפורעים הערבים הפלסטינים.

אופיר אקוניס: הם עושים זאת, הם מעודדים אותו.

אופיר אקוניס: הטרוריסטים הללו בני 13 ו-14, אדוני היושב-ראש, גברתי הנכבדה, אינם יוצאים סתם לרצוח יהודים ישראלים.

אופיר אקוניס: רצחו תייר אמריקני – לא מבחינים; כל מי שנקרה בדרכם, במספריים או בגרזן, בסכינים או במאכלות כאלה ואחרות.

אופיר אקוניס: את יודעת מדוע?

אופיר אקוניס: משום שמישהו מתסיס אותם, מישהו מחנך אותם להתקפות הטירוף הללו.

אופיר אקוניס: ראינו את המחבל מקלקיליה אחוז אמוק.

אופיר אקוניס: הוא רץ מכיכר השעון ביפו בואכה ה"דולפינריום".

אופיר אקוניס: נדמה לי שעל כך, חבר הכנסת פרי שנימק בשם יש עתיד, אין ויכוח, גברתי, לכאורה, על השטח הזה שבין יפו ל"דולפינריום".

אופיר אקוניס: יש אדם אחד, חבר הכנסת בר, שאחראי לכל מה שמתרחש כאן בשבעת החודשים האחרונים; לאדם הזה קוראים אבו מאזן.

אופיר אקוניס: האיש הזה כבר מזמן איננו מתנהג כמו ראש רשות.

אופיר אקוניס: הוא, אדוני היושב-ראש, מתנהג כראש כנופיה.

אופיר אקוניס: חבר הכנסת פרי, אבו מאזן מתנהג כראש הכנופיה הזאת, שמערכת החינוך שלה, שהוא עומד בראשה והוא אחראי לה, שוטפת את ראשם של ילדים קטנים, אדוני היושב-ראש, בני ארבע ובני חמש, לשנאת ישראל ולשנאת יהודים.

אופיר אקוניס: למעט 13 חברי הכנסת, או קצת יותר, גם חבר הכנסת פריג' וחברי הכנסת מן העדה הדרוזית, כל חברי הכנסת היהודים הנמצאים ויושבים, חבר הכנסת כהן, בבית הזה – ובהם אתה ובני משפחתך, ואני ובני משפחתי, ובני משפחתו של ראש השירות לשעבר חבר הכנסת פרי, ואנשי משפחתו של חבר הכנסת ליברמן מן הצד השני – הם הלוא קופים וחזירים על-פי מערכת החינוך של הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: כולם קופים וחזירים, השר אריאל.

אופיר אקוניס: כך מחנכים ילדים קטנים בני ארבע ובני חמש ובני שש, חברת הכנסת פארן, ברשות הפלסטינית, במערכת החינוך הרשמית של הרשות הפלסטינית.

אופיר אקוניס: את הטלוויזיה החינוכית הישראלית את ודאי מכירה.

אופיר אקוניס: הטלוויזיה החינוכית הישראלית מחנכת לשלום, לדו-קיום, למדעים, לאנגלית, למתמטיקה.

אופיר אקוניס: ומה קורה במערכת התקשורת הפלסטינית ובמערכת החינוך הפלסטינית, אדוני היושב-ראש?

אופיר אקוניס: ילדים קטנים מסכנים.

אופיר אקוניס: הם לא מסכנים בגלל ישראל, חבר הכנסת מרגלית, הם מסכנים בגלל אבו מאזן.

אופיר אקוניס: הם מסכנים משום שהילדים הללו – אם היו מחנכים אותם לשלום, היה שלום.

אופיר אקוניס: אבל אם מחנכים אותם שהיהודים הם קופים וחזירים – – –

אראל מרגלית: נגיד שהיו מחנכים אותם לשלום, תגיד, אתה מוכן לעשות הסדר – – – ולסגת?

אופיר אקוניס: אני לא מנדב ויתורים בשום צורה, ואני לא אוותר לפלסטינים על גרגר אדמה.

אראל מרגלית: שלום, לא שלום – אתה מוכן לעשות הסדר?

אופיר אקוניס: גרגר אדמה אחד מארץ-ישראל המערבית לא יועבר לפלסטינים.

נחמן שי: אבל בגין, שהזכרת, גם הוא הסכים לוויתורים.

אופיר אקוניס: כיוון שפתחתי במנחם בגין, אני דיברתי – תקשיב, חבר הכנסת שי.

נחמן שי: אני שמעתי.

אופיר אקוניס: אני יודע ששמעת – –

אראל מרגלית: בעבר הירדן כבר ויתרנו.

אופיר אקוניס: – – ואני מכבד אותך.

אופיר אקוניס: סיני מעולם לא נחשבה כארץ-ישראל המערבית בתפיסת התנועה הרוויזיוניסטית.

יואל חסון: מה עם עזה?

אופיר אקוניס: על עזה אתם ויתרתם, חבר הכנסת חסון.

אופיר אקוניס: לו זה היה תלוי בי, לא היינו מקיימים את תוכנית ההתנתקות.

אופיר אקוניס: ובכן, הילדים הללו, אדוני היושב-ראש – – –

יואל חסון: סליחה, המנהיג שלך הצביע בעד ההתנתקות.

יואל חסון: אל תשכיח את זה.

יואל חסון: אל תשכיח את זה.

אופיר אקוניס: אני אמשיך להציג בפני העולם, בפני מליאת הכנסת ובפני הסיעה הערבית המשותפת – –

יואל חסון: לא, תמשיך להתמודד עם האמת, שנתניהו תמך בפינוי עזה.

אופיר אקוניס: – – שאגב גם בסוף השבוע, לאחר שהליגה הערבית, חבר הכנסת אחמד טיבי, הליגה הערבית מדברת על "חיזבאללה" כארגון טרור, אתם מתעקשים – או חלק מן הסיעה הערבית המשותפת מתעקש – ש"חיזבאללה" איננו ארגון טרור.

אופיר אקוניס: ובכן, שמעתי כאן את חבר הכנסת גילאון, שאומר בזלזול, בבוז, שלא משנה מה היה כאן ב-1948 או ב-1947.

אופיר אקוניס: ודאי לא משנה, אדוני היושב-ראש, מה היה כאן לפני 2,000 שנה או לפני 2,002 שנה, נדמה לי, הוא אמר.

אופיר אקוניס: ובכן – אולי ההתקהלות הזאת, אדוני, ליד שולחן הממשלה היא באמת דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת?

אופיר אקוניס: אני אומר לך.

יולי יואל אדלשטיין: השרים כץ ושטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: השרים כץ ושטייניץ.

יולי יואל אדלשטיין: השרים כץ ושטייניץ וחברת הכנסת יחימוביץ, אנא מכם.

אופיר אקוניס: השר כץ, אני מדבר פה דברים דרמטיים ביותר – –

חיים כץ: אני מקשיב.

אופיר אקוניס: – – על התנהלותה של הרשות הפלסטינית ועל התנהגותם של הערבים הפלסטינים במשך השנים האחרונות.

אופיר אקוניס: אני בטוח שאתה גם מסכים לרוב הדברים.

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת גילאון, ראיתי שנכנסת לאולם, הקשבתי לנאומך.

אופיר אקוניס: אני תמיד מקשיב לנאומיך קשב רב.

אופיר אקוניס: לא מסכים, אבל מקשיב להם.

אופיר אקוניס: ובכן, אמרת: זה לא משנה מה היה ב-48' וב-47.5 ולפני 2,000 שנה ו-2,002 שנה.

אופיר אקוניס: זה מאוד משנה.

אופיר אקוניס: אתה יודע למה זה משנה?

אילן גילאון: זה לא מה שאמרתי.

אילן גילאון: זה לא מה שאמרתי.

אופיר אקוניס: זה בדיוק מה שאמרת.

אילן גילאון: יש לך בעיות הבנה.

אופיר אקוניס: זה מאוד משנה, משום שאדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, מה שמשנה זה מהות הסכסוך.

אופיר אקוניס: על מה הוא בעצם, הסכסוך?

אופיר אקוניס: הרי הסכסוך הזה הוא על עצם הקיום שלנו, חבר הכנסת גילאון.

אופיר אקוניס: גם אתה, חבר הכנסת ילין, גם אתם, גם חבר הכנסת רזבוזוב, קופים וחזירים.

אופיר אקוניס: כך אומרים הפלסטינים, לא אני.

אופיר אקוניס: לא אני, אבל כך מחנכים הפלסטינים את ילדיהם.

יולי יואל אדלשטיין: רק אל תתחיל לחלק מי הוא מי, ואז – – –

אופיר אקוניס: לא לא, חלילה.

אופיר אקוניס: אני אמרתי: קודם – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, אלו קופים ואלה חזירים – – –

אופיר אקוניס: לא לא לא, קופים וחזירים זה ביטוי אחד שהפלסטינים – – –

יואל רזבוזוב: – – –

אראל מרגלית: מי מאתנו קופים ומי מאתנו חזירים?

אופיר אקוניס: בעיני הפלסטינים.

אופיר אקוניס: אני אתן לך תשובה.

אופיר אקוניס: חברת הכנסת קסניה, זה ממש לא מצחיק.

אופיר אקוניס: זה עצוב שילדים קטנים – –

קסניה סבטלובה: – – – ממש – – –

אופיר אקוניס: – – ילדים קטנים, ילדים קטנים – –

אראל מרגלית: אתה טועה – – –

אופיר אקוניס: – – שרוצים לחיות בשלום – –

קסניה סבטלובה: – – –

אופיר אקוניס: – – חושבים שיו"ר האופוזיציה, יו"ר האופוזיציה הישראלית, הוא קוף וחזיר.

אופיר אקוניס: גם אתה, חבר הכנסת פרץ, וגם אני.

אופיר אקוניס: כולנו, אדוני היושב-ראש.

אופיר אקוניס: כולנו, היהודים.

אופיר אקוניס: תקשיב, ואתה היית שר.

אופיר אקוניס: זה דבר חולני.

אופיר אקוניס: אין חולניות יותר גדולה.

אופיר אקוניס: אתה שמעת פעם על מערכת חינוך – – –

קסניה סבטלובה: – – –

אופיר אקוניס: אני מציע לך לא להגן עליהם, חברת הכנסת קסניה.

אופיר אקוניס: לא להגן על הטירוף הערבי-פלסטיני – –

קסניה סבטלובה: – – –

אופיר אקוניס: – – משום שהוא גובל בחרפה.

אופיר אקוניס: חרפה גדולה.

אופיר אקוניס: קופים וחזירים.

אופיר אקוניס: בכל מקום.

אופיר אקוניס: ואני אגיד את זה: monkeys and donkeys, אוקיי?

אופיר אקוניס: כדי שגם בעולם ידעו מי הם היהודים לפי – – – אתה עדיין ראש השדולה לשתי מדינות, חבר הכנסת בר?

יחיאל חיליק בר: בגאווה רבה.

אופיר אקוניס: בגאווה רבה?

יחיאל חיליק בר: – – – הצלת – – –

אופיר אקוניס: אני, בצער רב, בצער רב, אני חושב שאתה עומד בראש – – –

אראל מרגלית: אתה ראש השדולה – – – למדינה אחת?

אופיר אקוניס: אני ראש השדולה נגד שתי מדינות.

אופיר אקוניס: נגד שתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: כי אתה רוצה – – –

אופיר אקוניס: לא הקמתי אותה.

אופיר אקוניס: לא הקמתי אותה, אבל אני אעמוד בראשה.

יחיאל חיליק בר: – – – אתה מתחנף לחברי מרכז הליכוד – – –

אופיר אקוניס: מה הקשר בכלל?

יחיאל חיליק בר: אם אתה – – – חזון – – –

אופיר אקוניס: אתה יודע, אתה – – – באמת, מה הקשר?

אופיר אקוניס: מה הקשר?

אופיר אקוניס: ואתה מתחנף לחברי מרכז העבודה.

יחיאל חיליק בר: במה?

אופיר אקוניס: במה?

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה שלך מדבר על שתי מדינות – – –

אופיר אקוניס: לא.

אופיר אקוניס: בוא לא – בוא לא נכניס נושאים פוליטיים.

יחיאל חיליק בר: גם לראש הממשלה – – –?

אופיר אקוניס: בוא לא נכניס נושאים מפלגתיים לשיח הזה.

אופיר אקוניס: אבל – – –

יחיאל חיליק בר: למה ראש הממשלה תומך בשתי מדינות?

אופיר אקוניס: אני לא תומך בשתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: אתה מורד בראש הממשלה שלך?

אופיר אקוניס: אני אמרתי לך קודם.

יחיאל חיליק בר: אתה חותר תחת ראש הממשלה?

אופיר אקוניס: אתה היית פה בתחילת הדיון?

יחיאל חיליק בר: כן – – –

אופיר אקוניס: שמעת על מנחם בגין, שאני אפעל לפי מורשתו?

אופיר אקוניס: לא תהיה מדינה פלסטינית בארץ-ישראל המערבית.

יחיאל חיליק בר: מנחם בגין היה – – – הפלסטינית.

אופיר אקוניס: לא תהיה.

אופיר אקוניס: אחמד טיבי יכול להגיד בצ'ילה, ובאוזבקיסטן, ועל הירח גם – בחלל, שעליו אני מופקד, כן, במסגרת תפקידי – שתהיה מדינה פלסטינית.

אחמד טיבי: – – –

אופיר אקוניס: לא תהיה, אדוני.

אופיר אקוניס: לא תהיה.

אופיר אקוניס: לא תהיה מדינה – בחלל – – –

קריאה: אופיר, אתה יודע מי יצר את הרשות – – –?

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: – – – אחת.

אופיר אקוניס: סליחה.

אופיר אקוניס: רגע.

יואל חסון: דו-לאומית.

אופיר אקוניס: יש לי תיקון.

יואל חסון: מדינה אחת – – –

יחיאל חיליק בר: רק עוד דבר אחד – –

אופיר אקוניס: תיקון.

יואל חסון: – – –

יחיאל חיליק בר: – – מי שיצר את – – –

אופיר אקוניס: תיקון.

יואל חסון: אתה מחסל את מדינת ישראל.

קסניה סבטלובה: – – –

יואל חסון: אתה.

יואל חסון: תתבייש לך – – –

אופיר אקוניס: אם תרצו להקים מדינה פלסטינית בחלל, או על הירח – לזה אני לא אתנגד.

יחיאל חיליק בר: אתה שר החלל – – –

אופיר אקוניס: לזה אני לא אתנגד.

יחיאל חיליק בר: לא?

יחיאל חיליק בר: אתה לא שר החלל?

אופיר אקוניס: אבל בארץ-ישראל המערבית – הנה, אני מודיע, תקשיב, אני מודיע, עמדותי ברורות.

אופיר אקוניס: לא מסתתר.

אופיר אקוניס: לא מחפש.

עמר בר-לב: – – –

יחיאל חיליק בר: – – –

יואל חסון: – – –

אופיר אקוניס: ראש הממשלה היה פה בשבוע שעבר.

יחיאל חיליק בר: שראש הממשלה ישמע אותך.

אופיר אקוניס: השיב לכם, לצערי.

אופיר אקוניס: הוא יודע את עמדתי בעניין זה.

יחיאל חיליק בר: ראש הממשלה אמר שתי מדינות.

יחיאל חיליק בר: – – – איך אתה – – – בכלל?

אופיר אקוניס: ובכן, חבר הכנסת בר, חבר הכנסת גילאון, המהות היא – – –

יחיאל חיליק בר: – – – תענה – – – אתה יודע מי יצר את הרשות הפלסטינית לראשונה?

יחיאל חיליק בר: – –

אופיר אקוניס: המהות – – –

יחיאל חיליק בר: – – יצחק שמיר.

אופיר אקוניס: המהות – – –

יחיאל חיליק בר: יצחק שמיר – – –

אופיר אקוניס: ממש לא.

יואל חסון: – – –

יחיאל חיליק בר: יצחק שמיר.

אופיר אקוניס: אתה מעוות, מעוות עובדות היסטוריות.

יואל חסון: – – – לא ברורות.

יואל חסון: עמדות הממשלה לא ברורות.

אופיר אקוניס: הערבים הפלסטינים, אדוני היושב-ראש – –

יואל חסון: מה קורה פה?

יואל חסון: אתה במשך חצי שעה מדבר – – – אתה לא אומר – – –

אופיר אקוניס: – – מעולם לא קיבלו את עצם הקיום שלנו כאן, חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: מה אכפת לי מה הם מקבלים?

יחיאל חיליק בר: – – –

אופיר אקוניס: הרשות הפלסטינית איננה מכירה בקיומה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ומודיעה – –

יואל חסון: מי צריך הכרה שלהם בכלל?

יואל חסון: אתה – – –

אופיר אקוניס: – – חבר הכנסת טיבי, מודיעה גם שלא תכיר.

אופיר אקוניס: ובכן, אדוני היושב-ראש, לפני שנהדוף את הצעות האי-אמון – –

קריאה: – – –

אופיר אקוניס: – – לכל מנמקי הצעות האי-אמון: זה לא פרטנר, וזה לא הרצון שלנו לקיומו של משא-ומתן.

אופיר אקוניס: הרצון קיים, הפרטנר איננו קיים.

אופיר אקוניס: אני אבקש מחברות וחברי הכנסת לדחות את הצעות האי-אמון של סיעות האופוזיציה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר אופיר אקוניס.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סדרה של הצעות אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהצעות, מטעם המחנה הציוני: חדלונה המוחלט של ממשלת ישראל בזירת הביטחון האישי; ממשלה שמפקירה את חיי כלל אזרחי ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, מטעם המחנה הציוני.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 1 בעד הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה – 48 נגד – 51 נמנעים – אין הצעת סיעת המחנה הציוני להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 48 בעד, 51 נגד.

עמר בר-לב: תוסיף אותי.

עמר בר-לב: תוסיף אותי.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודיע לפרוטוקול שחברי הכנסת בר-לב וסבטלובה התכוונו להצביע בעד הצעת האי-אמון, אך לא עלה בידם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצעה הבאה: התפיסה הביטחונית הכושלת וחוסר היוזמה של הממשלה בהתמודדות עם הטרור, מטעם יש עתיד.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה – 40 נגד – 51 נמנעים – 8 הצעת סיעת יש עתיד להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 40 בעד, 51 נגד, שמונה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הצעת יש עתיד נדחתה על-ידי המליאה.

יולי יואל אדלשטיין: ממשלה שמקדמת הריסת בתים במקום תכנון ובנייה, של הרשימה המשותפת – מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה – 38 נגד – 57 נמנעים – 5 הצעת סיעת הרשימה המשותפת להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 38 בעד, 57 נגד, חמישה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת האי-אמון מטעם הרשימה המשותפת לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: וההצעה האחרונה היא מטעם מרצ: התנהלותה של ממשלת ישראל כלפי רשות השידור.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד הצעת מרצ?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 4 בעד הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה – 50 נגד – 51 נמנעים – אין הצעת סיעת מרצ להביע אי-אמון בממשלה לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 50 בעד, 51 נגד.

יולי יואל אדלשטיין: גם הצעת מרצ לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: המליאה דחתה את כל הצעות האי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: [מס' מ/1020; "דברי הכנסת", חוב' ד', עמ' 5537, חוב' כ', עמ' 10701; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לחקיקה – חוקים לקריאה שנייה ושלישית.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק הראשונה היא הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: כאמור, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

יולי יואל אדלשטיין: ההצעה קיבלה פטור מחובת הנחה.

יולי יואל אדלשטיין: יציג את ההצעה חבר הכנסת יואב בן צור, בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ולקריאה שלישית את הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו–2016.

יואב בן צור: הצעת החוק היא מיזוג של שתי הצעות חוק: האחת ביוזמת הממשלה, ואת השנייה יזם חבר הכנסת מוטי יוגב יחד עם חברי כנסת נוספים.

יואב בן צור: עניינה של הצעת החוק הוא החמרת הענישה של מעסיקים ומלינים של שוהים בלתי חוקיים והארכת הוראת השעה האוסרת הסעת שוהים בלתי חוקיים.

יואב בן צור: אחד הכלים המרכזיים למאבק בתופעת השוהים הבלתי-חוקיים הוא פגיעה בתמריץ הכלכלי למעסיקיהם ולמי שמקל את שהייתם בישראל.

יואב בן צור: כבר בשנת 1996 נקבע בחוק איסור העסקה, הלנה והסעה של שוהים בלתי חוקיים, איסור הגורר עונש פלילי של שתי שנות מאסר וקנס מרבי של 75,000 ש"ח.

יואב בן צור: בשנת 2010 נוספו נסיבות מחמירות לעבירת ההסעה, שבהתקיימן העונש המרבי הוא שלוש שנים.

יואב בן צור: באופן דומה מוצע כעת לקבוע נסיבות מחמירות גם לגבי מעסיקים ומלינים של שוהים בלתי חוקיים, לפי הצעת החוק.

יואב בן צור: במקרה של הלנה או העסקה של שני שב"חים או יותר, במקרה של הלנה או העסקה של שב"ח למשך יומיים רצופים או יותר ובמקרה של הלנה של שב"ח במטרה להעסיקו, יהיה העונש המרבי ארבע שנות מאסר וקנס של 226,000 ש"ח.

יואב בן צור: נוסף על כך מוצע, כהוראת שעה לשנתיים, לקבוע קנסות מינימום הן בעבירות ההלנה וההעסקה הרגילות והן בעבירות ההלנה וההעסקה בנסיבות המחמירות.

יואב בן צור: כלי נוסף שמוצע בהצעת החוק למאבק במלינים ובמעסיקים של שב"

יואב בן צור: חים הוא האפשרות להוציא צו הגבלת שימוש במקום.

יואב בן צור: לפי הצעת החוק, מפקד מחוז במשטרה או מפקד יחידה ארצית בדרגת תת-ניצב, שהיה לו יסוד סביר להניח כי מקום משמש לביצוע עבירה של הלנה או העסקה של שב"ח, וכן יסוד סביר להניח שהמקום ימשיך לשמש לביצוע עבירה כזו אם לא יוגבל השימוש במקום, יהיה רשאי להוציא צו להגבלת שימוש במקום.

יואב בן צור: תוקפו של הצו יהיה עד 30 ימים.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, הם לא יבינו על מה הם מצביעים בסוף.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש מכולם – מי שרוצה לדבר ולעמוד, שילך הצדה.

מאיר כהן: אנא מכם.

יואב בן צור: מי שניתן לו צו הגבלה מינהלי רשאי לפנות לקצין המשטרה שהוציא את הצו, בבקשה לטעון את טענותיו.

יואב בן צור: הוועדה קבעה כי על קצין המשטרה יהיה לתת את החלטתו בתוך 72 שעות.

יואב בן צור: בנוסף, ניתן לערער על צו ההגבלה המינהלי בפני בית-המשפט.

יואב בן צור: נוסף על הסמכות המינהלית להוציא צו הגבלת שימוש במקום, גם לבית-המשפט תהיה סמכות כזו.

יואב בן צור: לפני הגשת כתב-אישום ניתן יהיה להוציא את הצו לתקופות שלא יעלו על 60 ימים, ואחריו עד תום ההליכים או עד מועד מוקדם יותר שיקבע בית-המשפט.

יואב בן צור: בהצעת החוק מוצע לקבוע שיקולים שיהיו בין השיקולים של קצין המשטרה המוציא צו הגבלה מינהלי או של בית-המשפט המוציא צו הגבלה שיפוטי: ביצוע עבירות קודמות במקום, ידיעת הבעלים או המחזיק בו על ביצוע עבירה במקום או על כוונה לבצע עבירה במקום, וכן על מידת הפגיעה שתיגרם לבעלים של המקום או למחזיק בו מהוצאת הצו.

יואב בן צור: כלי נוסף שמוצע לתת בידי מערכות אכיפת החוק כדי להתמודד עם מעסיקים ומלינים של שב"חים הוא האפשרות לפנות לבית-המשפט בבקשה להוציא התליית רישיון או היתר עיסוק שניתנו לפי כל דין, של מי שחשוד בביצוע עבירה של הלנה או העסקה של שב"ח, אם מתקיים יסוד סביר לחשש שהמשך העיסוק מהווה סכנה לשלום הציבור או לביטחונו, או עלול להקל ביצוע עבירה דומה.

יואב בן צור: תוקפו של צו כזה, לפני הגשת כתב-אישום, לא יעלה על 30 ימים, ולאחר הגשת כתב-האישום יוכל בית-המשפט להוציא את הצו עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם יותר שיקבע.

יואב בן צור: בנוסף, בית-המשפט יוכל גם, נוסף על כל עונש שיטיל, להטיל עונש של התליית רישיון או היתר עיסוק לתקופה של עד שישה חודשים.

יואב בן צור: אציין בהקשר זה כי הצעת החוק המקורית ביקשה לאפשר איסור על כל עיסוק באשר הוא, ואולם, מאחר שהפעלת סמכות זו כלפי מקצועות שאינם מוסדרים ואינם טעוני רישוי מעוררת קשיים משפטיים ויישומיים, החליטה הוועדה להתמקד במקצועות שהעיסוק בהם טעון רישיון או היתר.

יואב בן צור: סעיף נוסף המוצע בהצעת החוק נועד אף הוא לפגוע בתמריץ הכלכלי שבהעסקת השב"חים.

יואב בן צור: סעיף זה נוגע לא רק להעסקה והלנה אלא גם להסעת השב"חים, ולפיו אם יורשע אדם באחת מעבירות אלה, בית-המשפט יהיה חייב להורות על חילוט התמורה שקיבל או שווייה הכספי.

יואב בן צור: כפי שציינתי, רוב סעיפי הצעת החוק עוסקים באיסורים על הלנה והעסקה.

יואב בן צור: לגבי עבירת הסעה, כבר נערכו שינויים רבים בשנת 2010.

יואב בן צור: מאחר שההוראות הנוגעות לעבירת ההלנה הן בהוראת שעה הפוקעת בסוף החודש, מוצע להאריך אותה בשנתיים נוספות, עד יום ט"ו בניסן התשע"ח, 31 במרס 2018.

יואב בן צור: להצעת החוק הוגשו הסתייגויות.

יואב בן צור: אבקש מחברי הכנסת לדחות את ההסתייגויות ולאשר את הצעת החוק בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.

יואב בן צור: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: יש רשימת דוברים מוסכמת לנימוק ההסתייגויות.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון והאנשים שמסביבו – חבר הכנסת חסון, גשו הצדה בבקשה.

מאיר כהן: גברתי, עשר דקות לרשותך.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני מקדימה ואומרת, סיעת המחנה הציוני תצביע בעד חוק השב"חים או חוק הכניסה לישראל בתיקון שאנחנו מדברים עליו.

רויטל סויד: אבל זאת לא הנקודה.

רויטל סויד: הנקודה היא לא אם אנחנו מצביעים בעד או נגד.

אוסאמה סעדי: למה, מה הנקודה?

אוסאמה סעדי: מה הנקודה?

רויטל סויד: הנקודה הספציפית עכשיו פה היא, פשוט מאוד, הפער.

רויטל סויד: הפער האמיתי בין מי שיוזם, כמו סיעת המחנה הציוני, לבין מי שנגרר; בין מי שכבר שבע שנים נמצא בשלטון לבין מי שמציע תוכניות אופרטיביות, כמו המחנה הציוני; בין הפסיביות לאקטיביות; בין הנגררות לבין היוזמה.

אוסאמה סעדי: אתם נגררים אחרי הקואליציה, אתם נגררים אחרי הליכוד – זאת הבעיה – – –

רויטל סויד: מה גילית, נתניהו?

רויטל סויד: גילית שיש במדינת ישראל שב"חים?

רויטל סויד: גילית שיש במדינת ישראל אנשים שמסיעים, שמלינים, שמעסיקים?

רויטל סויד: מה בדיוק גילית עכשיו שלא ידעת במשך עשר, שבע השנים האחרונות שאתה בשלטון?

רויטל סויד: מה בדיוק בדקת ומצאת?

רויטל סויד: במה בדיוק הצעת החוק הזו שאתה מבקש מאתנו עכשיו לתמוך בה – ואנחנו נתמוך בה, לא מפני שהיא נותנת יותר מדי כלים שלא היו קודם; היא לא נותנת שום כלי ולא מחדשת שום דבר.

רויטל סויד: רק דבר אחד היא ממחישה: היא ממחישה את העובדה – את אוזלת היד שלכם, של הליכוד, של הממשלה, של ראש הממשלה שנמצא פה.

רויטל סויד: הרי לא גילית את זה רק עכשיו, שיש שב"חים, שיש מסיעים, שיש מלינים.

רויטל סויד: לא גילינו את זה רק עכשיו.

רויטל סויד: רק עכשיו פתאום הצעת חוק הזו תפתור את גל הטרור?

רויטל סויד: גל הטרור עכשיו יימחה ולא יהיה מפני שפתאום נעצור מעסיקי ומליני שב"ח?

רויטל סויד: ונעצור אותם ונעצור את המעסיקים ואת המלינים, אבל זה היה גם קודם.

רויטל סויד: מה עשית עד עכשיו, אדון ביבי נתניהו, כדי שהדבר הזה ישתנה?

רויטל סויד: אותו דבר בדיוק היה עם עוד דבר השבוע.

רויטל סויד: לגבי מה?

רויטל סויד: לגבי הגדר.

רויטל סויד: אותה גדר שהרצוג בתוכנית ההיפרדות דיבר עליה, אותה גדר שהוא אמר שיש לבנות; אותה גדר שפתאום נזכרת עכשיו, אחרי שבע שנים שאתה בשלטון, לבנות אותה.

רויטל סויד: אז אני רוצה לומר לכם משהו: איפה היית שבע שנים?

רויטל סויד: מה עשיתם שבע שנים?

רויטל סויד: מה התעוררתם היום ולמה?

רויטל סויד: שום דבר לא השתנה בכל השנים האלה, למעט דבר אחד – הייתם פסיביים, נגררים, לעומת אקטיביות ויוזמה של המחנה הציוני.

רויטל סויד: ועכשיו בוא נדבר על החוק הזה, אחרי שהבנו שהיה צריך לעשות אותו אולי כבר ממזמן.

רויטל סויד: בוא נדבר על כמה דברים.

רויטל סויד: נכון, אנחנו נצביע בעד החוק הזה, אבל גם הגשנו ההסתייגויות, וההסתייגויות האלה הן הסתייגויות מאוד מאוד מהותיות; וההסתייגויות האלה מדברות – ואני עדיין אומרת שצריך לסייג אותן לגבי כל מה שנקרא משפחות שלא הוסדר המעמד שלהן, משפחות שיש בהן נשים או ילדים שלא הוסדר המעמד האזרחי שלהם, ואז לצורך העניין הם שוהים בלתי חוקיים; משפחות שעדיין לא הכירו בנשים שנישאו כאזרחיות מדינת ישראל.

רויטל סויד: ואז מה קורה?

רויטל סויד: ואז מה האבסורד?

רויטל סויד: בעל שמסיע את אשתו, בעל שיש לו אזרחות ישראלית ומסיע את אשתו, הוא מסיע שב"ח?

רויטל סויד: בעל שמלין את אשתו שהיא אם ילדיו ב-20 השנים האחרונות – מה בדיוק אתם תעשו?

רויטל סויד: אוקיי, הוא מלין שב"ח?

רויטל סויד: כן.

רויטל סויד: ואתם תיקחו אימא לעשרה ילדים והיא הבעיה?

רויטל סויד: זה מה שאתם עושים עם גל הטרור?

יריב לוין: – – –

רויטל סויד: אמרתי לך, השר יריב לוין, אנחנו מצביעים בעד החוק הזה, ולו רק מפני שאזרחי המדינה – אתם לא מסוגלים לתת להם שקט.

רויטל סויד: והחוק הזה לא ייתן להם שקט, כי זה חוק שהייתם צריכים לחוקק מזמן ולא עשיתם.

רויטל סויד: אתה יודע מה זה?

רויטל סויד: זה פלסטר, זה אקמול לחולה סופני.

רויטל סויד: זה פלסטר למי ששבר את הרגל.

רויטל סויד: זה כלום, זה אפס, זה לא מקדם במאומה, למעט אולי לזרות חול בעיני הציבור, לתת להם באיזו דרך את התחושה שאולי עושים משהו.

רויטל סויד: הרי כל המלינים והמעסיקים, אתה יודע שלא מביאים אותם בכלל לבתי-המשפט?

רויטל סויד: אתה יודע שעוצרים שב"חים, מחזיקים אותם שישה ימים ומשחררים אותם?

