ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 113, 2016-03-09 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ט באדר א' התשע"ו, 9 במרס 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נתחיל בשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: יש לנו שורה ארוכה של שאילתות.

יולי יואל אדלשטיין: קודם כול אזמין את סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש לעלות לדוכן כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 168 מאת חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: השעיית תלמיד מבית-הספר לפרק זמן ארוך.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי ייגש למיקרופון ויקרא את נוסח השאילתה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן שר החינוך, אני רוצה לשאול.

מיקי לוי: הובא לידיעתי מקרה של השעיית תלמיד כיתה י"ב לכמה שבועות מבית-הספר.

מיקי לוי: ההשעיה תסתיים רק כאשר – ההתניה הייתה שאמו, שהיא אם חד-הורית ומפרנסת יחידה, תשהה לצדו או בחדר המורים לאורך כל שעות הלימודים.

מיקי לוי: ברצוני לשאול: 1.

מיקי לוי: האם נכון הדבר?

מיקי לוי: 2.

מיקי לוי: אם כן – האם דרישה כזאת היא חוקית, היא תקינה?

מיקי לוי: 3.

מיקי לוי: האם ניתן להשעות תלמיד למספר שבועות כל כך גדול?

מיקי לוי: 4.

מיקי לוי: מדוע בית-הספר – מערכת החינוך – לא יכול להסתדר גם אם התלמיד עשה מעשה כלשהו או שהוא תלמיד חריג, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת לוי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת מיקי לוי, חברי חברי הכנסת, 1–2.

מאיר פרוש: אני חייב לציין שמדובר במקרה פרטני ומורכב אשר מלווה על-ידי כלל הגורמים המקצועיים בירושלים.

מאיר פרוש: מפאת צנעת הפרט אינני יכול לפרט יתר על המידה.

מאיר פרוש: יתרה מזאת, ככלל אני חושב שלא נכון לדון מעל במת הכנסת במקרים פרטניים דוגמת מקרה זה.

מאיר פרוש: עם זאת, מכיוון שהמקרה בכל זאת עלה ונדון כעת, אבקש להביא לידיעת חברי הכנסת ולידיעתך, חבר הכנסת מיקי לוי, את הדברים הבאים, כמובן במגבלות הקיימות: מבדיקה מקיפה שנערכה על-ידי מחוז ירושלים במשרד החינוך עולה כי אכן בית-הספר ביקש מהאם ללוות את בנה כמה ימים כתנאי לחזרתו ללימודים בתום ההשעיה.

מאיר פרוש: הנחיה זאת אכן אינה עולה בקנה אחד עם הנחיות המשרד, ועל כן הנושא טופל בידי מנהל המחוז מול הפיקוח ומול צוות בית-הספר.

מאיר פרוש: יודגש כי בקשת הליווי נבעה מהצורך לחזק את התלמיד, לשמש לו דוגמה ולהראות לו עד כמה נוכחותו בבית-הספר חשובה ומשמעותית.

מאיר פרוש: הרי הכי קל זה פשוט להרים ידיים, חלילה, אולם כאן נעשו ניסיונות רבים, ביניהם שיחות חוזרות ונשנות עם התלמיד, עם אמו ועם סבו.

מאיר פרוש: בנו תוכנית אישית ומגוונת של תגובות חינוכיות שננקטו כדי לסייע לתלמיד לחזור לשגרת הלימודים ולהשתלב במסגרת הבית-ספרית, לטובתו ותוך שמירה על אקלים מיטבי ומוגנות בעבור שאר התלמידים והצוות.

מאיר פרוש: אני מתאר לעצמי, חבר הכנסת לוי, שאתה מבין שאני אומנם מגלה טפח אבל מכסה טפחיים.

מאיר פרוש: 3.

מאיר פרוש: באשר להרחקת התלמיד לשבועיים, יצוין כי על-פי הנחיות חוזר מנכ"ל "אקלים חינוכי ומיטבי והתמודדות מוסדות חינוך עם אירועי אלימות וסיכון", ניתן להרחיק תלמידים מבית-הספר החל מיום אחד ועד לצמיתות.

מאיר פרוש: בחוזר המנכ"ל, אשר פורסם באפריל 2015, מפורטות ההנחיות למוסדות החינוך כיצד יש לפעול במקרי אלימות, בתרחישים שונים ובמורכבויות שונות.

מאיר פרוש: שוב, מפאת צנעת הפרט אני לא יכול לפרט מעל במת הכנסת את הסיבה להחלטה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סיים?

מאיר פרוש: אני סיימתי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת לוי, שאלה נוספת.

מיקי לוי: אדוני, אני מקבל את כל מה שאמרת.

מיקי לוי: התלמיד הזה אמור להתגייס לצה"ל ליחידה קרבית בעוד כמה חודשים.

מיקי לוי: כל בקשתי אליך ברמה האישית – ואיני מכיר את המקרה מעבר למכתב שהונח על שולחני – שתפעל להחזרת התלמיד לאלתר אל תוך כותלי בית-הספר, לא מחר, לא ביום ראשון – עוד היום, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן השר, בבקשה.

מאיר פרוש: קודם כול, אם אתה מבקש, מי אני שלא אפעל כמו שאתה מבקש, אדוני המפקד?

מאיר פרוש: היה מפקד מחוז ירושלים.

מאיר פרוש: אני הייתי פקוד.

מיקי לוי: רק קיבלתי ממך כל הזמן הוראות, אתה שוכח לספר.

מאיר פרוש: לא, אל תגיד ככה.

מאיר פרוש: אני קורא לך מפקד, ואתה אומר לי שנתתי לך הוראות.

מאיר פרוש: על כל פנים אני ודאי אעשה את מה שאפשר לעשות ואת מה שאתה מבקש.

מאיר פרוש: אני לא חושב שבתשובתי נאמרה מילה שהתלמיד לא נמצא – – –

מיקי לוי: הוא עוד בבית.

מאיר פרוש: גם הייתה השאלה שלך מדוע האימא חייבת להיות בין כותלי בית-הספר, בכיתה או בחדר המורים.

מאיר פרוש: המשרד עושה את מה שהוא יכול לעשות.

מאיר פרוש: תאמין לי שיש לי פה דף וחצי של פרטים ושל פרטי פרטים לידיעתי בלבד ולא כדי להקריא מכיוון שמדובר בצנעת הפרט.

מאיר פרוש: המשרד עושה הכול, ובכל זאת אני אעביר גם את הבקשה הספציפית שלך למנהל המחוז בירושלים.

מאיר פרוש: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש ולחבר הכנסת מיקי לוי השואל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

יולי יואל אדלשטיין: השר כץ ישיב על שאילתה דחופה מס' 171 מאת חבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: סכסוך העבודה בחסות הנוער – כשם הארגון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת שמולי, נא לקרוא את נוסח השאילתה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

איציק שמולי: אדוני שר הרווחה, לאחרונה החריף סכסוך העבודה ברשות חסות הנוער, לרבות השבתות כתוצאה ממחלוקות תקצוב ואיום בשינוי מבנה ההעסקה.

איציק שמולי: רצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: מה נעשה על-ידי המשרד כדי לפתור את המשבר?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: מה היא מידת מעורבותו של המשרד?

איציק שמולי: 3.

איציק שמולי: מה היא עמדת המשרד ביחס לסוגיות אלה? 4.

איציק שמולי: מתי יפעל לפתור אותן?

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני יכול לענות לך ממה שכתבו לי בדף, ואני יכול לענות לך מהחיים.

חיים כץ: בהיותי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה פנו הנציגים של חסות הנוער והארגון שמייצג אותם, "כוח לעובדים", למשרד, והגענו להסכמות ונחתם הסכם – אני לא זוכר באיזה חודש – –

איציק שמולי: ב-2012.

חיים כץ: ב-2012, אבל אני לא זוכר באיזה חודש.

חיים כץ: מזה מספר חודשים לא מועט מתנהל משא-ומתן מטעם "כוח לעובדים" עם העמותות שהם עובדים בהן.

חיים כץ: משרד הרווחה החליט לשים שם עוד כ-7 מיליון שקל.

חיים כץ: המנכ"ל שלי ישב אתם יותר מפעם, יותר מפעמיים, יותר משלוש.

חיים כץ: במגזר הציבורי במשק נחתם הסכם שכר שעלותו כ-7%.

חיים כץ: להם הוצעו 12%; בממוצע הוצעו להם 12%.

חיים כץ: באמנות המשא-ומתן, כל אחד צריך למשוך את החבל אליו כמה שיותר קרוב, אבל אסור שהוא ייקרע.

חיים כץ: אני אישית לא ידעתי על השאילתה שלך, אבל התכוננתי בשבוע-שבועיים הקרובים לנסות ולשבת עם הוועד.

חיים כץ: אני אישית כבר – המנכ"ל ישב יותר מפעם, יותר מפעמיים ושלוש – ולרדת לתוך הסוגיות ולנסות לפשר, כי אני חושב שזה לא טוב לשני הצדדים.

חיים כץ: אם היו אומרים להם: תשמע, אתה מקבל 1%, 2%, 3%; אבל גם אם הם מרוויחים מעט והם מקבלים 12% תוספת, אז התוספת היא משמעותית.

חיים כץ: אני אומר לך, המוסד, המשרד, שם 7 מיליון שקל לעמותות על מנת לשפר את שכרם של המדריכים.

חיים כץ: אני לא בקי יותר מדי במשא-ומתן, לא נכנסתי למשא-ומתן.

חיים כץ: המנכ"ל שלי ישב יותר מפעם, פעמיים, שלוש פעמים עם הנציגים.

חיים כץ: ואנחנו לא, חלילה – "כוח לעובדים", לא "כוח לעובדים" – לא מעניין, המגרש הזה.

חיים כץ: אני לא בתוך המשא-ומתן.

חיים כץ: התכוננתי להיכנס, היום בבוקר אני רואה שיש שאילתה.

חיים כץ: הכינו לי כתוב, אבל – לא צריך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת – חבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן – שאלה נוספת של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

איציק שמולי: אדוני השר, קודם כול אני מברך על הודעתך.

איציק שמולי: אני חושב שזה דבר חשוב מאוד.

חיים כץ: כן, אבל זה לא נחתם.

חיים כץ: אתה יודע, הם לא מסכימים.

חיים כץ: 12% הם לא רוצים.

איציק שמולי: אני ראיתי אותך פעם או פעמיים דופק על השולחן ורואה איך דברים מסתדרים, אז בעצם זה שאתה תהיה מעורב – אני נוטה להאמין שהדברים יסתדרו.

איציק שמולי: אני רוצה להסב את תשומת לבך לשתי נקודות קצרות.

איציק שמולי: א.

איציק שמולי: יש איום מצד העמותות על שינוי מבנה ההעסקה ומעבר – –

חיים כץ: ראיתי, קראתי את זה שם.

חיים כץ: הם רוצים משמרות, עם פיצול, בלי פיצול.

איציק שמולי: – – מ-17 שעות לשמונה שעות.

איציק שמולי: ברור לך שבחסות הנוער, אם משמרת היום היא 17 שעות, כי המדריך צריך להישאר כל הלילה, ברגע שאתה עושה שמונה שעות, אתה גם פוגע בשכר אפקטיבית וגם – מה, אותו נער מסכן יחליף שלושה מדריכים במשך 24 שעות?

איציק שמולי: אז יש פה גם פגיעה ברצף הטיפולי.

איציק שמולי: אז ברור שיש פה כלי לחץ להפעיל על העובדים כדי שימתנו את הדרישות שלהם.

איציק שמולי: ב.

איציק שמולי: אני לא הייתי חזק במתמטיקה, אבל תמיד המורה אמרה לי: כשאומרים לך אחוזים, תמיד תשאל ממה.

איציק שמולי: אז אתה יודע, השכר ההתחלתי שלהם נמוך.

איציק שמולי: זה נכון שהם מקבלים 12% בהשוואה לכל השאר, שקיבלו 7%, אבל הם מתחילים גם – – –

חיים כץ: ממה קיבלו כל השאר 7%?

איציק שמולי: בסדר, צריך לשפר באופן כללי את השכר במגזר הציבורי.

איציק שמולי: אל תסבך אותי עם ההסתדרות.

איציק שמולי: אבל בכל זאת, גם בהשוואה לאחרים, השכר שלהם יותר נמוך.

איציק שמולי: אדוני השר, במשפט סיכום, אני מברך ומבקש את התערבותך, ורוצה להפנות את תשומת לבך לכך שהעמותות ניתקו מגע מוועד העובדים.

איציק שמולי: לי יש תיעוד מ-22 בפברואר, יום אחרי הדיון בוועדת העבודה והרווחה, ועד 28 בפברואר, מול עמותת "ענב" נעשו שבע פעולות של יצירת קשר – לא ענו, ומול עמותות "אותות" – עשר פעולות, ואין קול ואין עונה.

איציק שמולי: אני בטוח, אדוני השר, שלך הם כן יענו.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה, ואז השר ישיב.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני.

מרב מיכאלי: קודם כול תודה לחברי איציק שמולי, שהעלה את הסוגיה הכל-כך חשובה הזאת.

מרב מיכאלי: אדוני, אני רק רוצה באמת להוסיף לדברים המדויקים שאמר חברי, שקודם כול עניין שינוי אופן ההעסקה, עניין פיצול המשמרות – אחת ההתמרמרויות המשמעותיות היא שזה נעשה באופן חד-צדדי.

מרב מיכאלי: זה נכפה עליהם.

מרב מיכאלי: פשוט הודיעו להם שמשנים את אופן ההעסקה באופן שכמו שאמר חברי, הוא גם בעייתי מבחינת העובדות והעובדים, אבל הוא ודאי בעייתי מבחינת החוסות והחוסים.

מרב מיכאלי: צריך לעשות כוכבית ולהגיד – ואני לא צריכה לספר לך את זה, כמובן – כמה קשה ומסובך לטפל באוכלוסייה הזאת שנקראת נוער בסיכון, כמה זה רגיש, כמה זה דורש אנרגיה רגשית באמת ממדרגה ראשונה, איזו מסירות אדירה נדרשת לזה.

מרב מיכאלי: ובאמת, מדובר בציבור שמרוויחה נורא נורא מעט כסף.

מרב מיכאלי: לפי הבנתי – וגם אני לא טובה בחשבון, כמו חברי – – –

חיים כץ: מרוויחה-מרוויח?

מרב מיכאלי: מרוויחה-מרוויח, חד-משמעית.

חיים כץ: אה, יפה.

מרב מיכאלי: לפי הבנתי, מדובר בתוספת של 1.5 מיליון שקל לשנה, אם ייענו התביעות שלהם, שהן בסך הכול די צנועות.

מרב מיכאלי: עכשיו, נכון שמשרד הרווחה יכול היה – בהרבה כסף הוא היה יכול היה עוד להשתמש.

מרב מיכאלי: אבל בכל זאת, דומני שזה סכום צנוע דיו, ולטובת כל הנוער הזה במצוקה, שבאמת כל כך זקוק ליציבות הזאת.

מרב מיכאלי: אדוני, אנחנו סומכות וסומכים עליך את ידינו שתטפל בזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

מרב מיכאלי: אני מניחה שכשתחזור למשרד כבר תראה את המכתב שאנחנו שלחנו לך אתמול בעניין הזה, שבאמת מפרט, כמו חברי שמולי, את כל הסוגיות, ככה שאני אשמח שנוכל – – –

חיים כץ: תשמעי, כשאני אחזור למשרד – אני מקווה שהדואר יגיע.

מרב מיכאלי: – – – שנוכל להוסיף עוד לידע של אדוני בנושא.

חיים כץ: תשמעי, הייתי יכול שלא להגיד כלום, בסדר, אבל אני רוצה להסביר לך משהו.

חיים כץ: כשאת ושמולי נפגשים עם הוועד – לא עם הארגון היציג; אני נזכר במה שאמרתי להם בוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: הוועד שלהם בא ומדבר אתי במיליונים.

חיים כץ: עמותה צריכה מיליונים; עמותה צריכה 7 מיליון או 3 מיליון.

חיים כץ: הם לא מייצגים את העמותה.

חיים כץ: הם צריכים לדבר פרטנית עליהם, על השכר שלהם.

חיים כץ: הם ועד, הם לא צריכים לדבר במיליונים.

חיים כץ: הם מקבלים – כמה, 2,000 שקל?

חיים כץ: 1,000 שקל?

חיים כץ: 500 שקל?

מרב מיכאלי: אני דיברתי רק על העובדים, לא על העמותה.

חיים כץ: לא, אבל הכנסת שם איזה 1.5 מיליון.

מרב מיכאלי: שזה מה שיעלה כל השכר כולו.

חיים כץ: לא יודע כמה יעלה, לא מעניין אותי.

חיים כץ: כשהייתי ילד צעיר אמרו לי שיש גירעון בקרנות הפנסיה של 160 מיליארד.

חיים כץ: הסתובבתי ככה סביבי, אמרתי: איך סופרים כסף כזה?

חיים כץ: אני כולו מרוויח 2,000 שקל – דברו אתי על 2,000 שקל.

חיים כץ: אותם עובדים לא מדברים במיליונים, הם מדברים על תוספות של מאות שקלים, אז בואי נדבר על תוספות של מאות שקלים.

חיים כץ: כשמדברים על תוספות של מאות שקלים, זה נשמע הגיוני, ואפשר לנצח.

חיים כץ: כשאת מדברת על מיליונים, אומרים: ואללה, 1.5 מיליון.

חיים כץ: הם לא מבינים מי מקבל, כמה אנשים מקבלים, איזו תוספת מקבלים.

חיים כץ: בואי נפרוט את זה לפרוטות, כי האנשים האלה לא מדברים על מיליונים.

חיים כץ: הם צריכים לדבר על שכר של עובדים ותוספת של מאות או עשרות שקלים כל אחד, ואז הם יוכלו לנצח במשחק.

חיים כץ: זה היה פעם, כשהייתי בוועדת העבודה והרווחה.

חיים כץ: אתם השגרירים שלהם.

חיים כץ: דברו אתם ככה – שידברו ברמות שכר.

חיים כץ: אין שם מיליונים.

חיים כץ: הם לא צריכים להציל את המולדת, וזה לא מעניין אותם כמה זה עולה לעמותה; הם רוצים להרוויח שכר ראוי.

מרב מיכאלי: אדוני יודע שכשבאים ואומרים: זה רק כמה מאות, בא מולך אדם שאומר: אבל זה מצטבר למיליונים.

חיים כץ: זה לא מעניין.

יולי יואל אדלשטיין: בואו נשאיר לשר כץ גם את ההתמודדות עם אגף התקציבים.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: זה לא אגף התקציבים, זה המשרד שלי.

יולי יואל אדלשטיין: המשרד שלך.

יולי יואל אדלשטיין: עוד יותר חשוב.

חיים כץ: מאה אחוז.

חיים כץ: תודה.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה מאוד לחבר הכנסת שמולי ולשר הרווחה והשירותים החברתיים על התשובה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יולי יואל אדלשטיין: סגן השר כהן ישיב על שאילתה דחופה מס' 169 מאת חבר הכנסת יואל חסון: השפעת החלטת קבינט הדיור על פרנסת עובדים ישראלים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת חסון.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי הכנסת, אדוני סגן השר, ביום שני הקרוב צפוי להביא שר האוצר לקבינט הדיור החלטה בדבר הבאתן לארץ של חברות זרות לענף הבנייה.

יואל חסון: ברצוני לשאול: האם נשקלה פגיעה פוטנציאלית בעשרות-אלפי בעלי מקצוע ישראלים בתחומי החשמל, מיזוג, אינסטלציה, קרמיקה וכו'?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן האוצר.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק כהן: חברי חבר הכנסת יואל חסון – השפעת החלטת הקבינט על פרנסתם של עובדים ישראלים.

יצחק כהן: כפי שאתה יודע, כיום יכולת הבנייה של כלל גורמי הייצור במשק עומדת, על-פי ההערכות, על 40,000–45,000 יחידות דיור בשנה.

יצחק כהן: כיום יש כ-100,000 עובדים במקצועות הרטובים בענף הבנייה, מחציתם פלסטינים והיתר ישראלים וזרים.

יצחק כהן: עבודה רטובה – אתה יודע מה זה.

יצחק כהן: כדי להדביק את קצב הביקוש הקיים היום בשוק עלינו להגיע ליכולת בנייה של כ-65,000 יחידות דיור בשנה.

יצחק כהן: לצורך זה הוקצו משאבים ניכרים בהכשרות מקצועיות של ישראלים, הוגדלו מכסות להעסקת עובדים לא-ישראלים, ובמסגרת החלטת קבינט מקבילה נקבעו מהלכים נוספים לשיפור רמות הפריון וקיצור משך הבנייה בישראל, בין היתר על-ידי הכשרות מקצועיות ייעודיות ותמיכה בבנייה מתועשת.

יצחק כהן: לכן הוחלט בקבינט הדיור – הוחלט כבר, אגב, לא ביום שני הקרוב אלא הוחלט כבר שלשום – על הבאה של חברות בנייה זרות לצד האצה וקידום של הבנייה ברחבי הארץ.

יצחק כהן: לשם כך הוחלט להקים מאגר שיפעל במשך חמש שנים ואשר יכלול שש חברות בנייה זרות שייבחרו בהליך של קול קורא, כאשר החברות הנבחרות הן בעלות ניסיון עשיר בתחום הבנייה למגורים.

יצחק כהן: בנוסף, לכל אחת מהחברות תינתן אפשרות להביא עד 1,000 עובדים זרים לצורך העסקתם בעבודות רטובות בלבד.

יצחק כהן: אני מדגיש – בעבודות רטובות בלבד.

יצחק כהן: בפרויקטים של בנייה למגורים החברות הנבחרות יחויבו לשתף פעולה עם חברות ויזמים מקומיים.

יצחק כהן: כך, לא רק שהחלטת הקבינט לא תגרע עבודה מחברות בנייה ישראליות או מהמשק הישראלי, ובפרט לא במקצועות כמו אינסטלציה וחשמל, המתאפיינים בתעסוקה של ישראלים, והחברות הזרות לא יוכלו להעסיק בהם עובדים זרים, אלא אף צפויה להביא להגדלה של מספר העובדים בענף ולשפר את רמת הפריון והשכר של החברות והעובדים הישראלים, שייהנו משיתוף פעולה מלא.

יצחק כהן: לבסוף, ההבאה תסייע לממשלה בקידום המדיניות שלה להגדלת היצע הדיור, כדי להדביק את קצב הביקוש ולפתור את משבר הדיור עבור הזוגות הצעירים.

יצחק כהן: אתה מכיר את משבר הנדל"ן, שמעת עליו.

יצחק כהן: כאמור, ההחלטה משתלבת במדיניות הממשלתית של הגדלת היקף הבנייה למגורים בישראל, לצורך הקטנת הפער בין הביקוש לדיור לבין היצע הדירות הקיים במשק, שהוא לא מספיק.

יצחק כהן: הכנסת חברות ביצוע בעלות ניסיון בבנייה איכותית וברמות פריון גבוהות צפויה להביא להגדלה של מספר הדירות הנבנות בישראל.

יצחק כהן: בנוסף, החברות עשויות להביא להעלאת רמת הפריון בענף, תוך שימוש באמצעים מתועשים.

יצחק כהן: להחלטה יש השלכה על משך הבנייה של דירה למגורים, שצפוי להתקצר בשל השימוש בטכנולוגיות מתקדמות לבינוי מתועש.

יצחק כהן: שאלה נוספת – – –

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת יואל חסון; בבקשה, אדוני.

יואל חסון: אדוני סגן השר, אני מכיר היטב את התוכנית ואת כוונת הממשלה באמת להגדיל את מספר התחלות הבנייה, ומכיר בצורך החשוב והדחוף באמת לעשות את זה.

יואל חסון: שאלתי – ופחות או יותר ענית, אבל אני מבקש קצת יותר להבין לעומק – הבנתי את העניין של האינסטלציה והחשמל וכל הדבר הזה.

יואל חסון: אבל, לדוגמה, כאשר יהיה מדובר בדלתות, עבודות נגרות, או כאשר יהיה מדובר בדברים שהם לא רק עובדים אלא גם רכש, האם גם הרכש יהיה רכש כחול-לבן, או שאותן חברות זרות, גדולות, יוכלו לדוגמה להביא את הדלתות ממקומות אחרים בעולם ולא לקנות את זה במפעלים כאן בארץ?

יואל חסון: סתם נתתי לדוגמה את הדלתות, אבל זה לא רק הדלתות; זה יכול להיות המטבחים, זה יכול להיות – אתה יודע, אני לא רוצה לרדת פה לפרטים, אבל אתה יודע, כל המערכות שיש באמבטיות וכל הדברים האלה.

יואל חסון: האם הדברים האלה יהיו דברים שהחברות יוכלו להביא אתן לכאן ולמעשה לייבא לישראל, או שהן יצטרכו לרכוש את זה, כמו שהיום, אגב, רוב הרכש נעשה דרך חברות ישראליות, וזה ייעשה דרך חברות ישראליות?

יצחק כהן: חברי היקר יואל חסון, גם היום מביאים דלתות ואמבטיות וקרמיקות וברזים וכל מה שצריך להביא מחו"ל.

יואל חסון: אבל חברות ישראליות.

יצחק כהן: היום השוק פתוח לגמרי.

יצחק כהן: החברות האלה באות, כפי שאמרתי, לשפר את יכולת הבנייה ואת קצב ההתקדמות.

יצחק כהן: מה ששאלת לגבי מטבחים, דלתות, שיש – היום השוק מוצף גם בתוצרת מקומית וגם במוצרי יבוא, ואף אחד לא הולך לחסום את זה.

יצחק כהן: המקצועות שבהם יועסקו החברות האלה הם לא מקצועות, כפי שציינתי, של בעלי ידע מקצועי, כמו אינסטלציה וחשמל, שמחייבים ידע מקצועי, אלא הן תעבודנה בעבודות הפשוטות, הרטובות, ויהיה להן שיתוף פעולה מלא עם החברות המקומיות.

יצחק כהן: לגבי היבוא – היבוא פתוח – – –

יואל חסון: מאילו מדינות יבואו הפועלים?

יצחק כהן: אין לי פה, אני לא יודע, אבל זה קול קורא; מי שיענה על הקול הקורא ויזכה במכרז.

יואל חסון: לא, לא החברות – הפועלים, העובדים?

יצחק כהן: הם יוכלו להביא ממקומותיהם עד 1,000 עובדים – מארצות המוצא.

יצחק כהן: שאילתה נוספת, אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: לא, אין שאלות נוספות.

יצחק כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת השואל, חסון, תודה לסגן שר האוצר.

יולי יואל אדלשטיין: שר התחבורה לא במניין, אני מבין.

ישראל כץ: זמין, זמין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו אם כן מזמינים את שר התחבורה והבטיחות בדרכים חבר הכנסת ישראל כץ לעלות לדוכן – מה שהוא כבר עשה – ולהשיב על שאילתה דחופה מס' 164 מאת חברת הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: חציית קשישים במעברי חציה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עמאר.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, בעקבות העלייה במספר הקשישים הנפגעים במעברי חציה, ברצוני לשאול: 1.

חמד עמאר: האם הזמן המוקצה לחציית מעברי חציה מותאם לקצב הליכתם של קשישים?

חמד עמאר: 2.

חמד עמאר: אם לא – מדוע?

חמד עמאר: 3.

חמד עמאר: מה ייעשה לקביעת משך זמן חציית מעברי חציה כך שיתאים לקצב הליכתם?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת, השאילתה שבידינו הועברה לגורמי המקצוע ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים ולגורמי מקצוע באגף תכנון תחבורתי של משרד התחבורה, ולהלן מובאת התשובה שנתקבלה: אוכלוסיית הקשישים בישראל מונה כיום כ-849,000 איש ומהווה כ-10.5% מכלל האוכלוסייה.

ישראל כץ: בהתאם לנתוני מרכז המידע הלאומי של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, במגזר היהודי חלה בשנת 2015 עלייה בשיעור הולכי הרגל הקשישים, מעל גיל 65, ההרוגים מתוך כלל ההרוגים במגזר זה, והוא עמד על 43 הרוגים בשנת 2015, לעומת 41 הרוגים בשנת 2014.

ישראל כץ: משך החציה ברמזור הוא נגזרת של מהירות החציה.

ישראל כץ: מהירות החציה היא פרמטר בתוכנת הרמזור הניתן לעדכון על-ידי רשות התִמרור.

ישראל כץ: רשות התמרור מאבחנת מקום חציה אשר עיקר החוצים בו הם קשישים ומעדכנת בהתאם את פרמטר מהירות החציה, וכך גם באזורי חציה מרובי הולכי רגל.

ישראל כץ: בנוסף, מעבר למהירות החציה, לרשות התמרור יש היכולת לשמור על רצף חציית הולכי הרגל כך שהאור הירוק יישאר עד שאחרון הולכי הרגל שחוצה יגיע לצד השני.

ישראל כץ: רשות התמרור המקומית שוקלת את השיקולים של ניצול זמן הרמזור באופן המיטבי לכלל משתמשי הדרך.

ישראל כץ: כמו כן, משרד התחבורה בראשותי עדכן לאחרונה הנחיות לתכנון, וכן נקבעו פתרונות רלוונטיים להקלת החציה של הולכי רגל קשישים, ובין היתר הנחיות בנוגע להארכת מופעי רמזור להולכי רגל ולהתאמתם לזמני פינוי וזמני חציה של הולכי רגל קשישים.

ישראל כץ: בהנחיות לתכנון רחובות בערים נכללו הפתרונות להקלת החציה, כגון הצרת תחום החציה על-ידי בניית "אוזניים" ויצירת איי מפלט במקומות חציה של מִסָּעָה רחבה, ונקבעו כללים להצבת גדרות בטיחות להולכי רגל.

ישראל כץ: כמו כן, משרד האוצר התחייב, בהתאם להחלטת הממשלה, למצוא מקורות מימון לעידוד התקנת מערכות בטיחות מצילות חיים, חיישני בטיחות טכנולוגיים מתקדמים, גם בכלי-רכב פרטיים משנות ייצור קודמות, בהתאם להחלטה שהתקבלה.

ישראל כץ: אנחנו בקשר עם משרד האוצר, ואין ספק שהתקנת מערכות מצילות חיים, חיישנים מתקדמים, ברכבים משומשים נוסף על הרכבים החדשים, תפחית באופן דרמטי את מספר הנפגעים בתאונות דרכים, בדגש על הולכי הרגל, כולל קשישים.

ישראל כץ: ממחקרים שונים עולה כי 90% מתאונות הדרכים נגרמות בגלל הגורם האנושי, והתרעה מוקדמת של המערכת לנהג עשויה למנוע כ-80% מתאונות הדרכים.

ישראל כץ: ואפילו אם זה עשרות מונים פחות – עדיין זה חיסכון של עשרות אחוזים בנפגעים ובהרוגים בתאונות דרכים.

ישראל כץ: בנוסף, הנחיתי והוצאתי גם צו שמנחה את הרשות הארצית לתחבורה ציבורית להורות לכל חברות התחבורה הציבורית בארץ להקדים את ההתקנה של מערכות הבטיחות המצילות חיים באוטובוסים עד לסוף חודש אפריל 2016, בהמשך לצו שהוצאתי, שעד נובמבר כל המשאיות והאוטובוסים עד 3.5 טון יחויבו בהתקנת מערכות הבטיחות האלה; והודענו שחברות התחבורה הציבורית, שהן מסובסדות – כל מי שתתקין את מערכת הבטיחות עד חג הפסח, שיחול בחודש הבא, תקבל גם תמריץ כספי מתאים כדי להתקין – בגובה 70% מעלות המערכת או מענק של 3,000 שקלים לכל אוטובוס שמסיע נוסעים בתחבורה ציבורית שבו תותקן המערכת.

ישראל כץ: כאמור, מנובמבר יחויבו כולם להתקין מערכת בקרת סטייה מנתיב וגם מערכת שמתריעה על רכב או הולך רגל שנמצא לפנים.

ישראל כץ: ודאי שזה יוכל לסייע מאוד בהפחתת מספר הנפגעים בתאונות הדרכים.

ישראל כץ: נוסף על זה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים פועלת לקידום הבטיחות בדרכים בקרב אוכלוסיית הקשישים באופן פרטני, בין היתר על-ידי העלאת הנושא למודעות הציבורית וקיום פעילויות הסברתיות וחינוכיות נרחבות, לרבות שידורי תשדירי רדיו, מסרים קצרים ברדיו.

ישראל כץ: התשדירים והמסרים עסקו בנושא אזרחים ותיקים הולכי רגל, ופנו לאזרחים הוותיקים לגבי בחירת מקום החציה, כללי חציה וכו', וגם לנהגים לגבי מתן זכות קדימה.

ישראל כץ: התשדירים שודרו במהלך השנה בתחנות "גלי צה"ל", גלגלצ, "קול ישראל" בעברית – רשת ב', רשת ג', FM88, "קול ישראל" ברוסית, רק"ע, "קול חי", "קול ברמה" ו"גלי ישראל".

ישראל כץ: שיתוף פעולה עם המשרד לשוויון חברתי – קיים קידום נושא הבטיחות בדרכים בקרב האזרחים הוותיקים בישראל על-ידי חבירה לפעולות הדרכה והסברה במגוון מיזמים ופרויקטים ארציים, ובהם: פרויקט "והדרת פני זקן" – קיום הרצאות של הצוות המקצועי ברשות הלאומית אל מול מתנדבי שירות לאומי שעובדים עם אוכלוסייה זו; "ותיקים בתנועה" – קיום הרצאות של הצוות המקצועי ברשות הלאומית בקרב פעילי תנועות נוער; כיתות ותיקים – מסלול המשלב אזרחים ותיקים ללימודי העשרה בבתי-ספר תיכוניים ובחטיבות ביניים ברחבי הארץ.

ישראל כץ: במסגרת ההעשרה מועברות הדרכות גם בנושא בטיחות בדרכים באמצעות רכזי הבטיחות הבית-ספריים; פעילות משותפת עם הרשויות המקומיות – ביצוע הכשרות לגורמים שונים מטעם הרשויות המקומיות העוסקים בתחום הזיקנה בנושאים הקשורים להתנהלות בטוחה בדרך.

ישראל כץ: ההכשרות כוללות עבודה אל מול אנשי מקצוע, מתנדבים ורכזים, המהווים סוכני שינוי בקרב האזרחים הוותיקים; קידום תשתיות בטיחותיות ברשויות המקומיות לאוכלוסיית האזרחים הוותיקים; הפניית האזרחים הוותיקים לבדיקות סינון ראייה ושמיעה המבוצעות על-ידי קופות-החולים בקהילה; קיום מפגשים רבעוניים עם הגורמים הרלוונטיים ברשויות המקומיות להרחבת אפשרות הפעילות בקרב האוכלוסייה הוותיקה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת חמד עמאר, כמו כן גם לחברי הכנסת נחמן שי ואורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן השר ישיב.

חמד עמאר: כבוד השר, בארבע השנים האחרונות נהרגו 66 קשישים במעברי חציה.

חמד עמאר: רק מהתחלת השנה נפגעו 35 קשישים במעברי חציה, שניים נהרגו, שישה נפצעו קשה ו-27 נפצעו קל.

חמד עמאר: אני מדבר על זמן חציה.

חמד עמאר: אנחנו מדברים – היום הרמזור מתוקנן לפי 2 מטר לשנייה, לפי איש מבוגר, לא לפי איש קשיש.

חמד עמאר: לכן השאלה שלי ברורה: למה במקומות שיש, ואנחנו יודעים שהם מיועדים לקשישים, לא ניתן יותר זמן לאותו קשיש כדי שיחצה את הכביש בבטחה?

חמד עמאר: כי אנחנו מדברים על נתונים מזעזעים – 66 בני-אדם נהרגו בארבע השנים האחרונות.

חמד עמאר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת נחמן שי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מקלב.

נחמן שי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה לך, השר.

נחמן שי: אנחנו רק לפני שבועיים-שלושה דנו בסוגיה הזאת פה במליאה, כזכור לך, ואני הגשתי הצעת חוק בעניין, שניסתה לחייב את הארכת זמן הרמזורים כפתרון אחד.

נחמן שי: אתה עכשיו פרסת לנו יריעה מאוד רחבה, אני מוכרח לומר, מאוד מפורטת.

נחמן שי: אני צריך ללמוד את כל מה שאמרת, כי באמת זה מראה פעילות מגוונת – אני לא פוסל אותה – וכנראה גם חשובה, אבל עדיין נשארת בעינה השאלה, למה לא יעשו רשות התמרור המרכזית ורשויות התמרור המקומיות שני דברים: האחד – יאריכו את משך הרמזורים, כמו שאמר חברי, באותם אזורים שכבר אתה אומר שאתם יודעים לאתר שהם בעייתיים; ודבר שני – תמרורים, האם אי-אפשר להורות על הצבת תמרורים מיוחדים, כמו שיש תמרורים של בתי-ספר ועוד כל מיני תמרורים שמתריעים בפני הנהגים, נוסף על המערכות הרגישות המתריעות שאמרת, ואני מקבל, אבל תמרורים זאת אולי טכניקה קצת ישנה אבל עדיין משמעותית באותם אזורים שידועים כבעייתיים, נקרא לזה כך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, בהמשך לדברים של חבר הכנסת חמד עמאר, שדיבר על קשישים, נתון שהתפרסם ואני לא יודע לאמת אותו – רוב הולכי הרגל שנהרגים, נהרגים במעבר חציה, וזה נתון מתמשך – לא בשנה האחרונה, אלא במשך עשר שנים.

אורי מקלב: השאלה היא אם באמת הנתון הזה גם אומת על-ידי משרד התחבורה, ומה נעשה כדי להקטין את מספר ההרוגים במעברי חציה, לאו דווקא קשישים – אולי הקשישים מוסיפים על הנתון הזה, אבל מדובר בסך הכול, – כולל ילדים, כולל הולכי רגל רגילים; רוב ההרוגים בקרב הולכי רגל נהרגו דווקא במעבר חציה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: בעצם תשובתי על שלוש השאלות הנוספות – אני גם הקראתי ואמרתי, בין היתר, הנחיות בנוגע להארכת מופעי רמזור להולכי רגל והתאמתם לזמני פינוי ולזמני חציה של הולכי רגל קשישים – יש גם הנחיות לתכנון, וגם במקומות שהם מרובי חציה.

ישראל כץ: חבר הכנסת נחמן שי אכן הגיש הצעת חוק, ואז גם באתי עם התשובה שאומרת שהנחיות ברשות התמרור הארצית ולרשויות המקומיות – רשויות תמרור; אנחנו נוטים להסמיך יותר ויותר רשויות מקומיות לטפל בנושא – הן כן להאריך, בדיוק בהתאם לנוסח השאלון בהצעת החוק שהייתה, את מופעי הרמזור, בהתאם להתאמה המקצועית שנדרשת, והתהליך הזה הוא תהליך שקורה בצורה מבוקרת.

ישראל כץ: כל הדברים האחרים שמניתי מראים את החשיבות הרבה שיש כלפי האוכלוסייה הזאת, כמו גם כלפי נהגים צעירים, כלפי מיעוטים, כלפי כל דבר שהוא בתחום הבטיחות.

ישראל כץ: אני גם חייב לומר שבשבע השנים האחרונות, מאחר שהייתה ירידה במספר הנפגעים וההרוגים, גם במספר הקשישים הייתה ירידה, אבל בשנים האחרונות הייתה עלייה מסוימת.

ישראל כץ: אנחנו מדברים על מגמה, בהחלט שמים דגש רב, וציינתי כאן את הממשלה, את הרשויות המקומיות, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ובסוף אני מגיע גם לנהג עצמו.

ישראל כץ: בסוף אני מגיע להולך הרגל, כמובן, שצריך להיות זהיר, ואני מגיע לנהגים עצמם.

ישראל כץ: מכשירי ההתרעה, שאנחנו חייבים להטמיע, בהחלט יוכלו להיות עוד מקדם הגנה מפני נהיגה רשלנית או היעדר תשומת לב של הנהג, אבל בסוף, הנהג – אחרי ששמנו את הממשלה, והעירייה, והרשות וכולם – הנהג צריך להיות בזהירות, הנהג צריך להשגיח, זה עניין של תרבות נהיגה ושל זהירות.

ישראל כץ: אנחנו כמובן נעשה גם את כל שאר הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר על תשובתו על השאילתה הזאת, מס' 164.

יולי יואל אדלשטיין: השר נשאר אתנו על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 165 מאת חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון שאלה לגבי החזר נסיעות לסטודנטים בפריפריה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא את נוסח השאילתה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

יפעת שאשא ביטון: כבוד השר, בהסכם בין השר לפיתוח הנגב והגליל למשרדי האוצר והתחבורה, הסטודנטים שרכשו מנוי בתחבורה הציבורית לפני השינויים בתעריפי המחירים יהיו זכאים להחזר על החלק היחסי עבור החודשים שאחרי כניסת הרפורמה לתוקף.

יפעת שאשא ביטון: ברצוני לשאול: 1.

יפעת שאשא ביטון: האם מגיע לסטודנטים האלו החזר כספי?

יפעת שאשא ביטון: 2.

יפעת שאשא ביטון: אם כן – כמה?

יפעת שאשא ביטון: 3.

יפעת שאשא ביטון: מדוע טרם קיבלו הסטודנטים את ההחזר המגיע להם?

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, השאילתה הופנתה לגורמי המקצוע ברשות הארצית לתחבורה ציבורית של משרד התחבורה, ולהלן התשובה: ב-15 בפברואר 2016 הוריתי לרשות הארצית לתחבורה ציבורית להוציא הנחיה למפעילי התחבורה הציבורית בנושא זיכוי סטודנטים המחזיקים בכרטיס מנוי שנתי.

ישראל כץ: הייתה כאן גם מעורבות של השר אריה דרעי, שגם פעל בנושא מול משרדי התחבורה והאוצר.

ישראל כץ: כתוצאה מהסיכום הנחיתי – אכן, הבירור העלה שבסך חישוב ההנחה שמגיעה ביחס למנוי, זה 10% החזר עבור המנויים שהם רכשו טרם הרפורמה והפחתת התעריפים בפברואר 2016.

ישראל כץ: תוקף כרטיס מנוי שנתי לסטודנט הוא לשנה, בין אוקטובר לאוקטובר.

ישראל כץ: ההחזר שניתן הוא בשיעור 14.5%, ששווה להפחתת מע"מ בתקופה שבין פברואר לאוקטובר, ולכן ההחזר הוא 10% ממחיר הכרטיס הכולל.

ישראל כץ: את הזיכוי ניתן לקבל בעמדות "על-הקו" של המפעילים הפרוסות ברחבי הארץ לתקופה של כחצי שנה, החל מחודש מרס 2016.

ישראל כץ: החלטנו לאפשר את הזיכוי החל מחודש מרס על מנת לא ליצור עומסים בעמדות "על-הקו" אצל המפעילים לפני מועד סמסטר ב' של הסטודנטים.

ישראל כץ: מהלך זה נעשה בתיאום עם התאחדות הסטודנטים בישראל.

ישראל כץ: נוסף על האמור לעיל, כאמור, בחודש ינואר השנה, וזו בשורה ענקית, נכנסה לתוקף רפורמת התעריפים בתחבורה הציבורית.

ישראל כץ: הרפורמה הזו מפחיתה את מחירי התחבורה הציבורית בעשרות אחוזים, וכך משרתת, בין היתר, את ציבור הסטודנטים שהם צרכני תחבורה ציבורית מובהקים.

ישראל כץ: כך, לדוגמה, מחיר של נסיעה בודדת מקריית-שמונה לחיפה עמד על 37.5 ש"ח.

ישראל כץ: כיום, לאחר הרפורמה, עומד מחיר לנסיעה בודדת לפי "חודשי-חופשי" על 10.6 ש"ח בלבד.

ישראל כץ: זה כולל שימוש פנימי באוטובוסים בתוך קריית-שמונה ובתוך חיפה, כך שסטודנט המתגורר בקריית-שמונה ולומד באוניברסיטת חיפה זוכה ליהנות מהנחה בפער של כ-80% ביחס למה שהוא שילם קודם לכן.

ישראל כץ: אגב, זה נכון לא רק לסטודנטים, במקרה הזה אני עונה לגבי סטודנטים.

ישראל כץ: משרד התחבורה בראשותי ימשיך לפעול למען שיפור השירות והנגשת התחבורה הציבורית לכלל תושבי מדינת ישראל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת שאשא ביטון, ולאחר מכן חברי הכנסת בן צור ומקלב ביקשו שאלה נוספת, ואז נשמע את תשובת השר.

יפעת שאשא ביטון: תודה, כבוד השר.

יפעת שאשא ביטון: לפני השאלה הנוספת אני באמת מברכת גם על הרחבת הרפורמה, ואני יודעת כמה השתדלתם והתאמצתם בשביל זה.

יפעת שאשא ביטון: אני, ברשותך, רוצה לשאול שני דברים.

יפעת שאשא ביטון: האחד – האם ניתן יהיה לתת את ההחזר לאותם סטודנטים במוקדים שייפתחו במוסדות הלימוד, כפי שנעשה בעצם בתחילת השנה, שבה בעצם מכרו במוסדות הלימוד את המנויים השונים?

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מאוד יקל על הסטודנטים, שנמצאים באיזה תהליך של רצף לימודי – זה דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, אני אשמח אם תהיה מחשבה לגבי השירות של תחבורה ציבורית לא רק מקריית-שמונה לחיפה, אלא גם יינתן מענה בתוך האזור.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מכללת תל-חי, ואנחנו יודעים שגם כדי להגיע אליה אנחנו נדרשים לתחבורה ציבורית, ואולי אנחנו נוכל להרחיב את הקווים כך שכל הסטודנטים יוכלו לראות בזה באמת מענה חיובי.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת שאשא ביטון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: אדוני שר התחבורה, אין ספק שאפילו שהצטמצמת בגודל הטבעי שלך, אתה נשארת בולדוזר בעשייה, ועל כך בהחלט מגיע לך יישר כוח.

יואב בן צור: בינואר הייתה רפורמת התעריפים, שבה התגלה שכרטיסי "חופשי-חודשי" בכמה ערים בפריפריה התייקרו.

יואב בן צור: אמרת שהרשות לתחבורה ציבורית ייקרה את התעריפים בניגוד לעמדתך והורית לחזור לתעריף הקודם.

יואב בן צור: בפברואר נכנסה לתוקף ההנחה בשווי מע"מ בסך 14.5%, שיזם יושב-ראש ש"ס שר הפנים הרב אריה דרעי.

יואב בן צור: אבל בפועל, באותם מקומות שבהם הורית לחזור לתעריף הקודם חישבו פקידי משרדך את ההוזלה לפי התעריף שלאחר ההתייקרות ברפורמה, ובפועל גרמו לביטול החלטתך, כך שבמקום לקבל הנחה של 14.5% הם מקבלים הנחה של רק בין 5% ל-13.4%.

יואב בן צור: מה תעשה בנדון, אדוני השר?

יואב בן צור: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורי מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן תשובתו של שר התחבורה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: מכובדי השר, ובהמשך לדבריו של חבר הכנסת בן צור, עם היכולות שלך, אדוני השר, וברפורמות הרחבות שעשית, אני חושב שנשארה רפורמה קטנה אחת, שזה להחיל את ההנחה לסטודנטים לא דווקא על סטודנטים שנמצאים ולומדים במוסדות שמוכרים על-ידי המל"ג, אלא גם על תלמידים, סטודנטים שלומדים, למשל, בישיבות, שהם לא פחות מהם תושבי מדינת ישראל והם גם כן זכאים, וקשה להם לשלם את מלוא המחיר, ולכאורה הם צריכים להיות גם כן זכאים להנחה.

אורי מקלב: אני רק רוצה לציין: כמובן שכל הנחה זה סבסוד של המשרד, וסבסוד של המשרד זה הוצאה.

אורי מקלב: דווקא בחלק הזה תלמידי ישיבה, מטבע הדברים, איך שהם הולכים, הם לא ילכו על "חופשי-חודשי", ששם הסבסוד יותר עמוק.

אורי מקלב: מדובר על נסיעות מזדמנות, מכיוון שהם לא חוזרים כל יום הביתה אלא נמצאים בפנימייה והנסיעות שלהם הן אחת לחודש או לעתים אחת לשבוע.

אורי מקלב: לכן, המשמעות מבחינת משרד התחבורה היא לא משמעות של הוצאה גדולה מאוד.

אורי מקלב: מצד שני, העזרה היא עזרה מאוד מהותית, ובסך הכול צריך להסתכל עליהם כעל אזרחי מדינת ישראל אף שהם לאו דווקא נמצאים במוסדות שמאושרים על-ידי המל"ג.

אורי מקלב: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מקלב.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: קיבלתי שאלות נוספות, בעצם, מחברת הכנסת – שלוש שאלות נוספות.

ישראל כץ: אני אנסה לשחזר.

ישראל כץ: לגבי נקודות ההנפקה, הן כבר מתקיימות, והדבר הזה נעשה כאמור בשיתוף עם התאחדות הסטודנטים בישראל, ואני חושב שהדבר הזה מסתדר.

ישראל כץ: הוא גם לא לחוץ, כי יש חצי שנה.

ישראל כץ: בכל אחד מהחודשים, תוך כדי רכישה אפשר לקבל את ההנחה של 10% על כל המנוי.

ישראל כץ: זה לא כמו פתיחת שנה, שיש אז כל הלחץ, ושכללנו מאוד את הדברים.

ישראל כץ: אז אני חושב שההליך הזה מתקיים.

ישראל כץ: אנחנו כאמור גם הרחבנו, באמת – נשארו אזורי הגליל, בעיקר, העמק, יהודה ושומרון.

ישראל כץ: נשארו יישובים – קריית-גת – שלא היו כלולים ברפורמה, ואנחנו, בשיתוף עם שר האוצר, עשינו מאמץ וכללנו את כולם.

ישראל כץ: גם את, חברת הכנסת יפעת, גם היית; כתושבת קריית-שמונה היית מעורבת בפנייה.

ישראל כץ: אבל בסוף הממשלה הביאה את התקציב, ואני חושב שעשינו מהלך נכון שלא יהיה יישוב אחד במדינה שלא יהיה חלק מהרפורמה הזו.

ישראל כץ: לגבי הנושא של 14.5% וכל ההנחות וכו', אני לא יודע אם המשפט הזה בא מרוסיה במקור, אבל יש משפט שאומר: כשנותנים לך סוס בחינם, אל תבדוק לו את השיניים.

ישראל כץ: אני חושב שהוא נכון לגבי הרבה מדינות.

ישראל כץ: תיארתי כאן את 80% ההנחה של נסיעה מקריית-שמונה.

ישראל כץ: אני יכול להביא המון דוגמאות, ובעצם הרפורמה הגדולה – ואני שר שנותן קרדיט, זה לא מובן מאליו במדינה בתקופה האחרונה; המעשה שעשה אריה – – –

יעקב פרי: – – –

ישראל כץ: אוקיי.