רויטל סויד: אתה יודע שעד היום משטרת ישראל לא התמודדה לא עם המעסיקים ולא עם המלינים?

רויטל סויד: אז מה עשיתם?

רויטל סויד: למה לא – – –

יריב לוין: – – –

רויטל סויד: כשאתם מביאים היום את הצעת החוק הזו, כל מה שאתם אומרים בה זה "כשלנו".

רויטל סויד: כי מה זה משנה אם זה יהיה שנתיים או ארבע אם אתם לא מביאים את האנשים האלה?

רויטל סויד: מה זה משנה אם זה יהיה שנתיים או ארבע אם אתם לא מסוגלים לעצור אותם?

רויטל סויד: מה זה משנה אם זה יהיה שנתיים או ארבע, למעט העובדה שאתם אומרים לציבור "אנחנו פועלים", ואתם לא פועלים.

רויטל סויד: אתם עושים חיקוי פשוט, ויש לומר גם עלוב, של החלטות שכבר התקבלו, ושל תוכניות שכבר התקבלו במחנה הציוני.

רויטל סויד: בדיוק כמו שאתם עושים עכשיו עם הגדר.

רויטל סויד: אז אני אומרת לחברי פה: אנחנו נצביע בעד החוק, אף שאני צופה פה בעיה מאוד רצינית עם כל המשפחות מהמעגל הראשון, נשים וילדים שמעמדם לא הוסדר, ואז ימצאו את עצמם בעלים מלינים נשים וילדים, ואחר כך גם מסיעים אותם.

רויטל סויד: וזו בעיה עם החוק הזה.

רויטל סויד: כשאומרים לי נציגי המשטרה: לא נאכוף את זה על המשפחות, אז אני אומרת: נהיה נתונים לחסדיהם.

רויטל סויד: אבל זאת לא הנקודה.

רויטל סויד: הנקודה היא אחת: להעלות משנתיים לארבע, או מיום אחד, להלין, ליומיים – להחמיר את הענישה זה לא הפתרון.

רויטל סויד: תושבי מדינת ישראל, תדעו לכם: גל הטרור הזה, הלוואי שנצליח להתגבר עליו, וחייבים להתגבר עליו.

רויטל סויד: תוכנית ההיפרדות תביא לסיומו; בניית הגדר, כפי שהרצוג אמר וביבי אימץ, תביא לסיומו, ולא החמרת ענישה שלא תוביל לשום דבר.

רויטל סויד: ואתה, ביבי נתניהו, מה נזכרת אחרי שבע שנים שאתה נמצא בשלטון לקחת מצב שממילא היה כל הזמן ולכאורה לשנות אותו?

רויטל סויד: לא היו שב"חים?

רויטל סויד: לא היו מעסיקי שב"ח?

רויטל סויד: לא היו מליני שב"ח?

רויטל סויד: לא היו מסיעי שב"ח?

רויטל סויד: הכול היה.

רויטל סויד: הציבור במדינת ישראל צריך להתעורר.

רויטל סויד: זורים חול בעיניכם, אומרים לכם שמתמודדים עם גל הטרור, ובעצם ממש לא מתמודדים אתו.

רויטל סויד: זה אקמול לחולה מאוד, וזה פלסטר למי שיש לו רגל שבורה.

רויטל סויד: זה לא ייתן את המענה.

רויטל סויד: תודה.

יוסף ג'בארין: – – –

רויטל סויד: מה?

יוסף ג'בארין: כל זה – – – בעד?

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת עמר בר-לב – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: חמש דקות לרשותך.

עמר בר-לב: תודה, אדוני.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, כפי שאמרה חברתי רויטל סויד לפני, אנחנו בהחלט נתמוך בהצעה הזאת, אבל יש כאן לא מעט זריית חול בעיני הציבור.

עמר בר-לב: זריית חול בעיני הציבור – כמעט אפשר לקרוא לזה גימיק – שכל פעם הממשלה באה וממציאה איזה סיפור חדש, ונותנת תחושה לציבור שאם רק יחוקקו איזה חוק ספציפי כזה או אחר כל הבעיות שלנו עם הטרור הפלסטיני תיפתרנה.

עמר בר-לב: אז עכשיו זה החוק הזה.

עמר בר-לב: כמובן נשאלת השאלה: אם החוק הזה כל כך חשוב, ובלעדיו לא היה אפשר לאכוף את החוק במדינת ישראל, מדוע לא חוקקו אותו לפני חצי שנה, לפני שנה, לפני חמש שנים?

עמר בר-לב: הלוא התופעה של עובדים פלסטינים שמגיעים למדינת ישראל ללא אישור עבודה היא תופעה ידועה.

עמר בר-לב: אני חושב שגם שמענו אפילו את הרמטכ"ל מדבר על זה שיש עשרות-אלפי שוהים בלתי חוקיים שמהווים חלק מהכלכלה הפלסטינית, שאנחנו יודעים שמדי יום באים למדינת ישראל, חלקם שוהים במדינת ישראל, ועובדים כאן.

עמר בר-לב: אז פתאום אנחנו מופתעים שיש שב"חים ויש טרוריסטים ביניהם.

עמר בר-לב: לכן, במקום לעשות מה שמערכת הביטחון המליצה וממליצה, וזה להגדיל את מספר אישורי העבודה לפלסטינים ביהודה ושומרון בשביל שיהיו לנו בקרה ושליטה על מי שבא לעבוד במדינת ישראל ונוכל לפקח על זה – את זה הממשלה לא עושה, כי חס וחלילה – אתה יודע מה, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע מה "חס וחלילה" – לא יודע למה הממשלה לא עושה את זה, למה היא לא ממלאת את ההמלצות של מערכת הביטחון.

עמר בר-לב: אז עכשיו יש את החוק הזה, שכאמור, אנחנו בהחלט נצביע בעדו, אבל החוק הזה לא יצמצם ולא ישקיט את גל הטרור הזה, שאפשר כבר לקרוא לו גם פה מעל בימת הכנסת "אינתיפאדה שלישית".

עמר בר-לב: זאת אינתיפאדה שלישית, שהיא שונה מהשנייה, כפי שהשנייה הייתה שונה מהראשונה.

עמר בר-לב: הייתה עוד הצעת חוק שרצה ביומיים האחרונים.

עמר בר-לב: נשאלתי עליה בתקשורת כל כך הרבה פעמים – הרעיון של הצעת חוק לגירוש משפחות של טרוריסטים.

עמר בר-לב: גם בזה עסקו התקשורת וכל הציבור הישראלי במשך יומיים אחרי פיגועי הטרור הקשים שהיו לנו בשבוע שעבר.

עמר בר-לב: ושוב, ניתנה לציבור התחושה כאילו גירוש המשפחות הוא שיחסל את הטרור.

עמר בר-לב: אז, חברי חברי הכנסת, אני לא יודע, יכול להיות שיהיו כמה אירועים שבאמת הוא ימנע, וסביר להניח שיהיו לא מעט אירועים שחוק כזה או אחר לא ימנע.

עמר בר-לב: אבל בסופו של דבר, כפי שכבר אמרה מערכת הביטחון לא פעם ולא בחדרים הסגורים, כי אם פתוח ובממשלה ולציבור, העימות שלנו עם הפלסטינים והטרור הפלסטיני נגדנו לא יכולים להסתיים ולא יסתיימו – ושלא נשלה את הציבור שהם יכולים להיפסק – רק כתוצאה מהפעלת כוחות המשטרה, צה"ל, השב"כ וכן הלאה, אם יש עוד כוחות שעוסקים בזה.

עמר בר-לב: אין ספק שכנגד הטרור, מה שאפשר לעשות בכוחות אלה, בצה"ל, בשב"כ, במשטרה צריך לעשות – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת שולי מועלם, זה מפריע לאדון שמדבר, לחבר הכנסת.

מאיר כהן: אנא מכם.

עמר בר-לב: שולי, את לא מקשיבה לי?

שולי מועלם-רפאלי: סליחה.

שולי מועלם-רפאלי: אני מתנצלת.

ציפי חוטובלי: אנחנו בעיצומו של דיון סוער.

עמר בר-לב: בדיוק הגענו לקטע החשוב שאת צריכה להקשיב לי.

ציפי חוטובלי: אני שמחה להקשיב – – –

עמר בר-לב: עם כל הכבוד וההערכה שיש לנו לכוחות הביטחון – וכוחות הביטחון, אין ספק שהם הטובים ביותר שיש לנו, זה בוודאי, ולא רק לנו, הם עושים את המקסימום.

עמר בר-לב: אבל את גל הטרור הזה לא יהיה אפשר להכריע רק על-ידי כוחות הביטחון.

עמר בר-לב: וגם לא חוק כזה ולא חוק אחר הם אלה שימנעו את זה.

עמר בר-לב: כל פעם הממשלה יושבת – ראש הממשלה, אחרי אירועי טרור קשים, עושה כינוס חירום אצלו, בהתחלה של הרמטכ"ל ושל שר הביטחון והמפכ"ל וראש השב"כ, ועושים דיון עד אור הבוקר – – –

איתן כבל: אתה רוצה לומר לי שהשב"חים לא קוראים את החוק?

עמר בר-לב: כנראה לא, איתן.

עמר בר-לב: כנראה לא.

עמר בר-לב: כנראה הם גם לא מסתכלים עלינו עכשיו.

עמר בר-לב: אבל אתה יודע מה יותר מעציב?

עמר בר-לב: יותר מעציב שאנשי הקואליציה לא מסתכלים עלינו עכשיו.

עמר בר-לב: ומילא להסתכל עלינו עכשיו – לא מסתכלים לאמת בעיניים.

איתן כבל: לגמרי.

עמר בר-לב: אי-אפשר, לצערי, להכריע את הטרור בכוח.

עמר בר-לב: רק מהלך משולב – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עמר בר-לב: משפט אחרון, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: – – מצד אחד הפעלת היכולות הישראליות בתחום האכיפה, ומצד שני מהלך מדיני כזה או אחר שיפתח לכולנו כאן אופציות חדשות – –

מאיר כהן: תודה רבה.

עמר בר-לב: – – זאת הדרך היחידה שבה אפשר להפחית את הטרור במדינת ישראל.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת סעדי, בבקשה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

מאיר כהן: שבע דקות לרשותך, אדוני.

אוסאמה סעדי: אה, הורידו עוד?

מאיר כהן: כן, אל תשאל.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו ברשימה המשותפת באופן עקרוני מתנגדים, אדוני היושב-ראש, לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: ואני מתפלא על חברי באופוזיציה, במיוחד על חברתי היקרה רויטל סויד, שלמעשה נתנה את כל הנימוקים שהיו צריכים להוביל למסקנה אחת ולתוצאה אחת, שהיא התנגדות לחוק הזה.

אוסאמה סעדי: אבל מובן שהם אומרים שהם יוזמים – אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, הם נגררים באבו-אבוהה של הנגררות אחרי הקואליציה הזאת.

רויטל סויד: במה הם נגררים?

רויטל סויד: להגן על מדינת ישראל?

אוסאמה סעדי: במקום שתעמדו בתוקף, תיתנו אלטרנטיבה – –

רויטל סויד: – – –

אוסאמה סעדי: – – אתם לא מהווים אלטרנטיבה.

אוסאמה סעדי: ואם תמשיכו במדיניות הזאת – –

רויטל סויד: – – –

אוסאמה סעדי: – – אתם לא תגיעו לשום דבר.

רויטל סויד: אנחנו – – –

אוסאמה סעדי: מה שאמרת היה צריך להוביל – –

רויטל סויד: – – –

אוסאמה סעדי: – – שתעמדו כאן באומץ ותבואו ותגידו – –

רויטל סויד: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד.

אוסאמה סעדי: – – החוק הזה – – –

יחיאל חיליק בר: – – – שצריך להגן עליו.

יחיאל חיליק בר: אתה אזרח המדינה.

אוסאמה סעדי: חיליק, החוק הזה לא יקדם מאבק בטרור; איך שאת אומרת – –

רויטל סויד: – – –

דוד ביטן: רויטל צודקת.

אוסאמה סעדי: – – איך שאמר עמר בר-לב.

אוסאמה סעדי: אבל מה?

אוסאמה סעדי: אתם לא יכולים לבוא באומץ ולהגיד שהחוקים האלה לא יביאו לפתרון הסכסוך, לא יביאו להפחתת – –

רויטל סויד: את זה אנחנו יודעים – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד.

אוסאמה סעדי: – – האלימות.

אוסאמה סעדי: אם אתם מתנגדים, אז מה אתם תומכים בחוק הזה?

מאיר כהן: חברת הכנסת סויד, לא רק שאת מפריעה, גם דוד ביטן, חבר הכנסת, הוא המעודד הכי טוב שיש.

דוד ביטן: – – –

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש – –

מאיר כהן: אז תנו לו לדבר.

אוסאמה סעדי: – – כאשר מביאים חוק כזה – גם מבחינת מושכלות יסוד: להביא חוק כזה בתוך יומיים – ביום חמישי החליטו, ביום ראשון, אדוני, הזמינו ועדה מיוחדת לוועדת הפנים.

אוסאמה סעדי: כנראה היו אולי אחד או שניים.

אוסאמה סעדי: אמרו, הסתייגויות עד שעה 08:00 היום; היום עשו הצבעות.

אוסאמה סעדי: מה כל החיפזון הזה?

אוסאמה סעדי: איך אפשר לחוקק חוקים כאלה כשמדובר בדיני נפשות – דיני נפשות, ששולחים אנשים למאסר של ארבע שנים, מגבילים זכויות חוקתיות – זכויות חוקתיות כמו הזכות לחופש העיסוק, הזכות לקניין – מפקיעים את זה, מחרימים אותם בלהט, בלי שום שיקול דעת ובלי מחשבות, בלי מחשבה.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, מדובר בהצעת חוק שלמעשה הייתה קיימת; הייתה הוראת שעה, ואני מראש – בכנסת הזאת – אני כבר שנה פה, אבל מרוב שדיברו על הוראות שעה, נדמה לי שכל הזמן אנחנו מתעסקים בהוראת השעה.

אוסאמה סעדי: פתרון הקסם הוא הוראת שעה: חוק נורבגי – הוראת שעה; לא יודע מה – הוראת שעה.

אוסאמה סעדי: עכשיו הביאו את החוק הזה של החמרת העונשים על מלינים, מעסיקים ומסיעים.

אוסאמה סעדי: חבר הכנסת אבו מערוף, אתה כל הזמן מדבר על חמשת המ"מים, ואתה תדבר על זה בטח בתור שלך, אבל אני אומר לך עכשיו, יש לנו שלושה מ"מים: מלינים, מעסיקים ומסיעים.

אוסאמה סעדי: אבל כל הזמן, אדוני היושב-ראש, הייתה הוראה חוקית שמגדירה עבירות כהסעה, ואפילו לפני שנתיים הייתה הוראת שעה לשנתיים, שעכשיו מבקשים להאריך לעוד שנתיים, שלפיה מחמירים את הענישה למסיעים.

אוסאמה סעדי: אבל מה שהכי שמפריע לי, אדוני היושב-ראש, בחוק הזה, ואני מדבר עכשיו משפטית גרידא, שלמעשה מדובר כאן בענישה מכנית, ענישה אריתמטית, ולא בענישה אינדיבידואלית, שמסתכלת על כל עבירה, על מבצע העבירה, שמביאה בחשבון שיקולים של נסיבות ביצוע העבירה, המניע לביצוע העבירה; אלא אומרים: כל מלין, כל מעסיק, כל מסיע של שב"ח, של עובד זר, דינו מאסר עד שנתיים.

אוסאמה סעדי: אפילו פה הלכו גם למה שנקרא – לא מספיק מה שעשו בעניין החמרת העונשים על מיידי אבנים, שהביאו גם אחרי זה, אדוני היושב-ראש, ענישה מינימלית, עונש מינימום – אמרו שצריך רבע מהעונש המקסימלי, פה אמרו: קנסות מינימום.

אוסאמה סעדי: גם זה משהו חדש.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי לזכותו של השר לביטחון הפנים, שכל הזמן הוא יצירתי – גם פה הביאו את המושג החדש הזה, קנסות מינימום, של 5,000 שקלים ושל 20,000 לתאגיד.

אוסאמה סעדי: אבל מה?

אוסאמה סעדי: זה בניגוד לחוק העונשין, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת ג'בארין.

אוסאמה סעדי: למדנו על הבניית שיקול הדעת השיפוטי.

אוסאמה סעדי: אומרים, איך גוזרים דין?

אוסאמה סעדי: אומרים, מה העונש הראוי?

אוסאמה סעדי: מה מתחם הענישה?

אוסאמה סעדי: מה השיקולים של נסיבות ביצוע העבירה?

אוסאמה סעדי: השיקולים מחוץ לביצוע העבירה?

אוסאמה סעדי: אבל פה אומרים: לא, ענישה מכנית.

אוסאמה סעדי: ותראו לאן הגענו; אם מישהו מסיע פועל אחד, חבר הכנסת טיבי, אז העונש שלו שנתיים, אבל אם איתרע מזלו והוא הסיע שניים, אז העונש שלו כפליים: ארבע שנים.

אוסאמה סעדי: ואם מישהו מלין פועל זר אחד, או תושב הגדה המערבית, תושב השטחים הכבושים, אז העונש שלו שנתיים, אבל אם הוא מלין ליומיים, אז העונש שלו ארבע שנים.

אוסאמה סעדי: זה עיקרון לא מידתי, פגיעה לא מידתית.

אוסאמה סעדי: אפילו לא נתנו מחשבה על עצם החקיקה.

אוסאמה סעדי: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, לצטט פסקה אחת מפסק-דין של אבו סאלם נגד מדינת ישראל, של בית-המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: קבעו שם: "משקל רב יש ליתן כמובן לנסיבות ביצוע העבירה ולמניעיו של העבריין, ובייחוד נתחשב בסיכון שיצר הנאשם לשלום הציבור.

אוסאמה סעדי: כך, למשל, פלוני שבעצימת עיניים הסיע אדם זר משטחי האזור אל תוך ישראל נוטל על עצמו סיכון רב, שכן אין לו ערובה כי הנוסע אינו נושא עמו מטען חבלה.

אוסאמה סעדי: פלוני יישפט אפוא לחומרה, ומדיניות הענישה תיושם עליו, ובמלואה.

אוסאמה סעדי: שונה הוא עניינו של אלמוני המסיע בן משפחה או חבר קרוב.

אוסאמה סעדי: אמת, אלמוני אינו פטור מעונש, ואפשר אף כי יש להטיל עליו עונש מאסר, אך מנגד לא נוכל לומר כי ראוי לאכוף עליו את מדיניות הענישה במלוא עוצמתה".

אוסאמה סעדי: אדוני השר, אתה משפטן.

אוסאמה סעדי: איך אפשר לא להביא בחשבון את נסיבות ביצוע העבירה?

אוסאמה סעדי: איך אפשר לא להביא בחשבון אם אני מסיע מישהו שהגיש בקשה לאיחוד משפחות ולא אישרו לו בגלל החוק הזה, הוראת השעה, מ-2003, שלא מאשרים איחוד משפחות?

אוסאמה סעדי: הוא מסיע את המשפחה שלו.

אוסאמה סעדי: אם הוא מסיע את הבן שלו שלא קיבל אישור, אז הוא צפוי לשנתיים מאסר בפועל – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אוסאמה סעדי: – – ואם הסיע את שני ילדיו, אז הוא צפוי לארבע שנים.

מאיר כהן: תודה.

אוסאמה סעדי: אני חושב, אדוני השר, שאתה היית צריך לעמוד נגד חקיקת חוק כזה, ולהגיד שיש כלים מספיקים.

אוסאמה סעדי: אל תגידו כל הזמן: אין לנו כלים, למשטרה אין כלים, לרשויות הביטחון אין כלים.

מאיר כהן: אדוני, תודה רבה.

אוסאמה סעדי: הבאתם את חוק המישוש וכל הדברים האלה – יש יותר מדי כלים, אל תזרו חול בעיני הציבור.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה.

יריב לוין: תע"ל השתלטה פה על העסק.

אחמד טיבי: איכות.

מאיר כהן: קטנים ואיכותיים, אומר אחמד טיבי.

אחמד טיבי: לא הייתי אומר קטנים – קומפקטיים.

מאיר כהן: קומפקטיים.

יריב לוין: – – – לא שמעתי.

מאיר כהן: בבקשה.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת אוסאמה סעדי, שהוא חבר כנסת מקצוען ודינמי, היטיב להציג את הנושא ואת ההסתייגויות שלנו לחוק הכניסה.

אחמד טיבי: אני רוצה – אנחנו כמובן נצביע נגד הצעת החוק הדרקונית הזאת.

אחמד טיבי: דרקונית.

אחמד טיבי: אני רוצה לשוב ולהזכיר לצופים שעמדתי כאן, בשמי ובשם חבר הכנסת אוסאמה סעדי וחבר הכנסת איתן כבל – יזמנו חוק על פטור מאגרה בכביש 6 כאשר יש עומס או עבודות.

אחמד טיבי: הבטיחו לנו בקואליציה שהם יפעלו כדי לשנות את עמדת האוצר כדי שנגיע להחלטה, הצעה, ולתמוך בדבר האלמנטרי הפשוט ביותר.

אחמד טיבי: אם יש עסקה, העסקה צריכה להיות עסקה הוגנת.

אחמד טיבי: אם אין תוצאה של מה ששילמת, וזה נסיעה מהירה וקצרה, אז זה לא כביש 6.

אחמד טיבי: לכן אני מבקש שהקואליציה תקיים את הבטחתה, שניתנה כאן, מעל הדוכן, ותתמוך בהצעה הצרכנית ביותר שהייתה בכנסת לאחרונה.

אחמד טיבי: אני גם רוצה, אדוני היושב-ראש, לדבר על תקיפה גזענית פיזית נגד צעירה מכפר ג'ת, המאורסת לבחור מטייבה – אני מכיר את המשפחות – שהותקפה פיזית ברעננה עם ביטויים של "ערבים", "ערבייה", עד כדי כך שהיא נזקקה לטיפול בבית-חולים.

אחמד טיבי: היא עמדה ברמזור, וירד נהג יהודי והתחיל לתקוף אותה.

אחמד טיבי: היא לבושה בלבוש מסורתי, עם חיג'אב, ולכן יש כאלה שמייד מקטלגים שזאת מטרה להתקפה: אישה ערבייה עם חיג'אב – אודרוב.

אחמד טיבי: היא נפגעה והועברה לטיפול בבית-חולים, עם השמעת ביטויים גזעניים מעליבים.

אחמד טיבי: הוגשה תלונה, אנחנו עדיין לא יודעים מה נעשה עם התוקף.

אחמד טיבי: המשטרה, נדמה לי, שמה את ידה על התוקף, אבל אני תובע לדעת מה נעשה עם התוקף הזה, מה מתכוונת המשטרה לעשות.

אחמד טיבי: הדבר השני – השלישי – שאני רוצה לדבר עליו הוא הביצועים של "בני סח'נין".

אחמד טיבי: אני שאלתי את איתן כבל לפני המשחק – ואכזבו אותך, כי אתה אוהד "הפועל תל-אביב", אכזבו אותי כי אני אוהד "בני סח'נין", אבל הם לא מאכזבים לאחרונה.

איתן כבל: את איתן כבל כן.

אחמד טיבי: הם, מאז שאבוקסיס הוא המאמן – הוא בנה קבוצה עם ביטחון עצמי, פריסה מצוינת על המגרש.

אחמד טיבי: המשחק שלהם נגד באר-שבע – באר-שבע היא אחת הטובות בליגה, וגם משחק ההגנה שלהם מול "מכבי תל-אביב" היה יעיל, עד שהייתה טעות אחת בהגנה – – –

מאיר כהן: תזכיר לי, מה הייתה התוצאה בבאר-שבע?

אחמד טיבי: בבאר-שבע היה תיקו.

אחמד טיבי: גזלו ניצחון מסח'נין.

אחמד טיבי: באר-שבע ניצלה בעור שיניה.

אחמד טיבי: הובלנו פעמיים.

אחמד טיבי: לכן אני אומר שעצם העובדה שהם בפלייאוף העליון זה הישג.

אחמד טיבי: בשבוע הבא המשחק הוא נגד "בית"ר ירושלים" ב"דוחה".

אחמד טיבי: שתי הקבוצות נמצאות בפלייאוף, הן מציגות כדורגל טוב לאחרונה, אבל אין לי ספק שהמשחק ב"דוחה" יהיה משחק טוב, התקפי מצד "בני סח'נין", ואני מקווה שהוא יהיה יעיל – יעיל, והתוצאה – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת טיבי, זמנך עבר.

אחמד טיבי: – – – אני לא יודע אם יריב לוין יאהב את התוצאה כש"בני סח'נין" תנצח או לא יאהב את התוצאה.

יריב לוין: יש לי צרות אחרות – – –

אחמד טיבי: הקבוצה שלך.

יריב לוין: הקבוצה שלי בפלייאוף אחר.

אחמד טיבי: בפלייאוף אחר.

אחמד טיבי: זה ה-second best שלנו, ומאוד היינו רוצים שאתם תהיו במקום טוב יותר.

אחמד טיבי: אני מאחל הצלחה ל"בני סח'נין".

מאיר כהן: ל"הפועל באר-שבע".

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג.

אחמד טיבי: יש כמה שחקנים טובים בבאר-שבע.

אחמד טיבי: אגב, יושב-ראש הישיבה, מתברר, על פניו, שהוא אוהד באר-שבע.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: לא ממלכתי, כנראה.

מאיר כהן: חברת הכנסת תמר זנדברג – בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, האמת שרציתי לשאת דברי תוכחה נגד החוק, אבל אני לא יכולה להתעלם מדבריו של חבר הכנסת טיבי.

תמר זנדברג: חבר הכנסת טיבי, אני רוצה למחות על ההתמקדות שלך בליגת-העל בלבד, ואני רוצה להפנות את הזרקור של הבית הזה גם לליגה השנייה, לליגה הלאומית.

תמר זנדברג: אני רוצה לספר לך על מקרה שאירע לפני כמה שבועות באצטדיון "טדי" בירושלים – –

מאיר כהן: כדורסל נשים, כן.

תמר זנדברג: – – ושם היה משחק פסגה בין "עירוני ראשון-לציון", קבוצה שיש לי אליה קרבה משפחתית, ובין "הפועל קטמון", קבוצה שיש לי אליה קרבה אידיאולוגית ופוליטית.

תמר זנדברג: ואני נקרעתי, הייתי באמת קרועה באופן אמיתי בין שתי הקבוצות האלה.

תמר זנדברג: במהלך המשחק קיבלתי תמונות ופוסטים, והודעות שמעידות על התקדמות משחק בעייתית מבחינת המחנה הפוליטי אך מוצלחת מאוד מהבחינה המשפחתית, תוצאה שהתהפכה לקראת הסוף.

תמר זנדברג: אני לא ידעתי את נפשי, הייתה לי כאן דילמה, כמו שתיאר אלבר קאמי, בין אלג'יר לבין אימא.

תמר זנדברג: זאת הייתה דילמה שלא ידעתי להכריע בה, אבל היא הוכרעה עם ניצחון ל"הפועל קטמון" על "עירוני ראשון-לציון", ניצחון שהיה – הוא היה מאוד מרומם רוח ברמה הפוליטית, אבל כואב ברמה האישית והמשפחתית.

תמר זנדברג: אני רוצה שאתה, לאורך כל ההתקדמות שלך בנושא, וביריבות בינך לבין השר לוין, תמיד תזכרו את הליגה השנייה ואת האוהדים והשחקנים והקבוצות גם שם.

יריב לוין: – – – רק זה חסר לי.

עיסאווי פריג': מה עם הליגה השלישית – – –?

תמר זנדברג: אוה, נדמה לי, חבר הכנסת עיסאווי פריג' – – –

מאיר כהן: בשקט, בשקט, מזכירים לך.

תמר זנדברג: חברי עיסאווי פריג', נדמה לי שאתה דובר אחרי, אתה הבא בתור.

תמר זנדברג: אתה תוכל לעדכן אותנו בקורות הליגה השלישית.

תמר זנדברג: רק כדי לומר מילה לגופו של עניין.

תמר זנדברג: תראו, הכנסת הזאת בזמן האחרון שטופה בשטף – – –

אורן אסף חזן: – – – את יודעת שאני והוא שיחקנו בנערים ג' – – –

תמר זנדברג: אני לא חושבת שאחי שיחק אי-פעם בנערים ג'.

תמר זנדברג: עם כל הכבוד, הוא הגיע ישר לליגת-העל.

אורן אסף חזן: שיחק בחדרה, לא?

תמר זנדברג: לא.

אורן אסף חזן: אז אולי אני מדבר על אח אחר.

תמר זנדברג: יש לי אח אחד.

יחיאל חיליק בר: זה כמו ביבי, אמר שהוא – – –

עיסאווי פריג': חבר הכנסת חזן שוהה בלתי חוקי כאן – לך משם.

יחיאל חיליק בר: אתה שב"ח מהאופוזיציה.

עיסאווי פריג': – – – שב"ח – – –

אורן אסף חזן: אתה שוהה בלתי חוקי במדינה שלנו.

קריאה: עיסאווי, תצטרף – – – של ראש הממשלה.

אורן אסף חזן: אתה מבין?

אורן אסף חזן: אין כבוד לבית הזה.

תמר זנדברג: הכנסת, אדוני היושב-ראש, בזמן האחרון נשטפת בשטף, בפרץ עז של חוקים קטנים כגדולים, ועל כולם אפשר לשים כותרת אחת, שאם שומעים אותה, כולנו אמורים ישירות לעבור לדום, להצדיע, כמובן להצביע בעד, ולשתוק.

תמר זנדברג: הכותרת היא: טרור.

תמר זנדברג: חוק הטרור מתקדם עכשיו בוועדת חוקה.

תמר זנדברג: החוק הזה, כמה חוקי שב"חים, הידועים בכינוי "חוק המונית", "חוק המעסיק", שורה של חוקים – עכשיו שמענו שראש הממשלה כינס את הקבינט אחרי הפיגוע הרצחני והנורא האחרון, כינס את הקבינט והכריז על צעדים שבין היתר אנחנו מצביעים עליהם עכשיו.

תמר זנדברג: שבוע אחר שבוע אנחנו מגיעים לכאן ונדרשים להצביע על הצעות חוק, שוב, קטנות כגדולות, שכביכול אמורות לתת מענה ולתת פתרון לטרור.

תמר זנדברג: רק מה, חברות וחברים, שורה ארוכה מאוד ומכובדת, לא של שמאלנים, לא של אנשי מחנה השלום, לא של אנשי המחנה הדמוקרטי – שורה ארוכה ומכובדת של מומחי צבא, שב"כ, מערכת הביטחון, מודיעין, ביניהם אפשר למצוא את הרמטכ"ל – אפשר, יש כאלה שעושים את זה, אבל אני לא חושבת שאפשר להאשים אותו בשמאלנות יתר – את ראש אמ"ן, אני כבר לא מדברת על מדינות בעולם, אני כבר לא מדברת על מנהיגים בהווה ולשעבר, אלה שעוד נשאר להם מעט אומץ, ולא התקפלו בתוך הפחדנות של עצמם והתחילו להשמיע את אותן ססמאות ריקות – חוזרים ואומרים דבר נורא פשוט: אין, לא יכול להיות, לא היה ולא יהיה פתרון שהוא אך ורק צבאי וכוחני לטרור.

תמר זנדברג: לא יהיה ולא יכול להיות, ומעולם לא היה.

תמר זנדברג: נאמר כבר לפני – למשטרה, לצבא, לכוחות הביטחון, לשב"כ יש אמצעים מאוד מאוד נרחבים.

תמר זנדברג: הם קיימים.

תמר זנדברג: ידיהם לא מוגבלות, וכשהם רוצים, הם באים לכאן לכנסת ומקבלים עוד אמצעים, אבל לא ייתכן שראש הממשלה, שרי הקבינט והממשלה כולה מגיעים לכאן לכנסת ומבקשים מאתנו כלים בשביל לעשות את מה שהם לא מסוגלים, ולעולם, באמצעות הצעות החוק האלה, לא יהיו מסוגלים לעשות.

תמר זנדברג: מפני שלסכסוך הפוליטי שאנחנו נמצאים בו יכול להיות אך ורק פתרון פוליטי בדמות הסדר מדיני.

תמר זנדברג: כולם יודעים את זה, זה common knowledge, זה ידוע לכול.

תמר זנדברג: מי היחידים שזה לא ידוע להם?

תמר זנדברג: – אגב, זה ידוע להם, הם פשוט לא מעוניינים לעשות את זה – לובי פוליטי צר ומצומצם, שהאינטרסים שלו אינם האינטרסים של מדינת ישראל כולה ולא של אזרחיות ואזרחי ישראל, והם מחזיקים את ראש הממשלה ואת הממשלה כולה אתם יודעים איפה.

תמר זנדברג: ולכן, במקום ללכת ולשלם את המחיר הפוליטי, או לפחות לבחון את האופציה הזאת, את הנתיב הזה, באים אלינו כאן כל שבוע, מדי שבוע בשבועו לכנסת ומבקשים עוד חוק ועוד טלאי ועוד פלסטר.

תמר זנדברג: חברות וחברים, אנחנו בשישה חודשים של טרור; אנחנו אחרי עוד מלחמה בקיץ שעבר בעזה וסבבים חוזרים ונשנים של אלימות, טרור, מלחמות ומבצעים צבאיים.

תמר זנדברג: מה עוד צריך לקרות על מנת שתבינו שאין לזה פתרון אחר מלבד לחפש ולתבוע בכל אפשרות ובכל מהלך את האופציה המדינית?

תמר זנדברג: זה כל כך ברור.

תמר זנדברג: זה כל כך מובן מאליו, כולם אומרים את זה.

תמר זנדברג: מערכת הביטחון אומרת את זה, ואז יוצאים שרי הקבינט ואומרים שראשי מערכת הביטחון, הרמטכ"ל וראש אמ"ן, הם שמאלנים.

תמר זנדברג: באמת, תגידו לי אתם, יש היגיון פה?

נחמן שי: נפלתם על השכל?

תמר זנדברג: נפלתם על השכל?

אחמד טיבי: זה אומרים לערבים.

תמר זנדברג: ולכן, אני חושבת שזה מיותר לציין, אנחנו – אולי בניגוד לחלק מחברינו באופוזיציה – אנחנו נהיה ישרים עד הסוף ונתנגד להצעת החוק הזו, מפני שלא זו הדרך להבטיח לא ביטחון, לא מלחמה בטרור, בטח ובטח לא שקט ושלום.

תמר זנדברג: אנחנו נצביע נגד, ואנחנו נמשיך מעל כל במה להציע את האופציה האחת והיחידה ואין בלתה, להבטיח שגשוג, שקט וביטחון בר-קיימא, והיא אפשרות מדינית.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת – הודעה של סגן מזכירת הכנסת, בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים; הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 175), התשע"ו–2016, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 174), התשע"ו–2016, והצעת חוק הפיקוח על מזון לבעלי-חיים (תיקון מס' 2), התשע"ו–2016 – שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת מאיר כהן וטלי פלוסקוב בנושא: סגירת שעריו של ארגון הפרטיזנים בשל חוסר תקציב.

נאזם בדר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חבר הכנסת איל בן ראובן.

נחמן שי: לא אני?

נורית קורן: סליחה, צודק.

נורית קורן: נחמן שי.

נורית קורן: בבקשה, עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, אני רוצה להתחיל ולהתמקד בחוק, ואני שואל את עצמי כמה שאלות.

עיסאווי פריג': קראתי את דברי ההסבר, ושמעתי חלק מחברי שדיברו לפני, חלקם עורכי-דין כמו עורך-דין סעדי, שמאוד בקי בסוגיה הזו.

עיסאווי פריג': ואני לא משפטן שירחיב בזה וידוש בזה, אבל עלו לי כמה שאלות, ואני רוצה את עזרת החברים בקטע הזה.

עיסאווי פריג': ידידי הג'נטלמן יעקב פרי, אני רוצה את עזרתך בסוגיה, לקבל תשובות.

עיסאווי פריג': הרי אמרו כאן חמשת המ"מים, ועורך-דין סעדי הזכיר שלוש ה"אים: הסעה, הלנה, העסקה.

עיסאווי פריג': אני עכשיו רוצה להעלות כמה תסריטים בפני החברים, ובעזרתם לקבל תשובות.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם מצב ששוהים בלתי-חוקיים – הרי מדובר בערבים פלסטינים – נתפסו בבית-מלון בתל-אביב.

עיסאווי פריג': הם מועסקים בבית-המלון.

עיסאווי פריג': על-פי הצעת החוק, שיש גם אופציה של החמרה בענישה – – –

אחמד טיבי: אפשר לסגור את בית-המלון.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': עכשיו אני שואל: בית-מלון בתל-אביב, נתפסו בו – ויש רבות, על-פי המידע, יש עשרות-אלפים של שוהים בלתי-חוקיים, שמחפשים את פרנסתם ברובם המוחלט.

עיסאווי פריג': נתפסו שוהים בלתי-חוקיים, שב"חים, בבית-מלון בתל-אביב.

עיסאווי פריג': על-פי הצעת החוק, צריך לסגור, אבל בסוף יש משפט: לצד כל מה שאנחנו מציעים, מוצעים אמצעים נוספים להחמרת הענישה.

עיסאווי פריג': מה זה החמרת הענישה?

עיסאווי פריג': האם מותר להרוס את בית-המלון?

עיסאווי פריג': זה החמרת הענישה.

עיסאווי פריג': והכול פתוח.

עיסאווי פריג': היום המצב הקיים מאפשר למסיע של שב"חים – לקנוס אותו.

עיסאווי פריג': אפשר על-פי החוק.

עיסאווי פריג': ומה שקורה בפועל – מחרימים לו את האוטו ל-30 יום, ל-60 יום, וגם יש מקרים שמחלטים את האוטו.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם: נתפסו שב"חים בבית בכפר-קאסם, בטייבה, בערערה, באיזה מקום – עבירה על החוק.

עיסאווי פריג': שב"חים שעובדים במסעדות בתל-אביב; שבאים בבוקר המסיעים היהודים ולוקחים אותם, וראיתי את זה בעיניים.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, על-פי החמרת הענישה, יש האופציה להרוס את הבית גם.

עיסאווי פריג': כמו שאני מחלט רכב, אני גם על-פי החוק אהרוס בית.

עיסאווי פריג': המחוקק היום נותן גושפנקה ונותן את האפשרות להריסת הבית על-פי החוק המוצע, והחברים מהמחנה הציוני ומיש עתיד – עלתה כאן רויטל סויד, ובגאווה ובקול צלול וחד וחריף אמרה: אנחנו במחנה הציוני תומכים בחוק.

עיסאווי פריג': ואני שואל אתכם, למה אתם עושים את זה?

עיסאווי פריג': אתם רוצים להתחנף לימין?

עיסאווי פריג': אתם רוצים להישאר על הגלגל?

עיסאווי פריג': אנחנו מה"מיינסטרים"?

עיסאווי פריג': מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': מדובר בהצעת חוק לא חוקתית, לא מוסרית.

עיסאווי פריג': היום קיימים עשרות-אלפים של שב"חים.

עיסאווי פריג': נכון.

עיסאווי פריג': אני לפני יומיים קראתי ב"הארץ" מאמר גדול על הסוגיה הזאת.

אחמד טיבי: איזו סוגיה?

עיסאווי פריג': סוגיית השב"חים.

עיסאווי פריג': מה כתוב שם?

עיסאווי פריג': שצה"ל במתכוון – במתכוון – מאפשר לפלסטינים להיכנס לתוך המדינה – – –

עמר בר-לב: צודק.

עיסאווי פריג': במתכוון.

עיסאווי פריג': כתוב.

עיסאווי פריג': במתכוון, כדי – – –

עמר בר-לב: לכן צריך לתת יותר אישורי עבודה במדינת ישראל.

עמר בר-לב: גם את זה מערכת הביטחון ממליצה.

עיסאווי פריג': מערכת הביטחון היום – במדינה קיימים 55,000 אישורי עבודה – המליצה על 33,000 אישורים נוספים, ולא מצליחה את האישורים – בקריצת עין – –

עמר בר-לב: ראש הממשלה מפחד.

עיסאווי פריג': – – מאפשרת להם.

עיסאווי פריג': והדרג הביטחוני מאפשר.

עיסאווי פריג': אמר: אני רוצה לספק תעסוקה ומקור פרנסה לאלפי המשפחות.

עיסאווי פריג': זה נמצא.

עיסאווי פריג': עוברים מעסיקים, יהודים וערבים, מחכים להם בקצה הכביש, מסיעים אותם, ובהרבה מהמקרים – אני לא יודע לקחת את זה באחוזים – כוחות הביטחון יודעים מה קורה.

עיסאווי פריג': עכשיו באים בממשלה עם הכוחנות.

עיסאווי פריג': אנחנו מבינים את המסר שהממשלה רוצה להעביר; וזה, אזרחי המדינה יבינו את זה, וחלקם מבין את זה, ויבינו את זה יותר ויותר.

עיסאווי פריג': הכוונה של הממשלה ושל ראש הממשלה היא להסיט את הדיון האמיתי מעיני הציבור; הדיון האמיתי שאנחנו לא מצליחים לפתוח חזית מדינית כדי לסיים את כל מעגל האלימות והטרור שאנחנו נמצאים בו, ומצד שני, כל המשבר החברתי שקיים במדינה.

עיסאווי פריג': אנחנו מנסים להסיט את הדיון, ואז מציעים חקיקה וענישה מכל מיני סוגים, כדי לבוא בטענה: אני פועל בכל החזיתות – אני מביא החמרת הענישה, אני עושה כתרים, אני עושה סגרים, אני הורס בתים, אני הורס מטעי עצים, אני מדכא אנשים, אני קובר תקווה, אני מייצר ייאוש.

עיסאווי פריג': הנה, מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': אני פועל בכל החזיתות.

עיסאווי פריג': מסיט את הדיון, וזה לזרות חול בעיני האנשים.

עיסאווי פריג': אמרתי את זה נכון, איל?

עיסאווי פריג': לזרות חול בעיני הציבור שלהם.

עיסאווי פריג': זה לרמות אותם.

עיסאווי פריג': לרמות אותם.

עיסאווי פריג': עכשיו, בזמן שנותר לי, חברים, אני רוצה לקחת אתכם לכדורגל.

עיסאווי פריג': חברי אחמד טיבי ותמר התחילו עם זה, ואני רוצה לשאול אתכם שאלה.

עיסאווי פריג': ביום שבת יש משחק של "בני סח'נין" נגד "בית"ר ירושלים" בפלייאוף העליון.

עיסאווי פריג': קיבלו החלטה במינהלת הליגה שהמשחקים בסח'נין ובירושלים, ב"טדי", בין הקבוצות – ללא קהל.

עיסאווי פריג': הפחדנים.

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם.

מיקי לוי: לא ללא קהל.

עיסאווי פריג': ללא, מה?

עיסאווי פריג': אסור שהקהל הבית"רי יבוא לסח'נין.

עיסאווי פריג': עכשיו אני שואל אותך, ידידי, בוא נגיד שנכנסו איזה 20.

נחמן שי: אנחנו בשביל כפר-קאסם אבל.

עיסאווי פריג': עכשיו נחכה.

עיסאווי פריג': נגיע לזה.

תמר זנדברג: מה עם כפר-קאסם?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, אני רוצה עזרה: נתפסו איזה 20 מהקהל הבית"רי בסח'נין.

אחמד טיבי: הם שב"חים.

עיסאווי פריג': הרי הם שב"חים, עברו על החוק.

עיסאווי פריג': הם שוהים בלתי חוקיים.

עיסאווי פריג': מה, נחרים את האוטובוס של "בית"ר"?

עיסאווי פריג': נכניס אותם לכלא?

מיקי לוי: זאת לא ההגדרה.

עיסאווי פריג': אז תגידו: שוהה בלתי חוקי.

עיסאווי פריג': מי זה שוהה בלתי חוקי?

עיסאווי פריג': אני שואל.

מיקי לוי: עיסאווי, הרחבת את החוק.

מיקי לוי: חבר הכנסת טיבי צודק – הרחבת את החוק.

עיסאווי פריג': החוק מתחיל ככה.

אחמד טיבי: זאת הרחבה של החוק.

עיסאווי פריג': אבל כשאני רואה שוהים בלתי חוקיים, יעני סודאני שגר במחסן, או אריתריאי שגר במחסן, והוא שוהה בלתי חוקי, החוק חל עליו?

עיסאווי פריג': אני שואל אתכם, הוא חל על סודאנים ואריתריאים?

עיסאווי פריג': אוסאמה, זה אמור לחול עליו על-פי הצעת החוק המוצעת?

אחמד טיבי: כן.

עאידה תומא סלימאן: אבל הם יפלו נגדם.

עיסאווי פריג': אז החוק הוא גזעני.

עיסאווי פריג': אני שואל, אם זה מפריד בין פלסטינים שבאים לפרנסתם, לפרנסתם, ושופטי בית-המשפט, יותר מפעם אחת, אמרו: מי שנתפס לפרנסתו, זה לא פלילי.

עיסאווי פריג': הוא בא להאכיל את ילדיו.

עיסאווי פריג': אין לו עבודה, רבותי.

עיסאווי פריג': אין לו עבודה.

עיסאווי פריג': אין לו איפה.

עיסאווי פריג': ואמרתי שמערכת הביטחון מעודדת את זה, כי היא יודעת כמה זה חשוב.

עיסאווי פריג': ואתם עוצמים עיניים, ממשיכים עם אותה שיטה, כדי לרמות את הציבור ולהגיד לציבור: הנה, אנחנו מביאים חקיקה, עושים, מטפלים בזה, אבל האינתיפאדה ומעגל האלימות והפיגועים נמשכים.

עיסאווי פריג': והנה, הדמגוגיה והקסם הביבי משחק.

עיסאווי פריג': וחברת הכנסת, היושבת-ראש נורית קורן מחייכת.

עיסאווי פריג': הם צוחקים עליהם, מביאים להם עוד חוק.

נורית קורן: אני נהנית ממה שאתה אומר.

נורית קורן: כל מילה בסלע.

עיסאווי פריג': לא, זה המצב.

עיסאווי פריג': אתם מסיטים את הדיון מהעיקר.

עיסאווי פריג': מסיטים את הדיון מהעיקר.

עיסאווי פריג': ובסוף, לחברים מהמחנה הציוני ומיש עתיד: חברים, תלכו עם האמת של עצמכם.

עיסאווי פריג': אל תתחפשו לאנשי ימין.

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': שם מכירים שאתם לא שם.

עיסאווי פריג': כל המלחמה על ההובלה ועל האלטרנטיבה השלטונית לא עוברת דרך העמדת פנים, כמו שאתם עושים.

עיסאווי פריג': תזכרו את זה.

מיקי לוי: גמרת עם כל הממשלה, הגעת אלינו?

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת עיסאווי.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה לך.

מיקי לוי: זהו, גמרת עם כל הממשלה, הגעת אלינו?

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

נורית קורן: חבר הכנסת נחמן שי.

עיסאווי פריג': בנאום הבא אני אגיד לך.

עיסאווי פריג': רונית נתנה לי רק עשר דקות, מה אני אעשה.

נורית קורן: עשר דקות.

עיסאווי פריג': רונית שלנו.

נורית קורן: חשבתי שהתלונות מופנות אלי.

עיסאווי פריג': לא לא.

נחמן שי: קיבלת הרבה זמן, מה אתה רוצה?

נחמן שי: קיבלת הרבה זמן.

נורית קורן: הרבה זמן.

נורית קורן: לרשותך חמש דקות.

נחמן שי: חמש?

נחמן שי: אני אהיה יותר קצר.

נורית קורן: בבקשה.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, חברות הכנסת, אני רוצה להבין, אם לממשלה הזאת יש מה להסביר, מהי המדיניות של ממשלת ישראל היום.

נחמן שי: האם מישהו מוכן לתת לי תשובה?

נחמן שי: כי מה אנחנו רואים?

נחמן שי: אנחנו רואים אינתיפאדה מס' 3, שמתפשטת והולכת מיום ליום.

נחמן שי: הבוקר מתחיל בשני פיגועים, היום נגמר עם פיגועים.

נחמן שי: מיום ליום עקומת הטרור עולה.

נחמן שי: זה כבר ברור.

נחמן שי: זה התחיל בהילוך נמוך, זה הולך ותופס תאוצה.

נחמן שי: ובמקביל, באופן בלתי מנותק, מתנהלת מערכה מדינית נגד ישראל.

נחמן שי: קוראים לה BDS, קוראים לה כל מיני שמות אחרים, אבל כל אחד מבין ויודע שבחזית הבין-לאומית אנחנו מופקרים; יש לחצים על ארגונים בין-לאומיים, יש לחצים על חברות ישראליות, יש לחצים על אמנים ישראלים, יש לחצים על אמנים לא ישראלים לא להופיע, יש לחצים על חברות לא ישראליות לא לעשות עסקים אתנו.

נחמן שי: כנסיות מצטרפות, אוניברסיטאות מצטרפות, אקדמאים מצטרפים.

נחמן שי: הכול סוגר על מדינת ישראל.

נחמן שי: ואני שואל, מה הממשלה הזאת רוצה, ומה היא עושה?

נחמן שי: הלוא באיזה מקום יש פה חבורה, גם סביב השולחן הזה וגם מחוץ לשולחן הזה, של אנשים נבונים למדי – אני לא יכול להגיד שלא – שחושבים לעצמם בוודאי איך הם היו רוצים לטפל במשבר הזה.

נחמן שי: אבל הם לא מצליחים להפיק אפילו מוצר אחד הגיוני.

נחמן שי: כל מה שאנחנו שומעים זה כמו ריקוד תימני, שהיושבת-ראש מכירה אותו: הולכים קדימה, הולכים אחורה; הולכים קדימה, הולכים אחורה.

נחמן שי: לאן רוצים להגיע?

נחמן שי: למה רוצים להגיע?

נחמן שי: הלוא כל הצעדים האלה, החדשים לכאורה, שעליהם הוכרז, נגיד, אתמול-שלשום, הם כבר ישנים.

נחמן שי: ישנים.

נחמן שי: ישֵנים גם מחר או מחרתיים.

נחמן שי: כי אז יבואו עם צעדים חדשים.

נחמן שי: אבל אני שואל, למה מישהו לא חושב שני צעדים קדימה?

נחמן שי: שירקדו ריקוד תימני הפוך – שניים קדימה ואחד לאחור, במקום שניים לאחור ואחד קדימה.

נחמן שי: שינסו.

נחמן שי: אולי אפשר לעשות תימני הפוך.

נחמן שי: ויבינו סוף-סוף – ויבינו סוף-סוף – שאם יש עוד אמצעים במאגר, שישלפו אותם, בבקשה.

נחמן שי: אבל לא בשיטה של מה שהולך בכוח, ילך ביותר כוח.

נחמן שי: זה לא הולך.

נחמן שי: אנחנו כבר יודעים את זה.

נחמן שי: אז אתמול-שלשום התכנס הקבינט, הכול היה חגיגי, והודעות, והחליטו לסגור את הפרצות בגדר הביטחון.

נחמן שי: נהדר.

נחמן שי: אבל זה גם שלשום היה ידוע להם, ויום קודם; אז למה לא סגרו אותן אז?

נחמן שי: יש איזה תחושה של עייפות, של חוסר יצירתיות, של חוסר תנופה, של חוסר נחישות של הממשלה הכי לאומית בתולדות מדינת ישראל, הממשלה הכי ביטחונית במדינת ישראל, הממשלה שהבטיחה שהיא מספקת ביטחון מרבי לתושבי מדינת ישראל.

נחמן שי: איזה ביטחון מרבי?

נחמן שי: איזה ביטחון מרבי?

נחמן שי: מה אנחנו רואים בסופו של דבר?

נחמן שי: אנחנו רואים שהטרור מכה ברחובותינו באותם מקומות שהוא כבר הִכה – באותו שער שכם, באותה קריית-ארבע, באותם כבישים, באותן נקודות שוב ושוב – והממשלה הזאת איננה מסוגלת לייצר תשובה כלשהי.

נחמן שי: אבל מה אומרים כאן דוברי הממשלה?

נחמן שי: אתם לא מסייעים לנו, אתם לא נאמנים.

נחמן שי: איך אתם מעזים בימים קשים כאלה לבקר אותנו?

נחמן שי: אנחנו נבקר אתכם.

נחמן שי: אני רוצה להבהיר לכם, אנחנו לא עושים לכם שום הנחה; כאשר ממשלה נכשלת, גם אם הימים הם ימים קשים, גם אם המצב הביטחוני הוא רע, אנחנו לא נחסוך מכם את הביקורת שלנו, אנחנו נגיד לכם את האמת בפרצוף: אתם לא מסוגלים להתמודד עם הטרור הפלסטיני, זה כבר ברור, כי הוא לא נעצר, כי לא מצאתם את הפתרונות הראויים, כי אתם לא מבינים שיש כבר טרור מסוג אחר, טרור תודעתי, טרור באמצעות רשתות, טרור באמצעות בודדים, כל מיני וריאציות חדשות.

נחמן שי: וכל הארמדה הגדולה הזאת, של האנשים החכמים שיושבים פה ובסביבה, לא מוצאים תשובה.

נחמן שי: ממשלה, לכי הביתה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

עיסאווי פריג': לך עם האמת שלך, איל.

עיסאווי פריג': שמע מה מערכת הביטחון אומרת.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך.

איל בן ראובן: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, אנחנו בגל טרור, בחודש השישי שלו, כמעט מדי יום נפגעים ישראלים בטרור של בודדים.

איל בן ראובן: האמינו לי, מניסיון אני מודע היטב לקושי להתמודד עם הטרור של בודדים, של נערים ונערות שלוקחים סכין בהחלטה שלהם ויוצאים לפגע, וברוב המקרים גם לאבד את חייהם.

איל בן ראובן: אין, אין אוגדה, אין מודיעין, אין מטוס שיודעים להתמודד אמיתית ואפקטיבית עם צורת הטרור הזאת.

איל בן ראובן: אני מאוד מקווה שרוב-רובם של חברי הבית הזה, ואולי גם ראש הממשלה, מתחילים להבין סוף-סוף שפתרון צבאי של כוח, ורק כוח, איננו מביא פתרון לביטחון אזרחי ישראל, ביטחון שאבד.

איל בן ראובן: ואני מקווה, ואני אומר את זה לחברי בממשלת ישראל, שלאט-לאט תבינו שרק פתרון מדיני אמיתי, מגובה בעוצמה שיש לנו, יש לו סיכוי – לא בטוח, אבל יש לו סיכוי – לשפר את המצב משמעותית.

איל בן ראובן: בינתיים אתם עוסקים באקמול לסרטן.

איל בן ראובן: חוק השב"חים שעולה היום הוא עוד טבליה, והיא יכולה לעזור לכאב זמני.

איל בן ראובן: זו סוגיה שנמשכת זמן רב.

איל בן ראובן: סוגיית השב"חים אכן מנוגדת לחוק, והיום במידה מסוימת היא גם מסכנת אזרחים, ולכן אני אתמוך בחוק.

איל בן ראובן: אבל אני אומר לכם, ממשלת ישראל, תתחילו לחשוב לעומק.

איל בן ראובן: תתחילו לחשוב לעומק, תפסיקו לרוץ לחוקים שרב הנזק בהם על התועלת הגלומה בהם.

איל בן ראובן: לדוגמה, חוק גירוש משפחות המחבלים שרץ כרגע בשטח הוא חוק שאני קורא לו "חוק תחזיקו אותי"; ההרתעה ממנו שולית, הנזק לתדמיתה של ישראל יהיה עצום, ומי שרוצה לפגע ימשיך לפגע.

איל בן ראובן: נדמה לי שגם היועץ המשפטי לממשלה יתקשה מאוד להגן על החוק הזה, ולמיטב הבנתי גם שר הביטחון מתנגד לחוק.

איל בן ראובן: לכו עם ניסיונות משמעותיים לשיפור.

איל בן ראובן: לדוגמה, פורסמה ידיעה לפני כמה שעות על רעיון להעביר ערים לשליטת הפלסטינים כדי לחזק את שיתוף הפעולה בין מנגנוני הביטחון של הפלסטינים ושל צה"ל.

איל בן ראובן: אלו הם רעיונות שגם אם בעבר הם לא הצליחו, בנסיבות מסוימות הם בהחלט ראויים מאוד לבחינה בנסיבות הנוכחיות.

נורית קורן: נא לסיים.

איל בן ראובן: בקיצור, כוח – במקומות שאין ברירה, מפעילים כוח.

איל בן ראובן: אבל מוכרחים לפעול עם הרבה הרבה הרבה יותר מוח; עם מוח ותהליכים אסטרטגיים מדיניים אמיתיים.

איל בן ראובן: זוהי הדרך, ואני מאחל לכולנו ימים שקטים.

איל בן ראובן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חמש דקות לרשותך.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, עמיתי חברי הכנסת – יש שר באולם?

נורית קורן: כן.

דב חנין: השר אזולאי.

דב חנין: בהחלט, שר ראוי.

דב חנין: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: שוב הממשלה מביאה לנו עוד הצעת חוק להתמודדות עם תופעת השוהים הבלתי-חוקיים, אבל, עמיתי חברי הכנסת, אם אתם תקראו את הצעת החוק, שחברי כבר ניתחו אותה ולכן אני לא אחזור על הניתוח הזה כאן, אתם תראו שלמעשה מדובר בהוספת עוד שכבה למערכת שהיא כבר מוסדרת, והייתי אפילו אומר מוסדרת לעייפה.

דב חנין: יש הרי מנגנונים מכל הסוגים, יש הרתעות בכל המישורים: גם למסיע, גם למלין, גם למעסיק – כל אלה צפויים לעונשים חמורים ביותר.

דב חנין: וכמובן לא צריך לדבר על כך שהשוהה הבלתי-חוקי עצמו צפוי לעונשים כבדים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, התופעה הרי לא מצטמצמת בגלל החקיקה המסיבית הזאת.

דב חנין: ולמה היא לא מצטמצמת?

דב חנין: היא קודם כול נשארת ולא מצטמצמת בגלל המציאות, שבה תחת שלטונה של ישראל בשטחים הכבושים נמצאים אנשים במצב של עוני, אבטלה, ואנשים מגיעים לישראל כשוהים בלתי חוקיים באופן רווח בעיקר כדי להביא פת לחם למשפחה.

דב חנין: אלפים רבים של פלסטינים נכנסים יום-יום לתחומי מדינת ישראל, או אפילו נכנסים לתחומי מדינת ישראל לתקופה שהיא יותר מיום, כדי לעבוד כאן, כי בשטחים יש אבטלה, כי בשטחים יש עוני, כי פה אפשר להתפרנס, ואפשר את הכסף הזה להביא אחר כך הביתה לילדים.

דב חנין: וכל עוד המציאות הזאת תישאר, עמיתי חברי הכנסת, גם התופעה של האנשים שמגיעים באופן בלתי חוקי למדינת ישראל תימשך, ולא משנה מה יהיו העונשים שנקובים בצדה של השהייה הבלתי-חוקית הזאת.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, מובן שהחוק מכוון, קודם כול – כך באים יוזמיו וטוענים בפנינו – החוק מכוון קודם כול להתמודד עם סכנות ביטחוניות.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, גם כאן, החוק הזה איננו מסוגל לתת שום פתרון.

דב חנין: כמה חוקים ביטחוניים אנחנו כבר חוקקנו בשנה שמאז הקמת הכנסת הזאת?

דב חנין: בכל התחומים חקיקה ביטחונית רודפת חקיקה ביטחונית.

דב חנין: האם המצב הביטחוני השתפר?

דב חנין: אני חושב שמה שאנחנו יכולים לסכם לעצמנו ולומר זה שרמת האי-ביטחון האישי של אזרחי ישראל, גם בערים הגדולות וגם מחוץ לערים הגדולות, שוברת כל שיא; האזרחים לא בטוחים, יש חשש, יש פחד.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, מה שאנחנו רואים זה קריסה של תפיסה שלמה, שאמרה: את הסכסוך הישראלי-פלסטיני לא צריך לפתור, צריך רק לנהל אותו.

דב חנין: אז, עמיתי חברי הכנסת, כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: כך נראה ניהול הסכסוך.

דב חנין: והמסקנה מהניהול הכושל הזה של הסכסוך זה שאת הסכסוך הזה לא צריך לנהל.

דב חנין: הגיע הזמן לאחוז את השור בקרניו ולהתמודד עם הבעיה, ולמצוא פתרון של עצמאות וצדק לשני העמים, שהוא הפתרון היחיד שיכול להבטיח גם שלום וביטחון לשני העמים.

דב חנין: אבל, עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה גם להתייחס לדבריו של ראש הממשלה היום בצהריים בסיעת הליכוד.

דב חנין: הנה אנחנו רואים את ראש הממשלה מדבר פעם נוספת, ומציע פעם נוספת משענת קנה רצוץ.

דב חנין: הפעם אני מבין שהוא מוצא אותה בכמה משטרים ערביים, אולי הסעודים, אולי נסיכויות מפרץ כאלה או אחרות, והנה הוא מציג חלופה כביכול להידברות אמיתית עם הפלסטינים.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, על זה בדיוק נאמר: משענת קנה רצוץ.

דב חנין: אם לא יהיה הסדר של הבעיה הפלסטינית, אם לא יהיה הסדר של הסכסוך הישראלי–פלסטיני, ואם לא יהיה הסדר שייתן את המינימום של צדק ועצמאות לעם השני, ואת אותו וצדק ואותה עצמאות שהישראלים דורשים לעצמם הם יהיו מוכנים לתת גם לפלסטינים, עמיתי חברי הכנסת, כל הדיבורים על מסלולים עוקפי-פלסטינים יקרסו, ואין בהם שום ממש.

דב חנין: לכן, לא ברית עם משטרים דיקטטוריים, משטרים מלוכניים, שליטים שמנותקים מעמם, אלא הושטת יד אמיתית לעם הפלסטיני, להנהגת העם הפלסטיני, כדי להגיע סוף-סוף לשלום עליהם ועלינו.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, בבקשה, ואחריו – חברת הכנסת סתיו שפיר.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, אני רוצה לגלות לך משהו שאת בטח יודעת.

יחיאל חיליק בר: נתניהו חזק מול הטרור, הוא אומר את זה כל מערכת בחירות, הוא כתב על זה שני ספרים.

יחיאל חיליק בר: הוא מומחה למלחמה בטרור.

יחיאל חיליק בר: אדוני השר, אתה מכיר את הספר הזה?

נורית קורן: חברי המלומד, אנחנו לא יכולים להציג מוצגים.

יחיאל חיליק בר: זה אומר: בנימין נתניהו, "מלחמה בטרור".

נורית קורן: חברי, אתה יודע את הכללים.

נורית קורן: נא לא להציג מוצגים.

נורית קורן: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: מרוב שהוא חזק מול הטרור, לא הבנתי כיצד האיש הזה שחזק מול ה"חמאס" וחזק מול הטרור לא מצליח למגר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: ואז הבנתי, גברתי היושבת-ראש, שנתניהו גם אמר שאין שני לו בהבנה של הפוליטיקה האמריקנית.

יחיאל חיליק בר: הוא אמריקנולוג גדול.

יחיאל חיליק בר: ואז הבנתי עוד דבר: אם המומחה הגדול ביותר בישראל לארצות-הברית וליחסי ארצות-הברית הצליח לחרב בתקופה כל כך קצרה את היחסים עם ארצות-הברית, זה שווה לזה שהמומחה הגדול בטרור ייתן מענה קלוש ועלוב לטרור.

יחיאל חיליק בר: אבל בואו נראה, גברתי היושבת-ראש, מה עשה נתניהו בשביל למגר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: אז בהתחלה הוא אמר: יש טרור, אנחנו נתגבר בעוד שוטרים.

יחיאל חיליק בר: ותגברו בעוד שוטרים, וזה לא עצר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: ואז הוא אמר:

יחיאל חיליק בר: אנחנו נכניס חיילים לרחובות, אדוני השר, והכנסנו חיילים לרחובות.

יחיאל חיליק בר: אגב, אנחנו כאופוזיציה תמכנו בכל המהלכים האלה, כמו שאנחנו תומכים גם בחוק הזה, שלא ימגר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: אז הוא הכניס עוד חיילים.

יחיאל חיליק בר: ואז הוא אמר: נבנה עוד גדרות.

יחיאל חיליק בר: ובנה עוד גדרות, וזה לא עצר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: ואז הוא אמר: נשלים את החומות – משהו שאנחנו הצענו, אגב, היושב-ראש שלנו.