ישראל כץ: המעשה שעשה אריה דרעי כיושב-ראש תנועת ש"ס, כשר בממשלה, שלקח כסף קואליציוני וייעד אותו לתחומים ממלכתיים כמו הנחה נוספת בתחבורה ובמחירי מים וכו', אני החמאתי מאוד על הדבר הזה, וזה ראוי לציון.

ישראל כץ: אבל אחרי שאמרתי את הדבר הזה, צריך להבין שהרפורמה בתעריפים היא הבשורה העיקרית, היא הרבה יותר מ-14.5%; להבין שזה פשוט עשרות אחוזי הנחה.

ישראל כץ: והאפשרות, כמו שמקובל בעולם – זה היה מקובל עד היום רק בעולם, עכשיו גם בישראל – היכולת לעבור בין כלי התחבורה השונים, בין חברות שונות, בין אוטובוס לרכבת, רכבת קלה איפה שהיא כבר קיימת ושתהיה קיימת, זה דבר שבעצם אפשר – מנוי יומי, מנוי שבועי, מנוי חודשי, מאפשר.

ישראל כץ: אני, אין לי כאן הנתונים, כי הם הולכים וערכם גדל, אבל היקף עצום של משתמשים מצביעים ברגליים ורוכשים את המנויים האלה.

ישראל כץ: אם יש משפחה, בוא נאמר – אתה לא מגזר, אתה חבר כנסת, אבל מהקהילה החרדית – שיש בה הרבה ילדים, ויש שם משפחות עם הרבה ילדים, קודם כול, אנחנו הכנסנו עוד בדצמבר הנחה מיוחדת לצעירים ולנכים ולבני השירות הלאומי ולהרבה ציבורים שלא היו קודם.

ישראל כץ: צירפנו ציבור גדול.

ישראל כץ: אם תיקח מאות שקלים חיסכון לחודש ותכפיל את זה במספר הנפשות, זה חיסכון אדיר.

ישראל כץ: אני לא יודע אם יש רפורמה אחת שהממשלה עשתה שחוסכת כל כך הרבה.

ישראל כץ: אז אני קבעתי עיקרון, עוד לפני שהתוספת של אריה דרעי נכנסה לתוקף, שלא ייקרו, אף שלפעמים זה היה ב-2–3 שקלים למנוי שלם, ואכן זה בוצע.

ישראל כץ: וכשהיו הנחות עשו את ההתחשבנות הזו.

ישראל כץ: ואני אומר, בסך הכול יש כאן בשורה ענקית.

ישראל כץ: יש מקומות, אגב, כמו באזור רמלה ולוד, שרצו להעלות את זה ל-270 שקלים, 290, או 260 שקלים, והחזרנו את זה – מ-190.

ישראל כץ: שילבנו את לוד שתהיה בשני אזורים עכשיו, גם באזור פנימי עם רמלה ומודיעין, וגם שייכת למרחב תל-אביב, מטרופולין תל-אביב, רמלה ולוד.

ישראל כץ: בקיצור, המון בשורות אמיתיות – גם לציבור החרדי, שהוא צרכן תחבורה ציבורית מובהק; גם למגזר הערבי, כל ואדי-עארה יכול היום גם להיות חלק ממטרופולין תל-אביב וגם חלק ממטרופולין חיפה.

ישראל כץ: עכשיו אני חוזר לסעיף הקודם, שגם התנועה הפנימית באזור – את הרפורמה בגליל ובעמק עשינו במובן שעשינו שלושה אזורים.

ישראל כץ: הם גם חלק ממטרופולין חיפה, וגם בנסיעות הפנימיות, בתוך האזור, גם כן יש הנחות מאוד משמעותיות, כולל המקומות שציינת.

ישראל כץ: חבר הכנסת מקלב, דיברת על תלמידי הישיבות.

ישראל כץ: קודם כול אנחנו, גם באמצעות חבריך שעמדו על המשמר במשך השנים האחרונות, צירפנו מקומות לימוד נוספים להגדרת הסטודנט.

ישראל כץ: אני לא זוכר אותם כרגע בעל-פה.

ישראל כץ: אני לא יודע אם אתה קורא "המודיע" או "יתד נאמן" או "המבשר" או "הפלס", אבל מאחר שאני מקבל עותקים מכל העיתונים, אני ראיתי את הכותרות שהיו; אני זוכר, הבשורות שנבעו מפעילות.

ישראל כץ: אנחנו עושים.

ישראל כץ: לבוא ולומר עכשיו: בוא נעשה החלטה כללית, זה לא ברמת שר התחבורה, זה ברמת הממשלה, משרד האוצר; הרי בסוף זה עולה כספים.

ישראל כץ: אני גם לא יודע מה לענות לך בדייקנות כאן מי כלול ומי לא כלול, אבל צירפנו ככל האפשר.

ישראל כץ: אגב, גם כשנתנו נסיעות חינם, בדרום כרגע ובהמשך נסיעות ברכבת, כללנו גם את מי שלומדים לימודים תורניים באותו האזור.

ישראל כץ: דבר שהיה תלוי בנו אנחנו כן כללנו וכוללים.

ישראל כץ: באופקים זה גם עד היום – קודם היה בנתיבות ובשדרות.

ישראל כץ: אנחנו מודעים לחשיבות של הציבור.

אורי מקלב: אבל לא הייתה החלטה גורפת.

ישראל כץ: החלטה גורפת, להגיד שכל תלמידי הישיבות מעמדם כסטודנטים, זה לא על הבימה הזאת.

ישראל כץ: זה גם לא השר הזה לבד.

ישראל כץ: זה דבר כללי, שלא קרה עד היום, וכנראה יש סיבות תקציביות כבדות משקל, אבל בהחלט צורפו הרבה ציבורים.

ישראל כץ: אני חושב שעניתי על מכלול השאלות.

ישראל כץ: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני יישאר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לשאילתה האחרונה שעל סדר-היום, מס' 172: סגירת דרכי הגישה למבשרת-ציון, של חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: אדוני השר.

מיכל בירן: פתיחת כביש 1 תוביל לסגירת המחלפים הישירים למבשרת-ציון עד 2017, בעוד הכביש החלופי ייפתח רק ב-2020.

מיכל בירן: רצוני לשאול: 1.

מיכל בירן: כיצד יינתן מענה ביטחוני ובטיחותי בהיעדר גישה מהירה?

מיכל בירן: 2.

מיכל בירן: מה היא האלטרנטיבה לתחבורה הציבורית של מסוף הראל?

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

ישראל כץ: אדוני היושב-ראש, חברת הכנסת מיכל בירן, אני הרגע מגיע מביקור במנהרות הראל, עם כל המשמעויות.

ישראל כץ: ערוץ 1 עושה כתבה על המנהרות ועל הכביש.

ישראל כץ: עומדים במנהרות הראל, אז נזכרים שזה חלק מהדרך לירושלים.

ישראל כץ: מסתכלים על ירושלים, נזכרים בדוד במלך.

ישראל כץ: מסתכלים על המנהרות האלה, נזכרים ביצחק רבין, מפקד חטיבת הראל במלחמת השחרור.

ישראל כץ: כל פעילות תחבורתית, כשזה קשור לדרך לירושלים, מקבלת משמעות של היסטוריה רחוקה, היסטוריה קרובה וכל שאר הדברים.

ישראל כץ: הפרויקט הזה הוא פרויקט לאומי חשוב ביותר.

ישראל כץ: כדי להתניע ולהוציא לדרך פרויקטים כאלה, נדרש תקציב, זה ברור, אבל אחרי התקציב נדרשות נחישות ונחרצות מאוד גדולות כדי שפרויקטים יצאו ויתבצעו.

ישראל כץ: בעיית מבשרת צצה – אגב, היו שרי תחבורה שגרו במבשרת ולא שינו את התוכניות קודם.

ישראל כץ: אני קיבלתי תוכניות אפויות, שהייתי צריך לוודא שהן יוצאות לדרך.

ישראל כץ: טוב שהן יצאו לדרך, ורואים את כל העבודות שמתבצעות.

ישראל כץ: הכביש הזה, חלקו הראשון כבר נפתח.

ישראל כץ: עוד מעט הקטע הנוסף, משער-הגיא עד שורש, ייפתח.

ישראל כץ: בשלבים, לפני או אחרי חג הפסח, מכיוון ירושלים לתל-אביב ייפתח גשר אחד שמחליף את סיבוב מוצא.

ישראל כץ: בחודש נובמבר ייפתחו מנהרות הראל והחלק השני של הגשר.

ישראל כץ: בשלבים, עד אמצע השנה הבאה, כל הכביש יהיה מוכן לתנועה.

ישראל כץ: כל מדינת ישראל, כולל תושבי ירושלים והשפלה וכולם, ייהנו מהכביש הזה, גם תחבורתית וגם בטיחותית.

ישראל כץ: וגם תושבי מבשרת: כביש שעובר והם מתחברים אליו, והוא יהיה הרבה יותר משודרג, הרבה יותר בטוח והרבה יותר מהיר.

ישראל כץ: הבעיה הספציפית של כניסה נוספת, שהתבטלה עקב התוואי של הכביש ופערי הגובה עם הגשר, נחמן שי העלה אותה, כלוקל-פטריוט, ואחרים העלו אותה.

ישראל כץ: אני מכיר אותה, ליווינו אותה.

ישראל כץ: אני חייב להגיד כך: קודם כול, כביש 16, מאזור מבשרת ומוצא במנהור לירושלים, שייקרא על שמו של הרב עובדיה יוסף, כי יהיה מחלף אחד שיעבור להר-נוף, גם הוא יוצא השנה למכרז, הוא גם יתבצע, והוא יקל מאוד את התנועה.

ישראל כץ: הרי לא האמינו שהכביש הזה יצא לדרך, גם זה יוצא לדרך.

ישראל כץ: אנחנו גם מכשירים, בהשקעה של 7–8 מיליון שקלים, דרך ביער ירושלים, לתקופת הביניים, כדי שגם תושבי מבשרת יוכלו להגיע לירושלים ביתר קלות.

ישראל כץ: אבל הדבר הכי חשוב, אני חייב להגיד לשבחו של יושב-ראש המועצה יורם שמעון ולשבח תושבי המועצה, שהם לא רק באו בטענות אלא הם באו עם תוכניות והצעות.

ישראל כץ: יש אדריכלים ומהנדסים תושבי היישוב והם הביאו והציגו כמה פתרונות.

ישראל כץ: אני הנחיתי את הצוות המקצועי של חברת "נתיבי ישראל" ומשרד התחבורה לשבת מולם.

ישראל כץ: היו גם כמה ישיבות בהשתתפותי.

ישראל כץ: כרגע גובש פתרון אחד מועדף.

ישראל כץ: יש לו איזה שם, נדמה לי, קוראים לזה חלופת סלעי; אם לא עשו כאן שגיאת כתיב זאת חלופת סלעי.

ישראל כץ: מדובר בחלופה יחידה שמועדפת על מוסדות התכנון, שהיא למעשה רמפה שמתפצלת לפני גשר מוצא החדש, של עשרות מטרים, לכיוון מבשרת-ציון.

ישראל כץ: אומדן ראשוני – כ-100 מיליון שקלים, ואני חייב לומר שצריך לצמצם את האומדן הזה.

ישראל כץ: כרגע מקדמים את זה ביחד מול רשויות התכנון, ואגב, הן אישרו את הכביש במתכונת הקודמת, לביצוע.

ישראל כץ: עושים כל מאמץ כדי לאפשר גם את הכניסה הזאת.

ישראל כץ: כמובן, עוד הפעם אני אומר, כל מה שיש בכביש – כולל מסוף תחבורה ציבורית במסוף הראל, והיום אין שם ויהיה שם, כולל הכביש עצמו וכל הדברים – גם תושבי מבשרת ייהנו מהם, ומדינת ישראל תיהנה מהחיבור של ירושלים בכביש שיחליף את הכביש הבעייתי-מאוד שבעצם היה שם עד עכשיו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': שאלה נוספת – חברת הכנסת בירן.

מיכל בירן: אדוני השר, אני שמחה מאוד לשמוע שאתם כן עמלים על פתרון, אבל לא הצלחתי להבין, על איזו תקופה אנחנו מדברים שבה מבשרת כן מתנתקת מהנגישות למחלף – זה בסוף תחבורה ציבורית, אבל כל האוטובוסים עוברים שם.

מיכל בירן: יש שם חניה גדולה; הרבה אנשים משאירים שם רכבים, הרבה סטודנטים גרים במבשרת, שוכרים שם.

מיכל בירן: כל הדבר הזה, למיטב הבנתי, הולך להיעלם.

מיכל בירן: אני מנסה להבין, האם הפתרון שדיברת עליו נותן על זה מענה?

ישראל כץ: התשובה היא כן.

ישראל כץ: מתוך – – –

בצלאל סמוטריץ': יש לנו שתי שאלות המשך ואז אדוני ישיב בבקשה לכולם.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חבר הכנסת אורי מקלב; שתי שאלות המשך קצרות.

נחמן שי: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר.

נחמן שי: אכן, אני תושב מבשרת, אבל אני חושב שזה לא רק נוגע למבשרת או לי אלא ל-50,000 תושבים שמתגוררים בכל היישובים בסביבה.

נחמן שי: ראשית, אני רוצה לברך אותך על הפעולה הנמרצת והמהירה ככל האפשר בכביש ירושלים–תל-אביב.

נחמן שי: אין חולק שהדבר הזה התבקש.

נחמן שי: אני באמת מלא שבחים על הנחישות וכדומה.

נחמן שי: אני חושב שלעניין מבשרת לא ניתן עד עכשיו פתרון ראוי, גם לתחבורה הציבורית וגם לתחבורה הפרטית, לא ניתן.

נחמן שי: נכון, עברו ראשי יישובים וגם שרים – לא ניתן.

נחמן שי: עכשיו אנחנו עומדים במצב של ממש חודש ימים לפני.

נחמן שי: ההשקעה בכביש שהזכרת, כביש דרך יער ירושלים – זה כביש מסוכן, בלילה אין בו תאורה, הוא חד-סטרי.

נחמן שי: אלוהים יעזור לנו שחס וחלילה לא יקרה שם שום דבר, כי לא יהיה אפשר להגיע ולהוציא אנשים משם.

נחמן שי: הדבר השני שהזכרת, שהוא מקובל עליך – וזה חדש וזה מעניין וזה חשוב, בהשקעה של כ-100 מיליון, ואתה תדע להוריד את העלות של זה, אני סומך עליך – איזו רמפה מהכביש הראשי שתיכנס לתוך מבשרת.

נחמן שי: האם זאת אופציה שהיא אמיתית ואפשרית והאם יש לך איזו הערכה של לוח זמנים?

נחמן שי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, כפי שקודמי דיברו, כשמדובר על חסימת כבישים או חסימת נתיבים, אנחנו יודעים שמאחורי זה עומדות עבודות נרחבות וחשובות מאוד.

אורי מקלב: אבל השאלה היא: האם באמת נעשה הכול כדי למנוע את ההשלכות ואת ההפרעות לתנועה בעקבות החסימות האלה?

אורי מקלב: אני אגיד לך מה שרבים מהאזרחים מרגישים.

אורי מקלב: גם אדוני השר ודאי נוסע בכבישים, בעיקר בלילות, והוא לפעמים תקוע ומחכה 40 דקות או 30 דקות בפקק.

אורי מקלב: מדוע?

אורי מקלב: בסופו של דבר, הוא רואה שמשני נתיבים או משני מסלולים זה עובר למסלול אחד, והחיבור הזה, שלא נעשה, לעניות דעתנו, תמיד בהדרגה ומספיק במקצועיות, יכול לגרום להקלה רבה בהפרעות לתנועה ובפקקים המתמשכים.

אורי מקלב: ואני אגיד לך, עצם העובדה שרואים את השוטרים או את הפקחים שעומדים ליד זה ולא עושים שום דבר בעניין, אלא אתה רואה אותם מסתכלים במקום אחד, שותים קפה – לפעמים זה מתסכל.

אורי מקלב: אני עמדתי 40 דקות.

אורי מקלב: אתה אומר, למה הם לא עושים משהו בעניין?

אורי מקלב: אבל לא רק כאזרח פשוט – ואני, אדוני השר, הייתי בוועדות שונות בתחום הרשויות המקומיות וראיתי שיש מענה מקצועי – הרבה יותר טוב כשעושים את זה באופן הדרגתי, קצת משקיעים מחשבה, קצת משקיעים בפיקוח.

אורי מקלב: זה גם בנתיבים, אדוני השר, וזה גם נכון בצמתים.

אורי מקלב: לפעמים הקבלן מעדיף לחסום שני מסלולים ולא לעשות מסלול-מסלול, כדי שזה יקל עליו בעבודה, וזה לא מקל על הנוסעים.

אורי מקלב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני השר, בבקשה.

ישראל כץ: חבר הכנסת נחמן שי, כמו שאמרתי, יש פתרון מוסכם, שמקודם מול רשויות התכנון, כדי לאפשר את אותה חלופת סלעי, כמו שזה נקרא, תוך צמצום עלויות.

ישראל כץ: זו החלופה היחידה שכל הגורמים מתכנסים סביבה, אופציית הרמפה וכו'.

ישראל כץ: ואז אני חוזר עוד הפעם לשאלה הנוספת של חברת הכנסת מיכל בירן.

ישראל כץ: יש פער זמנים בין הצורך לעשות ולסיים את הכביש לבין היכולת לייצר את החלופה ולהתאים אותה – ברור לחלוטין.

ישראל כץ: ואנחנו לא מעכבים בשנייה אחת את ביצוע הכביש ולא את פתיחת הגשר.

ישראל כץ: היה ניסיון לעכב, שלא ייפתח הגשר מירושלים לכיוון תל-אביב, גשר מוצא, וחד-משמעית אני לא מקבל את האפשרות הזאת.

ישראל כץ: מה שכן, פתרון הביניים שמשדרג בצורה מאוד משמעותית, דרך יער ירושלים – השדרוג נועד להפוך אותו לכביש בטוח שעומד בסטנדרטים לתקופת הביניים של כמה שנים אפילו, כדי שתהיה לתושבי מבשרת עוד דרך יותר קלה להיכנס ולצאת מתוך היישוב.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, כביש 16 יוצא לדרך, והוא ייתן שדרוג עצום בנגישות בין מבשרת לירושלים.

ישראל כץ: כמו שאמרתי, המסוף החדש של התחבורה הציבורית, מסוף הראל, שישרת גם את תושבי מבשרת, הוא בקנה-מידה אחר לגמרי של שימוש בתחבורה ציבורית, ואלה הדברים.

ישראל כץ: עצם העובדה שהתכנסנו, וקיימתי ישיבה בראשותי לא מזמן – ואני שיבחתי באמת את הגישה של היישוב שמביא גם הצעות לפתרונות.

ישראל כץ: בחנו שלוש חלופות, וזו החלופה שנקבעה לקידום סטטוטורי כרגע וצמצום עלויות, ולהביא אותה למצב של היתכנות ביצוע, וזה יפה מאוד.

ישראל כץ: לא בכל – גם אם לא היה הפתרון הזה, היינו עושים את הכביש, אני חייב לומר.

מיכל בירן: אתה יכול לתת הערכת זמנים?

ישראל כץ: אני לא יכול לתת הערכות זמנים, אני יכול רק לוודא.

ישראל כץ: אני מעולם לא התחייבתי על מועדים, אני תמיד מוודא שהפעולות שצריכות להתבצע מבוצעות, והן אכן מבוצעות.

ישראל כץ: כלומר, פעילות משותפת מול רשות התכנון כדי לקבל את האישורים, ההתכנסות לביצוע וכל שאר הדברים.

ישראל כץ: חבר הכנסת מקלב, לא יודע על סמך מה – אתה בדרך כלל יהודי מאוד שקול ולא מטיח בקלות דברים.

ישראל כץ: להטיח כזאת האשמה בדרך הקמת הכביש לירושלים – איך אומרים במקורותינו?

ישראל כץ: עורבא פרח.

ישראל כץ: עורבא פרח; או לא דובים ולא יער, או להד"ם.

ישראל כץ: גם כן, כל ביטוי, אתה יכול לקחת מכל מקום.

ישראל כץ: כל הכביש הזה, תוך השקעה נוספת, כל הביצוע שנערכנו לקראתו בקפדנות, עם ישיבות הכנה הנדסיות, ועם המשטרה, ועם הרחבת היכולות של כביש 443 – יש עיקרון ששומרים שני נתיבים פתוחים לכל כיוון במשך כל זמן העבודות, גם אם אחרי זה, כשהעבודה מושלמת, חלק מתבטא ממה שעשו בתקופת הביניים, וזה המצב בדיוק.

ישראל כץ: אני, כשאני רואה שאני נתקע בפקק – בדרך כלל, מניסיוני, יש איזו תאונה.

ישראל כץ: גם, אגב, יש רכבי חילוץ שבתיאום עם המשטרה מחלצים גם כן רכבים שנתקעו.

ישראל כץ: הדבר לוקח זמן, אם יש תאונה או דברים אחרים.

ישראל כץ: לכן, רכב נתקע, שני מסלולים, עוברים למסלול אחד וכו'.

ישראל כץ: העבודות מתבצעות בלי חריגה מלוחות-הזמנים, בלי חריגה מכללי העבודה במדינת ישראל, מכללי העבודה במדינת ישראל ושמירת חוק העבודה, ואגב, בלי שום תוספת תקציבית, בלי חריגה תקציבית גם.

ישראל כץ: הכול מתבצע – אני בא עכשיו משם בדיוק.

ישראל כץ: אני מבקר, בודק את הפרויקט הזה.

ישראל כץ: אני לא צריך להסביר כאן בבניין הזה את החשיבות של דרך ראשית, רצינית, שתחבר את ירושלים למרכז המדינה ואת מרכז המדינה וכל חלקי המדינה לירושלים.

ישראל כץ: הדרך היחידה להימנע מקשיים היא לא לעשות, אבל אז אנחנו נמצאים והיינו נשארים במצב הקודם, שהוא מצב מאוד לא טוב; כביש שהיה במצב מאוד מאוד לא נכון תחבורתית ובטיחותית.

ישראל כץ: ואני אספר לך כאן

ישראל כץ: שקטע ראשון כבר נפתח ואתה נוסע בו, באזור נווה-אילן, כולל המחלף.

ישראל כץ: קטע נוסף הולך להיפתח בתוך חודשים ספורים משער-הגיא עד שורש – כביש גמור לחלוטין.

ישראל כץ: לאחר מכן, בשלבים – תיארתי לך את הגשרים, את המנהרות, וכל הכביש, בעזרת השם, עד אמצע השנה הבאה יהיה גמור, עשוי ומוכן.

ישראל כץ: וגם אז, אגב, יתחילו לעבוד על מחלף בין הכביש לבין הכניסה לירושלים, כדי לגשר גם כן.

אורי מקלב: – – – ידעתי שבאופן כללי – – –

ישראל כץ: לא, אבל להטיח שלא עושים את זה במקצועיות זה לא נכון.

אורי מקלב: – – – זה על-פי רוב – – –

בצלאל סמוטריץ': מה אתה רוצה, לא – – – לכביש – – – חייב לפצל את התנועה, מה אפשר לעשות.

בצלאל סמוטריץ': בוא נגיד תודה שעובדים ב-22:00 ולא במשך היום.

בצלאל סמוטריץ': סליחה, אדוני, שהפרעתי לך קצת.

אורי מקלב: – – –

ישראל כץ: תודה.

ישראל כץ: חבר הכנסת מקלב, הייתי יכול להיות שר – לא ידעתי שאני אכהן שבע שנים לפחות בתפקיד.

ישראל כץ: הייתי יכול לדלג – לבוא לפרמיירות ולא להיכנס לדברים קשים, לא להניע רפורמות בתחבורה הציבורית, לא להוציא לדרך תשתיות, לא לעשות את הקשיים, אבל בלי זה המדינה הייתה נשארת והיינו נשארים מדינה מפגרת ביחס לעולם.

ישראל כץ: אנחנו היום מדינה שמתקדמת בקצב יפה מאוד לקראת היותנו מדינה תחבורתית מודרנית, כולל המשמעות התועלתית של שימוש בתחבורה ציבורית, של בטיחות – מדברים כאן על נפגעי תאונות דרכים, צריך כבישים משוכללים, תחבורה ציבורית.

ישראל כץ: וגם לחבר את ירושלים ואת הגליל ואת הנגב ואת יהודה ושומרון למרכז המדינה זה דבר שיש לו חשיבות לאומית רבה ביותר, כלכלית, חברתית, ומכל שאר הבחינות.

תמר זנדברג: הבעיה היא לא שהכביש נסגר – – –

ישראל כץ: מה, את שייכת לאגודת ישראל?

תמר זנדברג: הבעיה היא שהגישה לתחבורה הציבורית מבוטלת.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

ישראל כץ: חבר סיעה יכול לוותר לחבר אחר.

ישראל כץ: אם הצטרפת לשם, אז – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני, על כל התשובות.

אלי אלאלוף: אפשר שאלה?

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע, השר מוכן לקבל עוד שאלה?

ישראל כץ: ראיתי שחבר סיעתך גיבה את בל"ד, אבל לא ידעתי שיש לך קרבה לאגודת ישראל, עד היום.

ישראל כץ: ולא גינית אותו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': סיימנו עם פרק השאילתות הדחופות היום.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/799/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לחקיקה.

בצלאל סמוטריץ': הצעת חוק פ/799/20, הצעת חוק עידוד הצלת מזון, התשע"ו–2015, של חברי הכנסת אורי מקלב ומשה גפני.