יחיאל חיליק בר: והוא משלים את החומות, וגם זה לא עצר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: ואז הוא היה יצירתי, הוא אמר: אנחנו עם ההיי-טק, גברתי, אנחנו נבנה אפליקציה שהופכת כל אזרח בישראל לשוטר שיוכל להגיב.

יחיאל חיליק בר: ובאמת, המוח היהודי המפותח שלנו בנה את האפליקציה הזאת, וגם האפליקציה לא עצרה את הטרור.

יחיאל חיליק בר: ואז הוא אמר: נהרוס את הבתים של המחבלים.

יחיאל חיליק בר: מצוין, תמכנו גם בזה.

יחיאל חיליק בר: הרסנו בתים של מחבלים, וגם זה לא עצר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: ואז הוא אמר: אולי נבקש מהאזרחים להחזיק נשק, שכולם יחזיקו נשק.

יחיאל חיליק בר: החיילים שיוצאים הביתה והשומרים בבתי-הספר, כשהם הולכים הביתה, שיחזיקו נשק.

יחיאל חיליק בר: אז האזרחים מחזיקים נשק, וזה לא עצר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: גם אזרחים שמחזיקים גיטרות בקושי הצליחו לעצור את הטרור.

יחיאל חיליק בר: אבל גם זה לא עצר את הטרור.

יחיאל חיליק בר: ועכשיו בא נתניהו ואומר: נגרש את המשפחות.

יחיאל חיליק בר: ויכול להיות שצריך לעשות את זה, ויכול להיות שלא, אני לא יודע, אנחנו תומכים בזה.

יחיאל חיליק בר: ואני אגלה לך, גברתי היושבת-ראש, גם זה לא יעצור את הטרור.

יחיאל חיליק בר: וגם החוק הזה לא יעצור את הטרור.

יחיאל חיליק בר: אתם במפלגת השלטון, בליכוד בראשות נתניהו, הטרורולוג המומחה, לא מצליחים לעצור את הטרור, כי אתם מפספסים את העיקר, את שורש הבעיה: צריך להתגרש מהפלסטינים.

יחיאל חיליק בר: צריך להתגרש מהפלסטינים ולא להתחתן חתונה קתולית אתם.

יחיאל חיליק בר: ואנחנו כרגע נמצאים בחתונה קתולית עם הפלסטינים; חתונה קתולית, שסופה יכול להיות החרבת הרעיון הציוני כולו.

יחיאל חיליק בר: הפכת את ישראל למבצר.

יחיאל חיליק בר: אני בעד.

יחיאל חיליק בר: האם עצרת את הטרור?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: ילדים וילדות בני 13 עומדים מול הטרור הזה, לצערי.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך, גברתי היושבת-ראש, הממשלה שאת חברה בה צריכה להבין, שכמו שלישראל תמיד חשוב שיהיו טילים חכמים ומדויקים, חשוב שלישראל תהיה גם מדיניות חכמה ומדויקת.

יחיאל חיליק בר: והלוואי שהמדיניות שלנו הייתה עשירית חכמה מהטילים המדויקים שלנו.

יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך, הפתרון בסופו של דבר, בראייה היסטורית, של מיליוני פלסטינים שמקיפים אותנו, הוא או שיהיו במדינה משלהם או שהם יהיו במדינה שלך ושלי ושל החברים שיושבים פה.

יחיאל חיליק בר: ומי שלא רוצה היום את עבאס כפרטנר להיפרדות, יקבל את בנו של עבאס כפרטנר לשולחן הממשלה.

יחיאל חיליק בר: וחשוב שתדעו את זה, ושלא תגידו שלא אמרנו לכם.

יחיאל חיליק בר: מי שלא רוצה את עבאס כפרטנר, יקבל את צאצאיו כפרטנרים לשולחן הממשלה של ישראל 2030.

יחיאל חיליק בר: ומי שמברבר על המופתי כפתרון לטרור במקום להיפרד מצאצאיו של המופתי, יקבל את צאצאיו של המופתי כראשי עיריית ירושלים או כחברי מועצת העיר ירושלים.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, אני מסיים.

יחיאל חיליק בר: חשוב להבין, אין לראש הממשלה ולא יהיה פתרון אמיתי לטרור, להבטיח פה חיים צודקים ונכונים גם לנו וגם לפלסטינים, למעט היפרדות מהפלסטינים לשתי מדינות ולשמירה על החזון הציוני שמחייב אותנו לרוב היהודי.

יחיאל חיליק בר: תתעשתו ותעשו את זה כבר, או שתלכו הביתה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת סתיו שפיר, בבקשה, ואחריה – חבר הכנסת טלב אבו עראר.

נורית קורן: בבקשה, חמש דקות לרשותך.

סתיו שפיר: גברתי היושבת-ראש, תודה לך, חברי חברי הכנסת, יש לי הצעה לממשלת ישראל: במקום להמשיך ולהעביר פה חוקים מיותרים שכבר נחקקו בעבר, במקום לנסות ולעשות עוד ועוד ספינים – –

אוסאמה סעדי: מיותרים, שאתם תומכים בהם.

סתיו שפיר: – – מעל ראשו של הציבור, אני מציעה לכם פשוט לחוקק חוק אחד – תקראו לזה חוק היציבות אם אתם רוצים – החוק שאומר ששום דבר לא ישתנה.

סתיו שפיר: פשוט ככה.

סתיו שפיר: תנסו לחוקק את זה, ששום דבר לא ישתנה, שמירה על הסטטוס-קוו בדיוק כפי שהוא היום.

טלב אבו עראר: – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

סתיו שפיר: בבקשה, אולי ראש הממשלה, שיכור הכוח שנמצא כבר עשר שנים בשלטון, אולי הוא מאמין שביכולתו לחוקק גם חוקי טבע, אולי הוא מאמין שביכולתו לחוקק גם חוקים שישנו את הדמוגרפיה הפלא ופלא פתאום של מדינת ישראל, ואולי הוא מאמין שהוא יכול לחוקק את חוק האדישות, שיגרום גם לציבור הישראלי להיות אדיש לגל הטרור שתוקף אותנו כבר שישה חודשים, גל טרור שממשלת ישראל אדישה כלפיו לחלוטין.

סתיו שפיר: כל כך אדישה, כל כך לא מתרגשת, שעובדה שהיא מוכנה פשוט לסתום את האוזניים ואת העיניים ולא להקשיב לשום דבר שאומרת מערכת הביטחון, לשום דבר שאומרים ראשי אמ"ן והשב"כ, שמבקשים, שמתחננים, שצועקים – בבקשה, הגיע הזמן לנקוט צעדים מדיניים; בבקשה, הגיע הזמן לעשות ולהילחם בייאוש שמעבר לגדר; הגיע הזמן לעשות משהו שישנה את המצב; הגיע הזמן לקבל החלטות של מנהיגים.

סתיו שפיר: אבל ממשלת ישראל מתעלמת.

סתיו שפיר: ואיך יכול להיות שהיא כל כך אדישה אל מול הטרור הזה?

סתיו שפיר: איך יכול להיות שהיא כל כך אדישה אל מול האלימות הרצחנית שתוקפת אותנו?

סתיו שפיר: התשובה לכך היא שמבחינתה של ממשלת ישראל האלימות הזאת היא לא מכשול בפני העתיד, היא פשוט העתיד.

סתיו שפיר: זה העתיד שלנו, עתיד במדינה דו-לאומית, עתיד במדינה שיש בה שני עמים ששונאים זה את זה, שמפחדים זה מזה, מדינה שלא מוכנה לקבוע אחת ולתמיד גבולות ולהיפרד מהפלסטינים, להיפרד מ-2.8 מיליון אזרחים שלא הולכים לשום מקום.

סתיו שפיר: העתיד שלה הוא עתיד שיהיה מלא בטרור הזה, והגיע הזמן שאנחנו נשים לדבר הזה סטופ.

סתיו שפיר: כולנו יודעים שזה יקרה מתישהו.

סתיו שפיר: יהיה הסכם עם הפלסטינים.

סתיו שפיר: זה יכול לקרות בעוד שנה וזה יכול לקרות בעוד עשר שנים ואולי 20 שנה, אבל בסופו של דבר יהיה.

סתיו שפיר: כי בלי הסכם מדינת ישראל לא תמשיך להיות מדינה יהודית ודמוקרטית.

סתיו שפיר: בלי הסכם, העתיד שלנו, העתיד של החזון הציוני, ייפול לתהום.

סתיו שפיר: אז בסופו של דבר יהיה הסכם; בסופו של דבר תהיה היפרדות.

סתיו שפיר: השאלה היחידה היא אם זה ייקח שנה או 20 שנה.

סתיו שפיר: השאלה היחידה היא כמה אנשים יירצחו וימותו, כמה אנשים יצטרכו להקריב קורבן; כמה אנשים יקריבו את חייהם עד שיהיה הסכם כזה, זאת השאלה, וזאת נקודת ההכרעה.

סתיו שפיר: אני לא מוכנה לקבל את האמירה הזאת, שנאמרת כל הזמן: אי-אפשר, ואנחנו לא מסוגלים, ואין מה לעשות, כרגע זה לא מסתדר, אולי מחר.

סתיו שפיר: אי-אפשר לקבל את האמירה הזאת, ומנהיגים אמיתיים מעולם לא קיבלו על עצמם את האמירה הזאת.

סתיו שפיר: זה לא תפקידם של מנהיגים.

סתיו שפיר: תארו לעצמכם מה היה קורה אם בן-גוריון היה עוצר באמצע הדרך מול כמה אתגרים, לאיפה היינו מגיעים היום?

סתיו שפיר: איך מדינה, שהצליחה לקום מתוך כאלה זוועות וכאלה קשיים ואל מול כאלה אתגרים, מסוגלת אחרי כמה עשורים בודדים לשבת במקום ולהגיד: אי-אפשר, לא יכולים?

סתיו שפיר: מה זה החוסר-מסוגלות הזה?

סתיו שפיר: מאיפה נחתה עלינו הפחדנות הזאת, אם לא מצד שלטון שכבר עשורים שלמים מנסה לחנך דורות שלמים של ישראלים שאי-אפשר, ששום דבר לא הולך להשתפר, שהציפייה הכי גדולה שיכולה להיות לנו זה שנצליח איכשהו לשמר את המצב הקיים, שהכי הרבה שאפשר לקוות לו זה שברגע הנכון, כשמישהו יבוא לתקוף אותנו, אולי יהיה לנו שכפ"ץ וגיטרה ויהיה אפשר להכות בו.

סתיו שפיר: זו התוכנית של ממשלת ישראל, חלוקת גיטרות לאזרחי ישראל כדי להגן על עצמם ממתקפת טרור?

סתיו שפיר: או שממשלת ישראל מוכנה לעשות את הצעדים שעליהם מערכת הביטחון ממליצה יום אחרי יום ולהוציא אותנו מהמצב הזה?

סתיו שפיר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

טלב אבו עראר: גברתי היושבת-ראש – –

נורית קורן: חמש דקות לרשותך.

טלב אבו עראר: – – מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, אני אתחיל בתאונת דרכים שאירעה לפני כשעתיים קרוב ליישוב שגב-שלום, אוטובוס התהפך כשהסיע 40 תלמידים בדואים, יש ביניהם פצועים.

טלב אבו עראר: אמבולנס של מד"א הגיע 40 דקות אחרי התאונה, אף-על-פי שהמרחק בין באר-שבע לבין מקום התאונה היה בסך הכול 5 קילומטרים.

טלב אבו עראר: ואז, האמבולנס שהגיע הסיע 15 תלמידים מהפצועים, 15.

טלב אבו עראר: אני, פעם ראשונה שאני שומע על מקרה כזה – אמבולנס שלוקח 15 פצועים, לא פצוע או שניים, מקסימום בואו נגיד, 15.

טלב אבו עראר: ושאר הפצועים – מה עשה השוטר שעמד שם?

טלב אבו עראר: עצר מונית, שתיקח חלק מהפצועים.

טלב אבו עראר: אנחנו במדינה – לא יודע איזו מדינה.

טלב אבו עראר: אולי כי הם בדואים?

טלב אבו עראר: מוזר מאוד.

עאידה תומא סלימאן: זאת המדינה השנייה.

טלב אבו עראר: כך מתקשרים אלי עכשיו, לפני כחצי שעה, מודיעים לי על האירוע, על התאונה.

טלב אבו עראר: ולכן, לחוק המוצע – מי שחושב ומאמין שחקיקה גזענית היא שתביא לרגיעה או תשיג ביטחון, אפשר לומר או שהוא טיפש, או שהוא חצוף, ושניהם יחד, שני התארים האלה, מהווים אדם גזען, מי שמציע חוק כזה.

טלב אבו עראר: למי שזוכר, לפני פחות משנה הזהרנו מעל בימה זו כי המשך חילול מסגד אל-אקצא על-ידי כניסת יהודים לשם יגרום אינתיפאדה, ואז התחילה אינתיפאדה, אף אחד לא שמע לנו, חלק מהממשלה אמר שזה גל ויחלוף – זה לא גל, אל תשלו את עצמכם; אנחנו בעיצומה של אינתיפאדה, ואף אחד מאתנו לא רוצה את גל האלימות, את הריגתם של אנשים, שפיכות דמים.

טלב אבו עראר: אני לא מעוניין לשמוע על אנשים שנהרגים, משני הצדדים, חפים מפשע.

טלב אבו עראר: לכן הגיע הזמן – זו העת המתאימה – שהממשלה תכיר ותדע שהמשך הכיבוש, מדיניות הדיכוי, החקיקה הגזענית החונקת, אלה הדברים שמגבירים את האלימות או מבעירים את האזור בכלל.

טלב אבו עראר: כדי להשיג רגיעה וביטחון, גברתי היושבת-ראש, צריכה הממשלה לשנות את המדיניות, להירגע, להרגיע ולהקל.

טלב אבו עראר: הממשלה ממשיכה בדיכוי של העם הפלסטיני, כולאים אותם – אפשר לקרוא להם כלואים – בכלא גדול, רק חונקים אותם בחוק כזה.

טלב אבו עראר: אני חושב שיש לישראל עניין עם הפלסטינים לפני שיהיה להם עניין עם הסינים.

טלב אבו עראר: כבוד השר אורי אריאל, מי עדיף לכם באמת, להעסיק סינים, או תאילנדים, או פיליפינים, או מי שיש לכם עניין – שכנים?

טלב אבו עראר: במקום להקל עליהם, להוציא אותם מהכלא הזה כדי לעבוד, כדי להתפרנס, חונקים אותם, כולאים אותם.

טלב אבו עראר: ניסיתם את כל החוקים הכי גזעניים בעולם, ולא עזרו, אלא הם דווקא הגבירו עוד יותר את האלימות.

טלב אבו עראר: תשמעו בקולי, חברי חברי הממשלה, תשבו, תנהלו משא-ומתן עם הפלסטינים, תסללו דרך לשלום, זו הדרך הנכונה.

טלב אבו עראר: ואני פונה גם למחנה הציוני: אנחנו, לא חסר לנו צביעות.

טלב אבו עראר: אתם הולכים לאבו מאזן: אנחנו רוצים שלום, וכאילו מראים את עצמכם כאילו דואגים לפלסטינים.

טלב אבו עראר: יא חראם, באמת, דואגים להם, וכאן אתם תומכים.

טלב אבו עראר: בערבית אומרים, "חשומה", כמו שאומרים המרוקאים, שקר, חנפנות, זו צביעות.

טלב אבו עראר: בלָא מחנה שלום, בלָא בטיח.

טלב אבו עראר: זה מחנה הצביעות.

נורית קורן: נא לסיים.

טלב אבו עראר: מי שתומך בחוק הזה הוא יותר מסוכן מנתניהו.

אורי אריאל: מי זה בצביעות?

טלב אבו עראר: מה זאת אומרת?

אורי אריאל: על מי אמרת שהוא צבוע?

טלב אבו עראר: מה, לא שמעת?

טלב אבו עראר: אני מדבר ברמקול, לא לוחש לך באוזן, ברמקול דיברתי.

קריאה: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת טלב אבו עראר, אני מבקשת לסיים.

טלב אבו עראר: אני אומר, מי שתומך בחוק הזה הוא יותר מסוכן לפלסטינים מנתניהו; שמעת עכשיו?

אורי אריאל: כן.

טלב אבו עראר: לחזור על זה שוב?

אורי אריאל: אם אפשר.

טלב אבו עראר: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

נורית קורן: חמש דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השר – –

נורית קורן: חבר הכנסת דוד ביטן, אם אפשר קצת יותר בשקט, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: – – לפני שאתייחס לחוק המוצע לפנינו אני חייב להתייחס לאהדה ולתמיכה שכבר מעלים כמה חברי כנסת בחוק ההשעיה.

עבדאללה אבו מערוף: בדרך כלל אני לא מתייחס לדברים אחרים, אני מתייחס למה שנדון, אבל כאן, תסלחו לי, אני חייב להתייחס.

עבדאללה אבו מערוף: החברים האלה, חברי הכנסת, כבר מתייחסים לחוק באהדה רבה, בתירוץ שכך נוהגת המדינה הכי דמוקרטית בעולם.

עבדאללה אבו מערוף: אני מזכיר למי שמעלה את העניין הזה ואומר "המדינה הכי דמוקרטית בעולם", שהמדינה ההיא כמעט ביצעה טיהור אתני של האינדיאנים, בעלי המקום הלגיטימיים, ועד לשנות ה-60 המאוחרות, 1968, נכתבו שם שלטים: "הכניסה אסורה לכלבים ו-", סליחה; והמדינה שכל אזרחיה שרים את ההמנון, מה שהוא טוען, לא הורסת בתים, לא מגרשת אנשים מבתיהם, לא מפקיעה אדמות ולא הורסת כפרים שלמים כמו אום-אלחיראן וראמיה.

עבדאללה אבו מערוף: וכעת לחוק שלפנינו.

עבדאללה אבו מערוף: היום הציע חברי המכובד אוסאמה שלא אדבר על המ"מים, על חמשת המ"מים, שהם שלי, למרות מי שכתב אותם, אבל בכל זאת, גם בחוק הזה יש משהו מחמשת המ"מים: פרנסה זה מאכל – זה גם.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הנדון הוא חוק שהוצא מהמקפיא, ממינוס 100 מעלות, שם הוא הוקפא יותר משנתיים, והובא למליאת הכנסת בחיפזון רב, כשהוא עדיין לא הפשיר, עדיין מוקפא, אבל הממשלה רוצה להפשיר אותו בצל התנאים הקיימים ותחת תירוצים רבים.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה רוצה להפשיר את החוק בכל מחיר, אפילו ברמיסת הדמוקרטיה וזכויות האדם.

עבדאללה אבו מערוף: מבלי להיכנס לכל החסרונות של החוק והביטויים המשפטיים וההיבטים המשפטיים שלו, הרי הוא לא יתרום למטרתו ולא יוסיף רתיעה, אלא יעניש מעגל גדול, רחב, של אנשים שאין להם מעורבות בהפרת החוק, של משפחות – אבא, אימא, ילדים קטנים, אח, אחות – משפחות שלמות, אחרים, שרוצים רק להתפרנס ורצים אחרי פרוסת הלחם; אנשים שרוצים להיות עם הקרובים שלהם ואין להם שום עניין אחר.

עבדאללה אבו מערוף: החמרה בענישה זה לא פתרון.

עבדאללה אבו מערוף: הפתרון הוא שלום צודק, שלום נכון, שיבטיח עתיד טוב לשני העמים.

עבדאללה אבו מערוף: החוק מסתמך ומדבר על השערות, רק השערות וחשדות, וסבירות נמוכה, וסבירות גבוהה, סבירות רבה של עבירה של חשוד, של מי שעשה את העבירה.

עבדאללה אבו מערוף: החוק גם מעניש את המתווך, שגם יכול להיות שבכלל אין לו קשר למה שקרה ואין לו קשר לאירוע בכלל.

עבדאללה אבו מערוף: וזה פותח דלת רחבה מאוד לענישה קולקטיבית של חפים מפשע.

עבדאללה אבו מערוף: ואם החוק חייב להתייחס למעביד גם, אז הוא חייב להתייחס רק למעביד ולא להעניש ענישה קולקטיבית אנשים אחרים, שיכולים להיות חפים מפשע, ואכן הם חפים מפשע.

עבדאללה אבו מערוף: איך אפשר בצורה כזאת להחליט על דיני נפשות, מה עוד שהחוק מדבר על חשד סביר, כמו שדיברנו, והחשד הסביר הוא לפי השערה של שוטר, של קצין, של איש ביטחון אחר.

עבדאללה אבו מערוף: רק חשד לעבירה נותן ענישה מרבית.

עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה לא ירתיע, החוק הזה חייב להישאר במקפיא, וזו אכן לא הדרך להבטיח ביטחון ושלום.

עבדאללה אבו מערוף: הדרך הנכונה והכתובת על הקיר – אכן, סיום הכיבוש הוא זה שיבטיח שלום וביטחון.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה – אה, סליחה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

נורית קורן: שבע דקות לרשותך, בבקשה.

יוסף ג'בארין: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, התחושה שלנו אל מול הצעת חוק כזו היא שהממשלה – ואני אומר את המילה בערבית – הממשלה תתפאנן.

יוסף ג'בארין: מה זה תתפאנן, חברי?

יוסף ג'בארין: תתפאנן בחקיקה.

טלב אבו עראר: אה, תתפאנן.

יוסף ג'בארין: תתפאנן במעשה החקיקה.

יוסף ג'בארין: איך לתרגם את תתפאנן?

מיקי לוי: עושה כיף.

נחמן שי: מתפננת.

מיקי לוי: מתפננת.

נורית קורן: מתפנקת.

נחמן שי: למדתי עשר שעות ערבית.

נורית קורן: כן, שעות ערבית.

קריאה: יצירתית.

יוסף ג'בארין: תתפאנן – כאילו – – –

נורית קורן: יצירתית.

יוסף ג'בארין: לא, זה יותר מיצירתית.

קריאה: נהנית.

נורית קורן: נהנית.

נורית קורן: תתפאנן זה הנאה.

יוסף ג'בארין: לא, זה גם נהנית וגם יצירתית וגם משתמשת בכל הכישרונות האמנותיים שלה כדי ליצור את החקיקה הזאת – תתפאנן.

יוסף ג'בארין: נכון?

יוסף ג'בארין: כי כשאנחנו מסתכלים על ההחמרה הזו, כבוד השר, בגין הלנה של פלסטיני אחד, העונש הוא מאסר שנתיים.

יוסף ג'בארין: בגין הלנה, העסקה, של שני פלסטינים – ארבע שנות מאסר.

יוסף ג'בארין: יא סלאם.

יוסף ג'בארין: כאילו זו תפיסה שמנוגדת לאלף-בית בדין הפלילי.

יוסף ג'בארין: אותו דבר, עונש בגין הלנה או העסקה של פלסטיני ליום אחד – שנתיים.

יוסף ג'בארין: אבל בגין הלנה או העסקה במשך יומיים – ארבע שנות מאסר.

יוסף ג'בארין: עכשיו אתם מבינים מה זה להתפאנן?

יוסף ג'בארין: זה פשוט גחמות שסותרות כללים בסיסיים בדין הפלילי.

יוסף ג'בארין: נגיד הרעיון הזה של עבירה שמתמשכת ליומיים – זה נמשך ליומיים, ואז יכול לקבל ארבע שנות מאסר.

יוסף ג'בארין: ותראו גם את הפרופורציה, ממש – העבירה נמשכת, לפי החוק העונש הוא כפול, אף-על-פי שמדובר בעצם באותו מעשה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר שהמעשה האמנותי הדרקוני הזה אינו פרופורציונלי, אינו מידתי, אבל גם אינו חוקתי.

יוסף ג'בארין: מי שמלווה את הנושא הזה יודע טוב מאוד שהנושא זה פוגע גם בתא המשפחתי של משפחות ערביות של אזרחים ישראלים, שבני-הזוג או בנות-הזוג שלהם הם מהשטחים.

יוסף ג'בארין: כבוד השר, קיימות, אני מניח שאתה יודע, הרבה הרבה משפחות ערביות – –

אורן אסף חזן: ג'בארין, לתמוך ב"חיזבאללה" זה גם פוגע – – –

יוסף ג'בארין: – – ויכול להיות שאנחנו מדברים על אלפי משפחות, שסוגיית איחוד המשפחות אצלן עד היום לא הוסדרה.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, אתה מדבר על בני-זוג נשואים כדת וכדין, אבל עדיין לא הוסדרה סוגיית הישיבה בישראל.

יוסף ג'בארין: לפעמים זה של האישה או של בן-הזוג, ולפעמים של הילדים.

אורי אריאל: הם יכולים לגור בחברון.

אורי אריאל: מה רע?

יוסף ג'בארין: הם מעדיפים לגור במולדתם וביישובים שלהם, שזה בתוך ישראל.

אורי אריאל: מה רע בעיר האבות?

יוסף ג'בארין: אני אומר לך.

יוסף ג'בארין: כל אדם נורמלי, שרוצה לחיות במדינה שלו וביישוב שלו ובמולדת שלו – – –

אורן אסף חזן: מצפה שהשכנים שלו לא יתמכו בארגון טרור.

אורן אסף חזן: כל אדם נורמלי מצפה שהשכן שלו לא יגיד ש"חיזבאללה" זה לא ארגון טרור.

יוסף ג'בארין: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: בחייך, אתה עכשיו נכנסת – – –

אורן אסף חזן: לא קשור, אבל סתם.

אורן אסף חזן: אני מנצל את ההזדמנות שאתה על הבמה, יש לך הרבה זמן, לדעת – ארגון טרור או לא ארגון טרור?

יוסף ג'בארין: תעזוב.

יוסף ג'בארין: אם היית מבין את הנושא, היית מסכים אתי.

יוסף ג'בארין: אבל אתה רק רוצה להפריע, תן לי רק – – –

אורן אסף חזן: קודם כול, זה שאתה – – – זה מחמאה בשבילי.

נורית קורן: תמשיך, תמשיך.

נורית קורן: חבר הכנסת ג'בארין, תמשיך.

יוסף ג'בארין: תן להמשיך.

יוסף ג'בארין: מה שאני אומר, שהחוק אינו רגיש לסוגיות שהן באמת אנושיות, סוגיות רגישות ממדרגה ראשונה.

יוסף ג'בארין: דיברו חברי מהמחנה הציוני על הקושי הזה, שהם מתנגדים לזה ומסתייגים ממנו, אבל הפלא הוא שהם פשוט גם תומכים בהצעת החוק, והם יודעים שההסתייגויות שלהם לא יעברו.

יוסף ג'בארין: אז לכן אני מאוד מצטער על כך שחברי במחנה הציוני – אני מקווה שלא כולם, אולי חלקם יתמכו בהצעת החוק, כשיש תוצאה כל כך דרקונית של פגיעות קשות במשפחות ערביות.

יוסף ג'בארין: בעצם הופכים את המשפחות המעורבות, שיש בהן נישואים של בן-זוג או בת-זוג מהשטחים, פשוט למשפחות עברייניות, שעוברות על החוק בלית ברירה, בלי שהחוק מאפשר גם הסדרה של המעמד שלהן.

יוסף ג'בארין: אנחנו גם מדברים על עבירה שהיא גורפת.

יוסף ג'בארין: כך, למשל, ההתייחסות לכך שהאחריות מוטלת על אדם בגין ביצועה, בין במישרין ובין בעקיפין, בין בעצמו ובין על-ידי אחר המועסק על-ידו או מטעמו.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, יכול להיות מצב שבכלל בעל-הבית לא יודע מי עובד בבית עם הקבלן, מי מועסק עם הקבלן, ובכל זאת הוא יכול להיות מורשע, ואפילו להישלח למאסר, כי כאן מטילים אחריות פלילית בעקיפין – בין על-ידי אחר המועסק על-ידו או מטעמו.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, יכול להיות שאני מעסיק קבלן.

יוסף ג'בארין: עכשיו הופכים את האזרח שבעצם מתקשר עם קבלן, שהוא צריך לחקור מי בדיוק הם העובדים והאם יש לכם היתר או אין להם היתר וכו'.

יוסף ג'בארין: ואין כאן ספק שהדין הפלילי בעצם אינו מאפשר פגיעה כה קשה באזרחים מבלי שיש באמת אחריות פלילית, שלא לדבר גם על הענישה המינהלית שמופיעה בחוק ועל הסמכות שניתנה לשוטר להוציא צו הגבלת שימוש במקום – צו הגבלת שימוש במקום.

יוסף ג'בארין: ואם מחברים את זה לעניין המשפחתי של אותן משפחות ערביות בישראל, שיש אולי בן משפחה שעדיין לא הסדירו את מעמדו בישראל, ולכאורה השוטר יכול בעצם להגביל את השימוש בבית של אותה משפחה.

יוסף ג'בארין: ממש ככה.

יוסף ג'בארין: לפי מילות החוק, השוטר יכול להגיד: אתם כבר לא יכולים לישון בבית הזה.

יוסף ג'בארין: זה פשוט לגרש את המשפחה מהבית.

יוסף ג'בארין: אומנם אני רוצה לקוות ששוטרים לא יגיעו לרמת חשיבה ורמת התנהגות כזאת – –

נורית קורן: נא לסיים.

יוסף ג'בארין: – – אבל זה מה שאומר החוק.

יוסף ג'בארין: ולכן, החוק הזה הוא דרקוני, החוק הזה הוא מאוד פוגעני, ואני מקווה שהכנסת תדע גם לא לאשר אותו.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

אורן אסף חזן: עכשיו נגמר הזמן.

אורן אסף חזן: תענה לי: "חיזבאללה" הוא ארגון טרור או לא ארגון טרור?

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת ג'בארין.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: בסדר.

אורן אסף חזן: אני רק מנסה להבין.

אורן אסף חזן: הנה, עכשיו חאג' יחיא יעלה ויספר לנו את האמת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – לספר סיפורים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: סיפורים כדי ללכת לישון יספרו לך.

אורן אסף חזן: יושב-ראש הרשימה שלכם ירד לבונקר.

אורן אסף חזן: ארבעה ימים בבונקר.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן חזן, אני מבקשת.

נורית קורן: שב בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סיפורים יספרו לך לפני שינה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לך לישון, יספרו לך סיפורים.

אורן אסף חזן: אתם מספרים סיפורים כל היום.

אורן אסף חזן: אתם גם חולמים חלומות על מדינה שלכם.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, לרשותך שבע דקות.

נורית קורן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזו היא הצעה גורפת, דורסנית, ובהכרח היא לא ביטחונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תמיד כשמנסים לחוקק חוק צריכים לדעת מה התכלית, מה המטרה של החוק הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם המטרה היא ביטחונית, אז בואו נבדוק אם באמת היא יכולה לתת תשובה ביטחונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חד-משמעית לא, כי הניסיון הזה – מה שלא בא בכוח בא ביותר כוח – נכשל, ונכשל כליל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נתחיל מהאינתיפאדה הראשונה – הייתה אינתיפאדת האבנים; הפעילו יותר כוח – הפכה להיות נשק חם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למרות הכוח, הריסת הבתים, המאסרים, ההריגות, שבירת העצמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא הועיל, זה עלה מדרגה וזה הגיע לנשק חם, אחר כך גם טילים ו- ו-.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מי שיושב בראשות הממשלה צריך להבין – יותר כוח זה לא פתרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החוק הזה בא גם כדי לכלוא את תושבי השטחים בגדה המערבית, בדיוק כמו הכלא הגדול של עזה, וכנראה אנחנו בכיוון כלא אלקטרז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם מכירים – 100 שנים לא הצליחו לברוח משם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז נראה שגם זה לא יעזור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי, לפלסטינים אין מקומות עבודה, ומספר הפועלים עם אישורי כניסה מוגבל מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בכל אירוע ביטחוני הצבא מחליט באופן גורף למנוע גם מבעלי האישורים להגיע למקומות עבודתם, והרבה פעמים שוללים אישורים גם מהמורשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המורשים קיבלו את האישורים להיכנס אחרי בדיקות ביטחוניות, ומי מהמשפחה, וקרוב המשפחה, והבן של קרוב המשפחה – מה עשה ומה הוא לא עשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פתאום יש אירוע ביטחוני, שוללים ומבטלים הרבה אישורים, או: אתם לא תגיעו לגבולות מדינת ישראל – שהם צריכים להיות גבולות 67', גבולות הקו הירוק – אבל גם להתנחלויות אתם לא תגיעו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה, למה גורם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: גורם ליותר עוני, ליותר אבטלה וליותר פיגועים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שלא מבין – שיבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד פן אחר בחוק הזה – אפילו דיברתי עם השר ארדן כשהביאו את זה לקריאה הראשונה, ואמרתי לו: החוק הזה צריך לתת תשובה ברורה מה יקרה בתוך המשפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שנשוי, האישה שהשאירה את הילדים אצל הבעל שלה, אם יבואו ויתפסו אותה בבית של בעלה, הוא ייכנס ארבע שנים לכלא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה ההיגיון?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה האנושיות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה הדמוקרטיה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, אתם לא חושבים שאנשים מהצד השני הם בני-אדם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה, אלא גם מבטלים את שיקול הדעת של השופט – השופט שנבחר בגלל ההשכלה שלו, בגלל הידע שלו, בגלל הניסיון שלו, אתם באים לשלול ממנו בהצעת חוק זו אפילו את הבדיקה של הנסיבות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש נסיבות מקלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם בזה באתם וסגרתם את הדלת הזו של השופט, שיקול הדעת של השופט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה השכל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, כבוד ראש הממשלה, הקואליציה, נפלתם על השכל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: איפה אתם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עם חקיקת חוק זה אולי ראש הממשלה והקואליציה שלו יזכו בכמה נקודות בסקרים, כי הוא חי על הסקרים.

אורן אסף חזן: מה מפחיד אותך?

אורן אסף חזן: ספר לנו מה מפחיד אותך בחוק הזה.

אורן אסף חזן: באמת, אמיתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשתלך לישון, נספר לך ואז תבין.

אורן אסף חזן: מה מפחיד אותך בחוק הזה?

אורן אסף חזן: אין לך תשובות אז אתה יורד לרמה נמוכה?

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אל תפריע בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אולי יזכו ראש הממשלה והקואליציה בכמה נקודות בסקרים, כי הם אלה שמסיתים את העם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא העם מוסת והם נגררים אחריו, פשוט הממשלה והעומד בראשה מסיתים את העם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן – –

אורן אסף חזן: ולהגיד שה"חיזבאללה" זה לא ארגון טרור זה לא נקרא להסית?

אורן אסף חזן: תגיד לי, להגיד שזה לא ארגון טרור, ה"חיזבאללה", זה לא נקרא להסית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מפריע.

נורית קורן: חבר הכנסת חזן, אל תפריע בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – אחרי שמחוקקים את החוק ומבינים, כמו שהבינו עשרות פעמים, שזה לא יועיל וזה לא יפתור את הבעיות, גם את הנקודות האלה הוא יפסיד, ויפסיד אותן מהר מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפתרון – הממשלה הכושלת הזו מתעלמת ומנסה לברוח מהפתרון האמיתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לפתור את הבעיה, גם הביטחונית, גם הדמוגרפית, וגם הבעיות שלא ישנים לכאורה בלילה בגללן, הפתרון הוא מדינה פלסטינית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה לא רוצה אותם שייכנסו לפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם לא רוצים להיכנס לפה, אבל הם רוצים מדינה עצמאית, מדינה עם כלכלה עצמאית, מדינה שיוכלו גם לקבל השקעות זרות, למצוא מקומות עבודה, ולא להיות בכל יום עם הפחד, עם הסכנה, אולי יפקיעו להם את הקרקעות שלהם, אולי המתנחלים יבואו ויעקרו להם את העצים, אולי ימנעו מהם להגיע גם למקומות העבודה בתוך הערים שלהם, בין עיר לעיר, יבתרו את החלקים של הגדה המערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז כדי להגיע לפתרון צריך להקים את המדינה הפלסטינית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומדינה כזו – רוצים לחיות בשלום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה הם אומרים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שומע פה, מעל הבמה הזו, שר – שאני לא מבין אם הוא מייצג את הממשלה, כי הוא ענה בשם הממשלה – עולה ואומר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מוכן לוותר על גרגר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה עם ראש הממשלה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה, הוא משקר לעם, משקר לעולם כשהוא אומר "שתי מדינות"?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז איפה המדינה השנייה תהיה, ואיך היא תקום?

עבד אל חכים חאג' יחיא: חוק כזה הוא לא אנושי, לא דמוקרטי, חוק שפוגע בזכויות אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן חוק כזה, אין לו מקום במדינה דמוקרטית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה יכול להיות במחנה צבאי, ואם המדינה החליטה להיות רק מחנה צבאי שהוא סגור ומסוגר מכל הכיוונים ומונע מאנשים להיכנס אליו – אז זה הפתרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר לכם, גם הפתרון הזה לא יפתור את הבעיה, כי מי שמוכן לבוא ולמות, החוק הזה לא ימנע ממנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נשאל את עצמנו כמה פיגועים נעשו על-ידי שוהים לא חוקיים לכאורה וכמה פיגועים היו במקומות אחרים; נמצא שזה לא הפתרון, והממשלה מחטיאה את המטרה או פשוט הולכת ומקצינה מיום ליום.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: גברתי היושבת-ראש, מאוד מפתה לדבר על החוק הזה, במיוחד כאשר נזכרים בכל הנשים והגברים שנשואים וחיים בתוך המדינה הזו כשב"

עאידה תומא סלימאן: חים כי הם רוצים לקיים חיי משפחה נורמליים, כי הם רוצים להיות עם מי שבחר בו לבם ולגדל אתו את הילדים.

עאידה תומא סלימאן: הם מוכנים לעבור על החוק כדי לעשות את זה, כי המשפחה חשובה.

עאידה תומא סלימאן: מאוד מפתה גם לדבר על אלה שבאים, אף שהם מרגישים שהם באים בעצם למדינה שכובשת את מולדתם; שהם באים לעבוד אצל מי שהממשלה שלו מייצגת את הדיכוי של העם שלהם, ובכל זאת הם מסתכנים.

עאידה תומא סלימאן: הם באים רק כדי לחפש את פרנסתם בכבוד – ולפעמים גם בלי כבוד – כדי לפרנס את המשפחות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני גם לא יכולה להימנע מלדבר על כל המושג הזה, שאני שומעת, מאז נכנסתי לכנסת: "האופוזיציה הלוחמת".

עאידה תומא סלימאן: ובא לי לשאול, באמת: לוחמת במי?

עאידה תומא סלימאן: האופוזיציה היום בכנסת לוחמת במי?

עאידה תומא סלימאן: נראה לי שהיא לוחמת בעיקר בכל אפשרות קיימת שהממשלה הזאת, ממשלת נתניהו, תתפכח ותבין שכל המלחמות, תרתי משמע, שהיא מנהלת נגד העם הפלסטיני, לא יועילו ולא יפתרו את הבעיות.

עאידה תומא סלימאן: מתי יתפכחו חברי האופוזיציה הכי גדולה, שהצהירה שהיא לוחמת – ששיח שמנציח את הכיבוש, שמתעלם מקיומו, שמדבר על היפרדות במקום סיום כיבוש, אינו הצד השני לאותו מטבע?

עאידה תומא סלימאן: חוק הכניסה, שרוצה להחמיר את הענישה של מי שמסיע, מלין ומעסיק פלסטינים שמחפשים איך להאכיל את ילדיהם, הוא המשך של מערכת דיכוי של עם אחר שנמצא תחת הכיבוש הישראלי.

עאידה תומא סלימאן: ההטפות על הכישלון של הדרכים והחוקים הדרקוניים וצעדי הענישה, שראיתי כמה מחברי הכנסת של האופוזיציה מהצד הזה עולים לדוכן ומדברים עליהם ומטיפים איך הם ייכשלו ואיך הם לא יביאו לשום מקום – ועדיין מתעקשים לתמוך בהם.

עאידה תומא סלימאן: מה קורה?

עאידה תומא סלימאן: מתי תתפכחו?

עאידה תומא סלימאן: מתי תתעוררו?

עאידה תומא סלימאן: מתי לא תיתנו יד לעוד חוק ועוד חוק שמרחיק אותנו עוד ועוד ועוד מהרצון האמיתי לסיים את הכיבוש?

עאידה תומא סלימאן: אני, תאמינו לי, לא מבינה.

עאידה תומא סלימאן: אבל כנראה ראש הממשלה נתניהו בורח ממשא-ומתן עם הפלסטינים לסיום הכיבוש לחיקם של משטרים רודניים, משטרים ריאקציוניים בעולם הערבי, והוא חושב שדרכם יקבל הסדר עם הפלסטינים.

עאידה תומא סלימאן: משפט אחד: העם הפלסטיני כבר הבין שאין לו פרטנר במדינה הזאת לסיום הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אתם מוכיחים את זה מהימין וממה שנקרא שמאל יום אחרי יום.

עאידה תומא סלימאן: הקשרים החדשים של ממשלה זו והרומנים המתנהלים מאחורי הקלעים ובגלוי לא יובילו אותנו לשום מקום, כמו שהחוק הזה לא יוביל אותנו לשום מקום.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה, ואחריו יסכם את הדיון השר גלעד ארדן.

נורית קורן: לרשותך חמש דקות, בבקשה.

מרדכי יוגב: גברתי היושבת-ראש, כבוד השר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק להחמרה בענישתם של מעסיקים, מלינים וגם מסיעים של שוהים בלתי חוקיים עלתה על-ידי עוד בכנסת הקודמת, הכנסת התשע-עשרה, בעקבות התגברות של אירועי הטרור שבוצעו על-ידי שוהים בלתי חוקיים, שגבו בזמנו את חייהם של רבים, כמו החיילים תומר חזן ועדן אטיאס, זיכרונם לברכה, ואחרים.

מרדכי יוגב: היא אושרה וקודמה שנית בתחילתה של הכנסת הזאת, הכנסת העשרים, ובעקבות מתקפת הטרור האחרונה, שחלק ממפגעיה היו שוהים בלתי חוקיים – רק לאחרונה, המחבל מתל-אביב – זכתה לדחיפה משמעותית מהשר לביטחון פנים, ובעצם עולה כהצעה רחבה יותר, כהצעה ממשלתית שאני מצטרף אליה.

מרדכי יוגב: לתחומי הקו הירוק נכנסים כיום קרוב ל-100,000 פלסטינים לעבודה.

מרדכי יוגב: לכ-50,000 ומעלה מהם יש אישורי עבודה של מערכת הביטחון, והם עושים את מלאכתם.

מרדכי יוגב: לא אכנס כאן להצהרות פוליטיות על דברים אחרים, אלא רק אצטרף למשפט אחד של חברתי חברת הכנסת עאידה סלימאן, שהם באים כדי להתפרנס – אהלן וסהלן – ומביאים את לחמם ומכובדים ומתכבדים.

מרדכי יוגב: אני בעד אישורים רבים נוספים לכל פלסטיני שרוצה בעבודה ולכל מקום שאפשר להעסיקו.

מרדכי יוגב: אך בשנים האחרונות, וגם לפני כן, התגברה מאוד כניסתם של שוהים בלתי חוקיים, והתגבר גם פוטנציאל האיום עד כדי רצח.

מרדכי יוגב: כפי שאמרתי, לצערנו, איבדו רבים את חייהם, ומי שהם הרוצחים המאופיינים יותר הם דווקא אותם שוהים בלתי חוקיים שסיבת היותם בלתי חוקיים היא הסיבה הבסיסית לכך ששירותי הביטחון לא חתמו על כך שהם מנקים אותם, כי כנראה הם ידעו שיש בהם פוטנציאל כלשהו, גם של פיגוע.

מרדכי יוגב: החוק הזה – ואני רוצה לקצר בדברי – יש בו כדי לתרום לארגז הכלים של ההרתעה, לארגז הכלים של הענישה.

מרדכי יוגב: הוא ייתן כלי נוסף בידי מערכת הביטחון, המשטרה ובתי-המשפט להרתיע ולצמצם את תופעת השוהים הבלתי-חוקיים ואת הסיכון הנובע מהם לאזרחי ישראל; וזו אחריותנו, פשוט כך, למען הצלת אזרחינו ולמען הצלת חיים של ממש.

מרדכי יוגב: בדברי ההסבר להצעתי המקורית כתבנו שיש בזה עוד כלי – פשוט עוד כלי; הוא לא היחידי, וצריך לעשות עוד דברים – לצמצם את התופעה וסיכוניה ולשדר גם מסר נוסף:

מרדכי יוגב: הביצוע על הגדר בין הצבא למשטרה היה קשה, ועל כן רצינו לבוא אל אלה שעושים את הכסף, את הכסף הגדול, ומנצלים לעתים גם את אותם שוהים בלתי חוקיים, אל המלינים ואל המעסיקים, וגם אל המסיעים, שבקביעות עושים את הרווח הגדול מהדבר, ולראות בהם אנשים שכרגע מסייעים לפשע ומסכנים חיים.

מרדכי יוגב: האיזון הנכון – ובזה אסיים את דברי – הוא שנאשר את מקסימום האישורים לאותם פלסטינים שאכן באים כדי להתפרנס, ואין להם שום כוונה לפגוע ולפגע, ויודעים שלעד נחיה פה האחד בצד השני בשלום, ומנגד – לתת עוד כלים שימנעו מאלה שאינם חוקיים להיכנס על-ידי כך שנעניש גם את המעסיקים ואת המלינים ביתר חומרה ונרתיע מפני כניסתם של אלה שיש פוטנציאל של פגיעה או פיגוע בעצם כניסתם לתחומי הקו הירוק.

מרדכי יוגב: ובכך – וזו מטרת החוק – נביא ליותר ביטחון ונציל חיים.

מרדכי יוגב: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יסכם את הדיון השר לביטחון פנים, השר גלעד ארדן.

נורית קורן: בבקשה.

גלעד ארדן: – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: גם לדבר, או רק להסתכל – – –?

קריאה: – – –

גלעד ארדן: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הקשבתי לחלק מדברי הנוכחים; חלק ראיתי למטה, על מסך הטלוויזיה.

גלעד ארדן: אני קודם כול רוצה להודות גם על כך שיש חברים באופוזיציה שמגלים אחריות ומבינים את חשיבות החוק הזה.

גלעד ארדן: נושא כניסת שוהים בלתי חוקיים למדינת ישראל – זו שרבים, לצערי, מתארים אותה כמקום שנורא רע לחיות בו, אבל מסתבר שיש הרבה מאוד אנשים, בין שהם מסתננים לא פלסטינים ובין שהם פלסטינים, שדווקא חושבים שמדינת ישראל היא מקום לא רע בכלל.

גלעד ארדן: אבל מה לעשות שהתופעה הזאת של כניסת שוהים בלתי חוקיים לתחומי מדינת ישראל מייצרת סיכונים מאוד מאוד משמעותיים, בעיקר כאשר אנחנו נמצאים בעיצומו של גל טרור שמבוסס על החלטות של יחידים שמונעים יום-יום על-ידי הסתה רחבה בהרבה מאוד ערוצים, והיכולת של כוחות הביטחון להתחקות אחרי עקבותיהם של אותם שוהים בלתי חוקיים היא מאוד מאוד מורכבת; זו משימה מורכבת גם כיוון שההרתעה והענישה בתחום הזה לא היו מספיק משמעותיות.

גלעד ארדן: מובן שגם כאשר שוהה בלתי חוקי – ויש כאלה רבים – עומד לדין, העונשים שמוטלים עליו אינם משמעותיים.

גלעד ארדן: ואם מדובר במאסר שהוא לא בפועל, בטח אם מדובר בעבודות שירות, היכולת של רשויות האכיפה לוודא את קיום פסק-הדין, אני מניח שכולם כאן מבינים, היא כמעט בלתי אפשרית, כי הוא מוחזר אחר כבוד לשטחי הרשות הפלסטינית, ולכן אי-אפשר גם להעניש אותו, אלא אם כן מכניסים אותו למאסר בפועל.

גלעד ארדן: כל עוד גדר ההפרדה, גדר הביטחון, לא הושלמה במלואה, כמובן גם היכולת לייצר חסימה הרמטית מפני כניסת שוהים בלתי חוקיים היא, שוב, משימה מאוד קשה ומורכבת עד כדי היותה בלתי אפשרית.

גלעד ארדן: אז תשאלו אותי, ובצדק: מה נשאר לעשות?

גלעד ארדן: נשאר, חברי חברי הכנסת, לטפל באותם ישראלים שעבור בצע כסף – כי הם הרי מעסיקים את אותם שוהים בלתי חוקיים, בדרך כלל, כי אפשר להעסיק אותם בשכר נמוך יותר מאשר עובדים חוקיים, אז הם מעסיקים אותם באופן בלתי חוקי, ומלינים אותם, וגם מסיעים אותם, וכל זה בלי להתייחס בכלל לסכנה הביטחונית שהימצאותם של אותם שוהים במדינת ישראל מייצרת.

גלעד ארדן: ולכן, אישור הצעת החוק הזאת – אני מקווה שהיא תאושר בעוד כמה דקות – יוכל לסייע מאוד מאוד למשטרת ישראל ולכוחות הביטחון לעצור את כניסתם של אותם שוהים בלתי חוקיים, כי במקום לרדוף אחרי כל אחד מהם, אנחנו רוצים להעביר את כובד המשקל באכיפה אל אותם מעסיקים, אל אותם מלינים, אל אותם מסיעים, כל אלה שבשביל בצע כסף – – –

נורית קורן: סליחה, אדוני השר, אני רק רוצה לעשות שקט באולם.

נורית קורן: חברים, חברי הכנסת, אני מבקשת לשבת במקום.

נורית קורן: הנהלת הסיעות, אני מבקשת קצת יותר שקט.

נורית קורן: חברים, בבקשה.

נורית קורן: בבקשה, אדוני השר.

גלעד ארדן: – – – כל אותם ישראלים שבעד בצע כסף מוכנים לסכן את ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: למעשה, על-פי הצעת החוק, אם אני מדבר על השינויים המשמעותיים ביותר שיש בהצעה, המשטרה למעשה תקבל סמכות מינהלית, בלי צורך לגשת לבית-המשפט, לסגור אתר בנייה, למשל, או מסעדה, או כל עסק שנמצאו בו שב"חים, לתקופה של עד 30 יום.

גלעד ארדן: בית-משפט כמובן יוכל להחמיר ולהאריך את משך סגירת העסק הזה לזמן רב יותר.

גלעד ארדן: נוסף על כך, בנסיבות מחמירות הענישה של אותם מעסיקים תוחמר, כך שיהיה אפשר להטיל עליהם עונש עד ארבע שנות מאסר, ואם עד היום אותם יזמים – דווקא אלו שמרוויחים אולי את הכסף הגדול ביותר מפרויקט בנייה גדול – אותם יזמים היו מסתתרים מאחורי קבלני המשנה, ומעבירים את הנטל לחפש אותם אצל קבלני משנה רבים – לפעמים יש עשרות קבלני משנה באתר בנייה – היו מעבירים את הנטל הזה רק למשטרה, הם לא יוכלו יותר להסתתר מאחורי קבלני המשנה, כי גם עליהם, כמי שמרוויחים את הסכומים הגדולים ביותר מאותו פרויקט, תוטל חבות לייצר מערך של פיקוח כדי לוודא שאין באותו אתר, או באותו פרויקט, שוהים בלתי חוקיים.

גלעד ארדן: אפשר לציין בחוק הזה עוד כמה שינויים משמעותיים, למשל היכולת להטיל אחריות על תאגיד, ובמקרה שמדובר בתאגיד שמעסיק או מלין שב"חים באופן חד-פעמי יהיה אפשר להטיל עליו קנס עד 300,000 ש"ח, במקום 75,000 ש"ח עד היום, ונקבע כאן, בדומה למה שעשינו בנושא של השלכת אבנים ובקבוקי תבערה, גם כאן יש סכום של עונש קנס מינימלי, 20,000 שקל.

גלעד ארדן: מובן שאם מדובר בתאגיד שמעסיק או מלין באופן סדרתי, וזאת לא הפעם הראשונה, הקנס כבר קופץ לכמעט חצי מיליון שקל, והקנס המינימלי ל-40,000 שקלים.

גלעד ארדן: הוראה נוספת, שהיא ייחודית או חדשה, בהצעת החוק הנוכחית, זה שלמעשה בית-המשפט גם יוכל לחלט את התמורה שניתנה בעד העסקה או הלנה, או את השווי הכספי שלה, ולמעשה כל התמריץ הכספי של אותם מעסיקים או מלינים או מסיעים אמור בעצם לרדת לטמיון, כיוון שלא רק שאולי תוטל עליהם ענישה פלילית, אלא גם הרווח הכספי שבשבילו הם סיכנו את אזרחי המדינה והעסיקו שוהים בלתי חוקיים – גם התמריץ הזה למעשה ירד לטמיון.

גלעד ארדן: גברתי רוצה להעיר משהו?

גלעד ארדן: אני רוצה לומר שהציפייה שלי ממשטרת ישראל, שעד היום, כפי שאמרתי, הייתה די מתוסכלת מכך שגם שב"חים שהיא הייתה תופסת, ונעשים מבצעים כאלה כמעט כל שבוע – בשבוע האחרון עצרה משטרת ישראל כ-420 שוהים בלתי חוקיים, אבל המספרים מגיעים לאלפים בכל שנה – ועדיין לא נוצרת הרתעה, כי, כפי שתיארתי, קשה מאוד להרתיע באמצעות חוק השב"חים.

גלעד ארדן: לאחר אישור הצעת החוק המשטרה צפויה לצאת למבצעים רחבי היקף לתפיסת אותם המסייעים לשב"חים ולהעמיד אותם לדין, ואני מציין את זה במיוחד, מעל במת הכנסת, כדי שלא יגידו, כל אותם מעסיקים ומלינים ומסיעים, שהם לא הוזהרו מראש על השינוי באחריות שמוטלת עליהם, וגם בענישה.

גלעד ארדן: לסיום, אני רוצה לומר שאני מודה מקרב לב ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה – אני לא רואה אותו כאן – חבר הכנסת דודי אמסלם.

רויטל סויד: מעניין למה.

גלעד ארדן: מה, גם החוק שהוא הכין, זה עדיין במסגרת – – –

רויטל סויד: עד שלא יהיו פה כל – – –

גלעד ארדן: אז אני רוצה להודות לחבר הכנסת דודי אמסלם על ההירתמות שלו להכנה המהירה מאוד של החוק, ועל ההבנה שלו שיש חשיבות גדולה לקדם במהירות את החוק הזה, כי הוא אפקטיבי והוא יכול לסייע בהצלת חיי אדם.

גלעד ארדן: ודבר אחרון, אני מבקש מחברי הכנסת לדחות את כל ההסתייגויות שהוגשו לחוק הזה, כי יש חשיבות גדולה שהוא יעבור כפי שהוא אושר בוועדה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לשר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מי שמעוניין להשתתף בהצבעה, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: נמסר לי שחבר הכנסת אוסאמה סעדי מרכז את כל ההסתייגויות, אז אנחנו נעבוד מולך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לפני סעיף 1 קיימת הסתייגות של קבוצת מרצ, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע?

אוסאמה סעדי: כן.

יולי יואל אדלשטיין: להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ – תמר זנדברג, זהבה גלאון, אילן גילאון, עיסאווי פריג' ומיכל רוזין – לפני סעיף 1 לחוק.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 5 בעד ההסתייגות – 26 נגד – 44 נמנעים – 1 ההסתייגות של קבוצת סיעת מרצ לפני סעיף 1 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 26, נגד – 44, נמנע אחד.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיפים 1–3 אין הסתייגויות, לכן אנחנו מצביעים על סעיפים 1–3 לחוק, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: 1–3, כנוסח הוועדה, ללא הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 6 בעד סעיפים 1–3, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 16 נמנעים – אין סעיפים 1–3, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 1–3 אושרו ברוב של 56 נגד 16.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להסתייגות מס' 2 לסעיף 4, של חברי הכנסת אוסאמה סעדי, עבדאללה אבו מערוף, טלב אבו עראר, דב חנין, איימן עודה, מסעוד גנאים, ג'מאל זחאלקה, אחמד טיבי, עאידה תומא סלימאן, עבד אל חכים חאג' יחיא, חנין זועבי, יוסף ג'בארין ובאסל גטאס; להלן: קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, נצביע?

יולי יואל אדלשטיין: נצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 4.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 7 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 42 נמנעים – 1 ההסתייגות (2) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 4 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 28, נגד – 42, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 2 לסעיף 4 לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין נצביע, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: מסירים לחלופין, ועוברים להסתייגות מס' 3 לאותו סעיף.

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחלופין לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, לסעיף 4 אין יותר הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 5 מלכתחילה לא היו הסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על סעיפים 4 ו-5 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע – סעיפים 4 ו-5 כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 8 בעד סעיפים 4–5, כהצעת הוועדה – 57 נגד – 15 נמנעים – אין סעיפים 4–5, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 57, נגד – 15, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: סעיפים 4 ו-5 אושרו כנוסח הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: לסעיף 6, הסתייגות מס' 4 של קבוצת סיעת מרצ – להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 4 לסעיף 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 9 בעד ההסתייגות – 20 נגד – 43 נמנעים – 3 ההסתייגות (4) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 20 בעד, 43 נגד, שלושה נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 4 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 5, אדוני?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: 6?

יולי יואל אדלשטיין: עד 9 לא צריך להצביע?

יולי יואל אדלשטיין: 9 להצביע?

רויטל סויד: על 6 צריך.

יולי יואל אדלשטיין: אם כן, האופוזיציה הסירה, או המציעים, המסתייגים, הסירו את הסתייגויות 4 ו-5.

יולי יואל אדלשטיין: על הסתייגות מס' 6 לסעיף 6 אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 10 בעד ההסתייגות – 28 נגד – 40 נמנעים – 2 ההסתייגות (6) של קבוצת סיעת מרצ לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 28, 40 מתנגדים, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי גם הסתייגות מס' 6 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 7? 8? 9? לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 10?

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך; 11?

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: 12? 13?

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 13 לסעיף 6, של חברי הכנסת יצחק הרצוג, ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, יחיאל חיליק בר, עמיר פרץ, מרב מיכאלי, איתן כבל, מנואל טרכטנברג, אראל מרגלית, מיקי רוזנטל, רויטל סויד, יואל חסון, זוהיר בהלול, איתן ברושי, מיכל בירן, נחמן שי, קסניה סבטלובה, איילת נחמיאס ורבין, יוסי יונה, איל בן ראובן ויעל כהן-פארן, להלן: קבוצת סיעת המחנה הציוני, ושל קבוצת סיעת הרשימה המשותפת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגדה?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 11 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 40 נמנעים – 2 ההסתייגות (13) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 29, נגד – 40, שניים נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 13 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ – הסתייגות מס' 14 – כן להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 – אנחנו מצביעים.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 12 בעד ההסתייגות – 35 נגד – 39 נמנעים – אין ההסתייגות (14) של קבוצת סיעת המחנה הציוני וקבוצת סיעת מרצ לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 14 לסעיף 6 – התוצאות: 35 בעד, 39 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי ההסתייגות לא אושרה.

יולי יואל אדלשטיין: הסתייגות מס' 15, אדוני – לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: 16?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: 17?

יולי יואל אדלשטיין: 17 כן.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 17 לסעיף 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 13 בעד ההסתייגות – 30 נגד – 40 נמנעים – 3 ההסתייגות (17) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 30 בעד, 40 נגד, שלושה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: ההסתייגות מס' 17 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: 18? לא. 19? 20?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הסתייגות מס' 20 לסעיף 6.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד ההסתייגות?

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 14 בעד ההסתייגות – 29 נגד – 40 נמנעים – 3 ההסתייגות (20) של קבוצת סיעת הרשימה המשותפת לסעיף 6 לא נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד – 29, נגד – 40, שלושה נמנעו.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הסתייגות מס' 20 לא התקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: לחלופין, אדוני?

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מסירים את כל ההסתייגויות.

יולי יואל אדלשטיין: לכן, אנחנו נוכל להצביע על סעיפים 6, 7, 8, 9 – כי ל-7, 8 ו-9 לא היו הסתייגויות ול-6 הוסרו – אז 6, 7, 8, 9, כנוסח הוועדה, בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 15 בעד סעיפים 6–9, כהצעת הוועדה – 56 נגד – 16 נמנעים – 1 סעיפים 6–9, כהצעת הוועדה, נתקבלו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, בעד סעיפים 6–9 – 56, נגד – 16, אחד נמנע.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אישרנו את כל הסעיפים בקריאה שנייה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אתה ביקשת הודעה, הצעה לסדר?

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, מדובר בהצעת חוק חשובה ומסוכנת, ולכן אנחנו מבקשים לראות בה הצעת אי-אמון בממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר לביטחון פנים, שהשיב בשם הממשלה, אנחנו יכולים לקיים את ההצבעה עכשיו?

גלעד ארדן: כן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

אחמד טיבי: האם ראש הממשלה הסמיך את השר ארדן?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אכן, הוגשו לי כל המסמכים: הרכב הממשלה הבאה, כתב הסכמה של המועמד לראשות הממשלה, הלוא הוא חבר הכנסת אחמד טיבי, ואנחנו – – –

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, אני מבקש להדגיש כי באמת הדילמה עכשיו היא ביבי או טיבי.

גלעד ארדן: זו באמת הדילמה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו מצביעים על הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכם שאנחנו לא משנים את אופי ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: מי שבעד – הוא בעד אישור החוק בקריאה שלישית ונגד הצעת האי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתומך במועמדות החשובה של חבר הכנסת אחמד טיבי לראשות הממשלה ומתנגד לחוק – יצביע נגד.

יואב קיש: מי שר הביטחון?

יולי יואל אדלשטיין: אני עברתי על המסמכים, אני אגלה לך.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: קריאה שלישית והצעת אי-אמון.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד החוק – 44 נגד – 16 נמנעים – אין חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו–2016, נתקבל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 44 בעד, 16 נגד, אין נמנעים.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 26), התשע"ו–2016, עברה כנדרש בשלוש קריאות, וחבר הכנסת אחמד טיבי בינתיים לא יהיה ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: לעומת זה, אנחנו נשמע את הודעות ועדת הכנסת, כפי שימסור אותן חבר הכנסת דוד ביטן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

): כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ועדת הכנסת קבעה כי ועדת הכספים תדון בהצעות לסדר-היום של חברי הכנסת נאוה בוקר, אכרם חסון, יואל גואטה ואיתן ברושי בנושא: מניעת פיטוריהם של מאות עובדים במפעלי שימורי טונה בפריפריה.

אראל מרגלית: יגאל גואטה.

): יגאל גואטה.

): עשו טעות בדף.

): תודה רבה על התיקון.

): הודעה שנייה: כבוד היושב-ראש, ועדת הכנסת קבעה בישיבתה היום, כי הצעת חוק המים (תיקון מס' 27), התשע"ו–2016, תידון בוועדה המשותפת לוועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת הכלכלה, בראשות יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

): הוועדה תהיה בת 14 חברים, שבעה מכל ועדה.

): מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה יכהנו חברי הכנסת דוד אמסלם, בצלאל סמוטריץ, יואב בן צור, אורי מקלב, רויטל סויד, רוברט אילטוב ועבדאללה אבו מערוף; מטעם ועדת הכלכלה יכהנו חברי הכנסת דוד ביטן, נורית קורן, רועי פולקמן, יצחק וקנין, איתן כבל, יעקב פרי ועיסאווי פריג'.

): עכשיו זאת הודעה עם הצבעה.

): כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, הכנסת החליטה בישיבתה ביום כ"א באדר א' התשע"ו, 1 במרס 2016, להעביר את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – הכרעה במחלוקות בין הורים בעניין הנתון לאפוטרופסותם), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, לדיון ולהכנה לקריאה ראשונה.

): יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט ביקש להעביר את ההצעה הנ"ל מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): ועדת הכנסת ממליצה לכנסת לשנות את ההחלטה ולהעביר את הצעת החוק הנ"ל מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לדיון בוועדת החוקה, חוק ומשפט.

): אבקש את אישורה של הכנסת להמלצה זו.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: חברים, נא לשבת במקום.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת במקום.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה על ההודעה של יושב-ראש ועדת הכנסת.

נורית קורן: נא לשבת במקום.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

קריאה: – – –

): להעביר מוועדה לוועדה.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת לשבת במקום.

נורית קורן: אני רוצה לעבור להצבעה.

נורית קורן: חבר הכנסת אחמד טיבי, בבקשה לשבת במקום.

נורית קורן: נעבור להצבעה.

נורית קורן: מי בעד ההודעה של חבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 17 בעד הצעת ועדת הכנסת – 52 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת להעביר את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – הכרעה במחלוקות בין הורים בעניין הנתון לאפוטרופסותם), התשע"ו–2016, מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: בעד הצעתו של חבר הכנסת דוד ביטן – 52, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: ההצעה שלו אושרה, ואנחנו עוברים להצעת החוק הבאה.