בצלאל סמוטריץ': ינמק את ההצעה מהמקום חבר הכנסת אורי מקלב.

בצלאל סמוטריץ': ישיב לנו אחריו שר הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה מוצמדת.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, כפי שאמר היושב-ראש, הצעת חוק של חבר הכנסת גפני ושלי.

אורי מקלב: אנחנו חושבים שהחוק הזה יעשה, אדוני היושב-יושב, שינוי ומהפכה בכל הנושא של הצלת מזון – או השמדת מזון או השחתת מזון – מבתי-מלון, ממפעלי מזון, ממסעדות, מאולמות שמחה, משירותי קייטרינג.

אורי מקלב: אני רוצה לציין, חברי חברי הכנסת, מדובר באוכל מזין, אוכל איכותי, אוכל שיגיע בסופו של דבר לאלפי-אלפי נזקקים מדי-יום.

אורי מקלב: לא מדובר, כפי שאולי ככה נראה, באיזה אוכל שאוספים אותו מהשולחנות או מהקערות.

אורי מקלב: מדובר על אוכל שהוא טוב מאוד, שלא עבר את פתח המטבח; הוא עדיין נמצא במגשים עם הניילון הנצמד, או עם נייר-הכסף.

אורי מקלב: מגשים של עשרות רבעי עוף, עשרות שניצלים, מאות קילוגרמים של בשר טרי ומזין.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים שאותו אוכל, במקום שיושמד, במקום שיושלך לאשפה, שיעבור למשפחות הנצרכות, למשפחות הנזקקות.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, השחתת מזון היא נזק כלכלי, היא נזק חברתי, והשחתת מזון גם משחיתה את הנפש.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת בעצם מדברת על נתינה לאלפי נזקקים – ובזה אני מסיים – בלי שהיא פוגעת בשום דבר באיכות המזון.

אורי מקלב: ההעברה תיעשה לפי כל התקנים שנעשים – במשאיות, עם קירור.

אורי מקלב: החוק הזה מנע חסם רעיוני וגם חסם מעשי.

אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו נראה שינוי ומהפכה בכל מה שנקרא הצלת מזון – השחתת מזון.

אורי מקלב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1523/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': יש לנו הצעה צמודה, שתנומק אף היא מהמקום, של חבר הכנסת יחיאל חיליק בר.

בצלאל סמוטריץ': דקה מן הצד.

בצלאל סמוטריץ': לאחר ההנמקה הזאת ישיב לנו שר הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יחיאל חיליק בר: יש גם אורלי לוי, לא?

אורלי לוי אבקסיס: אתה תדבר גם בשמי.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברי וחברותי חברי הכנסת, מספרים לנו שאין רעב בישראל, ובאמת רעב כמו שרואים בתמונות מאפריקה, אדוני היושב-ראש, אולי אין, אבל רעבים יש, ועוד איך יש.

יחיאל חיליק בר: אומרים לנו להסתכל על הגרפים שמראים שהכול בסדר, אבל תספרו את זה לילד שהולך לישון עם בטן מקרקרת.

יחיאל חיליק בר: ילד לא יכול לאכול גרפים, הוא זקוק למזון.

יחיאל חיליק בר: וכשיש רעבים מפני שאין מזון, זו טרגדיה; אבל כשיש מזון ויש רעבים, מפני שהמזון הזה נזרק או מושמד, זאת איוולת.

יחיאל חיליק בר: וכבר בכנסת הקודמת הגשתי הצעת חוק דומה, עם חברותי אורלי לוי ושולי מועלם שקידמו את הנושא הזה יחד אתי, שנועדה להקל הצלת ואיסוף מזון, ביחד, שוב, עם חברותי.

יחיאל חיליק בר: חשוב לציין שמזון מוצל הוא לא מזון שאינו ראוי למאכל.

יחיאל חיליק בר: הוא אולי לא יפה, ואולי לא משתלם לחקלאי לשווק אותו, אבל הערכים התזונתיים והוויטמינים והמינרלים נמצאים בו במידה שווה.

יחיאל חיליק בר: בדרך כלל, אדוני היושב-ראש, כדי לחולל שינוי יש צורך במשאבים חדשים; במקרה שלנו המשאבים כבר קיימים, וכל מה שנדרש מאתנו הוא מעט אומץ ומאמץ כדי להקל על מי שרוצה לתרום ולהציל מזון לעשות זאת.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יחיאל חיליק בר: השינוי שנוכל לחולל עבור מאות-אלפי ישראלים, אדוני היושב-ראש, הוא עצום, וזה ההבדל בין חרפת רעב לחיים בכבוד.

יחיאל חיליק בר: לסיום, אני גם רוצה להודות לארגון "לקט", ששוב, יחד עם חברתי אורלי לוי, שהנהיגה את זה באומץ רב וביד רמה, וחברת הכנסת שולי מועלם, הובלנו עוד בכנסת התשע-עשרה גם את החוק הזה וגם את היום להצלת מזון.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לכל חברות וחברי הכנסת להצביע בעד החוק החשוב הזה, גם של ידידי מקלב וגם החוקים המוצמדים שלנו, למען עם ישראל ולמען האנשים שזקוקים לזה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני שר הבריאות ישיב על שתי ההצעות בשם הממשלה, ולאחר מכן נקיים הצבעות נפרדות, כמובן, על כל הצעה.

יעקב ליצמן: כבוד אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק עידוד הצלת מזון, התשע"ה.

יעקב ליצמן: לפי הנתונים שהוצגו בסקר הביטוח הלאומי, רבים בישראל חיים באי-ביטחון תזונתי, ובהם אלפי ילדים בכל רחבי הארץ.

יעקב ליצמן: כמו כן, בהתאם לנתונים אלו, הובהר שחלק גדול מהמשפחות אשר חיות בתנאי אי-ביטחון תזונתי נעזרות בארגוני סיוע.

יעקב ליצמן: לעומת הסובלים ממחסור במזון, מסתבר שבמסעדות, אולמות אירועים, חדרי אוכל מפעליים, בסיסים צבאיים, רשתות שיווק ובתי-מלון נזרק מזון רב.

יעקב ליצמן: הסיבה העיקרית לכך שהמוסדות הללו אינם תורמים את המזון לנצרכים במקום להשליכו לפח היא חששם מפני חשיפה לתביעות, בהתאם לחוק המטיל עליהם אחריות לנזקי גוף העלולים להיגרם בשל פגם במזון.

יעקב ליצמן: משרד הבריאות ער למצוקה התזונתית באוכלוסייה ולאפשרות המטיבה אשר גלומה בתרומת מזון במקום השלכתו לפח.

יעקב ליצמן: אולם, על משרד הבריאות, אשר אמון על נושאי בריאות הציבור, גם חובה להבטיח שמזון שייתרם לא יגרום לנזק בריאותי ויצא שכר הנזקקים בהפסד.

יעקב ליצמן: בהצעת החוק הנוכחית, הצעת חוק עידוד הצלת מזון, מוצע, בין היתר, לקבוע לפטור את התורמים ואת העמותות לחלוקת מזון מהאחריות הפלילית והנזיקית, ובלבד שהם פעלו על-פי הכללים הנדרשים לעניין הובלת, אחסנת ואספקת מזון.

יעקב ליצמן: בעניין זה חשוב לציין כי בסוף חודש אייר עתיד להיכנס לתוקף החוק החדש, חוק הגנת בריאות הציבור (מזון), התשע"ו–2015, אשר מסדיר, בין היתר, את הסוגיות הבטיחותית של טיפול בשאריות מזון ומתייחס בהרחבה לאופן מתן פטור מרישיון ייצור, רישיון הובלה ורישיון אחסנה לארגונים לחלוקת מזון, לרבות התקנת התקנות בעניין ארגונים לחלוקת מזון מכוח הוראותיו.

יעקב ליצמן: אשר על כן, למען השמירה על ההרמוניה החקיקתית ולמען הסדרת ההגנה המשפטית לתורמי המזון ומחלקיו, ובהתאם לחוות דעתו של משרד המשפטים בעניין, אנו מסכימים כי הפטור מהאחריות הנזיקית והפלילית יסויג, כך שהוא לא יחול על מקרים של הפרת הוראות כל דין או רשלנות.

יעקב ליצמן: משכך, ובשים לב להגנות הבריאותיות הנדרשות לצורך הבטחת שלומם של הצרכנים, החליטה ועדת השרים לחקיקה להמשיך בהליך החקיקה של הצעת החוק לעידוד תרומת מזון, ובלבד שניסוחו יתואם בין משרדי המשפטים והבריאות, ולעניין התקנת התקנות גם עם משרדי הרווחה והכלכלה.

יעקב ליצמן: לאור כל האמור ולאור החלטת ועדת השרים, אנו מסכימים להצעת החוק האמורה, אך נבקש לקדם את המשך הליך חקיקתה בהלימה לחוק הגנת בריאות הציבור (מזון), המסדיר את תחום תרומת המזון, ובכפוף לתיאום מלא עם משרדנו ועם משרד המשפטים.

יעקב ליצמן: אני מבקש לשאול את המציעים אם הם מסכימים.

יעקב ליצמן: חיליק, מסכים?

יעקב ליצמן: תיאום.

יחיאל חיליק בר: ודאי.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

יעקב ליצמן: מסכים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, כאמור, בנפרד על שתי ההצעות.

בצלאל סמוטריץ': ראשית, הצעת החוק של חבר הכנסת מקלב וחבר הכנסת גפני, פ/799, הצעת חוק עידוד הצלת מזון, התשע"ו–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 41 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עידוד הצלת מזון, התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 41 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה עברה בקריאה טרומית, והיא תעבור לדיון ולהכנה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצביע על הצעת החוק הצמודה, פ/1523, של חברי הכנסת יחיאל בר, אורלי לוי אבקסיס ומרדכי יוגב.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עידוד הצלת מזון, התשע"ה–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 34 תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': גם ההצעה הזו עברה בקריאה טרומית, ותעבור יחדיו לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, בבקשה תוסיף אותי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אייכלר מבקש לצרף לפרוטוקול את תמיכתו בהצעת החוק.

הצעת חוק-יסוד: [הצעת חוק פ/728/20; נספחות.

הצעת חוק-יסוד: ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום – הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'בארין יסביר את הצעת החוק במשך עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'בארין?

בצלאל סמוטריץ': אדוני יעלה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אחריו ישיב על ההצעה, בשם שרת המשפטים, שר הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי הנכבדים, הסיבה שהתעכבתי – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו רק מבקשים קצת שקט במרפסת של האופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רוזנטל, תעזור לי שם אצלכם מאחורה.

בצלאל סמוטריץ': רציתי להגיד "מימין שלי".

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.

מיקי רוזנטל: מאז העניין עם תומא אתה נזהר.

יוסף ג'בארין: הסיבה, כבוד היושב-ראש, שהתעכבתי קצת – רציתי לבדוק עם סגן השר ליצמן מה באמת עמדת הממשלה.

עפר שלח: שר.

יוסף ג'בארין: הוא שר עכשיו, סליחה.

יוסף ג'בארין: אתה צודק.

יוסף ג'בארין: מה עמדת הממשלה – כי מישהו לחש לי שאולי בכל זאת הממשלה מסכימה.

יוסף ג'בארין: אבל להפתעתי – אולי לא – גם הפעם הממשלה לא מסכימה.

יוסף ג'בארין: הרעש נמשך, כבוד היושב-ראש, אז תעזור לי.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו באמת מבקשים מכל חברי הכנסת, קצת יותר בשקט.

יוסף ג'בארין: הצעת החוק שלי מבקשת להשלים את מעשה החקיקה בתחום זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: מה שחברי יודעים, עד היום אין בישראל חוק מרכזי בתחום של הגנה על זכויות האדם.

יוסף ג'בארין: היו הרבה הצעות חוק של חוק-יסוד: זכויות אדם, שלא עברו את משוכת החקיקה, וכל מה שעבר זה שני חוקי-יסוד מ-1992.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, תנהלו דיונים בחוץ.

בצלאל סמוטריץ': לא מנומס.

בצלאל סמוטריץ': שנייה, אנחנו נמתין עוד קצת.

יוסף ג'בארין: זה נהפך לטיילת.

בצלאל סמוטריץ': טוב, זה ככה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מכיר את זה יותר ממני.

בצלאל סמוטריץ': בכבוד.

יוסף ג'בארין: אז בתחום הזה של הגנה על זכויות האדם, כבוד השר, יש שני חוקים משנת 1992: חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו, וחוק-יסוד: חופש העיסוק.

יוסף ג'בארין: אלא מה?

יוסף ג'בארין: שני החוקים הללו אגמו מספר מאוד מוגבל של זכויות אדם, לרבות הזכות לכבוד, הזכות לחיים, לשלמות הגוף, לפרטיות, לקניין, לתעסוקה, הזכות ליציאה וכניסה מהארץ.

יוסף ג'בארין: ודווקא הזכויות החברתיות, הזכויות שכל חברי הכנסת אולי מתגאים – שהם חברי כנסת חברתיים; נכון, חבר הכנסת איציק שמולי?

יוסף ג'בארין: כל חברי הכנסת מתגאים כאן שהם חברי כנסת חברתיים, שהזכות לחינוך חשובה להם, הזכות לתעסוקה חשובה להם, הזכות לביטחון סוציאלי חשובה להם.

יוסף ג'בארין: אז הנה, מה שאני רוצה להציע, שאותן הזכויות שכולנו מתגאים בהגנה עליהן, יעוגנו בחקיקה בישראל.

יוסף ג'בארין: האם מישהו באמת חושב שהזכות לחינוך, למשל, לא ראויה להיות מעוגנת בחקיקה?

יוסף ג'בארין: הזכות לעבודה?

יוסף ג'בארין: הזכות לתנאי עבודה הוגנים?

יוסף ג'בארין: הזכות לשירותי בריאות ברמה הולמת?

יוסף ג'בארין: אז לכן אני חושב שזה מתבקש.

יוסף ג'בארין: אם באמת כולנו רואים בזכויות הללו זכויות שחשובות לנו, זכויות שיקרות לנו, אז זה רק מתבקש לעגן אותן בתוך חוקי-היסוד.

יוסף ג'בארין: אני גם רוצה להדגיש, כל הזכויות שמופיעות בהצעת החוק – הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות – הן זכויות שמופיעות באמנות בין-לאומיות שמדינת ישראל חתומה עליהן.

יוסף ג'בארין: הזכויות שאליהן אני מתייחס הן זכויות שמופיעות באמנות בין-לאומיות שמדינת ישראל חתומה עליהן.

יוסף ג'בארין: ואני בעיקר מפנה לשתי אמנות: יש האמנה הבין-לאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות, אמנה משנת 1966; מדינת ישראל הצטרפה לאמנה הזו, והיא מעגנת חלק מהזכויות כאן.

יוסף ג'בארין: אבל האמנה העיקרית שאני מסתמך עליה היא האמנה הבין-לאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות.

יוסף ג'בארין: האמנה הבין-לאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, שמעגנת את שש הזכויות שהצעת החוק הזו מדברת עליהן.

יוסף ג'בארין: ומדינת ישראל הצטרפה לאמנה.

יוסף ג'בארין: ולכן, כבוד השר ליצמן, אם המדינה הצטרפה לאמנה בין-לאומית שמעגנת את הזכויות הללו, שתמשיך את הצהרת הכוונות הזו ותעגן את אותן הזכויות בחקיקה הפנימית שלה.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לציין שהצעת החוק מתייחסת לשש זכויות מרכזיות.

יוסף ג'בארין: אני מתייחס לסעיף 2 בהצעה – סעיף 2 מדבר על זכויות חברתיות, והוא קובע: לכל תושב הזכות לעבודה, הזכות לתנאי עבודה ושכר הוגנים, הזכות לחינוך מהגיל הרך ולהשכלה, כאשר הזכות הזו תהיה חינם, הזכות לשירותי בריאות ברמה הולמת – סגן השר עדיין כאן?

בצלאל סמוטריץ': הוא שר.

יוסף ג'בארין: השר ליצמן.

יוסף ג'בארין: השר ליצמן, מה שאני אומר, שאחת הזכויות שמופיעות כאן היא הזכות לשירותי בריאות ברמה הולמת, ואני מקווה שתוכל להתייחס אליה אולי בדברי התשובה.

יוסף ג'בארין: זכות נוספת היא הזכות לשירותי רווחה והזכות לשיקום וסיוע סוציאלי בהתאם לצרכיו של האזרח.

יוסף ג'בארין: במימוש הזכויות הללו אני קובע בהצעת החוק, כמובן, את עקרון השוויון, שאין להפלות אדם בתעסוקה, בשכר, בקידום בעבודה ובשירותים החברתיים בשל מינו, דתו, גזעו, לאומיותו, מצבו המשפחתי או נטייה מינית.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, אלה השיוכים הקבוצתיים שהחוק אוסר אפליה על בסיסם.

יוסף ג'בארין: במסגרת הזכויות החברתיות אני מדגיש את זכות העובד להתאגד.

יוסף ג'בארין: ולכן אני קובע בסעיף 4, שעובדים זכאים להתאגד בארגוני עובדים לפי בחירתם, לצורך הגנה על זכויותיהם, לצורך התקשרות בהסכמים קיבוציים למען קידום ענייניהם החברתיים והכלכליים ולשיפור תנאי עבודתם.

יוסף ג'בארין: אני גם מעגן את זכות העובדים לשבות, ולכן סעיף 5 קובע: עובדים זכאים לשבות לפי עקרונות משפט העבודה.

יוסף ג'בארין: סעיף השריון הוא סעיף 6, סעיף שמוכר לנו בחוקי-היסוד – אין פוגעים בזכויות שלפי חוק זה, אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינה דמוקרטית אשר נועד לתכלית ראויה ובמידה שאינה עולה על הנדרש, או לפי הסכמה מפורשת לפי חוק כאמור.

יוסף ג'בארין: אם כן, הרעיון בהצעת החוק הזו הוא בעצם להשלים את מלאכת ההגנה על זכויות היסוד, זכויות שאמורות להיות מוגנות בכל משטר דמוקרטי, ובעיקר לתת אותה הגנה חוקתית שהמשפט הישראלי צריך לזכויות החברתיות.

יוסף ג'בארין: כבוד השר ליצמן, אחת הזכויות שמופיעות כאן – אתה יכול גם להקשיב וגם לדבר?

יוסף ג'בארין: בסדר, רק תשמע אותי ואחר כך תמשיך את השיחה – אחת הזכויות שמופיעות כאן היא הזכות לשירותי בריאות ברמה הולמת.

יוסף ג'בארין: אם אתה תתנגד לכל החוק ורק למשפט הזה תסכים, אני אסכים להוריד את כל החוק ולהשאיר את המשפט הזה: שירותי בריאות ברמה הולמת.

יוסף ג'בארין: כמובן, אני אומר את זה בציניות, כי אני חושב שכל הזכויות שמופיעות כאן הן זכויות שחברי לכנסת כאן כל יום מתייחסים אליהן, מדברים עליהן, וגם מתגאים בכך שהם מגינים על הזכויות הללו.

יוסף ג'בארין: אז אולי זו שעת מבחן, שעת מבחן אם חברי הכנסת באמת מתכוונים ברצינות להגנה על הזכויות הללו על-ידי כך שהן יעוגנו בחוקי-היסוד.

יוסף ג'בארין: ואני מדגיש לקראת הסוף, שכל הזכויות שמופיעות בהצעת החוק מופיעות באמנות שמדינת ישראל אשררה אותן והצטרפה אליהן.

יוסף ג'בארין: ולכן, אלא אם יש כאן double standards, אם יש כאן ניסיון לחתום על אמנה רק כדי לרצות את מדינות העולם ולהצהיר הצהרות חיוביות, אבל כשזה מגיע לשאלה האמיתית והמעשית יותר, שהיא האם המדינה מוכנה להתחייב על הזכויות הללו בחקיקה הפנימית שלה, כאן בעצם השאלה האמיתית וכאן בעצם תיבחן הממשלה וייבחנו שריה – האם באמת מתכוונים ברצינות להגנה על הזכויות החברתיות?

יוסף ג'בארין: ואם מתכוונים ברצינות להגנה על הזכויות החברתיות, אז זה בדיוק הזמן לתמוך בהצעת החוק הזו.

יוסף ג'בארין: ואם יש הסתייגות מניסוח מסוים, מסעיף מסוים, אפשר להמשיך את השיחה הזו – – –

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת ג'בארין, נתתי לך כבר עוד – – –

יוסף ג'בארין: כן, אני מסיים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יוסף ג'בארין: – – – אפשר להמשיך את השיחה הזו בוועדה הרלוונטית.

יוסף ג'בארין: לכן אני קורא לחברי הכנסת, במיוחד חברי הכנסת החברתיים, לתמוך בהצעת החוק ולאפשר לזכויות החברתיות להיות חלק מזכויות היסוד במדינה.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני שר הבריאות חבר הכנסת ליצמן, אתה מתבקש להשיב על הצעת החוק בשם הממשלה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני משיב בשם שרת המשפטים.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, כל המשא-ומתן שאדוני רצה לעשות, להוריד ולהוסיף, זה עם שרת המשפטים, לא אתי.

יעקב ליצמן: אני רק מקריא את התשובה שקיבלתי בשם הממשלה, של ועדת השרים.

יעקב ליצמן: הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין, מבקשת לעגן בחוק-יסוד שני סוגים של זכויות חברתיות: הסוג הראשון מתייחס לזכות לקבל מטעם המדינה מענים לסיפוק צרכיו הבסיסיים של תושב המדינה לשם קיום בכבוד ורווחה סוציאלית, כגון הזכות לעבודה, הזכות לחינוך מהגיל הרך והשכלה חינם, הזכות לשירותי בריאות ברמה הולמת והזכות לשירותי רווחה; הסוג השני מתייחס לזכויות קולקטיביות של עובדים – התאגדות בארגוני עובדים, התקשרות בהסכמים קיבוציים ושביתה.

יעקב ליצמן: ראשית אציין כי ככלל, הממשלה מתנגדת לחקיקת חוקי-יסוד באמצעות הצעות חוק פרטיות.

יעקב ליצמן: מן הראוי כי חוק-יסוד יחוקק באמצעות הצעת חוק ממשלתית.

יעקב ליצמן: שנית, מבחינת המצב המשפטי הקיים, בית-המשפט העליון קבע כי כבודו של האדם כולל בחובו הגנה על מינימום הקיום האנושי.

יעקב ליצמן: באשר לזכויות הקולקטיביות של העובדים, אלה קנו להן מעמד איתן בפסיקה, הן של בית-הדין הארצי לעבודה והן של בית-המשפט העליון.

יעקב ליצמן: בנוסף, בתיקון שנעשה לחוק הסכמים קיבוציים, נקבעו הן זכותו של עובד לפעילות ולחברות בוועד עובדים ובארגון עובדים והן איסור פגיעה בעובד בשל פעילות או חברות כאמור.

יעקב ליצמן: לאור האמור לעיל, החליטה הממשלה להתנגד להצעת החוק.

יעקב ליצמן: חברי הקואליציה, אני מקווה מאוד – – –

יולי יואל אדלשטיין: שהם יעשו זאת.

יעקב ליצמן: אם לא, אז יש לי אפשרות להגיד כמה דברי תורה, אם אדוני מסכים.

קריאה: אדרבה.

יעקב ליצמן: אדרבה.

יולי יואל אדלשטיין: אתה לא צריך לחפש שום סיבה לומר דברי תורה.

קריאה: אדרבה.

יעקב ליצמן: אני אגיד מילה דברי תורה.

יעקב ליצמן: כתוב בפרשה – – –

יולי יואל אדלשטיין: אתה תוכל, במסגרת השוויון, לאחר מכן לבוא – –

יעקב ליצמן: ולהגיד גם דבר תורה.

יולי יואל אדלשטיין: – – ולצטט מן הקוראן.

יעקב ליצמן: כתוב בפרשה: "ואת האלף" – שחשדו במשה רבנו שהוא לקח כסף לכיס; היה חסר 1,750 ממחצית השקל.

יעקב ליצמן: כל אחד נתן מחצית השקל.

יעקב ליצמן: משה רבנו נתן דין-וחשבון על כל פרוטה.

יעקב ליצמן: אחר כך התברר – אדנים, כל מיני דברים שהוא לא הכניס לחשבון.

יעקב ליצמן: בהתחלה חשדו בו שהוא לקח את הכסף לכיס.

יעקב ליצמן: נשאלת השאלה, איך יכול להיות?

יעקב ליצמן: כל אחד נתן מחצית השקל – חשדו בו.

יעקב ליצמן: בעגל כל אחד זרק את הזהב ואת כל הכסף שלו, יצא עגל קטן – אף אחד לא ביקש דין-וחשבון איפה כל הכסף וכל הזהב?

יעקב ליצמן: כשמחפשים לעבירות, אף אחד לא מחשבן דין-וחשבון; כשהולכים לעשות מצוות, אפילו זה רק מחצית השקל, דורשים מייד דין-וחשבון, ביקורת.

יעקב ליצמן: תודה רבה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן גם על תשובתו, גם על דבר התורה.

יולי יואל אדלשטיין: האם, אדוני המציע, אתה רוצה להסביר למה הממשלה טועה?

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות חבר הכנסת ג'בארין.

יוסף ג'בארין: תודה, כבוד היושב-ראש, תודה לשר ליצמן על התשובה.

יוסף ג'בארין: קודם כול, אני מבקש – חברים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, היא לא מצביעה בוועדת שרים לחקיקה, מה – – –

דב חנין: – – –

יוסף ג'בארין: חברי חברי הכנסת, קודם כול, לפרוטוקול, תרשו לי לרשום את מחאתי.