נורית קורן: [נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: בקשת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) (כלי ירייה המשמשים לשירותי שמירה), התשע"ו–2016.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יואב בן צור, בשם יושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.

נורית קורן: בבקשה.

יואב בן צור: גברתי היושבת בראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, החלטה בדבר פיצול הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) (כלי ירייה המשמשים לשירותי שמירה), התשע"ו–2016, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת.

יואב בן צור: על-פי הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה, מחליטה הכנסת לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת לאשר את החלטת ועדת הפנים והגנת הסביבה לפצל את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) (כלי ירייה המשמשים לשירותי שמירה), התשע"ו–2016, להצעות חוק נפרדות, כך שסעיף 10ג(ד)(1)(ב) לחוק כלי הירייה, התש"ט–1949, המוצע בסעיף 1(2) להצעת החוק, יידון כהצעת חוק נפרדת שתובא לאישור הכנסת במועד מאוחר יותר.

יואב בן צור: הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) נדונה בכנסת בקריאה הראשונה ביום כ"ט בשבט התשע"ו, 8 בפברואר 2016, והועברה לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יואב בן צור: הצעת החוק עוסקת בהסדרת חריגים להוראה הקבועה בחוק כלי הירייה, התש"ט–1949, שלפיה על המאבטח לשאת את נשקו במקום עיסוקו בלבד.

יואב בן צור: בסעיף 10ג(ד)(1)(ב) המוצע בהצעת החוק מוצע לקבוע כי פקיד הרישוי יהיה רשאי להתיר למאבטח את נשיאת הנשק מחוץ למקום עיסוקו, בנסיבות שבהן השארתו במקום שבו מתבצעת השמירה עלולה לדעתו לגרום לסכנה לשומר, לאדם אחר או לציבור.

יואב בן צור: הוועדה סברה כי דרוש ליבון נוסף של סעיף זה בטרם יובא לאישור הכנסת בקריאה השנייה והשלישית.

יואב בן צור: בנוסף סברה הוועדה כי נוכח המצב הביטחוני, קיימת דחיפות באישורם של יתר סעיפי הצעת החוק, שכן הם כוללים הוראות שנועדו להתיר את נשיאת הנשק מחוץ למקום עיסוקו של המאבטח מטעמים של שמירה על שלום הציבור וביטחונו.

יואב בן צור: על כן, כדי שהוועדה תוכל לשקוד על הכנתו של סעיף 10ג(ד)(1)(ב) להצעת החוק מבלי שהדבר יעכב את אישור יתר הסעיפים, החליטה הוועדה להשאיר את הסעיף בשלב זה על שולחן הוועדה, והוא יובא לאישור הכנסת בקריאה השנייה והשלישית במועד מאוחר יותר.

יואב בן צור: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אין בקשות דיבור ואין הסתייגויות.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: חברי הכנסת, נא לשבת במקום, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: חבר הכנסת דוד ביטן, אתה יכול לבוא למקומך.

נורית קורן: אני רוצה לעבור להצבעה, בבקשה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) (כלי ירייה המשמשים לשירותי שמירה), התשע"ו–2016.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה – 40 נגד – 4 נמנעים – אין הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדבר פיצול הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) (כלי ירייה המשמשים לשירותי שמירה), התשע"ו–2016, נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 40, ארבעה מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: הצעת ועדת הפנים והגנת הסביבה התקבלה.

נורית קורן: עבד אל חכים חאג' יחיא – להוסיף אותו לפרוטוקול.

נורית קורן: הוא בעד.

נורית קורן: נגד.

נורית קורן: הצביע נגד.

נורית קורן: בבקשה, לפרוטוקול.

נורית קורן: [מס' מ/1015; "דברי הכנסת", חוב' כ"א, עמ' 11057; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק רשות הספנות והנמלים (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

נורית קורן: בבקשה.

קריאה: – – –

משה גפני: אחרי זה יש מס הכנסה שלילי.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק רשות הספנות והנמלים (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת החוק הזו היא הצעת חוק ממשלתית.

משה גפני: בשנת 2004 נחקק חוק רשות הספנות והנמלים, התשס"ד–2004, שפיצל את רשות הנמלים במסגרת תהליך הפרטת נמלי הים, באופן שהוקמו ארבע חברות נמל שונות.

משה גפני: תהליך זה חייב מעבר עובדים מהרשות לחברות הנמל השונות והבטחת זכויותיהם הפנסיוניות.

משה גפני: על-פי החוק, הכספים שמיועדים לתשלום גמלה לעובדים שעברו לחברות הנמל וחל עליהם הסדר פנסיה תקציבית ולגמלאי רשות הנמלים בפנסיה תקציבית ינוהלו בקופת גמל מרכזית לקצבה.

משה גפני: קופת גמל לכל חברת נמל.

משה גפני: בעת חקיקת החוק נקבע שעד הקמת קופות הגמל המרכזיות לקצבה, יהיה רשאי מנהל רשות המסים לפטור את רשות הנמלים, חברות הפיתוח והנכסים וחברות הנמל ממס על כספים שיועדו על-ידיהן להפקדה בקופת הגמל המרכזית לקצבה, ובלבד שהכספים יופקדו עד התאריך שנקבע בחוק.

משה גפני: בשנת 2006, בעת חקיקת חוק ההסדרים, נדחה המועד להקמת קופות הגמל המרכזיות לקצבה ליום ח' בתשרי התשס"ז, 30 בספטמבר 2006, והאפשרות לזכאות לפטור ממס נדחתה ליום ד' בתמוז התשס"ו, 30 ביוני 2006.

משה גפני: בעת חקיקת חוק ההתייעלות הכלכלית לשנים 2009 ו-2010 שוב נדחה המועד להקמת קופות הגמל המרכזיות לקצבה ולעניין הפטור ממס עד ליום י"ד בטבת התש"ע, 31 בדצמבר 2009.

משה גפני: למרות הזמן הרב שניתן להקמת קופות הגמל המרכזיות לקצבה, טרם הוקמו הקופות.

משה גפני: בהצעת החוק שבפניכם ביקשה הממשלה במקור לדחות שוב את הקמת הקופות ומתן הפטור לסוף שנת 2018, וכן לתת לשר האוצר סמכות להאריך את המועד בשלוש שנים נוספות בצו.

משה גפני: נציגי רשות המסים ורשות הנמלים הסבירו שהנושא התעכב מפאת מורכבותו והצורך במשא-ומתן נפרד עם ההסתדרות ואישור תקנון קופות הגמל בידי אגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.

משה גפני: חברי הוועדה ואני הבענו את חוסר שביעות רצוננו מהתמשכות העניין למעלה מ-11 שנים.

משה גפני: לאור זאת, בהצעה שבפניכם קיצרנו את פרק הזמן שהוצע בהצעת החוק להקמת קופות הגמל המרכזיות לקצבה ולמתן הפטור עד ליום ט"ו בניסן התשע"ח, 31 במרס 2018, במקום כ"ג בטבת התשע"ט, 31 בדצמבר 2018, וכן לא הסכמנו להארכת התקופות פעם אחת נוספת בצו של שר האוצר.

משה גפני: אמרנו – העניין הזה צריך להסתיים והוא מופיע פה בהצעת החוק.

משה גפני: אני מקווה שחברות הנמלים וההסתדרות ואגף שוק ההון יפעלו עתה במהירות יחדיו ויביאו לסיום את הקמת קופות הגמל המרכזיות לקצבה בהקדם האפשרי.

משה גפני: להצעה אין הסתייגויות.

משה גפני: אבקשכם לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, בנוסח שאישרה הוועדה.

משה גפני: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת.

נורית קורן: אנחנו מצביעים – הצעת חוק רשות הספנות והנמלים (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, קריאה שנייה.

נורית קורן: אין רשות דיבור ואין הסתייגות, אז נא להצביע.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: בקריאה שנייה.

נורית קורן: הצבעה מס' 19 בעד סעיפים 1–2 – 38 נגד – 1 נמנעים – אין סעיפים 1–2 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 38, מתנגד אחד.

נורית קורן: אם כך, הצעת החוק אושרה בקריאה שנייה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה בקריאה שלישית.

נורית קורן: בבקשה, הצבעה בקריאה שלישית.

נורית קורן: הצבעה מס' 20 בעד החוק – 42 נגד – אין נמנעים – אין חוק רשות הספנות והנמלים (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 42, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק אושרה, והיא תיכנס לספר החוקים.

נורית קורן: [מס' מ/1022; "דברי הכנסת", חוב' כ', עמ' 10698; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

נורית קורן: היא קיבלה פטור מחובת הנחה.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת משה גפני.

נורית קורן: בבקשה.

קריאה: – – –

נורית קורן: החוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה – לא, לא קפצתי.

נורית קורן: זה מה רשום לי.

קריאות: – – – אבל זה לא בסדר-היום.

נורית קורן: זה בסדר-היום.

נורית קורן: תסתכלו בניירת שלפניכם, זה בסדר-היום.

קריאה: זה 7.

חיים ילין: דילגתם על 5 ו-6.

נורית קורן: אנחנו בהצעת החוק השישית, תסתכלו בניירת.

נורית קורן: אה, אוקיי – 5?

נורית קורן: על הביטוח הלאומי – ההצעה הבאה.

קארין אלהרר: – – –

נורית קורן: אוקיי, אין בעיה – בסדר.

משה גפני: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת לקריאה שנייה ושלישית את הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016.

משה גפני: הצעת חוק זו היא הצעה ממשלתית, שמוזגו בה שתי הצעות חוק פרטיות: האחת שיזם חבר הכנסת מיקי לוי, והשנייה שיזמנו אורי מקלב, אלי אלאלוף, רחל עזריה ואנוכי.

משה גפני: בהצעת חוק זו מוצע לקבוע שורה של הקלות לעניין מענק העבודה (מס הכנסה שלילי).

משה גפני: כך, בין היתר, מוצע להשוות בין עובד שכיר לבין עצמאי לעניין תשלום המענק ולהגדיל את טווח ההכנסה המקנה זכאות למענק במקרה של הורה יחיד ובמקרה של עובד שנקבע לו שכר מינימום מותאם מופחת, כלומר בעל מוגבלות.

משה גפני: כמו כן, מוצע לבטל את הדרישה הקיימת לגבי עצמאים, שלפיה הגשה מקוונת של הדוח השנתי לפי פקודת מס הכנסה תהיה תנאי לקבלת המענק.

משה גפני: כך גם מוצע לקבוע הוראות שימנעו את עיקול כספי המענק מרגע שיועברו לחשבון בנק של זכאי אשר חייב לנושים שונים עד שיחלפו 90 ימים.

משה גפני: בנוסף, מוצע בהצעת החוק להאריך את פרקי הזמן להגשת תביעה למענק ולהקדים את מועדי התשלום.

משה גפני: בהצעת החוק הממשלתית ביקשה הממשלה גם לתקן את שם החוק, כך שלא ייקרא עוד "מס הכנסה שלילי" אלא "מענק עבודה".

משה גפני: אני סברתי כי תיקון זה עלול לבלבל, נוכח העובדה שחוק זה בתוקף כבר שמונה שנים והציבור מכיר את המענק הזה בשם "מס הכנסה שלילי", אך נציגי הממשלה טענו כי יש בשם הקיים כדי ליצור קונוטציה שלילית, ועל כן הוחלט לקרוא למענק זה מעתה ואילך "מענק עבודה".

משה גפני: במהלך הדיון בוועדת הכספים סברו חברי הוועדה כי מן הראוי לשקול את החלת המענק באופן רחב יותר לגבי סוגים נוספים של בעלי נכויות, ולא רק על בסיס שכר מותאם שחל בעיקר לעניין העסקה של בעלי מוגבלויות במפעלים מוגנים.

משה גפני: כמו כן, חברי הוועדה סברו כי יש לבחון יצירת הבחנה בתנאי הזכאות למענק לעובדים שאין להם ילדים בין נשים לגברים, כך שלגבי נשים יופחת גיל הזכאות מ-55 ל-50, וזאת לנוכח פערי השכר וההבדלים בגיל הפרישה.

משה גפני: נציגי הממשלה הסבירו כי מדובר בתיקונים שדורשים פילוח נתונים, ועל כן ביקשו לחזור לוועדה עם המידע הנדרש.

משה גפני: כיוון שההצעה שבפניכם היא מיטיבה, סברתי כי יהיה נכון להגיש בעניין הצעת חוק פרטית ביחד עם חברי הוועדה לאחר שאקבל את המידע האמור.

משה גפני: להצעת החוק הזו לא צורפו הסתייגויות.

משה גפני: לכן אני מבקש מחברי הכנסת לאשר את הצעת החוק הזו בקריאה שנייה ובקריאה שלישית.

משה גפני: תודה רבה.

נורית קורן: אנחנו עוברים לדיון בחוק.

נורית קורן: לגבי החוק – אין הסתייגויות, אבל יש בקשות רשות דיבור.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון – מוותרת; חבר הכנסת אילן גילאון – מוותר; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר.

עיסאווי פריג': גפני שכנע אותי.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין – היא איננה; חברת הכנסת תמר זנדברג.

נורית קורן: אם כך, אין עוד בקשות דיבור, ואנחנו נעבור להצבעה בקריאה שנייה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת במקומם כדי שנוכל לעבור להצבעה על החוק.

נורית קורן: בבקשה, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 21 בעד סעיפים 1–20 – 39 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–20 נתקבלו.

נורית קורן: בעד – 39, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, את רוצה שאני אוסיף אותך לפרוטוקול בעד?

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: נא להוסיף בעד.

נורית קורן: אם כן, אנחנו עוברים לקריאה שלישית של הצעת החוק הזאת.

נורית קורן: נא להצביע.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 22 בעד החוק – 41 נגד – אין נמנעים – אין חוק להגדלת שיעור ההשתתפות בכוח העבודה ולצמצום פערים חברתיים (מס הכנסה שלילי) (תיקון מס' 8), התשע"ו–2016, נתקבל.

נורית קורן: בעד – 41, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כן, החוק עבר בקריאה שלישית, והצעת החוק הזו תיכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

נורית קורן: יש לנו בקשת דיבור – לברך.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

נורית קורן: הוא אחד המציעים של הצעת החוק הפרטית.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, שלא כדרכי אני אתחיל הפעם בברכות.

מיקי לוי: ברכות גם לאנשי האוצר, גם לשר האוצר ולסגן שר האוצר, ולחברי חבר הכנסת גפני, יושב-ראש הוועדה, שסבל אותי ואת הרוגז ואת העצבים שלי גם בוועדה עצמה.

מיקי לוי: אני רוצה להודות לך באופן אישי על זה שלא ויתרת, שלא ויתרנו כולנו, כי אין חוק צודק יותר מהחוק הזה.

מיקי לוי: החוק הזה בא לתקן עוול למשפחות חד-הוריות, והוא יאפשר להן מרחב מחיה גדול יותר, יעודד אותן לצאת לעבודה; יתקן עוול לעצמאים, שקיבלו את המגיע להם אם הם היו מגישים רק אחרי חמש שנים.

מיקי לוי: מה ההיגיון להגיש אחרי חמש שנים כשהייתה לי בעיה חמש שנים קודם לכן?

מיקי לוי: ועוד באו וקיזזו להם 25% מהמגיע להם.

מיקי לוי: כשאני שואל, למה – לא הייתה תשובה.

מיקי לוי: למה אחרי חמש שנים ולא אחרי שנה עוקבת?

מיקי לוי: גם כאן לא הייתה תשובה.

מיקי לוי: לזכותו של האוצר ייאמר שהכניסו לתוך החוק אנשים עם מוגבלות מתחת לגיל 50.

מיקי לוי: עשו שיפור לחוק הקיים.

מיקי לוי: אני רוצה לברך את כל אלה שעסקו במלאכה, כי אין חוק צודק מזה.

מיקי לוי: תודה רבה.

מיקי לוי: אני היום יכול ללכת לישון בנחת, את שלי במושב הזה עשיתי.

מיקי לוי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/1009; "דברי הכנסת", חוב' י"ד, עמ' 9043, חוב' י"ט, עמ' 10417; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 172), התשע"ו–2016, קריאה שנייה וקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: גברתי היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אדוני השר, תרשו לי – הערה על הצעת החוק הקודמת.

אלי אלאלוף: מיקי לוי היקר, כל הכבוד, אבל תדע שזאת אחת ההמלצות של ועדת העוני, שדווקא החבר שלך מינה אותה.

אלי אלאלוף: זו תוספת לתקציב – – –

מיקי לוי: נכון.

מיקי לוי: אני גם מודה לכם, אדוני.

אלי אלאלוף: בבקשה.

טלי פלוסקוב: תוספת משמעותית.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שאני מביא לאישור היא הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 172), התשע"ו–2016.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שלפני

אלי אלאלוף: כם מציעה שלעניין הזכאות לדמי לידה, למענק אשפוז ולמענק לידה, תיחשב לידה החל בשבוע ה-22, ולא כפי שזה היום, מהשבוע ה-26.

אלי אלאלוף: הדבר יאפשר לנשים שההיריון שנשאו הסתיים בשבוע ה-22 להיריון ואילך, לרבות מה שמכונה "לידה שקטה", להיות זכאיות לתגמולים האמורים וכן להיות זכאיות לחופשת לידה לפי חוק עבודת נשים, בין שהוולד חי ובין שלא.

אלי אלאלוף: שינוי זה אינו משפיע על השאלה מהו ולד בר-חיות ועל השאלה מה ייחשב הפלה לעניינים אחרים.

אלי אלאלוף: הצעת החוק היא מיזוג של הצעת חוק ממשלתית עם הצעת חוק שהובילה בכנסת התשע-עשרה חברת הכנסת עליזה לביא, עם שדולת הנשים, בעקבות פנייתן של נשים רבות, כולל אישה שעברה לידה שקטה.

אלי אלאלוף: אבקש לאשר את הצעת החוק בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, ובהזדמנות זו להודות גם לחברי הכנסת וגם לחברי הוועדה, ובמיוחד לצוות המקצועי והמשפטי.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, כאמור אין לנו הסתייגויות, אין בקשות דיבור, לכן נעבור ישר להצבעה.

איתן כבל: לא לא.

קארין אלהרר: – – –

טלי פלוסקוב: את ביקשת לברך, נכון?

קארין אלהרר: לא לא.

טלי פלוסקוב: אלא מה?

קארין אלהרר: חברת הכנסת עליזה לביא – – –

טלי פלוסקוב: אם זה ברכה על הצעת חוק, זה אחרי ההצבעה.

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: נצביע על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 172), התשע"ו–2016, בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 23 בעד סעיפים 1–2 – 33 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–2 התקבלו.

קריאה: זה לא נתן.

קריאה: אצלי זה לא נתן להצביע – – –

טלי פלוסקוב: 33 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: כאמור, אני הצבעתי במקום נורית קורן.

טלי פלוסקוב: בבקשה לרשום את ההצבעה שלי בעד.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים מייד להצבעה בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 24 בעד החוק – 39 נגד – אין נמנעים – אין חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 172), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 39 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 172), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ובקריאה שלישית, והחוק נכנס לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: עכשיו את יכולה לברך, חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה, גברתי היושבת-ראש.

קארין אלהרר: אני פשוט עושה את המלאכה שהוטלה עלי.

קארין אלהרר: הצעת החוק הוגשה בידי חברתי חברת הכנסת עליזה לביא, שנמצאת בימים אלה בברלין במשלחת מטעם יושב-ראש הכנסת במסגרת המאבק באנטישמיות.

קארין אלהרר: נבצר ממנה להיות כאן, והיא ביקשה ממני לומר את דבריה.

קארין אלהרר: נושא ההצעה הוא כמובן נושא כאוב, שלרוב לא מדובר בו – נושא הלידות השקטות; לידה שבה אישה יולדת, לא עלינו, ולד מת.

קארין אלהרר: לצד החוויה הטרגית של האובדן נאלצת האישה להתמודד גם עם חזרה מיידית לשגרה, ללא זמן להשתקם, ללא סיוע מקצועי – –

טלי פלוסקוב: צוות הקואליציה, אנחנו שומעים אתכם יותר מאשר את חברת הכנסת.

קארין אלהרר: – – ללא הכרה והבנה מהחברה, ובעיקר ללא זכויות מהמוסד לביטוח לאומי.

קארין אלהרר: חוק הביטוח הלאומי מגדיר את המונח לידה, ועכשיו התיקון יגדיר אותו באופן שכבר ביציאת הוולד בשבוע ה-22 של ההיריון, חי או מת, תינתן קצבה.

טלי פלוסקוב: עליזה, את הקול שלך שומעים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

קארין אלהרר: חברתי חברת הכנסת עליזה לביא קיבלה עשרות פניות של נשים, כולל בשבועות האחרונים, שמבקשות לשתף אותה בחוויות הקשות שלהן לאחר הלידה, ובעידוד הרב שהן שואבות מהצעת החוק החשובה הזאת.

קארין אלהרר: חברת הכנסת לביא מבקשת להודות לשר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ, ליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – – –

מאיר פרוש: היא נסעה לחו"ל – – –

שולי מועלם-רפאלי: היא פועלת בשביל מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: מה קרה?

טלי פלוסקוב: מה קרה, חבר הכנסת פרוש?

טלי פלוסקוב: תן לה לסיים את דבריה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – בברלין.

קארין אלהרר: לא ידעתי שהדברים כל כך מעוררים רגשות.

קארין אלהרר: – – – וליושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת חבר הכנסת אלי אלאלוף על שקידמו את החוק במהירות האפשרית, ובכך יביאו בכל שנה מזור ותמיכה לעשרות הנשים שעד כה לא זכו לחופשת לידה ולתנאים לאחר הלידה השקטה שעברו.

קארין אלהרר: תודה לכולם.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת קארין אלהרר.

טלי פלוסקוב: [מס' מ/956; "דברי הכנסת", חוב' י"ג, עמ' 8638, חוב' כ"ב, עמ' 11372; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

אלי אלאלוף: גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אדוני השר, אני חייב לציין שזאת השלמה לחוק שאושר לפני שבועיים, אם אני לא טועה.

אלי אלאלוף: מדובר בהצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173), התשע"ו–2016.

אלי אלאלוף: הצעת החוק שלפני

אלי אלאלוף: כם היא הצעת חוק ממשלתית, והיא מציעה כי מי שקיבל אשרה ורישיון לישיבת ביקור למשקיע, שהתנאים לקבלתה קבועים בתקנות הכניסה לישראל, לא ייחשב תושב ישראל לעניין חוק הביטוח הלאומי.

אלי אלאלוף: חקיקה זו היא אחד התנאים להסדרה הדדית עם ארצות-הברית לקביעת הסדר מתן אשראי למשקיע.

אלי אלאלוף: כן אבקש לאשר את התיקון של הצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית ולהודות לכל מי שהיה מעורב.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אין הסתייגויות, אין בקשות דיבור.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע בקריאה שנייה על הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173).

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 25 בעד סעיף 1 – 25 נגד – 5 נמנעים – אין סעיף 1 נתקבל.

טלי פלוסקוב: בעד – 25 חברי כנסת, חמישה מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע על הצעת החוק בקריאה שלישית.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 26 בעד החוק – 24 נגד – 5 נמנעים – 1 חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173), התשע"ו–2016, נתקבל.

טלי פלוסקוב: 24 חברי כנסת בעד, חמישה מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173), התשע"ו–2016, עברה בקריאה שנייה ושלישית ונכנסת לספר החוקים של מדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1030; נספחות).

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: ההצעה קיבלה פטור מחובת ההנחה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק השר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

קריאה: כמה דוברים יש?

טלי פלוסקוב: סוד.

טלי פלוסקוב: כמה דקות ואתם תדעו.

טלי פלוסקוב: כעת יש לי דובר אחד.

אורי אריאל: גברתי היושבת בראש, חברי חברי הכנסת, ביום ט"ו באב התשע"ד, 11 באוגוסט 2014, פורסם חוק השידור הציבורי הישראלי, להלן: החוק.

אורי אריאל: עניינו של החוק בהקמת משדר ציבורי חדש, יעיל ועצמאי, תאגיד השידור הציבורי הישראלי, שיחליף את פעולתה של רשות השידור.

אורי אריאל: החוק קובע את אופן פעולתו של תאגיד השידור הישראלי.

אורי אריאל: בהתאם לאמור בחוק, מייד עם פרסומו מונה כונס נכסים רשמי כמפרק רשות השידור.

אורי אריאל: בהתאם לקבוע בסעיף 92 לחוק, יום תחילתו של החוק נקבע ליום כ"א באדר ב' תשע"ו, 31 במרס 2016, והוא המועד שבו היו אמורים להתחיל שידורי תאגיד השידור הישראלי ולהסתיים שידורי רשות השידור.

אורי אריאל: ואולם, נוכח התמשכות הליכי הקמתו של תאגיד השידור, מוצע אפוא בהצעת חוק זו לקבוע מועד חדש ליום תחילת החוק – יום כ"ז באלול תשע"ו, 30 בספטמבר 2016 למניינם.

אורי אריאל: כמו כן, על מנת לקצר את משך הזמן הנדרש להיערכות לתחילת שידורי תאגיד השידור הישראלי, מוצע כי התאגיד יהיה רשאי להתחיל בשידוריו ביום התחילה באופן הדרגתי.

אורי אריאל: נוסף על האמור מוצע כי במשך תקופה של שנתיים מיום התחילה, התאגיד יהיה רשאי להקצות סכומים לרכישה של שידורי חדשות ותוכניות בענייני היום במיקור חוץ, בתנאים ובאופן שעליהם יחליט מנהל חטיבת החדשות תחת אחריותו על התכנים.

אורי אריאל: לעניין שידורי החדשות שיירכשו, מנהל חטיבת החדשות יתפקד כעורך ראשי.

אורי אריאל: כפועל יוצא של תיקונים אלה, מוצע לקבוע שתקופת כהונתו של המנהל הכללי הזמני תהיה עד לתום שנתיים מיום התחילה.

אורי אריאל: לבסוף, מוצע להאריך את תקופת פעילותה של הטלוויזיה הלימודית במתכונת הקיימת כיום בשנה ושלושה חודשים, כך שהפסקת שידוריה תהיה ביום 1 בינואר 2018.

אורי אריאל: במועד זה תחל חובתו של תאגיד השידור הציבורי להתחיל לשדר במסגרת ערוץ נפרד לילדים ולנוער.

אורי אריאל: מוצע שתקציבו של תאגיד השידור הציבורי יותאם להוראות אלה, כך שעד לתחילת שידוריו בערוץ לילדים ולנוער יופחתו מתקציבו הסכומים שאותם עליו להוציא לרכישה של הפקות מקומיות קנויות המיועדות לשידור בערוץ לילדים ולנוער.

אורי אריאל: עוד מוצע כי בתקופה שמיום התחילה ועד לסיום שידוריה של הטלוויזיה הלימודית, לא תשדר הטלוויזיה הלימודית שידורי חדשות ותוכניות בענייני היום.

אורי אריאל: זה צעד נוסף על מנת להבטיח שאזרחי ישראל יוכלו ליהנות משידור ציבורי איכותי, עצמאי ורלוונטי.

אורי אריאל: הצעת החוק נוסחה לאחר דיונים רבים ובחינה מעמיקה של מוכנות תאגיד השידור הישראלי לתחילת פעילותו, ותוך הידברות של משרדי התקשורת והאוצר עם ההסתדרות, תאגיד השידור הישראלי וועד עובדי רשות השידור (בפירוק).

אורי אריאל: לפיכך, אבקש את תמיכתם בהצעת החוק.

אורי אריאל: הקראתי את זה בשם שר התקשורת, שבידוע הוא גם ראש הממשלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לשר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: [הצעת חוק פ/2608/20; נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: יש לנו הצעת חוק פרטית שהוצמדה להצעת חוק זו, של חבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

טלי פלוסקוב: יש לך שלוש דקות להציג את הצעת החוק שלך.

מאיר פרוש: חבר הכנסת נחמן שי, אנחנו מקבלים.

נחמן שי: תודה.

נחמן שי: אני מודה לך.

נחמן שי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, תראו, העץ הזה היה כל כך גבוה, שהיו צריכים להזמין את שר החקלאות כדי שיתחיל לרדת ממנו, כי הוא מתמחה בעצים גבוהים.

נחמן שי: כל האנשים ששותפים למחדל הזה של סגירת רשות השידור ופתיחת תאגיד השידור הציבורי הישראלי החדש כבר אינם פה.

נחמן שי: הם הלכו למקומות אחרים, הם יודעים למה.

נחמן שי: כל אחד רוצה לברוח מהכישלון החרוץ הזה.

נחמן שי: יש כל כך הרבה דברים רעים להגיד על זה, שגם שלוש דקות לא יספיקו לי.

נחמן שי: אני רק רוצה לציין דבר אחד – שבתזכיר הזה שהפיצה הממשלה בין חבריה, נשאלות – הערות מרכזיות שהתקבלו לתזכיר: "תאגיד השידור הציבורי העביר התייחסותו וציין כי תקופת הדחייה המוצעת של יום התחילה אינה מספקת".

נחמן שי: זאת אומרת שגם חצי השנה הזאת, שאני כבר הצעתי לפני כמה שבועות, ועכשיו יפה שהממשלה החליטה להצטרף, גם התאגיד הזה אומר שגם בעוד חצי שנה לא נהיה מוכנים לשידור.

נחמן שי: זאת אומרת שבעוד חצי שנה אנחנו חוזרים לאותו מקום.

נחמן שי: מה יקרה בתקופה הזאת?

נחמן שי: ימשיכו לגסוס השידורים הקיימים, מה שקוראים פירוק, מה שאמר אתמול ידידי אריה גולן: הטלטולים של רשות השידור יימשכו עד לנזק בלתי הפיך כנראה, ואז באיזה שלב יתחילו לצוץ השידורים החדשים.

נחמן שי: עכשיו, אף אחד לא יודע איזו צורה יש להם.

נחמן שי: הם עצמם אומרים: לא נעמוד במטלה.

נחמן שי: והכי גרוע, ממשלת ישראל רוצה לעשות מיקור חוץ לחדשות ואקטואליה.

נחמן שי: זאת אומרת, להוציא את זה לקבלנים חיצוניים.

נחמן שי: אין לזה הגדרה אחרת.

נחמן שי: כי העובדים הקיימים לא בהכרח עוברים לתאגיד החדש.

נחמן שי: חלקם יעברו, חלקם לא, אבל הם לא יהיו מוכנים לשידור.

נחמן שי: אז אומרים: נוציא מכרז, יתמודדו חברות פרטיות, והן תשדרנה חדשות ותוכניות אקטואליה לתושבי מדינת ישראל.

נחמן שי: אני אומר לכם, אפילו בעידן שבו אנחנו חיים, דבר כזה עוד לא היה.

נחמן שי: נכון, ערוץ 2 לסוגיו גם כן היה מין סוג של הפרטה, אבל היה לזה מבנה ציבורי, היה פיקוח מסוים, הייתה בקרה.

נחמן שי: זה לא עבד בג'ונגל.

נחמן שי: כאן רוצים לקחת את לב-לבו של השידור, את החדשות והאקטואליה, הדברים הכי חשובים, הכי קובעים את סדר-היום הציבורי, הכי משפיעים, ולתת את זה לאיזו חברה חיצונית שאני אפילו לא יודע מי היא, וזה גם לא חשוב לי.

נחמן שי: חשוב לי, זה לב העניין, שלפחות הנושא של החדשות והאקטואליה יישאר בידי המְשַדרים הציבוריים שאמונים על כללי אתיקה ושידור חדשות.

נחמן שי: את זה רוצים לקחת.

נחמן שי: אני אומר לכם, זאת חרפה, אין לזה הגדרה אחרת.

נחמן שי: אבל כל פעם אנחנו אומרים את זה, כל פעם הממשלה ממשיכה, והיא תיפול בבור הבא שמחכה לה.

נחמן שי: אני אומר לכם.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: יש לנו שני דוברים שנרשמו לדבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.

טלי פלוסקוב: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ, ואנחנו עוברים להצבעה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: אתם יכולים לברר אצל מזכירת הכנסת.

טלי פלוסקוב: כעת זה המצב.

טלי פלוסקוב: אדוני, שלוש דקות, בבקשה, שלך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, מכובדי השר, הקראת את החוק – חברים – הקראת את החוק, ואני מהיכרות אישית אתך, כבן-אדם שמאמין, אידיאולוג, מאמין בדרך שלך, אני חולק עליך.