יוסף ג'בארין: ברגע שהשר מסיים להשיב עניינית על הצעת החוק הספציפית, אני חושב שצריך לעבור להצבעה או לעבור לתגובת חבר הכנסת המציע, שכן, עם כל הכבוד לדברי תורה, לדברים דתיים אחרים, הדיון הזה הוא לא לעניין הצעת החוק.

יוסף ג'בארין: לכן אני אשמח אם יושב-ראש הכנסת יתייחס לנושא הזה, כי אני רואה שהדבר הזה חוזר על עצמו בכמה הקשרים.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהעניין הזה הוא לא ראוי בהתנהלותה של הכנסת.

יוסף ג'בארין: או שהשר המשיב ממשיך להתייחס עניינית לסוגיה המועלית, או שהוא מסיים את דבריו, כי זה לא נראה ראוי שככה זה יתנהל.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצטרף למחאתך גם בשם דורות רבים של יושבי-ראש שקדמו לי בתפקיד הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מהותית אתה צודק.

יולי יואל אדלשטיין: אם מישהו מעוניין לשנות את התקנון, אז ועדת הכנסת היא הכתובת.

יולי יואל אדלשטיין: כמו שאמרתי, אני כיושב-ראש הכנסת לא יכול להגביל את השר בתשובתו.

יוסף ג'בארין: יושב-ראש ועדת הכנסת, חבר הכנסת ביטן, נמצא כאן, אז אני מקווה שהוא גם מקשיב לדברים.

יוסף ג'בארין: אנחנו נשוחח על זה ונדבר על הסוגיה הזו.

יוסף ג'בארין: אני רק יכול להצטער על כך שהממשלה בחרה להתנגד להצעת החוק הזו.

יוסף ג'בארין: אני שוב אומר, מדובר בזכויות שכל חברי הכנסת בבית הזה מתגאים שהם תומכים בהן – זכות לחינוך, זכות לעבודה, זכות לתנאי עבודה הוגנים, לשירותי בריאות הוגנים.

יוסף ג'בארין: לכן אני מצפה ליותר רגישות של חברי הכנסת לזכויות הללו.

יוסף ג'בארין: אלה גם זכויות שמופיעות באמנות בין-לאומיות שמדינת ישראל היא צד להן.

יוסף ג'בארין: הזכרתי את האמנה הבין-לאומית לזכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות שמדינת ישראל חתומה עליה.

יוסף ג'בארין: אז אם מדינת ישראל חתומה על אמנה בין-לאומית שמעגנת את הזכויות הללו, מדוע להתנגד לעגן את אותן זכויות בחקיקה פנימית?

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ג'בארין.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, לפחות אלה שמעוניינים להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשבת, לרבות השרים.

יולי יואל אדלשטיין: יש לי גם בקשה לחברי הכנסת, מייד בתום ההצבעה ברצוני לברך אורח חשוב שנמצא אתנו כאן ביציע, אז נא לא לקום מן המקומות מייד לאחר ההצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מצביעים על הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות, של חבר הכנסת יוסף ג'בארין וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד? מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ביקשתי לשבת, להישאר במקומות.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 46 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-יום את הצעת חוק-יסוד: זכויות חברתיות נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 42, נגד – 46.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הצעת החוק לא התקבלה במליאת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אני מתכבד לקדם כעת בברכה אורח נכבד המבקר היום במשכן הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לקדם כעת בברכה אורח נכבד המבקר היום במשכן, שהתקבל בבוקר בטקס רשמי, ומכבד אותנו כעת בנוכחותו עם פמלייתו ביציע האורחים, יושב-ראש הפרלמנט של קפריסין מר ינאקיס אומיראו.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) ברוך הבא, אדוני הנכבד, לירושלים, בליווי פמליה נכבדה הכוללת את שתי השגרירות – גם השגרירה של קפריסין בישראל וגם השגרירה שלנו, של מדינת ישראל בקפריסין – וברוך הבא אלינו גם למשכן הכנסת, לבה הפועם של הדמוקרטיה הישראלית.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, אתה ידיד קרוב של ישראל, ומבקר אותנו כאן כחלק משורה של צעדים חשובים המבטאים את הידוק הקשרים בין מדינותינו.

יולי יואל אדלשטיין: ראשי המדינות של ישראל וקפריסין נפגשו בשנה שעברה שלוש פעמים, ומעל לכול, כוננו לא מכבר – ישראל, יוון וקפריסין – את הברית המשולשת האסטרטגית בין שלוש המדינות.

יולי יואל אדלשטיין: זה עתה שבה משלחת של ועדת החוץ והביטחון שלנו מביקור במדינתכם.

יולי יואל אדלשטיין: אלו ואחרים מבטאים את הרצון המשותף שלנו להדק את שיתופי הפעולה בכל התחומים, ובהם בולטים, בין היתר, תחומי האנרגיה, התיירות, הגנת הסביבה והמאבק בטרור, שמהווה עבורנו, כידוע, אתגר מורכב ומתמיד.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי לציין באופן מיוחד את היקפי הסחר הגבוהים המתקיימים בין ישראל לקפריסין בענפים השונים ומצויים כל העת במגמת עלייה.

יולי יואל אדלשטיין: עברתם משבר כלכלי לא פשוט.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מאחלים לכם מלוא ההצלחה בהתמודדות עם האתגר, ותמיכתנו מובטחת לכם.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לך ולמדינתך, אדוני יושב-ראש הפרלמנט הקפריסאי, על יחסכם החם לישראל.

יולי יואל אדלשטיין: אנו מצפים להמשך הידוק שיתופי הפעולה, גם בין שני הפרלמנטים.

יולי יואל אדלשטיין: בשם הכנסת וחבריה, אני מאחל לכם ביקור פורה ומוצלח.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים אתם בבואכם.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome to the Knesset, welcome to Jerusalem, welcome to Israel.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2555/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים עם מעשה החקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלות על כהונת שר ביותר ממשרד אחד), של חבר הכנסת יואל חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון יציג את החוק; השר יריב לוין, בשם ראש הממשלה, ישיב לו.

יולי יואל אדלשטיין: השר לוין, כידוע, הוא השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מייד אגש להצעת החוק שלי, אבל אני לא יכול שלא להתייחס למציאות היומיומית של אזרחי ישראל, שסופגים חצי שנה של גל טרור אכזרי וברוטלי חסר מעצורים.

יואל חסון: אתמול הכה הטרור שוב, ערב קשה, ומניין ההרוגים בחצי השנה האחרונה עלה ל-34.

יואל חסון: שמענו כבר אתמול בערב שראש הממשלה יזם, כינס, הורה, ועוד כל מיני פעלים שנשמעים מאוד חשובים וסמכותיים.

מרב מיכאלי: נכון – – –

יואל חסון: את הטרור, חברי חברי הכנסת, לא מנצחים בתדרוכים של כתבים, ואת הביטחון לא מחזירים בסיפורים מסמרי שיער על ההשפעות מ"דאעש" או מהסתה.

יואל חסון: בטרור פשוט נלחמים – אתם יודעים את זה, רבים מכם גם עשו את זה.

יואל חסון: בטרור פשוט נלחמים.

יואל חסון: אבל חצי שנה, וראש הממשלה – שנבחר לפני שנה בדיוק, בגלל הביטחון ולמרות הכלכלה – לא עושה דבר וחצי דבר כדי להעניק לתושבי ישראל את הזכות לחיות בביטחון.

יואל חסון: חברי בקואליציה, הבטחתם ביטחון וקיבלנו טרור ותירוצים.

יואל חסון: זה מוביל אותי, חברי, להצעת החוק הזאת שלי, כי בניסיון לנסות ולהבין, אדוני היושב-ראש, איך זה שראש הממשלה לא מצליח למצוא פתרון לטרור, אני מגלה שיכול להיות שפשוט אין לו זמן.

יואל חסון: כי בבוקר הוא שר הכלכלה, שרץ להופיע בבג"ץ ולהגן על מתווה הגז.

יואל חסון: בארוחת עשר הוא כבר שר התקשורת.

יואל חסון: ראש הממשלה הוא שר התקשורת שדואג לערוץ 20 כדי שימשיך להיות ערוץ מורשת נתניהו.

יואל חסון: ובצהריים אץ לו רץ לו ראש הממשלה למשרד לפיתוח אזורי, פשוט כדי להצדיק את קיום המשרד הזה, ואחר-הצהריים, אין ברירה והוא חייב להיות שר החוץ, כי בינתיים יש גל שרפות דיפלומטיות שמדליקה סגנית שר החוץ והעולם כמרקחה.

יואל חסון: ובערב – אדוני היושב-ראש, מה ראש הממשלה עושה בערב?

יואל חסון: זה באמת קשה, אבל צריך להראות שעשינו משהו, אז ראש הממשלה מכנס ומורה ודורש, וצריך רק ורק ורק, וצריך שוב ושוב ושוב, ולמגר את הטרור, פשוט לא נשאר זמן.

יואל חסון: לפני 20 שנה, כשרבין הודיע שייקח על עצמו את תיק הביטחון, זה היה אות כבוד לתיק.

יואל חסון: גם כשברק הודיע שיהיה שר הביטחון המשמעות הייתה ערך מוסף.

יואל חסון: אבל כשנתניהו מודיע שייקח עוד תיק, זו למעשה הודעה על חיסול המשרד, או על אובססיה אישית לטיפול בקטנות, במקום להתעסק באסטרטגיות הגדולות.

יואל חסון: אני שומע אנשים שאומרים שהצעת החוק שלי מיותרת; שאומנם בג"ץ עומד בפתח והוא עומד להחליט.

יואל חסון: ואני אומר לכם, חברי חברי הכנסת, לא בג"ץ אלא אנחנו – אנחנו הריבון, אנחנו נחוקק, אנחנו אלה שצריכים לקבוע איך תיראה הרשות המבצעת, ואנחנו אלה שצריכים לדאוג שלא בג"ץ יוציא את ערמוני האחריות לממשלה מהאש, אלא אנחנו נעשה את העבודה, אנחנו הכנסת.

יואל חסון: אבל מובן שלממשלה הזאת אין יכולת הכרעה אמיתית, ובינתיים במדינה הכול תקוע.

יואל חסון: נתניהו אחראי למשרד לאין יחסי חוץ, המשרד לאין כלכלה, המשרד לטיפול בתקשורת מלטפת, וגם כמובן למשרד לאין ראש ממשלה.

יואל חסון: אבל דווקא המשרד הכי חשוב, המשרד למיגור הטרור, מושבת, והמשרד להשבת הביטחון לאזרחי ישראל ריק, אף החלטה לא מגיעה ממנו.

יואל חסון: אין ביטחון אישי, יש רק כיבודים אישיים.

יואל חסון: ראש הממשלה שלנו נוסע בשיירה מאובטחת, טס במסוק צבאי, מוקף מאבטחים וסגור באקווריום.

יואל חסון: ככל שהוא מוטרד יותר ממצבם הביטחוני של אזרחי ישראל, הוא ממגן את עצמו יותר.

יואל חסון: הם, האזרחים, חשופים בצריח, והוא מאובטח בשיירה.

יואל חסון: אבל אנחנו במצב חירום אמיתי.

יואל חסון: לכן אני מוכן לאפשר לראש הממשלה לקבל תיק נוסף, תיק המציאות.

יואל חסון: אולי זה דווקא התיק שהוא צריך לשאת.

יואל חסון: אולי אז מישהו יעדכן את ראש ממשלת ישראל שבחצי שנה האחרונה נרצחו 34 אזרחים ונפצעו 338 אזרחים.

יואל חסון: צריך להגיד את האמת בקול: ממשלת הליכוד של נתניהו היא ממשלה שהפקירה את ביטחון ישראל.

יואל חסון: זו ממשלה של ייאוש ושכול.

יואל חסון: אזרחי ישראל צריכים לדעת את האמת: נתניהו מפחד מהתהליך המדיני יותר משהוא מפחד מהטרור.

יואל חסון: זו ממשלה שדם נשפך תחת אחריותה, והממשלה הזאת – רק תירוצים ושיתוק.

יואל חסון: ועוד שרים, סטטוסים, צריך לעשות.

יואל חסון: ראינו, אגב, אתמול, שרים מופיעים בטלוויזיה ואומרים שצריך וצריך, ומדברים כאילו הם ממש פרשנים.

יואל חסון: בשום מדינה, בשום מקום, לא היו מקבלים רשימה כזאת ומספר כזה של הרוגים בשקט.

יואל חסון: מדוע ראש הממשלה לא עושה יותר בקהילה הבין-לאומית?

יואל חסון: ראינו עכשיו, ראינו עכשיו שראש הממשלה למעשה ויתר על נסיעה לארצות-הברית ועל פגישה עם הנשיא אובמה.

יואל חסון: מדוע אנחנו לא יכולים לראות את ראש הממשלה הולך לנסיעה הזאת, טס לארצות-הברית, מגייס את העולם להילחם בטרור, מגייס את העולם ועושה פה קואליציה של מדינות אירופה וארצות-הברית להילחם בטרור?

יואל חסון: ראש הממשלה לא עושה את הדבר הזה כי הוא יודע שברגע שתהיה הקואליציה הזאת, ברגע שמנהיגות העולם תעזור לנו להילחם בטרור, השלב הבא יהיה תהליך מדיני.

יואל חסון: ידרשו מראש הממשלה פתרונות מדיניים, וראש הממשלה לא רוצה להיות שם.

יואל חסון: ראש הממשלה לא רוצה לטפל בבעיה, לא בביטחון ולא במדיני, כי הוא יודע, הוא יודע שהעולם ידרוש ממנו דרישות.

יואל חסון: והמשברים הדיפלומטיים האלה הם משברים שכולנו משלמים עליהם את המחיר.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, נתניהו מפקיר את הביטחון של כולנו, כי הוא לא מוכן באמת לייצר פתרון של שתי מדינות והפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

יואל חסון: להפך, הוא יוצר גדר שמגדרת את כולם אתנו פנימה ומסכנת את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יואל חסון: חברי חברי הכנסת, הבריחה הזאת מהכרעות עולה לנו בדם.

יואל חסון: הבריחה הזאת מהכרעות מביאה למצב שיותר מדי אנשים מאבדים את חייהם.

יואל חסון: חברים, 34 אנשים איבדו את חייהם, אזרחי מדינת ישראל, ואלה שמותיהם: אלכסנדר לבלוביץ מירושלים; נעמה הנקין מאיתמר; איתן הנקין מאיתמר; נחמיה לביא מירושלים; אהרן בנט בניטה מירושלים; חיים חביב מירושלים; אלון גובברג מירושלים; ריצ'רד לייקין מירושלים; הרב ישעיהו קרישבסקי מירושלים; סמל עומרי לוי מבאר-שבע; הבטום זרהום מבאר-שבע; אברהם חסנו מחברון; שמחה חודדטוב מירושלים; סמ"ר בנימין יעקובוביץ מאיתמר; הרב יעקב ליטמן מדרום הר-חברון; נתנאל ליטמן מדרום הר-חברון; אבירם ראובן מתל-אביב; אהרן יסייב מתל-אביב; יעקב דון מצומת גוש-עציון; עזרא שוורץ מגוש-עציון; שאדי ערפה מגוש-עציון; הדר בוכריס מגוש-עציון; גנדי קאופמן מחברון; אלון בקל מתל-אביב; שמעון רוימי מתל-אביב; אמין שעבאן מתל-אביב; דפנה מאיר מעתניאל; שלומית קריגמן מבית-חורון; הדר כהן מירושלים; טוביה ינאי ויסמן משער-בנימין; עופר בן ארי מירושלים; ראובן בירמכר מירושלים; אליאב גַלמן מגוש-עציון – –

בצלאל סמוטריץ': גֶלמן.

יואל חסון: – – וטיילור אלן פורס מיפו.

יואל חסון: השם ייקום דמם.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': משיב בשם הממשלה – השר יריב לוין.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, מכובדי חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת יואל חסון, אתה יודע, זה לא סוד שיש לי אליך הערכה רבה, גם ידידות ארוכת שנים.

יריב לוין: אני חושב שמאוד לא מכובד, מאוד לא רציני מה שעשית כאן – באמת, זילות של כבוד הנרצחים באופן הכי בוטה שיכול להיות, שימוש, באמת, בטרגדיות קשות למטרה פוליטית הכי צרה.

יריב לוין: שום דבר שיש לו בכלל קשר להצעת החוק שהגשת.

יריב לוין: ויותר מזה, אני מוכרח לומר גם, אני כל פעם מתפלא, אפילו נדהם, נוכח הממש-אובססיה הזאת שיש לך ולחלק מחבריך כלפי ראש הממשלה בנימין נתניהו.

יריב לוין: איזה דמגוגיה, תסלח לי, נמוכה וזולה – ראש הממשלה ממגן את עצמו ומאבטח את עצמו בשיירה.

יריב לוין: חבר הכנסת חסון, נו באמת, כאילו ראש הממשלה קובע את סדרי האבטחה שלו, כאילו מישהו יאפשר לראש הממשלה לצאת עם סדרי אבטחה אחרים, כאילו העובדה שלראש הממשלה – אגב, לא רק לו, גם לך, כחבר כנסת בחלק מהמקומות שאתה מגיע אליהם, גם לחברת הכנסת לבני, גם היום וגם בעת שכיהנה כשרת החוץ, היו סידורי אבטחה במקומות שונים, מסוגים שונים, על-פי קביעה שלא אתה ולא היא ולא אף אחד מאתנו שותף לה או יכול לערער עליה.

יואל חסון: לא באתי בטענה לאף אחד.

יריב לוין: האמירה הזאת כאילו יש איזה ראש ממשלה שממגן את עצמו ונוסע מאובטח, ולכן לא אכפת לו שאחרים כביכול מופקרים ונרצחים, אני חושב שזה בושה וחרפה.

יריב לוין: לא מכובד, באמת.

יריב לוין: גם לא טיעון ענייני ולא רציני.

יריב לוין: עכשיו אני אומר לך עוד דבר.

יריב לוין: נדמה לי שהנאום שלך כן לימד על דבר אחד: שהחוק הזה, שאתה מגיש, אין לו דבר וחצי דבר לא עם תקינות עבודת הממשלה ולא עם הנושא הענייני שבו הוא נוגע, אלא זה חוק פרסונלי; עוד אחד משורת חוקי נתניהו שאתם מנסים להביא מפעם לפעם, כדי לנסות לעשות, דרך הצעות כאלה, את מה שאתם לא מצליחים לעשות דרך הציבור, וזה למנוע מראש הממשלה לכהן בתפקידו ולבצע את תפקידו.

יריב לוין: אז היה לנו כבר חוק, כאן, שהגביל את זכותו – ניסה להגביל את זכותו – של ראש הממשלה להתמודד לקדנציה נוספת.

יריב לוין: עוד הפעם, בהתעלם מכל מה שהיה בעבר, חוק פרסונלי לחלוטין.

יריב לוין: מובן שהחוק הזה נדחה על-ידי הכנסת.

יריב לוין: והנה עכשיו עוד חוק פרסונלי, חדש, כאילו זו הפעם הראשונה שראשי ממשלות מחזיקים בתיקים נוספים.

יריב לוין: אתה עצמך אמרת, חבר הכנסת חסון – הכול אישי – כשרבין החזיק בתיק הביטחון בהיותו ראש ממשלה, זה היה, כלשונך, לכבודו של התיק, וכשנתניהו מחזיק בתיק הביטחון, צריך פתאום לשנות את החוק בחקיקה פרסונלית ולמנוע ממנו להחזיק בתיק, במקרה הזה בתיק החוץ, או בכל תיק אחר.

יריב לוין: אני חושב, חבר הכנסת חסון, שהדבר הזה הוא פשוט לא רציני.

יריב לוין: אני בכל זאת, בניגוד, אולי, לנאום שלך, אומר גם עוד כמה מילים לגופה של הצעת החוק, כי אנחנו, בניגוד לגישה שהצגת כאן, מתנגדים לחוק הזה באופן ענייני ולא רואים בו שאלה פרסונלית.

יריב לוין: אני חושב שזה לא סוד, ואתה היית יושב-ראש קואליציה, כך שאתה בקי בעניין הזה לא פחות ממני, שצריך גמישות ביכולת עבודת הממשלה.

יריב לוין: יש שינויים גם תוך כדי כהונת קואליציה, לפעמים בהרכב הסיעות שיושבות בקואליציה, יש שינויים אישיים בין השרים בנסיבות כאלה ואחרות, ולא אחת נדרש שראש הממשלה יחזיק, אם לפרק זמן כזה ואם לפרק זמן אחר, בכמה תיקים.

יריב לוין: זה קרה לכל אורך השנים, זה קרה אפילו למורך ורבך אריאל שרון; זה קרה ליצחק רבין; זה קורה לבנימין נתניהו – –

איילת נחמיאס ורבין: מה עשו ליצחק רבין כשזה קרה?

יריב לוין: – – וקרה לבן-גוריון – –

איילת נחמיאס ורבין: יריב, ראית מה שעשו לראש הממשלה, את מה שעשו לרבין.

יריב לוין: – – קרה לכולם.

יריב לוין: רבותי, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, כולם, כל ראשי הממשלה – –

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע רע.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע רע.

יריב לוין: – – בזמן כזה או בזמן אחר החזיקו בכמה תיקים.

יריב לוין: יותר מזה – – –

איילת נחמיאס ורבין: יריב, יריב – – –

יריב לוין: יותר מזה – יותר מזה, אני אומר, אני גם חושב שהקביעה העקרונית הזאת, כמו שמוצעת כאן בהצעת החוק, היא פשטנית ולא רצינית, כי הרי ההצעה הזאת, לו תתקבל, איננה מונעת לקחת שני משרדים ופשוט לאחד אותם.

יריב לוין: אין מניעה שיהיה לנו לצורך העניין משרד החוץ והכלכלה – אין בעיה, אז נאחד אותם טכנית, והרי פתרנו את הבעיה, ואחר כך נפצל אותם טכנית, כשנרצה למסור אותם לידי שרים אחרים.

יריב לוין: שוב, זה לא רציני, זה מיותר לגמרי, רק יגרום נזק.

יריב לוין: יותר מזה, אין כאן הבחנה – הרי יש משרדים שהם ענקיים ויש משרדים שהם קטנים.

יריב לוין: האם שר לא יכול להחזיק בשני משרדים קטנים?

יריב לוין: בטח שיכול.

יריב לוין: האם נכון שיחזיק בשני משרדים גדולים?

יריב לוין: יותר מסובך.

אראל מרגלית: אם היה שר תקשורת, היו מעבירים את רשות השידור מירושלים למודיעין?

יריב לוין: אגב, גם משרד הכלכלה – – –

אראל מרגלית: היו מעבירים את רשות השידור מירושלים למודיעין?

יריב לוין: אגב, גם משרד הכלכלה – רשות השידור עוד לא עוברת למודיעין – אגב, משרד הכלכלה, חבר הכנסת מרגלית, הוא גם הכלאה, בכלל, הוא משרד המסחר והתעשייה, שצורף אליו נושא התעסוקה והעבודה.

יריב לוין: האם זה בסדר?

אראל מרגלית: כן.

אראל מרגלית: כן.

יריב לוין: האם זה משרד אחד?

אראל מרגלית: כן.

יריב לוין: איפה עובר הקו שמבדיל בין הדברים האלה?

אראל מרגלית: שינוי השם זה טוב.

יריב לוין: אני חושב שזה לחלוטין, פשוט לחלוטין, לא רציני.

יריב לוין: יש גם איזה טענה מוזרה שכאשר מחזיקים בשני משרדים יש בזה איזה ניגוד עניינים.

יריב לוין: הרי גם זה מגוחך לחלוטין.

יריב לוין: הנה, תראה, אני שר התיירות, אני גם מופקד על זה שהמלונאים יוכלו להתפרנס ולהרוויח וגם מופקד על זה שיהיו כאן כמה שיותר מלונות, כדי שההיצע יהיה רחב והמחירים יהיו נמוכים.

יריב לוין: אז מה, יש בזה ניגוד עניינים?

יריב לוין: זה הרי מצחיק, זה – שוב – לא רציני, לא נכון, נטול ובאמת נעדר כל בסיס.

יריב לוין: לכן אני חושב – לגופו של עניין – אין שום מקום לאשר את החוק הזה.

יריב לוין: אני קורא לכנסת לדחות את הצעת החוק, ואני מציע שגם בנושא המדיני, גם בנושא הביטחוני וגם בנושא הענייני, של עבודת הממשלה, ננסה להסתכל בראייה ממלכתית ורחבה יותר, בפרט בימים כאלה, לא פשוטים, ולא מתוך ראייה פרסונלית, מתוך ראייה צרה ומתוך ניסיון לנצל להתנגחות פוליטית דברים שאסור לנהוג בהם באופן הזה.

יריב לוין: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת חסון מעוניין לנסות לשכנע אותנו בכל זאת לתמוך בחוק במשך שלוש דקות?

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, השר לוין, קודם כול, אני מבקש להתייחס להערתך לגבי הקראת שמות ההרוגים.

יואל חסון: אני חושב שזה כבוד – זה כבוד עבורם, אנשים ששילמו בחייהם, משפחות שבאמת איבדו את עולמן.

יואל חסון: אני חושב שזה שהזכרתי את שמותיהם פה, בכנסת ישראל, אני חושב שזה דבר מכובד מאוד, ראוי ביותר, ואני חושב שזו גם תזכורת, שכדאי שכל אחד מאתנו ידע שאנחנו נושאים באחריות לביטחון של האזרחים של המדינה הזאת, ושנזכור שיש אזרחים שמשלמים בחייהם.