עיסאווי פריג': אבל לעמוד כאן ולקרוא דברים שאם אתה יושב בינך לבין עצמך, תגיד: עד כדי כך עושים ממני צחוק?

עיסאווי פריג': זה ממש ככה.

אורי אריאל: כמי שכפאו שד.

עיסאווי פריג': החוק הזה התחיל ביולי 2014, ומאז, התרמית וההונאה נמשכות עד היום.

עיסאווי פריג': כל שישה חודשים מביאים לבית הזה הארכה, וביודעין, כולל ההארכה המבוקשת הזו.

עיסאווי פריג': ובהודעה של יושב-ראש רשות השידור הזמני קובלנץ, הוא מודה שהוא לא יעמוד בהן.

עיסאווי פריג': עוד תרמית, עוד תרמית נמשכת.

עיסאווי פריג': אני רק רוצה לשתף אתכם, לפני שאתם מצביעים, חברים.

עיסאווי פריג': ב-2 במרס היה בג"ץ, ורשות השידור הגישה בג"ץ נגד כל ההתנהלות.

עיסאווי פריג': מה הממשלה עשתה בבג"ץ?

עיסאווי פריג': הביאה את התשובה לבג"ץ, את הצעת החוק הזו, שאנחנו מאריכים בשישה חודשים.

עיסאווי פריג': אבל התרמית וההונאה ממשיכות, לא מסתפקים בזה.

עיסאווי פריג': מביאים לבג"ץ את התשובה, ואחרי יומיים-שלושה מקיימים דיון בממשלה על הפרטת החדשות וביטול "מבט לחדשות".

עיסאווי פריג': הפרטת החדשות – דבר שהעלימו מבג"ץ.

עיסאווי פריג': ממשיכים באותה דרך.

עיסאווי פריג': מה הסוף?

עיסאווי פריג': לאן הם רוצים להגיע?

עיסאווי פריג': אף אחד לא יודע.

עיסאווי פריג': אבל מה?

עיסאווי פריג': הגרוע מכול הולך לקרות.

עיסאווי פריג': מה הולך לקרות, רבותי?

עיסאווי פריג': לא יהיה שידור ציבורי במדינת ישראל.

עיסאווי פריג': וזה, אדוני השר, כשאתה אומר שאזרחי ישראל ייהנו משידור ציבורי, אתה לא יודע מה כתבו לך.

אורי אריאל: אני יודע.

עיסאווי פריג': אתה לא יודע, אדוני השר.

אורי אריאל: אמרנו שזה בשם ראש – – –

עיסאווי פריג': בדיוק, תיקנת את זה.

עיסאווי פריג': שידור ציבורי במדינת ישראל – יוק, אללה ירחמו.

עיסאווי פריג': אללה ירחמו.

עיסאווי פריג': שידור ציבורי – אללה ירחמו, אין יותר שידור ציבורי.

עיסאווי פריג': אבל עשו את זה בחוכמה.

עיסאווי פריג': היו משת"פים בדרך, החל מהחומה הסינית של יאיר לפיד עד לשר גלעד ארדן, ואתם ממשיכים בהונאה הזו בצורה שיטתית.

אילן גילאון: מארדן עד ארדואן.

עיסאווי פריג': ארדואן?

עיסאווי פריג': ארדואן כבר – – –

קריאה: – – –

עיסאווי פריג': ומה יהיה – ואני מסיים, גברתי היושבת-ראש – מה הולך לקרות?

עיסאווי פריג': ברגע שמפריטים בחוק ומשקרים לבג"ץ – משקרים לבג"ץ בעזות מצח – ברגע שזה עובר, החדשות הופכות להיות חדשות שנצטרך לקחת מחברה חיצונית, ומי החברות החיצוניות, אדוני השר?

עיסאווי פריג': חברות של החברים.

טלי פלוסקוב: תודה.

עיסאווי פריג': כי זה החוק.

אורי אריאל: איזה חברות?

עיסאווי פריג': יפה, אני אגיד לך.

עיסאווי פריג': על-פי החוק שאתם מציעים – –

טלי פלוסקוב: אני ביקשתי לסיים.

עיסאווי פריג': רק לענות לשר.

עיסאווי פריג': – – צריך לקחת חדשות מחברה שאין לה רישיון לשדר.

עיסאווי פריג': ומי החברות שאין להן רישיון לשדר?

עיסאווי פריג': 24i, ערוץ 20, "וואלה".

אילן גילאון: מורשת.

עיסאווי פריג': לא, אין לו רישיון.

עיסאווי פריג': מורשת – הוא יוותר עליו.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת לסיים.

עיסאווי פריג': אתה מבין?

עיסאווי פריג': אז החברים יספקו את השירות.

עיסאווי פריג': ואללה, דאגה לחברים.

עיסאווי פריג': ואתם חותמים ועומדים כאן ונותנים לגיטימציה.

עיסאווי פריג': לא מתאים לכם.

טלי פלוסקוב: אתה יכול לרדת ולהמשיך להסביר לשר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת פריג'.

טלי פלוסקוב: אני חייבת לציין שממזכירות הכנסת התברר שאנחנו כן נעבור על רשימת בקשות הדיבור, לכן נראה מי נמצא ומי לא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת; חבר הכנסת יואל חסון – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא, אתה ביקשת כן לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: "אני אומרת למורים, אם פלסטינים או מורים מכל העולם, המשימה שלנו היא משימה הומניטרית, זו משימה אצילית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנשק היחיד שלנו הוא הידע והחינוך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המשחקים הם דרך ללמוד את האושר שבחיים" – אלה היו המילים של חנאן אל-חרוב, המורה הטובה בעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חנאן אל-חרוב, מורה מחנכת בבית-ספר חטיבת-ביניים במחנה הפליטים הפלסטיני דהיישה – –

אראל מרגלית: מרגש.

אראל מרגלית: מ-ר-ג-ש.

אראל מרגלית: העבודה שלה בדהיישה מ-ר-גשת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – ניצחה עשרות מורים ברחבי העולם וזכתה בתואר "המורה הטובה ביותר בעולם".

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל-חרוב זכתה בפרס בזכות שיטה שפיתחה, שנועדה ואף הצליחה להפחית את אחוזי האלימות בקרב תלמידיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מחנה הפליטים, למי שלא יודע, דהיישה, הוא ליד בית-לחם, ותושביו פליטים מ-53 יישובים שנעקרו בנכבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במחנה דהיישה חיים היום 27,000 תושבים במצב סוציו-אקונומי נמוך ביותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אל-חרוב פיתחה את השיטה המיוחדת שנועדה להפחית את אחוזי האלימות בקרב תלמידיה – אמרנו את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חנאן – עץ זית פלסטיני, גאווה לאומית פלסטינית איתנה – אשר הכריזה בזמן הענקת הפרס ואמרה: אני גאה להיות מורה פלסטינית שעומדת על במה זו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו המורים של פלסטין, בדיוק כמוכם, נוטעים תקווה בילדינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה מה שחשוב – לנטוע תקווה בילדינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם הממשלה חושבת על זה בכלל?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש תקווה שהיא נוטעת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיא אמרה: כפי שאמר המשורר מחמוד דרוויש: (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגם:) – "על פני האדמה הזאת יש דברים שראוי לחיות למענם".

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו השירה של מחמוד דרוויש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואמרה: אני גאה להיות מורה פלסטינית שעומדת על במה זו – עוד פעם אמרה את זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: (אומר דברים בשפה הערבית) – אני עדיין מצטט: זו הכרה עולמית בפלסטין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שפלסטינית תקבל "המורה הטובה בעולם" זה לא משהו כל כך פשוט, וצריך גם לדאוג להבליט את הנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אפנה לחנאן בכמה משפטים בערבית: (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אנו גאים בך, מחנכת דגולה, ומברכים את כל העם הפלסטיני לרגל ההישג הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נסתפק בדבר השליח, תפילת האל עליו וברכתו לשלום: "האל ומלאכיו ושוכני הרקיעים והאדמה, גם הנמלה בקן שלה ואף הלוויתן מאחלים טוב למורֵה האנשים".

עבד אל חכים חאג' יחיא: )

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: לפני שאתה ממשיך – רשימת הדוברים נעולה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

יוסי יונה: גברתי היושבת-ראש – נוכח כאן אחד מהשרים?

טלי פלוסקוב: השר ביקש שנייה לצאת לשירותים.

טלי פלוסקוב: אז זה באישורי, מה שנקרא.

טלי פלוסקוב: אתה יכול להמשיך לדבר.

יוסי יונה: תראו, נדמה לי שכולנו, כל חברי הבית, רצינו ברפורמה ברשות השידור הציבורי.

יוסי יונה: גם העובדים רצו ברפורמה הזו.

יוסי יונה: עוד היה קונסנזוס שיש לעשות רפורמה.

יוסי יונה: אבל תראו מה קרה מאז התחילה העבודה הזו כדי לקדם את הרפורמה: קרטועים והיסוסים ובעיות.

יוסי יונה: והנה, אנחנו מקבלים את המוצר המוגמר, והמוצר המוגמר הוא מוצר מאוד מאוד מקרטע, גברתי היושבת-ראש.

יוסי יונה: אני יודע, ואני רוצה להחמיא ליושב-ראש ועדת הכלכלה, שהוא מטעמנו, המחנה הציוני, שעשה ככל יכולתו כדי לצמצם את הנזקים, כדי להביא בפנינו איזו תוצאה שהיא אופטימלית, כי זו עבודתו ועל כך הוא אמון.

יוסי יונה: אבל עדיין, מבחינתנו, ואני מתאר לעצמי גם מבחינתו, אם נשאל את חבר הכנסת איתן כבל, האם לילד הזה פיללנו, מן הסתם הוא יגיד: לא, היינו רוצים משהו טוב יותר, ציבורי יותר.

יוסי יונה: והנה קיים החשש שאנחנו לא נקבל רשות שידור ציבורי.

יוסי יונה: ובמיוחד הדברים נוגעים לסעיף שמדבר על כך שרשות השידור הזאת, שהולכת לקום, תרכוש חדשות ממקורות שהם עצמאים, שזו הליבה, שזה הלב, של השידור הציבורי, בהשוואה לשידורים מסחריים.

יוסי יונה: זה בעצם עמוד השדרה שלה – היכולת שלה לשדר באורח אובייקטיבי שלא נגוע באינטרסים כלכליים כאלה ואחרים.

יוסי יונה: והנה, הוויתור הגדול הזה גם שם – כן, גם שם אנחנו פונים למיקורי חוץ, ואנחנו נבקש מהמקורות הללו או מעסקים פרטיים לשדר לנו חדשות.

יוסי יונה: למעשה, זו תוצאה מחפירה.

יוסי יונה: למעשה, זו תוצאה בלתי קבילה, ואני מציע ליושבי הבית – ושוב, עם כל האמפתיה ליושב-ראש ועדת הכלכלה, שעשה את עבודתו נאמנה – להצביע נגד הצעת החוק הזאת, כי למדינת ישראל – אזרחי מדינת ישראל ראויים שתהיה להם רשות שידור ציבורי אובייקטיבית, טובה ואיכותית, ולא זו שלמעשה מפעפעת או מתגלה מתוך החוק המוצע.

יוסי יונה: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יוסי יונה.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית, עד שלוש דקות לרשותך, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

אראל מרגלית: גברתי היושבת-ראש, מי השר עכשיו?

טלי פלוסקוב: השר אורי אריאל.

טלי פלוסקוב: דקה, הוא נכנס.

אראל מרגלית: אדוני השר שלא נמצא פה, וחברי חברות הכנסת וחברי הכנסת, כשאני מתבונן בתהליך הזה, של יצירת רשות השידור הציבורי החדשה, אני המום מאיך אפשר לפרק בלי לדעת להרכיב.

אראל מרגלית: אנחנו חייבים להגיד לכם משהו, כירושלמים: טלוויזיה ושידור במדינת ישראל התחילו מירושלים.

אראל מרגלית: אומרים שהרבה דברים לא נמצאים פה, בדנ"א שלנו, ברמה העסקית; שידור, תוכן וחדשות התחילו מירושלים.

אראל מרגלית: ותראו מה אתם עושים, גם בראי לא רק של רשות שידור ציבורי, אלא בראי העיר: טדי קולק הגדול הקצה 24 דונם בבית-החולים "שערי צדק" הישן, כדי שתקום שם רשות שידור ציבורי אמיתית, כי הוא חשב, וחשבו אז בממשלת ישראל – ממשלת רבין בזמנו – שראוי למדינה שתהיה לה רשות שידור ציבורי מפוארת, רצינית ואמיתית, גם אם יש רשויות שידור מסחריות, שקמות, וגם להן יש מקום.

אראל מרגלית: והנה, עכשיו, ראש הממשלה הפך לשר התקשורת, ואנחנו רואים את ההתפרקות המוחלטת מהמחויבות הבסיסית להקים מחדש רשות שידור בירושלים, שיש לה ערוץ חדשות, שיש לה ערוץ דוקומנטרי, שיש לה הפקות מקור, שיש לה אנשי תוכן, שיש לה תחקירנים, שיש לה רדיו, שיש לה כל אותם דברים בניו-מדיה שצריכים ללוות היום רשות שידור מודרנית, שיש לה פנייה לתפוצות וליהדות התפוצות, שיש לה פנייה לקהילות שונות בעולם, ושהיא-היא, רק היא, יש לה פנייה לחברה הערבית, ויש לה פנייה לעולם הערבי באופן חדש, ורק רשות ציבורית כזאת, שהיא לא למטרת רווח, אלא היא משרתת קודם כול את האינטרס הציבורי של מדינת ישראל, יכולה להתחיל להקים את הדברים כמו שצריך, באופן אמיתי, כאן בירושלים.

אראל מרגלית: והנה, מה אתם עושים – אתם לוקחים את הדבר הזה, וקודם כול מבטלים את מה שהיה לגמרי, כאילו 1,500 העובדים, שכל כך הרבה מהם עדיין בשיא כוחם, יצירתיים ויוצרים, ועושים דברים נפלאים, רק בתוך מקום שאין לו כיוון כבר כמה שנים – במקום לקחת אותם ולתת להם מסגרת שבה הם יכולים לעבוד – בחדשות, בהפקות, בדוקומנטציה, בכל מה שאנחנו רוצים, אתם לוקחים וקודם כול מפרקים, מקימים מועצה ציבורית שבסופו של דבר אתם מיניתם שם אנשים ואחרי זה פיטרתם אותם, ולא נתתם למועצה הזאת לעבוד.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

אראל מרגלית: ואתם במו-ידיכם הורסים את השידור הציבורי בישראל ובירושלים.

טלי פלוסקוב: תודה.

אראל מרגלית: ואני רק רוצה לומר לכם: אתם אוהבים להישבע על גבולותיה של ירושלים ולהחריב את תכניה.

אראל מרגלית: 1,000 אנשי תוכן ליד שוק מחנה-יהודה, שיושבים ויוצרים בירושלים, זה דבר שהוא לתפארת מדינת ישראל, שאתם במו-ידיכם לוקחים ומפרקים ומפזרים בין כל מיני סאב-קונטרקטורים ברמה הפרטית.

טלי פלוסקוב: תודה.

אראל מרגלית: ואני לא יודע איך אתם תאספו את הדבר הזה מחדש, אבל אולי לא מעניין אתכם לאסוף את זה מחדש.

אראל מרגלית: אותנו זה מעניין.

אראל מרגלית: נגיע לממשלה, נזיז אתכם הצדה ונקים רשות שידור ציבורי אמיתית.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

טלי פלוסקוב: נתתי לך לדבר קצת יותר, כי השר לא היה, אבל אני שוב מתעקשת – לעמוד בזמנים.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – –

יעל כהן-פארן: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותרת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: סליחה, לא ראיתי אותך.

טלי פלוסקוב: מוותר?

עמר בר-לב: אני קטן, אבל לא עד כדי כך.

טלי פלוסקוב: משום מה, הסתכלתי טיפה שמאלה.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: יש איציק שמולי בעמוד הבא.

טלי פלוסקוב: הבא בתור.

שלי יחימוביץ': השר אורי אריאל, אולי תצא קצת כדי שאוכל לדבר באריכות?

שלי יחימוביץ': תודה.

אורי אריאל: – – –

שלי יחימוביץ': תצא באמצע.

אורי אריאל: – – –

טלי פלוסקוב: חברי האופוזיציה מצאו את הדרך לקבל – כן, גברתי.

טלי פלוסקוב: פשוט הפעלתי כבר את השעון, אז בואו – – –

שלי יחימוביץ': גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, אתם ודאי יודעים שבעברי הייתי עיתונאית.

שלי יחימוביץ': עבדתי גם בשידור הציבורי, ב"קול ישראל", וגם בחדשות ערוץ 2, בסקטור הפרטי, ומדי פעם, ככה, תהיתי ביני לבין עצמי, איפה הלחצים כבדים וקשים יותר – האם הלחצים שבאים מהפוליטיקאים על השידור הציבורי, או הלחצים שמגיעים מבעלי ההון על השידור המסחרי, וידעתי גם מזה וגם מזה, ולעתים, ככה, נקרעתי בדילמה, מה יותר גרוע.

שלי יחימוביץ': ואני מודה שהצלחתם להתעלות על עצמכם, ובהצעת החוק הזאת יש הדבר הנפלא של הרע שבכל העולמות; מצד אחד, כפיפות טוטלית לפוליטיקה, עם כוונה נסתרת להעביר בסוף את הכפיפות של רשות השידור לברית-המועצות, מה שנקרא, או את הרשות המשותפת שתמונה – שאנשיה ימונו בידי שר התקשורת, שיהיה אדם פוליטי לחלוטין, ומצד שני, הפלא ופלא, outsourcing בתוך השידור הציבורי.

שלי יחימוביץ': אתם לא מבינים שזה אוקסימורון?

שלי יחימוביץ': שאין דבר כזה outsourcing של חדשות ושל ליבה לחברות פרטיות בשידור ציבורי, כי זה בדיוק ההפך משידור ציבורי, כי הכוונה של שידור ציבורי היא שהוא לא יהיה נשלט בידי חברות פרטיות אלא יהיה נתון אך ורק לשיקולים ממלכתיים וציבוריים?

שלי יחימוביץ': כמה איוולת יכולה להיות בחקיקה אחת?

שלי יחימוביץ': outsourcing בליבה של השידור הציבורי.

שלי יחימוביץ': מתעללים ברשות השידור, מוציאים ממנה אפילו את מעט החיות שעוד נותרה בה כדי לרמוס אותה לחלוטין, שעל אחרי שעל, בדבקות במטרה שבאמת לא נראתה כמוה מזמן.

שלי יחימוביץ': ואני רוצה להגיד גם לחברי כאן, שחוקקו חוקים אולי בכוונה טובה: קל להרוס ולסגור; קשה לבנות.

שלי יחימוביץ': ויש לקח מהחקיקה הזאת: לא ממהרים לסגור גופים מתפקדים גם כשיש בהם כשלים, מתוך הנחה שמתישהו יהיה אפשר להקים גוף טוב מהם במקומם.

שלי יחימוביץ': קל להרוס וקשה לבנות.

שלי יחימוביץ': תזכרו את זה.

שלי יחימוביץ': והנה, אנחנו חווים את זה עכשיו על בשרנו.

שלי יחימוביץ': ובסופו של התהליך המייסר הזה, אם לא יהיה שידור ציבורי, ואני חושדת שלא יהיה שידור ציבורי, ואני חוששת מכך מאוד, כי שידור ציבורי הוא נשמת אפה של הדמוקרטיה.

שלי יחימוביץ': חייב להיות שידור ציבורי, כמענה להתמסחרות של הערוצים המסחריים.

שלי יחימוביץ': זה בכל דמוקרטיה מתוקנת, בארצות הכי קפיטליסטיות.

שלי יחימוביץ': ולכן אני אצביע נגד החוק הזה.

שלי יחימוביץ': ואני קוראת לכם, אני קוראת לכל מי שיש מוסר בלבו, ומצפון ואחריות: אל תיתנו לשידור הציבורי בישראל לקרוס, והצביעו עכשיו נגד החוק הזה, כי כולו תרמית אחת גדולה.

שלי יחימוביץ': נחמה פורתא יש, שהחוק עובר לוועדת הכלכלה ולא לוועדה לרפורמות.

שלי יחימוביץ': ואני שמה מבטחי ביושב-ראש הוועדה חבר הכנסת איתן כבל.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת שלי יחימוביץ.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי – –

איציק שמולי: – – –

טלי פלוסקוב: – – מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איתן כבל, ואחריו – חברת הכנסת מרב מיכאלי, אחרונת הדוברים.

קריאה: – – –

איתן כבל: אחרי שלי?

עיסאווי פריג': אתה בעד או נגד, איתן?

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, רשמת, חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני השר – –

עיסאווי פריג': אתה בעד או נגד?

איתן כבל: – – אני תומך בחוק ואני אצביע בעדו.

איתן כבל: סליחה, עיסאווי.

איתן כבל: ואני רוצה להסביר גם כן, גם לחברתי שלי.

איתן כבל: ואני אומר זאת בצורה הכי ברורה.

איתן כבל: אני מכיר את כל הסאגה, וזו סאגה שמצאתי את עצמי – אני רוצה להזכיר – גם בקדנציה הזאת, במאבק עיקש מול הקואליציה סביב איך צריך לנהל את העניין.

איתן כבל: וזוכר את זה חבר הכנסת קיש.

איתן כבל: ואני לא מוותר.

איתן כבל: אני חושב שחובה שיהיה שידור ציבורי ושידור ציבורי טוב.

איתן כבל: ולכן נכנסתי בכל כוחי לכל התהליך הזה, ואני יכול לומר לכם, יחד עם יושב-ראש ההסתדרות, והגענו להבנות כמעט בכל דבר ועניין.

איתן כבל: חברים יקרים, ואני אומר את זה, חברותי וחברי חברי הכנסת, אם החוק הזה לא יעבור, זה יהיה באמת סופה של רשות השידור.

עיסאווי פריג': מה עם החדשות?

איתן כבל: תן לי.

איתן כבל: עיסאווי, תן לי.

איתן כבל: הרי זה הסיפור.

איתן כבל: כל הסיפור הזה והניסיון לייצר מצב כאילו החדשות תהיינה חדשות במיקור-חוץ, אין לזה שום בסיס.

איתן כבל: אני אומר זאת פה לא כמגן הממשלה אלא כמגן השידור הציבורי.

איתן כבל: ואני אומר זאת בצורה ברורה.

איתן כבל: אני רוצה להגיד לך – – –

עיסאווי פריג': קראת את החוק?

עיסאווי פריג': קראת?

איתן כבל: עיסאווי, אני יודע לחבר מילים ואני יודע לחבר אותיות ואני אפילו יודע – אני מבין בדיוק – – –

אילן גילאון: אני לא יודע איפה אתה קורא.

איתן כבל: חברים יקרים – – –

אילן גילאון: זה לא מה שכתוב.

אילן גילאון: כתוב – – –

איתן כבל: אז תנו לי, אז תנו לי.

איתן כבל: תן לי.

איתן כבל: סליחה, אני יודע.

איתן כבל: פתאום יש צד שמבין ויש צד שלא מבין.

איתן כבל: אני לא מבין פתאום.

איתן כבל: אני אומר את הדבר הבא, אילן: העברנו 51% מהעובדים.

איתן כבל: העברנו – שלא יפחת מ-450.

איתן כבל: עד אוקטובר כולם צריכים להיות חלק מתאגיד השידור הציבורי החדש.

איתן כבל: קרי, מוקמת מחלקת חדשות חדשה עם מנכ"ל, עם סמנכ"ל, עם כל מה שמשתמע מכך.

עיסאווי פריג': למה אין מועצה חדשה?

עיסאווי פריג': למה אין מועצה?

איתן כבל: תן לי, תן לי.

איתן כבל: עיסאווי, תגיד, מה, אני האופוזיציה שלך?

איתן כבל: תן לי להסביר.

איתן כבל: סליחה, לפחות תן לי להסביר.

אורי אריאל: אני מבקש לשמור על כבוד החבר.

איתן כבל: מה שאני אומר לך, עיסאווי, בא מנכ"ל – – –

עיסאווי פריג': הוא שב"ח, הוא שב"ח.

עיסאווי פריג': הוא שב"ח עכשיו.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אני ענייני.

איתן כבל: בא מנכ"ל התאגיד וביקש.

איתן כבל: זאת אפילו לא בקשה של הממשלה.

איתן כבל: בא מנכ"ל התאגיד וביקש ואמר: אני הרי אומר, אני נכנס באוקטובר, יש לי רק מחצית מהעובדים.

איתן כבל: אני צריך לקלוט עוד 450 עובדים, אנא, תנו לי את האפשרות הזאת, שאם אני אדרש לא לקנות חדשות – כתבה על פעולה כזו, עניין כזה, אלא כל מיני תוכניות שיכולות לתת לי נפח לתוך החדשות שמורכבות משעה או מחצי שעה או מ-45 דקות.

איתן כבל: אין מדובר בקניית קלטת שמכניסים אותה והיא נותנת חדשות בענייני דיומא.

איתן כבל: זה לא הכיוון.

איתן כבל: ונכון, הממשלה הביאה הצעת חוק כשהסעיף הזה, המשפט הזה – יוסי יונה, יוסי יונה עם הסיפור של – – –

עיסאווי פריג': איתן, אתה מדבר בשם השר, תגיד?

אילן גילאון: איתן, אתה – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת ממרצ, הייתה לכם פה רשות דיבור.

טלי פלוסקוב: תנו בבקשה לחבר הכנסת כבל – הזמן שלו תם.

עיסאווי פריג': זה מהותי, זה חשוב.

טלי פלוסקוב: לכן אני נותנת לו להסביר לכם, אז אל תפריעו לי.

איתן כבל: אני לא מדבר בשם השר.

איתן כבל: אני פשוט מעורב בעניין הזה כדי שהבית הזה שקוראים לו "השידור הציבורי" לא יתפרק.

איתן כבל: זה הכול.

עיסאווי פריג': למה לא הוקמה מועצה עד עכשיו?

עיסאווי פריג': למה?

איתן כבל: תגיד לי, עיסאווי – עיסאווי, המועצה עומדת לקום ונשאר רק לסיים תהליך עם אדם אחד.

איתן כבל: זה כבר הם לא – כל הסיפור הוא לא בתהליך של למנוע.

איתן כבל: אני אומר את זה לכם.

אילן גילאון: – – – בתהליך של קבורת חמור ומוות בגסיסה.

טלי פלוסקוב: נא לסיים, אדוני.

איתן כבל: לא, אילן, אני לא מסכים.

טלי פלוסקוב: רבותי, אני מבקשת מחבר הכנסת כבל לסיים.

איתן כבל: אני מסיים, גברתי.

איתן כבל: אני אומר לחברים: זה יובא לדיון בוועדה – –

טלי פלוסקוב: אתה יכול לשבת בשיחה אישית עם חבר הכנסת כבל ולקבל את כל התשובות.

איתן כבל: – – וכל התיקונים הנדרשים גם יתוקנו שם.

איתן כבל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

טלי פלוסקוב: אחרונת הדוברים – חברת הכנסת מרב מיכאלי.

עיסאווי פריג': איתן, אסמע מני – – –

איתן כבל: אני לא רוצה לשמוע ממך.

עיסאווי פריג': אסמע מני, הסתבכת.

איתן כבל: לא הסתבכתי.

עיסאווי פריג': שר התקשורת – – –

איתן כבל: עשה לי טובה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', חבר הכנסת פריג', יש לי הצעה בשבילך.

איתן כבל: אל תעשו ממני – – –

עיסאווי פריג': שר התקשורת יעשה לך – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת פריג', או שתלך לוועדת הכלכלה ותשמע את הדיונים או שתזמין את חבר הכנסת כבל לכוס קפה בחוץ ותמשיך להתעניין בנושא.

טלי פלוסקוב: כרגע זכותה של חברת הכנסת מרב מיכאלי לדבר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אני רוצה לפתוח ולהגיד שאני מאוד מעריכה את המאמצים שעשה חברי איתן כבל, גם בקדנציה הזאת וגם בקדנציה הקודמת, כדי למזער את הנזקים ולשפר את החוק ולנסות להביא למצב שיהיה בישראל שידור ציבורי ראוי.

מרב מיכאלי: צריך להגיד לזכותו של חבר הכנסת כבל שגם בהיותו שר, בתקופה הקצרה שהוא היה שר והוא היה ממונה על חוק רשות השידור – –

איתן כבל: פניתי לאראל.

מרב מיכאלי: – – הוא עשה מאמצים מאוד מאוד גדולים להביא לזה שיהיה בישראל שידור ציבורי ראוי.

מרב מיכאלי: ואני רוצה להגיד שגם במה שמונח לפנינו אני צריכה לציין לטובה את המאמצים הגדולים שעשו ההסתדרות והעומד בראשה, יחד עם חבר הכנסת כבל, מבחינת המשא-ומתן והניסיון לשמור כמיטב היכולת על מה שנותר מזכויות העובדות והעובדים שנשארו ואלה שיישכרו לעבוד בתאגיד החדש.

מרב מיכאלי: אז בסך הכול, בתוך הנסיבות הגיעו לתוצאות יחסית הכי טובות שאפשר היה.

מרב מיכאלי: וזה לא דבר של מה בכך.

מרב מיכאלי: אבל כל זה נחמת – מה זה עניות ועניים?

מרב מיכאלי: עניות ועניים כמו מדינת ישראל היום מול מקסיקו.

מרב מיכאלי: ממש.

מרב מיכאלי: נשארנו, גברתי היושבת-ראש, חברי וחברותי, אם אנחנו באמת מסתכלות ומסתכלים למציאות בעיניים, באמת עם גווייה מרוטה של מה שהיה פעם שידור ציבורי מפואר ממש.

מרב מיכאלי: והיה לו כל הפוטנציאל לחזור ולהיות שידור ציבורי מפואר ממש.

מרב מיכאלי: אני רוצה להזכיר לכולנו שבכנסת הקודמת החוק הזה, שקארין אלהרר עבדה עליו כל כך הרבה וחבר הכנסת כבל באמת השקיע בו כל כך הרבה, גם הוא כבר בא כְּמה שביטל בחוק רפורמה חתומה, הסכם חתום של ממשלת ישראל עם עובדות ועובדים, בצעד תקדימי, הרסני, שערורייתי, מזיק.

מרב מיכאלי: ובאמת מאוד מתסכל.

מרב מיכאלי: אין ספק, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: אני עבדתי ברשות השידור שנים אחדות, בשתי נאגלות שונות, בשתי תקופות שלה.

מרב מיכאלי: היו הרבה הרבה הרבה בעיות ברשות השידור.

מרב מיכאלי: אבל היו ויש עדיין הרבה מאוד נשים וגברים מוכשרות ומוכשרים ומחויבים.

מרב מיכאלי: אנשים שראו בשידור הציבורי שליחות גדולה, שעשו שם עבודה מצוינת ורצו להמשיך לעשות עבודה מצוינת.

מרב מיכאלי: היו יכולות ויכולים להמשיך לעשות עבודה מצוינת, והממשלה הקודמת, ועכשיו הממשלה הזאת, מונעת את זה מהם, וחמור מזה – מונעת את זה ממדינת ישראל ומאזרחיות ומאזרחי ישראל.

מרב מיכאלי: אני אצביע נגד החוק הזה.

מרב מיכאלי: אנחנו נתנו לממשלה הקודמת את הספק – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים, גברתי.

מרב מיכאלי: רק תשתיקי אותם שאני אוכל לסיים, אז אני אסיים.

טלי פלוסקוב: אני שוב פונה לצוות של הקואליציה: רבותי, או שאני אבקש להוציא אתכם או שיהיה שקט שם בפינה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

מרב מיכאלי: גברתי, אני רוצה להגיד לך שבכנסת הקודמת אני – – –

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: עכשיו חבר הכנסת אילן גילאון?

מרב מיכאלי: בכנסת הקודמת לא היה לי ספק בחוסר הכנות בכוונותיה של הממשלה, כשהיא באה וחיסלה את הרפורמה בחוק הדורסני שהיא הביאה על רשות השידור, אבל בכל זאת רציתי להאמין שיש בכל זאת כוונות טובות, ואולי אני סתם חשדנית ואולי אני לא נותנת הזדמנות – –

טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.

מרב מיכאלי: – – ואולי צודקים כל האנשים המצוינים שעבדו על החוק הזה, והצבענו בעדו בכל זאת ולמרות הכול.