יואל חסון: זה קרה להם, ולצערי, זה עלול לקרות גם לכל אחד מאתנו, אדוני השר, עם אבטחה ובלי אבטחה.

יואל חסון: ולגופו של עניין, לגבי הצעת החוק – כל ראשי הממשלה לדורותיהם, חוץ מעניין של תיק הביטחון או תיק החוץ, החזיקו תיקים ככורח, לא כהחלטה אסטרטגית, אם בגלל משברים קואליציוניים, אם בגלל התפטרויות, אם בגלל סיטואציות של בחירות מוקדמות ואם בשל כל מיני דברים מהסוג הזה.

יואל חסון: יש כאן ראש ממשלה שמחזיק תיקים כאסטרטגיה.

יואל חסון: מדוע ראש הממשלה לא ממנה את צחי הנגבי לשר התקשורת?

יואל חסון: למה הוא לא ממנה שר תקשורת?

יואל חסון: תכף תגיד לי שאין לו מועמדים, אף אחד לא רוצה להיות שר תקשורת.

יואל חסון: בכלל, אדוני, נראה לי שגם אתה תשמח להשתדרג לשר הכלכלה, לדוגמה.

יואל חסון: אני לא אגיד שאני בעד, כי אולי זה יהרוס לך את הסיכויים, אבל תסלח לי, מה אתה חושב, שאנחנו תמימים?

יואל חסון: שאנחנו לא מכירים ולא יודעים?

יואל חסון: ראש הממשלה מחזיק בתיקים הנוספים כי הוא רוצה להחזיק בתיקים הנוספים, והסברתי גם למה, בנאום שלי.

יואל חסון: וזה לא מעניין אותו תקינות עבודת הממשלה, וזה לא מעניין אותו שאין לו באמת יכולת לנהל את המשרדים האלה; וזה לא מעניין אותו, אדוני, שבכל המפגשים G2G – Government to Government – שהממשלה עושה עם ממשלות אחרות בעולם, במקום שיגיעו שרים, כפי שצריך להיות, מגיעים מנכ"לים, כי אין שרים, וזה דבר שמביך מאוד את הממשלות הזרות.

יואל חסון: אז בואו לא נזרה חול בעיני התושבים, ובוודאי בעיניהם של חברי הכנסת.

יואל חסון: זאת האמת, וזאת גם האמת בנושא של הביטחון, אדוני, ואל תגידו לנו שאנחנו עושים מזה עניין פוליטי.

יואל חסון: המדינה הזאת מתנהלת על-ידי מפלגות פוליטיות, ואנחנו מתווכחים על דרך פוליטית, וכן, הפוליטיקה קובעת את החיים עצמם, את הביטחון עצמו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יואל חסון: זאת האמת.

יואל חסון: אז אנחנו נאבקים אתכם על דרך, ואנחנו חושבים שהבטחתם ביטחון ונכשלתם.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

יואל חסון: אז אין כאן לא ביטחון, לא כלכלה, ונכשלתם, מול הבוחרים שלכם, בעיקר, נכשלתם, ואין ביטחון היום לאזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נא לשבת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלות על כהונת שר ביותר ממשרד אחד).

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 46 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 47 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק-יסוד: הממשלה (תיקון – הגבלות על כהונת שר ביותר ממשרד אחד) נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': והרי התוצאות: 46 תומכים, 47 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה לא התקבלה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2048/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הגבלת גובה אגרת הנישואין), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת יואל רזבוזוב וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ינמק את החוק במשך עשר דקות חבר הכנסת רזבוזוב.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': קצת יותר שקט בבקשה, חברי הכנסת באולם, שנוכל להאזין ברוב קשב לדבריו של חבר הכנסת רזבוזוב.

יואל רזבוזוב: – – אני עומד כאן בפניכם היום – – –

בצלאל סמוטריץ': רגע, רגע, אדוני חבר הכנסת, נמתין רגע.

בצלאל סמוטריץ': נוסיף לך זמן.

יואל רזבוזוב: מספיק לי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, מהמרפסות.

בצלאל סמוטריץ': עוד רגע.

בצלאל סמוטריץ': חברות וחברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': כן, בבקשה.

יואל רזבוזוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל רזבוזוב: חברים, אני עומד כאן בפניכם היום בשביל לבקש את התמיכה שלכם בהצעת חוק שכל המטרה שלה היא להנגיש ולהוזיל את אחת הזכויות הבסיסיות של כל אדם – להתחתן.

יואל רזבוזוב: כפי שכולם יודעים, במדינת ישראל 2016 אין דרך אמיתית להתחתן חוץ מהרבנות הראשית.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים כאן על מועצות דתיות, שכל זוג צעיר – רוצה לבוא ולמסד את הזוגיות שלהם, להתחתן – חייב לבוא ולפתוח תיק במועצה דתית.

יואל רזבוזוב: מה זה מועצה דתית?

יואל רזבוזוב: מועצה דתית היא גוף של המדינה, שנתמך על-ידי משרד הדתות ורשויות מקומיות.

יואל רזבוזוב: תלוי בפרופורציה, באחוזים, אם רשות חלשה יותר או חזקה יותר.

יואל רזבוזוב: האמת, רוב הציבור החילוני לא משתמש בשירות של מועצה דתית, אבל כן משלם מסים – מסים ישירים, מסים עקיפים – וגם אגרות.

יעקב ליצמן: – – – שילם 90 שקל ביום, וכאן פעם בחיים – – –

יואל רזבוזוב: מטרת הצעת החוק היא להנגיש – להנגיש את הנישואין לזוגות צעירים.

יעקב ליצמן: – – –

יואל רזבוזוב: זה הרבה כסף.

יעקב ליצמן: רק פעם אחת.

יואל רזבוזוב: השר ליצמן, אני עוד מעט אתייחס לנקודה הזאת, אבל – נקודה מעניינת.

יואל רזבוזוב: העלית נקודה מעניינת.

יואל רזבוזוב: אנחנו אומרים שרוב הכסף הזה, המסים שאנחנו משלמים, הולך למשכורות.

יואל רזבוזוב: שום שירות לא מקבלים; השירות שמקבלים – משלמים עליו, משלמים יותר מדי כסף.

יואל רזבוזוב: במקום לעזור ולדאוג שזוגות בישראל יקיימו את מצוות הנישואין כדת משה וישראל, הם חושבים ופועלים אך ורק משיקולים של כסף, והרבה כסף.

יואל רזבוזוב: אני רוצה לשאול אתכם שאלה: אתם יודעים מהי האגרה הגבוהה ביותר שאזרחי ישראל משלמים לגוף ממשלתי?

יואל רזבוזוב: אגרת רישום נישואים – 700 שקלים, כדי שהמדינה תכיר בזוג כזוג נשוי.

יואל רזבוזוב: עכשיו, מה זה 700 שקלים?

יואל רזבוזוב: 700 שקלים זה פתיחת תיק, אחרי זה יש לנו תעודת רווקות, הסכם קדם-נישואים, וזה הרבה פעמים מגיע ל-1,200 שקלים.

יואל רזבוזוב: זה הרבה כסף, זה יותר מדי כסף.

יואל רזבוזוב: זוג צעיר, שהוא בתחילת דרכו, לא יכול להוציא סכום כזה, והוא מחויב, כי יש פה מונופול – המונופול הזה משתמש ולוקח את האגרה הגבוהה הזאת, משתמש בה מעצם היותו – אין שום דרך אחרת, אי-אפשר לבוא למשרד הפנים.

יואל רזבוזוב: אני כבר לא מדבר על ברית הזוגיות.

יואל רזבוזוב: פשוט זוג צעיר בתחילת הדרך צריך לשלם.

יואל רזבוזוב: אז כן, חתונה עולה הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: ואומרים: פעם בחיים – שמעתי את השר ליצמן אומר: זה פעם בחיים.

יואל רזבוזוב: אבל זו רשות שממומנת על-ידי המדינה.

יואל רזבוזוב: במשרד הפנים, דרכון – 280 שקל, גם שירות; תעודת זהות – 115 שקלים; חדר מיון, השר ליצמן – אגרה 198 שקלים.

יואל רזבוזוב: בדקתי גם מה קורה במדינות אחרות.

יואל רזבוזוב: אנגליה – רישום עולה 195 שקלים; בפלורידה – 240 שקלים; אפילו בדקתי באיחוד האמירויות – בני-זוג ישלמו בערך 100 שקלים.

יואל רזבוזוב: אלה התשלומים.

יואל רזבוזוב: רק אנחנו, במדינת ישראל, משתמשים במונופול, ברשות שממומנת על-ידי המדינה, כל-כולה, ונותנת שירות בסיסי, שירות שהאזרחים מחויבים לו, וגובים יותר מ-1,000 שקל.

יואל רזבוזוב: לכן הגשתי הצעת חוק שמבקשת להפחית את האגרות לרישום נישואין ל-270 שקלים.

יואל רזבוזוב: זה נשמע לי הגיוני, פרופורציונלי לכל האגרות שקיימות היום במדינת ישראל, של המשרדים שנותנים שירותים.

יואל רזבוזוב: אני חושב שזה המחיר הכי ריאלי, ואני לא רואה בכלל סיבה להתנגד.

יואל רזבוזוב: אני משוכנע שכולם תומכים ברעיון שלי, של הנגשת הדת לציבור.

יואל רזבוזוב: זה הרעיון.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים ההפך – להביא את הצעירים, שיבואו, יתחתנו דרך הרבנות.

יואל רזבוזוב: ואני מופתע שוועדת השרים התנגדה להצעת החוק, כי כנראה זה תקציבי.

יואל רזבוזוב: אתם יודעים, חישבתי כמה זה עולה – זה עולה סביב 15 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: 15 מיליון שקלים, אחרי הסכמים קואליציוניים של מיליארדים לסקטורים מסוימים, אני מאמין ש-15 מיליון שקלים הם לא סכום גדול.

יואל רזבוזוב: אגב, הצעת חוק דומה הוגשה בכנסת הקודמת על-ידי חבר כנסת גפני, שהיום הוא יושב-ראש ועדת הכספים.

יואל רזבוזוב: ואני בטוח שיושב-ראש ועדת הכספים היום בהנפת אצבע משיג 15 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על כ-30,000 זוגות צעירים שמתחתנים דרך הרבנות – זה לא הרבה כסף, באמת לא הרבה כסף, באמת חוק טוב.

יואל רזבוזוב: החוק בא להוזיל את יוקר המחיה ובא להנגיש את הדת.

יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים שהזוגות הצעירים יבואו לרבנות ויתחתנו.

יואל רזבוזוב: אני כן ממליץ לכם לאמץ את זה.

יואל רזבוזוב: גם אם בסוף אתם תפילו את החוק, יש פה עניין של אופוזיציה וקואליציה – כמובן נילחם, נעשה גיוס וננסה להעביר.

יואל רזבוזוב: אבל תיקחו את זה, שגפני יעשה את זה, חבר הכנסת גפני בוועדת הכספים.

יואל רזבוזוב: הרי אנחנו פה משרתים את כלל אזרחי ישראל, וזה באמת חוק שהוא נורא זול והוא נורא מיטיב עם הזוגות הצעירים – חילונים, דתיים, תושבי בני-ברק וצפון תל-אביב, ללא יוצא מן הכלל.

יואל רזבוזוב: כולם נהנים מהחוק הזה, והחוק הוא טוב.

יואל רזבוזוב: כך שאני מבקש, חברים, אני מבקש מכם לתמוך בהצעת החוק, הצעת חוק חשובה, היא מטפלת ביוקר המחיה, בזוגות צעירים שנמצאים היום בתחילת הדרך.

יואל רזבוזוב: אנחנו לא מצליחים לעזור להם אולי בדיור, בדברים אחרים, אבל בזה אנחנו יכולים לעזור, זה לא הרבה כסף.

יואל רזבוזוב: הכסף הזה הוא משמעותי.

יואל רזבוזוב: ולא צריך לחשב שהחתונה גם ככה עולה הרבה כסף ויש מנות – זה שירות שהמדינה נותנת.

יואל רזבוזוב: עבור השירות הזה אנחנו משלמים מסים, והרבה מסים, אמרתי; מסים ישירים ועקיפים – ארנונה, ודרך משרד הדתות.

יואל רזבוזוב: ואני בטוח שכולם רוצים לתמוך בזה.

יואל רזבוזוב: והעניין של הכסף, אני לא מקבל אותו, כי זה באמת מעט כסף.

יואל רזבוזוב: ואני באמת מציע לכם: תתמכו בחוק, החוק הוא חשוב ונכון.

יואל רזבוזוב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה, בשם הממשלה, השר לשירותי דת חבר הכנסת דוד אזולאי.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, חברי חברי הכנסת, המשרד בראשותי פועל רבות להנגשת שירותי הדת לאזרחים הבאים לקבל את שירותי הדת השונים, וזאת על מנת להקל ולפשט את המידע והשירותים שניתנים, ככל הניתן, לכל אדם.

דוד אזולאי: בימים אלו מוטמע במועצות הדתיות פרויקט "שירת הים", שבא להקל את רישום הנישואין בכל אזור רישום שבו יחפוץ הבא להירשם לנישואין, בלי כל קשר למקום מגוריו.

דוד אזולאי: פרויקט זה הוקם לאחר התיקון לחוק לפני כשנתיים, בשנת 2013, וחלק ממטרת החוק היה לעודד תחרות בריאה בין נותני השירות, עובדי המועצות הדתיות ורשמי הנישואין ברחבי הארץ.

דוד אזולאי: פרויקט נוסף שעליו עמלים בימים אלו הוא מוקד "רב מחתן".

דוד אזולאי: כאשר קורה שרב שאמור לערוך את החופה מאחר או מתעכב או לא מגיע מכל מיני סיבות, ואז בעצם נוצר מצב שהזוג מתעכב בחופה, קבענו שיהיה רב מחתן שיעמוד ב-standby למקרה צורך כזה, כדי לחתן את הזוג ולערוך את החופה והקידושין, ולא תיגרם להם לעוגמת נפש ביום שמחתם.

דוד אזולאי: והוא יוכל לתת מענה בעת הצורך בהתרעה קצרה, להגיע אל מקום החתונה לשם עריכת החופה במקום אותו רב שנעדר מן האירוע.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, מאז כניסתי לתפקיד אנחנו בוחנים ללא הרף נושאים ושירותים נוספים על מנת להקל על הבאים בשערי המשרד לשירותי דת.

דוד אזולאי: הצעת החוק שהוגשה על-ידי יואל, חבר הכנסת יואל רזבוזוב – בעצם הוא מתכוון להוריד מחירים.

דוד אזולאי: לדעתי, הדבר הזה יכול לגרום נזק – אולי אתה לא מתכוון לכך – כי זאת בעצם אחת ההכנסות של אותה מועצה דתית.

דוד אזולאי: ברגע שאנחנו מורידים להם את האגרה – גם ככה יש להם תחרות גדולה על האגרה.

דוד אזולאי: ובוא נזכור עבור מה משלמים את זה: עבור רב שעורך את החופה, עבור הכתובה שהוא מקבל, עבור כל השירות שהוא אמור לקבל, וזה פעם אחת בחיים שהוא משלם את זה.

דוד אזולאי: וכשאדוני מדבר כאן על כספים קואליציוניים, אני רוצה להסב את תשומת לבך מה עשינו בכספים הקואליציוניים הרבים שאדוני שאל מה עשינו עם הדברים האלה.

דוד אזולאי: אז אגיד לך: קיבלנו תקציבים קואליציוניים לטובת בניית מקוואות ובתי-כנסת; קיבלנו כספים קואליציוניים שמשתמשים בהם כדי לעודד את המועצות הדתיות לתת שירות יותר יעיל; הכרזנו על פרס השר, ועכשיו חילקנו סדר גודל של 4 מיליון שקל למועצות דתיות מצטיינות כדי לשפר את השירות לאזרח; זהות יהודית – הקצבנו גם כן תקציבים; רבני קהילות.

דוד אזולאי: זה מה שעשינו עם הכספים הקואליציוניים.

דוד אזולאי: לכן אני חושב שכדאי שאדוני ידע מה עושים עם הכספים הקואליציוניים.

דוד אזולאי: וכשאתה בא ואתה מציע – ואני באמת אומר לך, אני מברך על הצעת החוק שלך, גם אני הייתי רוצה שזה יהיה בחינם.

דוד אזולאי: אבל מה לעשות, כשמחשבים את התקציב מחשבים גם את ההכנסה הזאת, ואין לנו מקור הכנסה אחר.

דוד אזולאי: זה אחד המקורות.

דוד אזולאי: אדרבה, אדוני יושב בוועדת הכספים, יביא לנו רעיון מאיפה ניקח את הכיסוי להוצאה הזאת, ואני בהחלט מוכן לתמוך וללכת אתך, לא להורדת מחיר אלא לביטול האגרה הזו בכלל.

דוד אזולאי: אבל המציאות היא לא כזאת, מועצות דתיות חיות מהכסף הזה, מתקיימות מהכסף הזה, ואי-אפשר במחי יד – לבוא להציע הצעה כדי לבטל את זה.

דוד אזולאי: לסיכום, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך שאני מברך על רוח הצעת החוק המונחת בפנינו, ומטעמי תקציב בלבד וסדרי עדיפויות קודמים אני נאלץ להתנגד בעת הזאת.

דוד אזולאי: אם יימצאו חלופות תקציביות לשם כיסוי העלויות הנדרשות, אהיה הראשון לברך על כך ולהצטרף להצעת החוק.

דוד אזולאי: בינתיים אני מבקש לדחות את הצעת החוק הזאת.

דוד אזולאי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת רזבוזוב מבקש לשוב ולנסות לשכנע אותנו.

בצלאל סמוטריץ': לאחר מכן נקיים הצבעה.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

יואל רזבוזוב: בהמשך לתשובה של שר הדתות דוד אזולאי, חבר הכנסת דוד אזולאי, אני רוצה להגיד שני דברים.

יואל רזבוזוב: 1.

יואל רזבוזוב: קודם כול, מבחינת – אנחנו יודעים שכל זוג, אני חושב שרובנו כאן התחתנו, אנחנו תמיד צריכים לתת כסף בנפרד לרב.

יואל רזבוזוב: תמיד.

יואל רזבוזוב: וזה מה שקורה, וכולם נותנים.

יואל רזבוזוב: זה לא כולל את השירות של הרב, כי הרב תמיד תמיד יבקש כסף.

יואל רזבוזוב: אין דבר כזה.

יואל רזבוזוב: הוא גם מזכיר לך את זה לפני החתונה, הוא אומר: אתה צריך לתת לי כסף.

בצלאל סמוטריץ': יואל, רופא לוקח כסף?

יואל רזבוזוב: אין ספק.

יואל רזבוזוב: רגע, שנייה.

בצלאל סמוטריץ': עורך-דין לוקח כסף?

יואל רזבוזוב: רופא – יש לנו קופות-חולים, לא ניכנס.

יואל רזבוזוב: יש לך אגרות, 25 שקלים, אני יודע בדיוק כמה זה עולה.

יואל רזבוזוב: גם אמרנו, המיון עולה 198 שקלים.

יואל רזבוזוב: זה דבר אחד.

יואל רזבוזוב: הדבר השני, כמו שאמרת, הכספים הקואליציוניים הלכו לבניית מקוואות, לבניית בתי-כנסת.

יואל רזבוזוב: בסדר גמור.

יואל רזבוזוב: גם אני היום מעורב בבניית בית-כנסת.

יואל רזבוזוב: ואתם יודעים שאם נעשה סטטיסטיקה, רוב בתי-הכנסת היום ממומנים על-ידי כסף פרטי, ממומנים על-ידי ספונסרים.

יואל רזבוזוב: ואני בא, ואני בעד – אני רוצה שיהיה לי בשכונה בית-כנסת גדול ויפה, ואני רואה איך הרב של השכונה ואיך כולנו עוזרים לו לגייס כסף.

יואל רזבוזוב: אז לאיפה הכסף הקואליציוני הלך?

יואל רזבוזוב: לאיזה מקוואות?

יואל רזבוזוב: לאיזה בתי-כנסת?

יואל רזבוזוב: רוב הדברים האלה ממומנים על-ידי הסקטור הפרטי, אנשים שתורמים את הכסף.

יואל רזבוזוב: זה דבר אחד.

יואל רזבוזוב: ואם הכספים הקואליציוניים, ואנחנו מדברים על הרבה כסף, היו הולכים – אנחנו מדברים על 15 מיליון שקלים.

יואל רזבוזוב: זה הגיבוי, זה התקציב.

יואל רזבוזוב: וכן, הייתי אומר לכם לתמוך בזה.

יואל רזבוזוב: וגם אם אתם היום מפילים, אני כן מציע לכם למצוא.

יואל רזבוזוב: זה לא הרבה כסף, ותורידו את זה.

יואל רזבוזוב: גם אתם תצאו גדולים.

יואל רזבוזוב: כי אני לא צריך את הקרדיט, אני רוצה לעזור לזוגות צעירים.

יואל רזבוזוב: אני גם פונה עוד פעם לחבר כנסת גפני, שהגיש הצעת חוק דומה, שיבוא בתור יושב-ראש ועדת הכספים ויעביר את זה, כי זה ייטיב עם הציבור.

יואל רזבוזוב: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נא לשבת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הגבלת גובה אגרת הנישואין), התשע"ו–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 34 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 42 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון – הגבלת גובה אגרת הנישואין), התשע"ו–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': כנראה הקואליציה צעקה חזק יותר.

בצלאל סמוטריץ': 42 מתנגדים, 34 תומכים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': הודעה למזכירת הכנסת – בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 176), התשע"ו–2016; הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון מס' 15), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, גברתי המזכירה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2292/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – ביטול איסור הכללת תרופות מצילות חיים בשב"ן), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': על הצעה זו תשובה והצבעה במועד אחר, אז חברת הכנסת לנדבר רק תנמק לנו את ההצעה.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, גברתי, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

סופה לנדבר: תודה, אדוני.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להפנות את השאלה שלי לכל חברי הכנסת שנמצאים היום באולם הזה: האם פעם הייתם במצב שבן-אדם מוכר למשפחה, מוכר לכם, או קרוב, עומד מול הברירה – – –

בצלאל סמוטריץ': מרפסות הקואליציה קצת מפריעות לנו.

סופה לנדבר: – – – עומד מול הברירה להיות או לא להיות?

סופה לנדבר: אני חושבת שכל אחד מאתנו, חברי חברי הכנסת – עכשיו, כאשר אנחנו עושים רעש באולם הזה, יש אלפי אנשים במדינת ישראל שנלחמים במחלה קשה ביותר, סרטן או איזו מחלה גנטית, ורק דבר אחד יכול להציל אותם: תרופות מצילות חיים.

סופה לנדבר: אנחנו מכירים את המקרים האלה, ואני לא סתם שאלתי אתכם עכשיו.

סופה לנדבר: הרי גם אני הייתי בסיטואציה כאשר הכרתי אנשים שנלחמים במחלה הקשה הזאת.

סופה לנדבר: ומול בן-אדם או מול משפחה שלמה או מול החברים עומדת השאלה: הוא יהיה או לא יהיה.

סופה לנדבר: ואנחנו היום באולם הזה – או, אדוני השר, אם תרשה להצביע בעד החקיקה הזו, חקיקה טרומית, שאני לא מבינה למה הממשלה מתנגדת – – –

יעקב ליצמן: הממשלה לא התנגדה, הממשלה ביקשה לדחות – – –

סופה לנדבר: כן, אבל סיכמנו.

יעקב ליצמן: כן.

מיקי רוזנטל: הרבה פעמים הממשלה דוחה רק – – –

סופה לנדבר: אני יודעת שאתה בעד.

סופה לנדבר: אבל אני חושבת שבזמן הזה, כאשר אנשים נלחמים, אנחנו כולנו מכירים שבמדע הנוכחי יש תרופות שפיתחו, והתרופות האלה מצילות או מאריכות את החיים.

סופה לנדבר: תתארו לעצמכם מה קורה עם המשפחה ומה קורה עם בן-אדם שנמצא בסיטואציה הזאת, עומד מול הברירה למכור נכס, אם יש בית – ובבית הזה חיים ילדים שיישארו בלי עתיד – או למכור כליה, חלילה וחס, מפני שהוא לא יכול להסתכל על בן-אדם שנלחם עבור חיים, והתרופה הזו, כולנו יודעים, עולה המון כסף.

סופה לנדבר: עכשיו, לפני שבוע ימים, מת אחד החברים של כולנו, שלי.

סופה לנדבר: הוא היה שגריר שלנו באוקראינה, ואני יודעת שחברים שלו, של ראובן דינאל, כאשר קרה מה שקרה והתרופה שהייתה צריכה להציל אותו עלתה 50,000 לחודש – אז טוב שיש לו חברים טובים שניסו להציל אותו ועשו מגבית.

סופה לנדבר: אבל מקרים כאלה אנחנו כולנו מכירים.

סופה לנדבר: ואדוני השר, אתה יודע שעד שנת 2008 הייתה אפשרות בביטוח משלים לרכוש את התרופה הזו, וכל קופה הייתה מסוגלת לרכוש ולתת לאנשים את התרופה הזאת.

סופה לנדבר: ובשנת 2008 היה חוק ההסדרים שהקפיא את ההחלטה הזו, והיום הדבר הזה לא קיים.

סופה לנדבר: אנחנו יכולים להגיד שלא לכולם יש ביטוח משלים, אבל למעלה מ-80% של האנשים יש להם ביטוח משלים.