מרב מיכאלי: אבל מה שעושה הממשלה הזאת עם החוק הזה, והאופן שבה היא מתעללת בגוויית רשות השידור בקדנציה הזאת – –

טלי פלוסקוב: תודה.

מרב מיכאלי: רק מסיימת את המשפט.

מרב מיכאלי: – – מוכיחים מעל ומעבר לכל ספק שהיא עושה הכול כדי שלא יהיה בישראל שידור ציבורי, כדי שלא יהיה בישראל חופש ביטוי, כדי שהציבור בישראל לא יוכל לקבל תמונה מורכבת ואמיתית של המציאות המאוד-רעה שהממשלה הזאת מייצרת.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו כעת נצביע.

טלי פלוסקוב: יהיו שתי הצבעות נפרדות: הצבעה ראשונה על ההצעה הממשלתית והצבעה שנייה על ההצעה שהוצמדה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים על הצעת חוק השידור הציבורי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 27 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – 16 נמנעים – 3 ההצעה להעביר את הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואב קיש: זה יהיה מעניין לראות את ההצבעה במחנה הציוני – סיעת כבל מול סיעת מיכאלי.

עמר בר-לב: אין לך סיכוי לנחש.

עמר בר-לב: תנחש.

יואב קיש: למה אתם לא נוקטים עמדה?

טלי פלוסקוב: בעד – 27 חברי כנסת, 16 מתנגדים, שלושה נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק עוברת בקריאה הראשונה ועוברת לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: וכעת, רבותי, אנחנו נצביע על הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – סעיף 92), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת נחמן שי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 28 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק השידור הציבורי הישראלי (תיקון – סעיף 92), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 46 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אחד נמנע.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק הזאת גם היא עוברת לוועדת הכלכלה.

טלי פלוסקוב: בוועדת הכלכלה כבר יהיה מיזוג.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' מ/1029); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: גברתי עליזה, אני שוב פונה לצוות, אני מבקשת שקט; וחבר הכנסת דוד ביטן, כמובן.

דוד ביטן: אני מארגן את – – –

טלי פלוסקוב: אני מרגישה את זה.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני.

יצחק כהן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15) – גולדה, כדאי שתישארו.

יצחק כהן: כדאי שתישארו, זו הצעת חוק היסטורית, באמת.

זהבה גלאון: מה זה היסטורית?

זהבה גלאון: היסטרית.

יצחק כהן: זו מהפכה.

יחיאל חיליק בר: ההיסטוריה שאתם עושים פה – – –

יצחק כהן: תודֶה, נו.

יצחק כהן: תפרגן.

יצחק כהן: חברי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפניכם היום – בשמחה – לקריאה ראשונה את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016.

יצחק כהן: בשנת 2008 בוטלה אפשרות הפקדת כספים לקופת הגמל לתגמולים, שבה ניתן היה לחסוך ולמשוך כספים בסכום חד-פעמי.

יצחק כהן: תיקון זה קידם את מדיניות הממשלה בדבר עידוד חיסכון למטרות קצבה, אולם הביא להפחתה ניכרת בשיעור ההפקדות לקופות גמל לא משלמות לקצבה אשר החליפו את קופות הגמל לתגמולים וצמצם את חלופות החיסכון של הציבור.

יצחק כהן: יש?

יצחק כהן: אפשר להמשיך?

יצחק כהן: במטרה לאפשר לציבור החוסכים אפיק חיסכון הוני ולעודד אותו למשוך כספים שנצברו בו כקצבה בתקופת הפרישה, מוצע לאפשר לחברות מנהלות של קופות גמל להקים מוצר חיסכון נוסף, שייקרא קופת גמל להשקעה.

יצחק כהן: קופת הגמל להשקעה תאפשר לחסוך סכומים שניתן למשוך בסכום הוני בלא הטבות מס בהפקדה, או לקבל עליהם פטור ממס רווחי הון, אם העמית יחליט לקבלם כקצבה.

יצחק כהן: אני מבקש מחברי חברי הכנסת כולם, פה-אחד, לתמוך בהצעת החוק המהפכנית הזאת, לאשר אותה בקריאה הראשונה ולהעבירה לוועדה בראשותו של חבר הכנסת אלי כהן, ועדת הרפורמות, להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יצחק כהן: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לסגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

טלי פלוסקוב: יש לנו רשימת דוברים, רבותי, ונתחיל לעבור על השמות.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות לרשותך.

טלי פלוסקוב: אתם שומעים את עצמכם?

טלי פלוסקוב: אני רוצה להבין.

טלי פלוסקוב: אתם שומעים את עצמכם?

טלי פלוסקוב: למה אני צריכה לשמוע כל הזמן את הסיפורים שלכם שם?

טלי פלוסקוב: אי-אפשר ככה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני סגן השר, אדוני השר, קודם כול, אני כמובן תומך בהצעת החוק, אדוני סגן השר, ואני חושב שזה מצטרף לשורה של דברים טובים שאתה עושה במשרד האוצר, ועל כך תבורך.

איציק שמולי: אני רוצה לנצל את הבמה – שוב מדברים על ענייני הביטוח.

איציק שמולי: אתמול בבוקר קמתי מופתע לחדשות מאוד מאוד סוערות.

איציק שמולי: מסתבר שבמדינת ישראל, למפקח על הביטוח יש פחות מדי כוח ופחות מדי עצמאות.

איציק שמולי: רק מה?

איציק שמולי: בכל ההודעות החגיגיות לתקשורת, מיקי, מה שכחו לציין?

איציק שמולי: שרק לפני שבועיים עשו פה – בתחילת פברואר – רפורמה בביטוחי הבריאות.

איציק שמולי: הרפורמה הזאת, רק כדוגמה, שתבינו על מה אנחנו מדברים – ברפורמה הזאת חברות הביטוח בכל שנתיים יכולות לייקר לכם את כל הפוליסה ב-20% בלי לשאול אתכם בכלל.

איציק שמולי: תשאלו מה היה נדרש כדי להכניס את הרפורמה הזאת לתוקף – אישור הכנסת?

איציק שמולי: הכנסת בכלל לא ידעה שזה קורה.

איציק שמולי: מליאת הממשלה?

איציק שמולי: גם המליאה של הממשלה בכלל לא ידעה שזה קורה.

מיקי לוי: ועדת הכספים.

איציק שמולי: ועדת הכספים?

איציק שמולי: איזה ועדת כספים.

איציק שמולי: כל מה שהיה נדרש זה החלטה של המפקח על הביטוח ואישור של שר האוצר.

איציק שמולי: אני לא רוצה להיכנס עכשיו בכחלון וכל זה, אני לא בא משם.

איציק שמולי: אבל באמת, הבעיה בעולם הפיקוח על הביטוח במדינת ישראל זה רגולטור שיש לו בידיים פחות מדי כוח?

איציק שמולי: הבעיה היא שיש רגולטור שיש לו יותר מדי כוח, ופעם אחרי פעם, במקום להסתכל על טובת המבוטחים – מסתכל על האינטרסים של חברות הביטוח.

איציק שמולי: זו הבעיה.

איציק שמולי: תסתכלו על מה שדיברנו פה בשבוע שעבר, ביטוח תאונות אישיות – היה גם בוועדת החינוך וגם אצל חבר הכנסת אלאלוף בוועדת העבודה והרווחה – רצח זה לא תאונה.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: כי מבחינתה של חברת הביטוח, הנרצח, ילד בן 16, שאכל לפני עשר דקות ארוחת ערב עם ההורים שלו, היה אמור לצפות את זה שהולכים לרצוח אותו.

איציק שמולי: מי נותן גיבוי להגדרות האלה?

איציק שמולי: מי עובד אצל חברות הביטוח?

איציק שמולי: המפקח על הביטוח.

איציק שמולי: אז אתם עכשיו, במקום לבוא ולהחליט שיש בעיה ובאמת שוק הפיקוח על הביטוח יצא מאיזון וצריך להסדיר את העניין – אבל להסדיר את זה לא בזה שנותנים לו עוד כוח שישרת את חברות הביטוח; להסדיר את זה כדי להבין אחת ולתמיד שהמטרה והתפקיד של הרגולטור על שוק הביטוח זה להגן על המבוטחים, לא לעבוד אצל חברות הביטוח.

איציק שמולי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת איציק שמולי.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: – – –

טלי פלוסקוב: מוותר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כמה ימים פורסם דוח; זה היה בכתבה בתוכנית "עובדה" שדיברו בה על המכון הפתולוגי באבו-כביר, וכולם ראו או שמעו לפחות על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועל-פי דוח נציבת הביקורת על הפרקליטות, גברת הילה גרסטל, שהיא שופטת בדימוס, עולים ממצאים חמורים ומדאיגים מאוד, שמהם ניתן ללמוד על מחדלים שחרצו גורלות של אזרחים תמימים חפים מפשע שנרקבו בכלא על לא עוול בכפם, והם מצביעים על התנהלות של הפרקליטות בדומה למשטר רודני אפל המגונדר בחליפת דמוקרטיה צבועה, תרתי משמע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה קורה שם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדוח הפתולוגי יוצא לפי הזמנה של הפרקליטות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה הגיוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה יכול להיות במדינה דמוקרטית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: נראה כי ההתחקות אחר הצדק והאמת – אין הם מעניינים את הפרקליטות, אלא סגירת תיקים למען אחוזים נאותים בהישגיה, בשם הסטטיסטיקה הטובה בסוף השנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הרבה טענות – אתם לא מפענחים תיקים, אתם לא עובדים כמו שצריך, אתם נכשלים – לפרקליטות, ואז תופרים תיקים לאנשים, ונעזרים במכון הפתולוגי כדי לאשר ולאשש את הנושא הזה של ראיות כדי להכניס את האנשים לכלא ולבוא בסטטיסטיקה – הצלחנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאור זאת, אדרוש לאפשר לכל אדם שנשפט על סמך חוות דעת המכון הפתולוגי באבו-כביר לערער על החלטת בית-המשפט ולנהל את התיק מחדש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואפילו אם הוא לא יבקש, המדינה בשם הצדק חייבת לבוא ולנהל דיון מחדש ומשפט מחדש של אותו אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להקים גוף שיבקר את העבודה השוטפת של המכון ולאפשר הקמת מכון פתולוגי נוסף שייתן חוות דעת נוספת, ולא להשאיר בידי המכון המפוקפק את הסמכות הבלעדית לחרוץ גורלות על-פי הזמנה של הפרקליטות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לא יכול להימשך ככה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם נהפך המכון לרפואה משפטית ממכון שנשענת עליו הפסיקה המשפטית למכון שהאמונה בו כבר נעלמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כך עולה מהתחקיר של "עובדה".

עבד אל חכים חאג' יחיא: ייתכן שיש אנשים שיושבים בכלא והם חפים מפשע?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בטוח שכן.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר, המכון הפתולוגי לפני כמה שנים היה גם בשערורייה אחרת – של סחר והיעלמות של חלקי אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המכון הזה, הגיע הזמן להקים ועדת חקירה ממלכתית שתבדוק את המעשים שלו, תשפוט את האחראים ותכניס אותם לכלא, במקום אנשים חפים מפשע שיושבים שם אחרי החלטות של הפרקליטות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, אדוני.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, אדוני סגן שר האוצר, אין ספק שהצעת החוק הזו מאוד מאוד חשובה.

מיקי לוי: היא תסדיר את פעולתה של קופת גמל להשקעה, מוצר חיסכון חדש של משרד האוצר, שאמור לאפשר לחוסכים להפקיד כספים בקופות גמל ולפדות אותם בסכום אחד – זה בניגוד לקופת גמל שמחייבת לקבל קצבה בגיל פרישה.

מיקי לוי: קופת הגמל הזו להשקעה, בניגוד לקופות הגמל הקיימות היום, תהיה נזילה לאורך חיי החיסכון ברמה יומית, ומי שיפדה את הכסף בטרם גיל הפרישה ישלם מס על רווחי הון, וזה בסדר גמור.

מיקי לוי: והחוסך שיתמיד עד גיל פרישה ורק אז יפדה את הכסף יהיה פטור מתשלום מס רווחי הון, או שהוא יקבל את הכסף לסירוגין מדי חודש, או שהוא יוכל לפדות את זה בסכום אחד.

מיקי לוי: וכאן החיסכון הוא חיסכון מבורך.

מיקי לוי: מה עוד, כדי לא לאפשר לכל מיני חוסכים שרוצים להלבין חלק מהכסף שלהם להכניס סכומי עתק, הגבילו את זה ל-100,000 שקלים, וזה בהחלט יפה מאוד.

מיקי לוי: אבל אני מצטרף, אדוני סגן השר, לחברי חבר הכנסת שמולי.

מיקי לוי: אני מאוד מאוד מודאג מהמגמה הזאת – להפוך את אגף שוק ההון לרשות עצמאית, ואני מאוד מודאג מכך שאנחנו, הכנסת, לא תהיה לנו יכולת לפקח.

מיקי לוי: ואני אתן לך רק דוגמה אחת.

מיקי לוי: כשאדם נפטר, חברות הביטוח מחויבות לשלוח רק פעם אחת הודעה למשפחתו של הנפטר – מה יש לו, איזה כיסויים, איזה תוכניות.

מיקי לוי: כשאני בא ודורש, מה זה פעם אחת?

מיקי לוי: ואם המכתב לא הגיע?

מיקי לוי: אז ככה תמשכו את זה שנים?

מיקי לוי: ומה?

מיקי לוי: כי דמי הניהול דופקים, אין שום בעיה.

מיקי לוי: פתאום מגלה המשפחה שאופס, משלמים דמי ניהול, וגם אף אחד לא יכול לבוא ולבחון את זה, את הסכנה שיש בזה.

מיקי לוי: אז דמי הניהול עולים באופן אוטומטי ל-20%, כי אף אחד לא יודע.

מיקי לוי: ואני מאוד מאוד מודאג מהפיכתה של המפקחת על שוק ההון לרשות עצמאית.

מיקי לוי: אני חושב שאנחנו עושים טעות בכך.

מיקי לוי: כבר מחר, גם בנושא הזה שכרגע הבאתי לפניכם, בכוונתי להביא את זה כשאילתה לוועדת הכספים, כהצעה לסדר-היום.

מיקי לוי: לא יכול להיות שחברת הביטוח תשלח פעם אחת הודעה למשפחתו של הנפטר, ותמשיך לגבות את דמי הניהול לאורך שנים, כי מה, אף אחד לא יכול לממש את אותם כספים, בני המשפחה לא יוכלו לממש את אותם כספים.

מיקי לוי: צריך לשקול פעם נוספת את הפיכתה של המפקחת על שוק ההון לרשות עצמאית.

מיקי לוי: אני חושב שאנחנו עושים בעניין הזה טעות.

מיקי לוי: ובהצלחה לחוק עצמו.

מיקי לוי: ברכות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, תודה, אדוני השר, כנסת נכבדה, ראשית, אני חושבת שהחוק הוא חוק מצוין.

מירב בן ארי: עוד חוק שיוצא ממשרד האוצר, מתוך ראייה כמובן של דאגה לאזרחים, טיפול ביוקר המחיה במדינת ישראל.

מירב בן ארי: לכן, אני מברכת על החוק החשוב הזה, ואותך, סגן השר, שאני יודעת שאתה פועל רבות – –

יצחק כהן: יחד – – –

מירב בן ארי: ברור.

מירב בן ארי: – – לטובת אזרחי ישראל, וכמובן לשר האוצר.

מירב בן ארי: לכן, אני חושבת שזה חוק – –

מיקי לוי: אזרחי ישראל.

מירב בן ארי: – – מעולה, ואני מקווה שבאמת כולכם תצביעו בעד.

מירב בן ארי: אני רוצה דווקא לנצל את ההזדמנות שניתנה לי לומר משהו קצר בשתי דקות, כי אני לא אהיה כאן מחר בזמן נאומים בני דקה, לכן חשוב לי לנצל וכבר לומר תודה רבה.

מיקי לוי: אנחנו לא מסכימים.

מירב בן ארי: אתה מסכים אתי על זה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד תודה רבה גם לך, כי אתה היית בין הראשונים שקמת והתנדבת, ולכל חברי הכנסת, שמחר מגיעים ומהווים דוגמה אישית ל-1.2 מיליון אזרחי ישראל שיצאו מחר להתנדב – סטודנטים, חיילים, תלמידים בבתי-ספר, חברות, קרוב ל-1,500 חברות – יצאו מחר להתנדב במסגרת יום מעשים טובים.

מירב בן ארי: ולכן, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, כי בשעה 16:00 אני אהיה עם השר ליצמן, שיעשה גם הוא מעשה טוב בבית-חולים אלי"ן, ואני לא אהיה כאן כדי להודות לכם על ההתנדבות ועל הרוח, ואני חושבת שזו דוגמה אישית מצוינת בשבילנו.

מירב בן ארי: זו פעם ראשונה, אגב, אחרי עשר שנים שמצוין בישראל יום מעשים טובים שהכנסת מתנדבת.

מירב בן ארי: ואני גם מודה ליושב-ראש הכנסת שהסכים ליוזמה שלי לשתף את כולם.

מירב בן ארי: אני באמת באמת מקווה, אף שאני בטוחה שכולכם עושים מעשים טובים כל יום, שמחר תעשו גם אתם מעשה טוב.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: כמובן, ברכות על היוזמה המצוינת.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו נצביע כעת על הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 29 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 27 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת הרפורמות להכנה לקריאה השנייה והשלישית.

טלי פלוסקוב: מה?

קריאה: כספים.

טלי פלוסקוב: כספים.

טלי פלוסקוב: אם כך, זה עובר לוועדת הכנסת לקביעת הוועדה שתמשיך את הטיפול בהצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/628); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 50) (אי-חיוב בריבית עקב שיהוי), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת דוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת – קריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

דוד ביטן: עשר דקות זה הרבה.

דוד ביטן: זה הסעיף האחרון, לא?

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: זה הסעיף האחרון בסדר-היום.

דוד ביטן: אז מה קורה?

דוד ביטן: מה אתם רוצים שאני אעשה?

איציק שמולי: דבר על יום הגבר.

דוד ביטן: דרך אגב, רק שתדע שאני צובר אהדה רצינית מאוד בעניין הזה.

דוד ביטן: מדברים אתי הרבה מאוד גברים.

איציק שמולי: יש הצעות קונקרטיות?

דוד ביטן: יש, אבל החלטתי לקחת ייעוץ של מיכאלי, של זנדברג ושל רוזין לעניין הזה.

דוד ביטן: שלא תחשבו, יש להן ניסיון בארגון יום האישה, אז ניקח אותן שיארגנו את יום הגבר.

רחל עזריה: רגע, דוד ביטן, אני מוחה.

דוד ביטן: אני רציני.

נחמן שי: נקרא לו "גבר-גבר".

דוד ביטן: מה שאני רוצה, הצעת החוק הזאת, שעברה בקריאה טרומית – סליחה?

רחל עזריה: כל הוועדות של יום הגבר, אני אמרתי לך – – –

דוד ביטן: אמת.

דוד ביטן: נכון, את אמרת.

דוד ביטן: אמת.

דוד ביטן: אז אני מוותר על רוזין וזנדברג ולוקח את עזריה ואת – – –

טלי פלוסקוב: – – – אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אולי נחתור לסיום, חבר הכנסת ביטן?

דוד ביטן: אז תנו לי דקה-שתיים להסביר את החוק כדי שלא תצביעו סתם על החוק.

דוד ביטן: אני יכול לדבר עשר דקות, אין לי בעיה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, יש רשימת דוברים.

טלי פלוסקוב: תירגעו בבקשה.

דוד ביטן: יש רשימת דוברים?

טלי פלוסקוב: כן.

דוד ביטן: אז מה אתם ממהרים?

טלי פלוסקוב: אז נא להירגע.

דוד ביטן: אז מה המהירות?

דוד ביטן: האמת שיש הרבה מאוד מצבים בהוצאה לפועל שהזוכה ישן על זכויותיו ולא עושה שום דבר, ובסופו של דבר החייב מקבל את תיק ההוצאה לפועל, אם פסק-דין או צ'ק.

דוד ביטן: בפסק-דין ההתיישנות היא 25 שנה; בצ'קים ההתיישנות היא עשר שנים.

דוד ביטן: והוא מקבל, למשל, צ'ק אחרי שש שנים וחצי, ואז הוא מקבל ריבית רטרואקטיבית ממועד החזרה של הצ'ק ועד למועד הפתיחה של ההוצאה לפועל, הצמדה וריבית.

דוד ביטן: אני חושב שזה לא ראוי, גם מפני שיש המון מקרים שהחייב לא יודע איפה נמצא הצ'ק, למשל.

דוד ביטן: אם, למשל, הוא נתן צ'ק בסופר והצ'ק הזה התגלגל לכמה אנשים וחזר, הוא גם לא יודע אצל מי הוא.

מיקי לוי: החוק מתיר רק הסבה אחת.

דוד ביטן: לא, החוק לא מתייחס להסבות.

דוד ביטן: לזה פקודת השטרות מתייחסת.

דוד ביטן: בעיקרון, מה שאנחנו אומרים הוא, שאם הזוכה פתח את תיק ההוצאה לפועל מעל לשנה – אני רציתי חצי שנה, אבל סיכמתי עם משרד המשפטים שזה יהיה שנה; גם אגיד את השינויים שסיכמנו עם משרד המשפטים לקראת הקריאה הראשונה – במצב הזה הריבית תחול באופן אחר.

דוד ביטן: זאת אומרת, ההצמדה תהיה רטרואקטיבית, אבל הריבית תשמור רק על ערך הכסף של הזוכה.

דוד ביטן: זאת אומרת, משהו בסביבות 1%.

דוד ביטן: היום בהוצאה לפועל הריבית היא 7.9%, משהו כזה.

דוד ביטן: שלא לדבר על פסקי-דין, כמו למשל פסק-דין של בנק, שנותן לך ריבית באמת גבוהה מאוד, ובמצב כזה הריבית היחידה שהוא יקבל רטרואקטיבית זו הריבית ששומרת לו על ערך הכסף, ולא ריבית שבעצם היא כמו ריבית עונשית.

דוד ביטן: אם הוא יפתח בזמן – הכול תלוי בזוכה – אם הוא יפתח בזמן את תיק ההוצאה לפועל – עד שנה – במצב הזה הוא יקבל את הריבית האפקטיבית שיש לו לפי החוק בעניין הזה; אם הוא פתח לאחר שנה – הוא יקבל את מה שאמרתי.

דוד ביטן: זה דבר ראשון.

דוד ביטן: דבר שני, שינוי נוסף שעשינו מהקריאה הטרומית לקריאה הראשונה – חל על סמכויות יושב-ראש ההוצאה לפועל לתת ארכה מטעמים שהוא יצטרך לרשום אותם בהחלטה.

דוד ביטן: למשל, לדוגמה, שיש מצב של הסכם פשרה שאומר שאתה תחזיר את החוב ב-24 תשלומים, ואז לא יכול להיווצר מצב שהזוכה ירוץ רק בשביל לעמוד בחוק שמתייחס לשנה, יגיש תיק הוצאה לפועל רק כדי להגיש אותו, כדי שלא להפסיד את הריבית.

דוד ביטן: במצבים האלה, שאם למשל אחרי 14 חודש הפר החייב את הסכם התשלומים, במצב הזה ראש ההוצאה לפועל יוכל לתת ארכה, ואף שהתיק נפתח לאחר שנה הוא יוכל לקבל את הריבית על התקופה, רטרואקטיבית, אף שהוא פתח את זה מעבר לשנה.

דוד ביטן: יש עוד הרבה מצבים, אבל לא רצינו לעשות את זה כרשימה סגורה.

דוד ביטן: נתנו שיקול דעת ליושב-ראש ההוצאה לפועל, בהתאם לנסיבות לתת את ההחלטה.

דוד ביטן: מובן שעל ההחלטה של יושב-ראש ההוצאה לפועל אפשר לערער לבית-המשפט.

דוד ביטן: מה שאנחנו רוצים זה ליצור איזון ראוי בין זכויותיו של הזוכה לבין החייב, שהחייב לא ישלם בגלל שיהוי של הזוכה כספים מיותרים לזוכה בלי שהוא היה צריך לעשות אותם.

דוד ביטן: לכן אני מבקש לאשר את החוק הזה בקריאה ראשונה.

דוד ביטן: מובן שזה יבוא לוועדה, ועדת החוקה, כדי להשלים את זה לקריאה שנייה ושלישית.

דוד ביטן: תודה רבה.

דוד ביטן: חסכתי לכם חמש דקות.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: יש לנו רשימת דוברים, כאמור.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, הנושא של הצ'קים החוזרים, העניין שלו הוא לא רק אם לשלם את הריבית או לא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה החלק, לפי דעתי, הקטן והפשוט ביותר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש בעיה יותר גדולה ויותר רצינית, והיא חורצת גורלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום צ'ק שחוזר, ברוב המקרים זה לא עובר לבתי-משפט כדי להוסיף את הריבית, אלא עובר לחברות גבייה, וחברות גבייה – זה עניין של עבריינים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה רואה גם מודעות בכל מיני מקומות, שחברות מוכנות לקנות צ'קים חוזרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שמעתם על זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים מוכנים לבוא ולקנות צ'קים חוזרים, והכוונה שהם ילכו ויגבו, ויש להם הריבית שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הריבית שלהם היא 15% לחודש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חבר הכנסת ביטן, שמעת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: 15% לחודש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם באת ודיברת על הריבית של בתי-המשפט או של הבנקים, זה נקרא גרושים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה שצריך לטפל בו הוא העניין של ההון השחור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם פונים לבעל הצ'ק, וכאילו הוא קיבל הלוואה מהם מתאריך החזרה של הצ'ק בריבית של 15%.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והוא יכול לאבד את הבית, את החיים – את החיים; ואני אומר את החיים במתכוון, כי לנושא הזה – – –

דוד ביטן: מה שאתה מדבר זה לא דבר שחל לפי החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע, אבל למה אני מעלה את זה פה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי כולם יודעים שזה לא חוקי, והמשטרה והפרקליטות ובתי-משפט צריכים להתעסק בזה ולדאוג לפתרון – ופתרון אמיתי, פתרון שיעקור את הבעיה הזאת מהשורש.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתמוך בהצעת החוק שלך, אבל אני אומר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה לא פתרנו את הבעיה, כי אם בעל הצ'ק, בוא נגיד, זה שחייבים לו את הכסף, אם הוא לא יוכל לממש את הריבית שלו, לכאורה – כאילו הוא הולך להיות עני אם הוא לא מקבל את הריבית – הוא ילך לכיוונים אחרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולכן אני חושב שאולי בהמשך צריך לדאוג שצ'ק לא יכול להיות מועבר למישהו אחר; שמי שהצ'ק הופקד בחשבונו יהיה היחידי שיוכל לגבות אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזה אולי, אולי, אפשר להציל גם חיים של בני-אדם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר חיים, כי זו בדיוק הבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צ'קים שחוזרים – היום היה דיון בוועדת הכלכלה על נתוני אשראי, ודיברו על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם המצב הפיננסי של מישהו – עם המאגר שהולכים להקים – אם המצב שלך לא בסדר, חזרו לך המחאות, חזרו לך צ'קים, ידעו מזה, ואז לא יקבלו את הצ'קים שלך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שלאנשים שאין להם כיסוי לצ'קים, רק עושים להם טובה בזה שלא מאפשרים להם לקנות בצ'קים האלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ועוד פעם, לפני שאני מסיים, אני אומר: לאן שזה עובר – צריך לטפל בהמשך בבעיה החורצת גורלות, שלא יכולה להימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: אגב, היום הצ'קים בבנקים כברירת המחדל יוצאים למוטב בלבד, עם קרוס.

טלי פלוסקוב: זאת אומרת, כבר אי-אפשר להעביר את הצ'ק למישהו אחר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את העבריינים זה לא מעניין.

אורי אריאל: מכובדי – – – צריך להצביע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את העבריינים זה לא מעניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את חברות הגבייה זה לא מעניין.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת קארין אלהרר – אינה נוכחת; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת מיקי לוי, מוותר?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – מוותרת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר כנסת עמר בר-לב – מוותר; חברת כנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מרב מיכאלי – אחרונת הדוברים.

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי.

מרב מיכאלי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מרב מיכאלי: אני רוצה לפתוח ולברך מאוד את חברי חבר הכנסת דוד ביטן על הצעת החוק הזאת, על החוק הזה שהוא מקדם, שהוא אחד משלל הצעדים החשובים שצריך לעשות בשביל להתמודד עם הדבר הזה שנקרא ההוצאה לפועל, שהוא באמת – אמרתי את זה מעל הדוכן הזה פעמים רבות ואגיד את עוד פעמים רבות: זאת החצר האחורית המוזנחת ביותר של מדינת ישראל.

מרב מיכאלי: גברתי, חברי, חברותי, בישראל היום יש 700,000 אזרחיות ואזרחים שיש להם תיקים בהוצאה לפועל.

מרב מיכאלי: זה מספר פסיכי; זה רבע מהאוכלוסייה הבוגרת של מדינת ישראל, סדר גודל – ורובם המכריע הם האנשים הכי מוחלשות ומוחלשים.

מרב מיכאלי: יש 2.5 מיליון תיקים בהוצאה לפועל, וזה אחרי מבצע ענק שסגרו בו כמעט מיליון.

מרב מיכאלי: אנחנו מדברות ומדברים באמת על אנשים שלעולם לא יהיה להם כסף לשלם את החובות, שחלקם נצברים בדיוק באמצעות השיטה המקולקלת הזאת שהחוק הזה בא לתקן.

מרב מיכאלי: יש חברות גדולות, בעלי הון, משרדי עורכי-דין, אנשים שהפכו את זה למין מסלול רווח כזה.

מרב מיכאלי: יש תקלה, יש אי-תשלום, יש עיכוב בחוב, יש צ'ק שחוזר, יש משהו מהסוג הזה – נותנים לו לשבת ולתפוח, לתפוח, לתפוח, ואחרי שבע שנים מתחילים פתאום בהליכי גבייה, אחרי שהוא כבר הפך מצ'ק של 200 שקל שחזר בסופר לחוב של אני לא יודעת מה – 30,000 שקל, 40,000 שקל.

מרב מיכאלי: העברנו השנה, גברתי היושבת-ראש – היה לי העונג והייתה לי הזכות להצמיד חוק שלי להפטר בהוצאה לפועל להצעת חוק ממשלתית, שהגבלנו אותה לחובות של עד 800,000 שקל.

מרב מיכאלי: אלה הרי מספרים בלתי נתפסים – חובות שתפחו לממדים של 800,000 שקל.

מרב מיכאלי: הצעת החוק החשובה הזאת של חברי דוד ביטן באה לא לאפשר לחובות לתפוח לממדים האלה; באה להכריח בעלי חוב – ולפעמים החוב הוא מוצדק והגבייה היא מוצדקת והכול בסדר – אבל באה להכריח אותם לעשות אותם בזמן, באופן הגון, באופן לגיטימי, באופן רלוונטי, ובעיקר – באה למנוע ממשפחות ואזרחיות ואזרחים להידרדר מתחת לקו העוני, להידרדר מתחת קו העוני לעוני מרוד עוד יותר, לחיים מתחת לשוק האפור, לחיים בלי חשבונות בנק, בלי קיום פורמלי בכלל בעולם הזה.

מרב מיכאלי: יש עוד הרבה דברים שאנחנו צריכות וצריכים לעשות בהוצאה לפועל.

מרב מיכאלי: אחד מהם הגשתי ממש היום, וזה חוק לעצירת ריבית הפיגורים, להורדת שיעור ריבית הפיגורים – שוב, בשביל למנוע את החובות התפוחים המטורפים האלה.

מרב מיכאלי: אבל הצעד הזה, החוק הזה שמביא היום דוד ביטן, הוא בהחלט עוד צעד חשוב בכיוון הזה, ועל כך באמת אני יכולה רק להצטרף לקריאתו לכל חברי וחברותי לתמוך בו.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, נצביע כעת על הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 50) (אי-חיוב בריבית עקב שיהוי), התשע"ו–2016, בקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 30 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 24 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 50) (אי-חיוב בריבית עקב שיהוי), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: 24 חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק ההוצאה לפועל (תיקון מס' 50) (אי-חיוב בריבית עקב שיהוי), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום שלישי, ה' באדר ב' התשע"ו, 15 במרס 2016, בשעה 16:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.