סופה לנדבר: ואז, לא לתת אפשרות ל-80% פלוס האנשים שנמצאים בביטוח משלים, זה כאילו לעשות מעצמנו כאילו אנחנו שווים למדינות קומוניסטיות, כאשר שם כולם שווים, וכולם עניים, ולכולם לא מגיעה מערכת בריאות, ואף אחד לא מקבל את מה שצריך לקבל.

סופה לנדבר: אבל, בשנת 2016 – נכון שזו הייתה החלטה, לדעתי לא נכונה, ואתה, באומץ לב אמרת – אתה גם היית יושב-ראש בזמן הזה, יושב-ראש ועדת הכספים – – –

יעקב ליצמן: – – – חיים רמון, אנחנו – – – שיוציאו את השב"ן.

סופה לנדבר: אבל אתה הכרזת בצורה האמיצה ביותר שאתה היום עושה כמה צעדים אחורה, מפני שאתה מבין את הצדק שצריכים לעשות.

יעקב ליצמן: – – –

סופה לנדבר: כן, ואני אומרת שלהציל נפש אחת בישראל זה להציל עולם שלם.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו מכירים מקרים כאלה ומקרים דומים, והמקרים האלה הם פשוט צעקה לשמים.

סופה לנדבר: ואני יודעת שגם בזמן הזה אחד מהחברים שלי נלחם להציל את עצמו, ואין לו כסף, וגם החברים לא מסוגלים לאסוף את הסכומים האלה, הרי 40,000–50,000 ש"ח לחודש זה המון כסף, גם למשפחה אמידה.

סופה לנדבר: ואז אני אומרת שאנחנו, כאן, בכנסת הזו, ובמהירות, צריכים לבטל את ההחלטה הזו של חוק ההסדרים, ולתת לקופות ולביטוח המשלים אפשרות לרכוש את התרופה.

סופה לנדבר: אני חושבת שחברי הכנסת במליאה, כאשר אנחנו נצביע עבור החקיקה – ואני הסכמתי לדחות את ההצבעה, אבל אני לא מסכימה שאנחנו נדחה את זה לאחרי הפגרה ואנחנו ניתן לאנשים למות.

סופה לנדבר: הרי זה חיים או מוות, ובמקרה הזה אנחנו כולנו חייבים להיות שותפים, קואליציה ואופוזיציה.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו צריכים לחשוב על האנשים האלה.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו צריכים להבין שחלילה וחס זה יכול לקרות עם כולנו.

סופה לנדבר: זה יכול לקרות בכל משפחה, וזה קורה כמעט בכל משפחה, ובגלל זה, כאשר זה קורה, צריכים להציל את בני-האדם.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שבשנת 2016 אנחנו לא נתקן את העוול ולא ניתן לקופות ולביטוח המשלים את האפשרות להציל אנשים.

סופה לנדבר: אני חושבת שמיותר להגיד, אני יכולה להמשיך כאן ולספר על המון מקרים, ואני חושבת שאנחנו יכולים – ירדו כאן דמעות מהעיניים, אבל אני פשוט, אדוני השר, פונה אליך.

סופה לנדבר: אתה יודע להילחם, אתה יודע להציל את האנשים.

סופה לנדבר: אני חושבת שבמקרה הזה אני פונה לשר הנכון.

סופה לנדבר: אני אמרתי בוועדה: אתה שר טוב, שר הבריאות.

סופה לנדבר: אני שמעתי את זה מהמון רופאים, שמעתי מהמון חולים, וזו מלחמה שלך, ואנחנו מוכנים להיות שותפים.

סופה לנדבר: אני חושבת, למען הצדק, למען הבריאות של האנשים, למען שיהיו כאן אנשים שאנחנו ניתן להם היום מפתח – בהצבעה, כאשר היא תהיה, ובהחלטה הזו – מפתח לחיים.

סופה לנדבר: ואני מבקשת ממך: תילחם.

סופה לנדבר: ואני יודעת, פקידי האוצר עשו מה שהם עשו.

סופה לנדבר: הם צריכים לחזור אחורה.

סופה לנדבר: אני מבקשת בכל לשון של בקשה: חייבים להעביר את זה במהירות.

סופה לנדבר: חייבים לתת לאנשים צ'אנס.

סופה לנדבר: הרי אנחנו יודעים, במקרים האלו, יום, ושבוע ושבועיים זה המון זמן, וכאשר אנחנו מושכים את הזמן הזה, אנחנו לוקחים את זה לאנשים חיים.

סופה לנדבר: עד כמה שזה נשמע קשה – מאוד.

סופה לנדבר: ובגלל זה אני, פה, במליאה הזאת, מבקשת מחברי הכנסת לתת לאנשים צ'אנס להיות.

סופה לנדבר: ולך, אדוני השר: אנחנו נהיה שותפים.

סופה לנדבר: השרה לשעבר, השרה גרמן, אני חושבת שהנושא הזה חשוב גם לך.

יעל גרמן: – – – פה, ואת יודעת שאני – – –

סופה לנדבר: אני חושבת שהנושא הזה – – –

יעל גרמן: – – – כדי להשיב לך, אף-על-פי שאני לא בדעתך.

סופה לנדבר: בסדר, את יכולה לא להסכים – –

יעל גרמן: – – –

סופה לנדבר: – – את יכולה להסכים לדעה אחרת, אני יודעת שהדעה שלך בעצם: או לכולם או לאף אחד.

יעל גרמן: סופה, אני באה להקשיב לך.

סופה לנדבר: אני פה לא מסכימה אתך.

סופה לנדבר: פשוט לא נעים, כאשר אנחנו מדברים על אנשים שהצ'אנס היחיד להציל את החיים שלהם זה תמיכה שלנו בשר ובהחלטה שלו לתת אפשרות לאנשים להחזיר את זה לביטוח משלים ולתת להם צ'אנס להיות בעולם הזה.

סופה לנדבר: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': כאמור, תשובה והצבעה במועד אחר.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/1855/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק תעודת שחרור לחיילים משוחררים, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת איציק שמולי וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ינמק את ההצעה חבר הכנסת שמולי.

בצלאל סמוטריץ': עשר דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': גברתי המזכירה – – –

יעקב ליצמן: – – –

בצלאל סמוטריץ': אתה משיב?

יעקב ליצמן: – – – סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': מה?

יעקב ליצמן: אני עונה בשם סגן השר.

בצלאל סמוטריץ': זה מתאפשר.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים לבקש לעניין אישור מלשכת היושב-ראש.

בצלאל סמוטריץ': בסדר.

איציק שמולי: גברתי מזכירת הכנסת, אני מבקש שיחד עם הבקשה ליושב-ראש תועבר גם מחאתי על כך שעם כל הכבוד לשר הבריאות, ויש לי המון המון המון כבוד לשר הבריאות, המון כבוד לשר הבריאות – זה מעשה שלא ייעשה.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני חושב שיש תיקונים שאפשר לעשות בבית הזה, שלא דורשים תקציבים גדולים ולא דורשים החלטות דרמטיות, אבל הם פשוט משנים חיים של בני-אדם, ואני רוצה לספר לכם – לפני שאני אגיד מה אומרת הצעת החוק – על שני חיילים משוחררים: חייל אחד בן העדה האתיופית, שהוא מטופל ומלווה על-ידי עמותת "בית חם לכל חייל" – היה לוחם בנח"ל.

איציק שמולי: אמו נפטרה ונותק הקשר עם אביו.

איציק שמולי: החייל היום גר עם סבתו, ובגלל מצבה הבריאותי הקשה – הבריאותי והכלכלי הקשה – הוא נאלץ להיעדר מהשירות פעם אחת, ובגלל הטעות הזאת הוא נשפט ונזרק לכלא לשמונה ימים.

איציק שמולי: החייל השתחרר מצה"ל, ומובן שכאשר קרה האירוע שהוא הושלך לכלא זה נכתב בגיליון שלו, ובתעודת השחרור שלו נכתב:

איציק שמולי: התנהגות חמורה וקשה.

איציק שמולי: עכשיו, זה המקרה הראשון.

איציק שמולי: המקרה השני: חיילת ילידת הארץ, הוכרה כחיילת בודדה, אשר הקשר עם משפחתה נותק על רקע דתי.

איציק שמולי: היא נאלצה, במהלך השירות שלה, על-כורחה, שלא להגיע כמה ימים לצבא.

איציק שמולי: זה כמובן דבר שהוא לא מקובל, אבל זה קרה בגלל נסיבות כלכליות, שכן היא נקלעה לחובות מאוד מאוד כבדים, ולמרות בקשותיה לקבל סיוע כלכלי מהצבא, הצבא לא נענה, או לא נענה במידה מספקת, והיא נאלצה לצאת ולעבוד במהלך שירותה.

איציק שמולי: גם בתעודת השחרור שלה נכתב: התנהגות רעה וחמורה.

איציק שמולי: עכשיו, בעצם על מה אנחנו מדברים?

איציק שמולי: ברור לכם, חברי חברי הכנסת, שכאשר לשני החיילים האלה, ולעוד אלפים, במהלך השירות הצבאי נכתב בגיליון הציונים, ולאחר מכן בתעודת השחרור, אותו סעיף התנהגות, של "התנהגות רעה וחמורה" – כאשר הם יוצאים לשוק העבודה, ופוגשים את המעסיקים הפוטנציאליים הראשונים שלהם, ברור לכם מה הולך לקרות; אני אומר לכם ביושר: אם היה בא אליי חייל, ולא משנה שהוא שירת בנח"ל, והיה אומר לי: אני מלא במוטיבציה, ואני רוצה להתקדם כאן, ואני רוצה להשקיע כאן, ואני רוצה ללמוד את התחום, ורגע אחרי הוא היה נותן לי את תעודת השחרור שלו, והייתי רואה בתעודת השחרור שלו שכתוב "התנהגות רעה וחמורה" – אני אומר לכם את האמת, לא בטוח שהייתי מקבל אותו.

איציק שמולי: וצריך להבין, הייעוד המקורי של תעודת השחרור היה לספק אסמכתה לצעירים לכך שהם עשו שירות צבאי.

איציק שמולי: אבל בגלל העובדה שבמשך השנים נוספו אותם סעיפי התנהגות, ברור לכם שהתעודה הזאת הפכה להיות חסם מאוד מאוד קשה עבור צעירים בהשתלבות שלהם בשוק התעסוקה הישראלי בפרט ובחברה הישראלית בכלל.

יובל שטייניץ: או לחלופין לקדם – – –

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: השאלה – אם אנחנו מוכנים לשלם את המחיר, אדוני השר.

איציק שמולי: ואני אגיד לך – – –

יובל שטייניץ: אם היית רואה את תעודת השחרור שלי, היית מקבל אותי לכל תפקיד, כי יש שם הגזמות פראיות שאין להן שום בסיס במציאות.

איציק שמולי: השאלה, אדוני השר, אם אנחנו מוכנים לשלם את המחיר.

בצלאל סמוטריץ': כבר אז ניחשו שתגיע רחוק, אדוני השר.

יובל שטייניץ: הגזימו לגמרי.

איציק שמולי: ואני רוצה להגיד לכם שהנתונים הרשמיים של צבא ההגנה לישראל אומרים ש-20% מהחיילים בצה"ל נזקקים – חברת הכנסת ענת ברקו – 20% מהחיילים בצה"ל נזקקים לסיוע כלכלי במהלך השירות שלהם, כי המצב בבית שלהם קשה.

איציק שמולי: אלה חיילים שלפעמים באמת, על-כורחם, נקלעים למצב כלכלי בלתי נסבל, וכן, מועדים בהתנהגותם.

איציק שמולי: עכשיו, אוקיי, הם גם חוטפים – סליחה על הביטוי – באימ-אימא שלהם, במהלך השירות הצבאי.

איציק שמולי: חוטפים, נזרקים לכלא, יוצאים מהכלא – ועדיין אין להם פתרון.

איציק שמולי: אבל הצבא גם מדביק להם את אות קין הזה על המצח, ועכשיו, בהיותם חיילים משוחררים, הם צריכים להסתובב עם זה באזרחות ולהתחיל את החיים שלהם מול מעסיקים שלא מוכנים לקבל אותם.

איציק שמולי: ולא מוכנים לקבל אותם, כי מה לעשות: אנשים רוצים לקלוט לשורותיהם את האנשים הטובים ביותר.

איציק שמולי: וכאשר מגיע אליך בחור צעיר כזה, שזה הציון שהצבא נותן לו – אני חושב שהצבא, במו-ידיו, פשוט שם רגל לחיילים המשוחררים הבודדים, העולים והמוחלשים.

איציק שמולי: ואני מזכיר לכם, חברי חברי הכנסת, לא מדובר כאן, לא בתקציבים גדולים ולא במהלכים דרמטיים; מדובר פה בתיקון אחד קטן, אבל משמעותי מאוד, שיכול לתת פתח, יכול לתת תקווה, יכול לתת הזדמנות מחודשת לחיילים בודדים ולעולים ולמוחלשים, ומה הם מבקשים ממדינת ישראל?

איציק שמולי: מה הם מבקשים ממדינת ישראל – הזדמנות מחודשת?

איציק שמולי: זה יותר מדי לבקש – שאם גררת על הגב שלך במהלך השירות הצבאי את כל הבלגן ואת כל התסבוכות הכלכליות של המשפחה שלך – מה הם מבקשים?

איציק שמולי: שלפחות אחרי שהם משתחררים מצה"ל, ושילמו את המחיר במהלך השירות הצבאי, ישבו בכלא – שהחברה הישראלית תיתן להם הזדמנות מחודשת.

איציק שמולי: אני חושב שזה לא יותר מדי לבקש.

איציק שמולי: אני חושב שזו לא בקשה מוגזמת מצבא ההגנה לישראל וממדינת ישראל – – –

מירב בן ארי: תראה, איציק, אני – – – אתה לא רוצה לדעת איך הוא היה בשירות הצבאי שלו?

איציק שמולי: מה?

מירב בן ארי: אתה לא רוצה לדעת איך – – –?

עודד פורר: – – –

איציק שמולי: לא.

איציק שמולי: אני רוצה – – –

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: כלומר, אני שואלת.

איציק שמולי: אני רוצה – – –

מירב בן ארי: – – – לעודד – – –

עודד פורר: זה לא רלוונטי – – –

איציק שמולי: אני רוצה שבתעודת השחרור ייכתבו אך ורק הפרטים היבשים של – מה שנקרא – של החייל: שמו, מספרו האישי, דרגתו, מועדי הגיוס והשחרור – –

עודד פורר: – – –

מירב בן ארי: – – –

איציק שמולי: – – וכל סעיפי ההתנהגות למיניהם פשוט יימחקו מהתעודה.

איציק שמולי: אני אגיד לך למה, חברת הכנסת בן ארי:

איציק שמולי: כי אם לוקחים את הדוגמה שהשר שטייניץ נתן, אז באמת ל-80% מהחיילים יש תעודת שחרור, ולכולם כתוב: התנהגות מופלאה, התנהגות מעולה, התנהגות מוצלחת, ואז ממילא זה לא נותן לך שום יתרון מול ה-80% האחרים מול המעסיק.

איציק שמולי: אבל מה?

איציק שמולי: על ה-20% הנותרים – אותם זה מה-זה דופק.

מירב בן ארי: ה-20% – – –

קריאה: מי אמר לך – – –?

קריאה: מי אמר לך?

אורלי לוי אבקסיס: – – –

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: הם לא התנהגו מתחת לכל ביקורת.

איציק שמולי: הם לא התנהגו מתחת לכל ביקורת.

איציק שמולי: מה שקרה זה שבעל-כורחם לפעמים הם פשוט מעדו בהתנהגות שלהם, והם לא מסוגלים לקבל הזדמנות מחודשת מהמדינה.

איציק שמולי: את הדבר הזה הצעת החוק מבקשת לתקן, ולכן אני מבקש מהכנסת לתמוך בהצעת החוק.

איציק שמולי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, חבר הכנסת שמולי.

בצלאל סמוטריץ': משיב, בשם שר הביטחון, שר הבריאות הרב יעקב ליצמן.

בצלאל סמוטריץ': אני אנצל את הזמן עד שתבוא, אדוני השר, רק לנצל את כיסא היושב-ראש לומר שאני לא כל כך מבין מה להצעה זו ולמשמעת קואליציונית.

בצלאל סמוטריץ': אין פה שום עניין של מדיניות.

בצלאל סמוטריץ': מן הראוי היה להשאיר הצעות מהסוג הזה לדמוקרטיה לומר את דברה.

בצלאל סמוטריץ': חבל שוועדת שרים לחקיקה מגזימה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: אני מציע, אדוני היושב-ראש, אם היית יושב בוועדת שרים – לא כל פעם זה נראה שהם כאילו מנותקים.

בצלאל סמוטריץ': לא, ממש לא אמרתי מנותקים.

בצלאל סמוטריץ': אני רק אומר שיש דברים שהקואליציה, כדי לנהל את עצמה, חייבת להכריע – מדיניות, כספים וכו' – – –

יעקב ליצמן: שם שומעים את כל משרדי הממשלה.

יעקב ליצמן: אתה שומע לפעמים נתונים שאתה לא שומע בכל מקום.

יעקב ליצמן: אני אומר את האמת, שאני יושב היום בוועדת שרים – – –

בצלאל סמוטריץ': יש עם זה בעיה דמוקרטית הרי.

בצלאל סמוטריץ': כשהממשלה מחליטה בסוף, אז אין כנסת.

יעקב ליצמן: בהחלט יש.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, אני – – –

בצלאל סמוטריץ': הצעותי בדרך כלל עוברות, כן, אני אומר, בוועדת שרים, אבל עקרונית, מהותית – – –

מרב מיכאלי: – – –

יעקב ליצמן: מה זה "חברות"?

מרב מיכאלי: – – – זה לגיטימי שהממשלה – – –

יעקב ליצמן: לא הבנתי מה הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני הציג בפנינו את עמדתה של הממשלה – כשאמר דבר תורה.

בצלאל סמוטריץ': יופי של פרשה.

יעקב ליצמן: שבוע הבא אולי.

בצלאל סמוטריץ': חזק חזק בסוֹפה.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: הוא בצבא, הוא מגויס.

יעקב ליצמן: ואני במילואים.

יעקב ליצמן: אני כרגע במילואים.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני אענה בשם שר הביטחון, בעצם בשם סגן השר שעונה בשם שר הביטחון.

מירב בן ארי: – – –

איתן כבל: את מוכנה בבקשה לתת לו לענות?

איתן כבל: יש פה אנשים עובדים.

יעקב ליצמן: אתם רוצים דבר תורה?

אראל מרגלית: לא, לא, אנחנו רוצים הצבעה.

יעקב ליצמן: בהצבעה הבאה יהיה דבר תורה.

יעקב ליצמן: איתן, תסתכל מה הנושא הבא אז תבין למה.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי, זה בשם סגן שר הביטחון אלי בן-דהן, וגם בשם שר הביטחון.

יעקב ליצמן: הממשלה מתנגדת להצעת החוק הן מן ההיבט הפורמלי והן מן ההיבט המהותי.

יעקב ליצמן: הצעת החוק מבקשת לעגן בחקיקה ראשית את קיומה של תעודת שחרור ואת הפרטים שייכללו בה.

יעקב ליצמן: בנוסף, הצעת החוק מבקשת כי בתעודת השחרור לא ייכללו פרטים בדבר התנהגותו וסיבת שחרורו של החייל המשוחרר.

יעקב ליצמן: כיום, תעודת השחרור והפרטים הכתובים בה מוסדרים בפקודות הצבא וכוללים את פרטי התנהגותו של החייל בעת שירותו ואת סיבת שחרורו.

יעקב ליצמן: בהיבט הפורמלי – הממשלה ומערכת הביטחון מתנגדות להסדרת נושא תעודת השחרור בחקיקה ראשית.

יעקב ליצמן: אנו סבורים כי עיגונה ופרטיה צריכים להיות מוסדרים בפקודות הצבא.

יעקב ליצמן: יתרה מכך, על-פי הצעת החוק, השינוי היחיד המהותי מן המצב הקיים יהיה רק בפרטים המופיעים בתעודת השחרור – דבר שניתן לעשותו בשינוי פקודות הצבא.

יעקב ליצמן: לשם כך אין צורך בחקיקה ראשית.

יעקב ליצמן: בהיבט המהותי – מערכת הביטחון וצה"ל סבורים כי מן הראוי שטיב התנהגותו של החייל בעת שירותו הצבאי יוצג בתעודת השחרור.

יעקב ליצמן: הסרת פרטים אלו מתעודות השחרור תפגע במרביתם המוחלטת של החיילים המשרתים שירות הגון, ראוי ואיכותי.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, יש נורא רעש באולם, ואנחנו ממש לא מצליחים לשמוע את הסבריו החשובים של השר, ולא נדע מדוע עלינו לתמוך או להתנגד להצעה.

בצלאל סמוטריץ': היציעים.

בצלאל סמוטריץ': כן, אדוני השר.

יעקב ליצמן: ברצוני לציין כי רישום התנהגות שאינה ראויה בתעודת השחרור נרשם רק אם לחייל הייתה במהלך שירותו הצבאי הרשעה בבית-דין צבאי, הורדה בדרגה, מאסר או מחבוש.

יעקב ליצמן: בנוסף, בפקודות הצבא מוסדרות הדרכים שבהן יכול חייל לערער על האמור בתעודת שחרורו, היה והוא סבור כי מה שנכתב לגביו אינו משקף את התנהגותו.

יעקב ליצמן: לפיכך הממשלה מתנגדת להצעת החוק האמורה ומבקשת ממליאת הכנסת להתנגד להצעה זו.

יעקב ליצמן: תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני השר.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת שמולי, מעוניין?

בצלאל סמוטריץ': אינו מעוניין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה.

בצלאל סמוטריץ': חברי הכנסת, נא לשבת במקומות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק תעודת שחרור לחיילים משוחררים, התשע"ה–2015, בקריאה טרומית.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 32 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 45 נמנעים – אין ההצעה להסיר את הצעת חוק תעודת שחרור לחיילים משוחררים, התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 32 תומכים, 45 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/225/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הארכת מועדים (תיקון – שירות לפי סעיף 8 או 9 לחוק שירות המילואים), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת עמר בר-לב וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מציג את ההצעה חבר הכנסת עמר בר-לב, במשך עשר דקות תמימות שעומדות לרשותך, אדוני, מרגע זה.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

עמר בר-לב: תמימות?

עמר בר-לב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: פייר?

עמר בר-לב: אני מאוכזב.

עמר בר-לב: לא ממך אישית, ממשהו אחר.

עמר בר-לב: אני מאוכזב כי הממשלה משטה באנשי המילואים.

עמר בר-לב: זו פעם שלישית שאני מנסה להעלות את הצעת החוק הזאת, כל פעם ועדת השרים מבקשת לדחות את הדיון, ואני ניאותי גם בכנסת הקודמת וגם עכשיו, לפני חודשיים, אבל יש גבול.

עמר בר-לב: במה עוסקת הצעת החוק?

עמר בר-לב: חייל מילואים שנקרא בצו 8 למילואים צריך לעזוב את הבית, צריך לעזוב את המשפחה, את אשתו, מהיום למחר, ויוצא להגן על המדינה – זו לא מליצה.

עמר בר-לב: הצעת החוק הזאת אומרת שבמקרה כזה, שלא הייתה לו התרעה והוא לא יכול היה להתארגן, תהיה לו אפשרות של דחיית מועדים של תשלומי חובה למדינה.

עמר בר-לב: זה מתחיל ממע"מ, ממס הכנסה, אבל גם עד כדי תשלומים לרשויות מקומיות – חשמל, מים וכן הלאה.

עמר בר-לב: עם כל מי שאני מדבר, כולל בוועדת החוץ והביטחון, כולל בוועדת החוץ והביטחון הקודמת, שחברי חבר הכנסת אלקין אז עמד בראשה, כולם – ההיגיון היה ברור והייתה הסכמה לעניין הזה.

עמר בר-לב: ולכן העליתי את זה כבר בכנסת הקודמת, וזה הגיע לוועדת שרים באמצע מבצע "צוק איתן", ומובן שבאמצע מבצע "צוק איתן" הממשלה וועדת השרים לא יכלו לומר: אנחנו מצפצפים על אנשי המילואים.

עמר בר-לב: דובר אז בעשרות-אלפי אנשי מילואים שנקראו בצו 8 להגן על המולדת, אז הם ביקשו ממני לדחות.

עמר בר-לב: ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

עמר בר-לב: הסכמתי.

עמר בר-לב: אמרתי: טוב, נדחה את זה בחודשיים-שלושה; ואז התפזרה הכנסת.

עמר בר-לב: והעליתי את זה עוד פעם, בפעם השנייה, לפני חודשיים, וגם אז ועדת שרים ביקשה לדחות, אבל ועדת שרים ביקשה שאני אבוא בדברים עם משרד האוצר ואנסה למצוא איזו נוסחה או נוסח מקובל גם על משרד האוצר וגם עלי, כי מי שהביע התנגדות כנראה בוועדת השרים היה שר האוצר.

עמר בר-לב: אז זה מה שהיה, ואכן הסכמתי לדחות, וניסיתי באמת להיפגש עם נציג משרד האוצר.

עמר בר-לב: נפגשתי עם ערן יעקב, המשנה למנכ"ל רשות המסים.

עמר בר-לב: לא היה לו מושג, כשהוא בא להיפגש אתי, על מה מדובר.

עמר בר-לב: הסברתי לו על מה מדובר, הוא אמר שהוא יחזור אלי, ומי לא חזר אלי?

עמר בר-לב: ערן.

עמר בר-לב: לא רק שלא חזר, גם כל הניסיונות של שיר, העוזרת הפרלמנטרית שלי, לדבר עם משרד האוצר, לקבל איזו תגובה – היה פעם ספר "תחנת זברה אינה עונה" – – –

בצלאל סמוטריץ': אם היית חבר ועדת הכספים, היו מדברים אתך.

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: בקיצור לא הייתה ברירה והודעתי שהצעת החוק הזאת הולכת לעלות שוב בוועדת השרים הנוכחית, ואז קיבלתי מכתב ממשרד האוצר.

עמר בר-לב: חשבתי שזה מכתב שנכתב עכשיו, בעקבות השיח שלי עם משרד האוצר; זה היה מכתב ממשרד האוצר מ-28 באוקטובר 2015.

עמר בר-לב: זאת אומרת, שום מחשבה לא נעשתה מעבר לזה.

עמר בר-לב: נתנו לי איזה מכתב, ובמכתב הוסבר מדוע אגף המסים מתנגד – – –

בצלאל סמוטריץ': חברים, יש כאן נורא רעש בהתחשב במספר האנשים הלא-כל-כך גדול שיש כאן.

בצלאל סמוטריץ': אז בואו ננסה לשמור קצת על שקט, בעיקר במרפסות בשני הצדדים.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

עמר בר-לב: כדאי גם שחברי הכנסת יקשיבו כי עוד רגע מגיע חידון.

עמר בר-לב: אז להקשיב.

מיקי רוזנטל: יש פרסים?

עמר בר-לב: בקיצור, במכתב הזה היו שלוש סיבות למה אין צורך בהצעת החוק הזאת.

עמר בר-לב: הסיבה הראשונה הייתה שממילא הממונה על המסים תמיד ברגע האחרון – ולפעמים גם אחרי הרגע האחרון – נותן הוראה גורפת לדחיית מועדים.

עמר בר-לב: זה קרה, למשל, ב"צוק איתן", ב-15 ביולי.

עמר בר-לב: אני מניח שרוב חברי הכנסת יודעים שב-15 בחודש יש דיווחי חובה בתשלומים, מס הכנסה, מע"מ, ביטוח לאומי.

עמר בר-לב: הממונה על המסים הוציא את הנשמה לחיילי המילואים, אותם חיילי מילואים שנקראו, ישבו לאורך רצועת-עזה, ישבו במוצבים, לא יודעים אם יותר להם לדחות את התשלום או לא; ומי שלא יודע, אי-ביצוע התשלומים האלה הוא עבירה פלילית, זה לא סתם.

עמר בר-לב: ואז, ברגע האחרון, ב-15, בבוקר, הוא הוציא הודעה גורפת שיש דחייה.

עמר בר-לב: אז זאת הסיבה הראשונה – שממילא הוא נותן דחייה.

עמר בר-לב: הסיבה השנייה – אני רוצה לצטט לכם אותה.

עמר בר-לב: כתוב ש"ממילא מנהלי המשרדים הונחו להפעיל שיקול דעת רחב תוך רגישות והבנה".

עמר בר-לב: אבל זה כל הרעיון, כל הרעיון הוא הנושא הזה, שבן-אדם, גבר או אישה, שנקראים למילואים בצו 8, אם יש להם דחיית תשלומים או לא – זה לא תלוי בפקיד כזה או אחר.

עמר בר-לב: זה נושא ערכי שמדינת ישראל צריכה לקבוע, והיא צריכה לעמוד מאחורי זה.

עמר בר-לב: לא ייתכן שזה תלוי בפקיד אחד שבאמת הפעיל שיקול דעת רחב והסכים להארכת מועדים, ובפקיד אחר שלא הפעיל את שיקול הדעת.

עמר בר-לב: ולבסוף, התירוץ השלישי, המגוחך ביותר, הוא הטענה כי אובדן ההכנסות הצפוי למדינה הוא 5.8 מיליון שקל.

עמר בר-לב: אז נניח לרגע שזה נכון, אז מי מצפים שישלם את זה, אנשי המילואים?

עמר בר-לב: מפני שהם נקראו בצו 8 עלול להיות אובדן של 5.8 מיליון שקל למדינה – אז אנשי המילואים צריכים לשלם את זה?

עמר בר-לב: אבל העובדה היא שזה לא נכון, כי מדובר בדחיית תשלומים, וכפי שכבר טען הממונה על המסים, ממילא הדחייה הזאת ניתנת בסופו של דבר.

עמר בר-לב: אז אני שואל, למה להוציא את הנשמה לאנשי המילואים, שנתלשים לפעמים מהבית ונקראים לדגל?

עמר בר-לב: למה?

עמר בר-לב: חברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, כאן מגיע החידון.

עמר בר-לב: אני רוצה לשאול – אדוני היושב-ראש, אולי אתה יודע מתוך זה שאתה בוועדת חוץ וביטחון – מי יודע כאן, מחברי הכנסת, איזה שיעור מחייבי השירות במדינת ישראל אכן משרת במילואים?

עמר בר-לב: מי יודע?

עמר בר-לב: חבר הכנסת קיש, שאלתי שאלה: מי יודע איזה שיעור מחייבי שירות ביטחון אכן משרת במילואים?

יואב קיש: נמוך מאוד, אבל כמו שאתה יודע בדיוק.

עמר בר-לב: נמוך מאוד.

עמר בר-לב: ודאי נמוך מאוד.

עמר בר-לב: אדוני שר החקלאות, אתה יודע מה המספר?

עמר בר-לב: אין.

עמר בר-לב: התשובה היא 8%.

עמר בר-לב: 8% בלבד מאזרחי מדינת ישראל החייבים בשירות משרתים במילואים.

עמר בר-לב: זה ממש קומץ קטן – – –

יעקב ליצמן: אז מה רוצים מהחרדים?

עמר בר-לב: החרדים לא הופכים 80% ל-8%.

יעקב ליצמן: 8% זה רק חרדים.

עמר בר-לב: אתה צודק בעניין הזה, אדוני השר.

עמר בר-לב: מדובר על קומץ אנשים, למעשה מתנדבים, שיוצאים לשירות, נקראים בצו 8, והמדינה לא רוצה לקבוע ערך שאומר: כן, מדינת ישראל עומדת מאחוריכם, אנחנו נותנים לכם דחייה אוטומטית – – –

בצלאל סמוטריץ': למה זה נכון רק בצו 8?

בצלאל סמוטריץ': מי שעושה חודש מילואים רגיל – –

עמר בר-לב: לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': – – גם לא יכול לטפל עכשיו בדוחות שלו.

עמר בר-לב: לא, זה נכון לצו 8 ולצו 9, שזה משהו דומה, ולקריאה בהתרעה של פחות מארבעה ימים.

עמר בר-לב: ברגע שבן-אדם מקבל התרעה של 30 יום אז יש לו זמן להתארגן.

עמר בר-לב: זאת הטענה, ואני מקבל אותה, התרעה רגילה.

עמר בר-לב: אבל ברגע שבן-אדם בתוך ארבעה ימים, ולפעמים זה בתוך 24 שעות, נתלש מהבית, ואין לו זמן להתארגן, אני חושב שזה גם צורך אמיתי פרקטי, גם צורך אמיתי, שאנשי המילואים לא יהיו תחת לחץ, וגם אמירה ערכית של הכנסת הזאת.

עמר בר-לב: לכן אני ממש לא מבין למה ועדת השרים ביקשה לדחות בעוד 90 יום את ההצעה הזאת.

עמר בר-לב: אני כן מביא אותה היום, ואני כן מקווה, מאוד מקווה, שחברי הקואליציה יצביעו בעדה, כי אין כאן שום עניין של כסף, אין כאן שום משמעות כספית.

עמר בר-לב: יש כאן עניין ערכי ושאלה, האם מדינת ישראל עומדת מאחורי קומץ אנשי המילואים, בסך הכול 8% מתוך מחויבי השירות; האם היא עומדת מאחוריהם ומוכנה לתת להם את הגיבוי ולהוריד מהם עוד צרה אחת מהצרות, שאין מה לעשות, נגרמות לכל בן-אדם, גבר או אישה, שנשלפים מהבית ללא התרעה ויוצאים למילואים?

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה.

עמר בר-לב: אני לא שמעתי מה הקואליציה החליטה על העניין הזה במידה שאני לא אקבל את בקשתה לדחות את זה ב-90 יום.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שהקואליציה הזאת, כל הכנסת הזאת, והממשלה הזאת, באמת בנושא הערכי תעמוד מאחורי אנשי המילואים ויצביעו בעד.

עמר בר-לב: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה בשם סגן שר הביטחון שאמור להשיב בשם שר הביטחון, שר הבריאות חבר הכנסת הרב ליצמן.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה, אדוני.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כפי שאמרתי קודם אני אומר גם עכשיו – אני עונה בשם סגן שר הביטחון בשם שר הביטחון, בסדר?

נחמן שי: עולמות חדשים נפגשו – הבריאות והביטחון.

יעקב ליצמן: קודם כול, זה היינו הך.

אורי אריאל: – – –

יעקב ליצמן: אגב, שניהם בבי"ת.

נחמן שי: גם בוגי זה בבי"ת.

בצלאל סמוטריץ': נכון.

יעקב ליצמן: בוגי זה בין קואליציה לאופוזיציה.

בצלאל סמוטריץ': גם בן-דהן זה בבי"ת.

בצלאל סמוטריץ': אבל יש ביטחון תזונתי, ביטחון בריאותי.

בצלאל סמוטריץ': היום זה הולך ביחד.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב ליצמן: הממשלה מתנגדת להצעת החוק בשל הבאתה להצבעה במליאה במועד זה, כי ביקשו ממך דחייה.

עמר בר-לב: פעם שלישית שביקשו ממני דחייה.

יעקב ליצמן: מה אתה רוצה, שאני אגיד לך שאתה לא צודק?

יעקב ליצמן: מה אתה רוצה?

קריאה: – – –

עמר בר-לב: – – – שתגיד לי שאני צודק.

עמר בר-לב: אני צודק.

יעקב ליצמן: אנחנו מכירים את זה.

יעקב ליצמן: הצעת החוק מבקשת להחיל חלק מהוראות חוק הארכת מועדים, התשל"ה–1974 – להלן: חוק הארכת מועדים – על חיילי המילואים, בהתקיים כמה תנאים שיפורטו להלן.

יעקב ליצמן: חוק הארכת מועדים עוסק בדחיית מועדי תשלום לרשויות ולעסקים שונים לחיילי מילואים בעת או לאחר שירותם.

יעקב ליצמן: בהתאם לחוק האמור, הארכת מועדי התשלום תלויה בהכרזת שר הביטחון על השירות כשירות חירום ולאחר אישור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

יעקב ליצמן: הצעת החוק מבקשת כי בהתקיים שירות מילואים מכוח סעיף 8 או 9 לחוק שירות המילואים, או שירות מילואים שמשכו מעבר לארבעה ימים ואשר חייל המילואים נקרא אליו בהתרעה קצרה מ-72 שעות, יידחו תשלומיו לרשויות ציבוריות שונות באופן אוטומטי, ללא צורך בהכרזת השר.

יעקב ליצמן: ביום 6 במרס 2016 דנה ועדת שרים לחקיקה בהצעת החוק ודחתה את הדיון בהצעת החוק בשלושה חודשים.

יעקב ליצמן: על אף האמור, עולה הצעת החוק להצבעה במליאה.

יעקב ליצמן: הממשלה סבורה שנדרש ליתן בידי המשרדים הנוגעים בדבר את משך הזמן שהגדירה ועדת השרים לחקיקה, כדי למצות את הדיון בנושא על כל מרכיביו.

יעקב ליצמן: לפיכך, הממשלה מתנגדת להצעת החוק האמורה ומבקשת ממליאת הכנסת להתנגד להצעה זו.

יעקב ליצמן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת בר-לב מעוניין לנסות לשכנע אותנו בשלוש דקות נוספות.

עמר בר-לב: תראו, אני לא יודע אם זו הסיבה, אבל עכשיו אני מבין למה שר הביטחון ביקש שהשר ליצמן יבוא ויענה לי – שגם השר ליצמן, הבנתי מבין השורות, זה היה די מובהק, לא ממש מתנגד להצעת החוק הזאת, אבל אין לו ברירה.

עמר בר-לב: אני דיברתי גם עם חברים אחרים בקואליציה, כולל בוועדת השרים – כמובן אני לא אזכיר שמות – וקיבלתי הבנה והסכמה גורפת.

עמר בר-לב: לכן אני לא מבין, באמת, את הסיבה, למעט סיבה אחת, ואני אספר לכם סיפור מהחיים הקודמים שלי.

עמר בר-לב: בחיים הקודמים שלי הייתי מנהל חברה, והיה לי רואה-חשבון.

עמר בר-לב: והרואה-חשבון, כל 1 בחודש היה מופתע שמגיע 1 בחודש והוא צריך לשלם תשלומים.

עמר בר-לב: לא הייתה בעיה של כסף בקופה; כל 1 בחודש הוא היה מופתע, ועד שהוא היה מוציא את המשכורות לעובדים – לפי החוק נדמה לי עד 8 בחודש – הוא היה מוציא את זה ב-8 בחודש.

עמר בר-לב: אז למעט הרצון של משרד האוצר להחזיק שליטה בידיו ולא לעשות את המובן מאליו, שממילא לא עולה כסף למדינה, למעט העניין הזה, אני לא רואה כאן שום סיבה שהקואליציה תתנגד.

עמר בר-לב: זה נושא ערכי.

עמר בר-לב: כמו שאמרתי קודם, בסך הכול 8% מהחייבים בשירות משרתים, אכן, שירות מילואים.

עמר בר-לב: אני חושב שזה המעט שמדינת ישראל הייתה יכולה והיה ראוי שתעשה למען אנשי המילואים.

עמר בר-לב: ולצערי, הקואליציה, שוב, משיקולים פנימיים, משיקולים לא ערכיים, במקרה זה, מחליטה להצביע נגד.

עמר בר-לב: וביום המילואים אנחנו נזכיר את זה לכל אלה שיעלו כאן על הבמה ויגידו כמה כל חברי הכנסת, בוודאי מהקואליציה, עומדים מאחורי המילואימניקים.

עמר בר-לב: אז נזכיר את זה שוב.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים, אם כן, להצבעה על הצעת חוק הארכת מועדים (תיקון – שירות לפי סעיף 8 או 9 לחוק שירות המילואים), התשע"ה–2015.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 31 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 41 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הארכת מועדים (תיקון – שירות לפי סעיף 8 או 9 לחוק שירות המילואים), התשע"ה–2015, נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': 31 תומכים, 41 מתנגדים.

בצלאל סמוטריץ': הצעת החוק לא עברה.

בצלאל סמוטריץ': [הצעת חוק פ/2099/20; נספחות.

בצלאל סמוטריץ': ]

בצלאל סמוטריץ': הסעיף הבא שעל סדר-היום: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – שובר זיכוי), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת אראל מרגלית וקבוצת חברי הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': ינמק את ההצעה חבר הכנסת מרגלית.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אראל מרגלית, אדוני כאן, ינמק את ההצעה במשך עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

אראל מרגלית: תודה רבה.

אראל מרגלית: כבוד היושב-ראש, חברי השרה והשרים, חברי וחברות הכנסת, הצעת החוק שלי היא פשוטה, והיא הוסכמה עם הרשות להגנת הצרכן.

אראל מרגלית: מה שהיא מבקשת זה שברגע שאתה קונה בכל חנות, ומשלם, ייתנו לך אפשרות להחזיר את הסחורה לא רק על בסיס נייר תרמי, שמה שכתוב עליו נעלם אחרי חודש, אלא על בסיס אלקטרוני – כי היום אנחנו בעולם אלקטרוני; מי שלא מאמין שאנחנו בעולם אלקטרוני שיוציא את הטלפון ויראה כמה דברים הוא יכול לעשות.

אראל מרגלית: והדבר השני, אני רוצה שזה יעמוד לשנתיים, כמו בארצות-הברית.

אראל מרגלית: עכשיו, שימו לב מה קרה.

אראל מרגלית: אנחנו – והשר לוין קודם אמר שיהיה שר כלכלה והכול טוב, וזה נהדר שיש ראש ממשלה שהוא בכלל עשרה שרים – אנחנו הסכמנו על זה כבר, עם האנשים הספציפיים; בנינו את הצעת החוק בצורה כזאת שהייתה הסכמה, לכאורה.

אראל מרגלית: והנה, ברגע האחרון, מכיוון שאין שר שלוקח על זה אחריות, על דבר צרכני אלמנטרי, לא תקציבי, שהסכמנו עליו, שהיועצים המשפטיים העירו עליו, שניסחנו אותו כמו שהם רצו – הופ, מכיוון שלא הייתה הובלה של שר ממונה, הממשלה התנגדה באופן אוטומטי, ואזרח ישראלי, במקום שהוא יוכל לקנות משהו ואם הוא רוצה להחזיר הוא יוכל להחזיר כמו בן-אדם, פתאום עצרו לו את העניין.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לדבר על עוד עניין; אני רוצה לדבר על רשות השידור.

אראל מרגלית: השר ארדן, אתה התחלת את המהפכה ברשות השידור, והנה היום, ממשלה שנשבעת על גבולותיה של ירושלים מעבירה את רשות השידור למודיעין; חתמה הסכם שכירות.

אראל מרגלית: רשות השידור הציבורי של מדינת ישראל – Israel Broadcast Association – מעבירים למודיעין.

אראל מרגלית: ואני שואל אתכם: איך מדינה מתייחסת לבירה שלה, אם התוכן שלה הוא משהו שלא צריך להיות מרוכז בעיר שהיא הסמל של קיומנו ומעוזנו?

אראל מרגלית: אז אתם יודעים להישבע על הגבולות, אבל כשזה מגיע ל-1,000 אנשי תוכן, ברשות שידור ציבורית, וזה נשמת אפה של ירושלים – חומר דוקומנטרי, סדרות מקור, חדשות, חומר לתפוצות, כל אותם דברים שהתחילו בירושלים – אתם מעבירים למודיעין, ומשם זה יעבור למרכז.

אראל מרגלית: אני אוהב את מודיעין, יש לי שם חברים טובים, אני אוהב את מרכז הארץ, אני מת על תל-אביב, אבל לפני 24 שנה, כשאני עבדתי עם טדי קולק, הקצינו לרשות השידור 24 דונם בבניין "שערי צדק" הישן, ליד שוק מחנה-יהודה.

אראל מרגלית: ואני שואל אתכם: אם אתם כבר בונים רשות שידור חדשה – ואני מוכן להתגייס – 1,000 אנשי תוכן ליד שוק מחנה-יהודה בשביל ירושלים זה כמו אוויר לנשימה; זה משפחות יוצרות, זו יצירה שהיא בנשמת אפה של העיר הזאת.

אראל מרגלית: טלוויזיה בישראל התחילה בירושלים.

אראל מרגלית: זה יהיה ליד "בצלאל", זה יהיה ליד אנימציה, זה יהיה ליד החבר'ה הצעירים שבאים לשוק.

אראל מרגלית: את כל הדבר המדהים הזה – ואני יודע שיש חוליים לרשות השידור, אני מדבר על רשות השידור הציבורית החדשה שנבנה – את זה אתם לוקחים מירושלים?

אראל מרגלית: את זה אתם לוקחים מבירת ישראל?

אראל מרגלית: אתם רוצים לדעת מה זה מלחמה על ירושלים?

אראל מרגלית: מלחמה על ירושלים זה עוד 1,000 משפחות שמתפרנסות פה, זה צעירים שגומרים את "בצלאל" ואת בית-הספר לקולנוע ואת בית-ספר "מעלה" ויכולים לעבוד פה, זה אנשים שיוצרים פה סדרות; "עספור" – איפה יצרו את "עספור"?

אראל מרגלית: בירושלים.

אראל מרגלית: ירושלים היא המקום שבו – מבחינת התוכן – זה המקום שבישראל אין שני לו.

אראל מרגלית: הרבגוניות של העיר הזאת זה הכוח שלנו.

אראל מרגלית: לתת את רשות השידור הציבורי – – –

בצלאל סמוטריץ': בית מפלגת העבודה הוא בירושלים?

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: לא.

אראל מרגלית: חכה – – –

בצלאל סמוטריץ': תגיד בקול רם, לפרוטוקול.

איתן כבל: אראל, אני חושב שנשארים בסוף – – –

אראל מרגלית: לא, הם חתמו.

אראל מרגלית: אני לא הייתי צועק אם לא היו חותמים הסכם עם הערוץ הרוסי שם, שכירות.

אראל מרגלית: קמתי הבוקר והשתגעתי.

איתן כבל: כבר לא קונים ב"טויוטה" בירושלים – – –

אראל מרגלית: לא, הם לא נשארים בירושלים, איתן.

איתן כבל: באמת?

אראל מרגלית: לא נשארים בירושלים.

אראל מרגלית: עכשיו זה בקטן, בסוף ישאירו בירושלים, כמו שערוץ 10, הבחורה הנחמדה הזאת והבחור הנחמד הזה באים לקרוא פה את החדשות באיזה חדר סגור.

אראל מרגלית: ריבונו של עולם, באמת, נו.

אראל מרגלית: אני מציע לכם, זה לא עניין של קואליציה, זה לא עניין של אופוזיציה.

אראל מרגלית: רשות שידור בירושלים היא בנשמת אפנו, ואני אומר לכם שאם אתם תיתנו את היד להעביר, אני לא יודע מה יקרה.

אראל מרגלית: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו.

אראל מרגלית: גם בית מפלגת העבודה צריך לחזור לירושלים.

אראל מרגלית: מפלגת העבודה צריכה לשים את המעוז שלה בירושלים, והמפלגה צריכה להתחדש בירושלים, ליד רשות השידור ובעוד מקומות.

אראל מרגלית: כי רק להישבע על גבולותיה ולשים בה גדרות חדשות, לא יעזור.

אראל מרגלית: העיר הזאת צריכה תכנים, העיר הזאת צריכה צעירים, העיר הזאת צריכה מקומות עבודה, העיר הזאת צריכה יצירה.

אראל מרגלית: עיר בירה שהיא עיר יוצרת לא תהיה לעולם עיר סגורה ומבוצרת.

אראל מרגלית: זהו.

אורלי לוי אבקסיס: זו לא הצעת החוק.

אראל מרגלית: הצעת החוק – אני מדבר על הפרקטיקה.

אראל מרגלית: הפרקטיקה היא שרשות השידור, ההנהלה – ותמיד, בכל חברה, תסתכלי איפה יושבת ההנהלה – חתמה הסכם שכירות במודיעין.

אראל מרגלית: ברגע שזה קורה, ומוכרים ויוצאים מהלני המלכה ויוצאים מרוממה, אז מה יישאר לנו פה?

אראל מרגלית: ואת "שערי-צדק" הישן, 24 דונם, עם הבניין, את הדבר הזה – גם אותו מעבירים לתל-אביב, עם האולפנים.

אראל מרגלית: עכשיו, מקובל עלי שחלק מהאולפנים יהיו גם בתל-אביב, כי חלק מהפריצה לחדשות יהיה בתל-אביב.

אראל מרגלית: אבל אתם מקימים משהו חדש, קודם שימו בירושלים את מה שנקרא המטה, את המרכז, את המקום של הסדרות הדוקומנטריות, את המקום של סדרות המקור, את החדשות.

אראל מרגלית: כל הדברים האלה שיהיו פה.

אראל מרגלית: וגם בית מפלגת העבודה צריך לעבור לירושלים בימינו, במהרה ובקרוב.

אראל מרגלית: זה יהיה, וזה יהיה בקרוב.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אראל מרגלית.

יצחק וקנין: ישיב השר יריב לוין, בשם שר הכלכלה והתעשייה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברות וחברי הכנסת, חבר הכנסת מרגלית מציע הצעה שלכאורה באה להיטיב עם הצרכן, ובעצם להחיל חובות שנקבעו לעניין שוברי זיכוי, חובות שמוחלות על העוסק, שנקבעו במקרים שבהם העוסק חייב במתן שובר הזיכוי, ולהחיל אותן גם במקרים אחרים שבהם אין חובה כזאת.

יריב לוין: לכאורה ההצעה מיטיבה עם הצרכנים; בפועל, לטעמי, ההצעה בעייתית, ואני אומר גם מדוע.

יריב לוין: ברור לחלוטין שההצעה הזאת יש בה רגולציה עודפת ונטל עודף על העוסקים.

יריב לוין: במקום שבו אנחנו מכבידים את הנטל על העוסקים, יש בהחלט חשש שהם יימנעו מלתת את ההטבה שהם נותנים עד היום.

יריב לוין: שכן לא מדובר על המצבים שבהם יש חובה, ששם הם מחויבים וגם פועלים על-פי המתווה הזה, אלא במצבים שהעוסקים מיוזמתם, באופן וולונטרי, מחליטים לתת לצרכן הטבה שהם אינם חייבים לתת אותה על-פי החקיקה הקיימת.

יריב לוין: ולכן ברור שאם אנחנו נטיל משקולות על ההטבה הזאת ונאמר להם: רבותי, תראו, אם נתתם לצרכן את האפשרות לקבל שובר כזה, אזי חובה עליכם שמשך השובר יהיה ארוך יותר וצורתו תהיה כזאת ותשמרו נתונים כאלה ואחרים – ברור לגמרי שאנחנו בעצם יוצרים חסם שעלול להרתיע עוסקים מלהעניק את ההטבה הזו שהם נותנים היום באופן וולונטרי, ומובן שבעניין הזה לא הועלנו בשום דבר לצרכנים, רק פגענו בהם.

יריב לוין: ולכן נדמה לי שלא נכון יהיה לאמץ את ההסדר כפי שאתה מציע בהצעה שלך.

יריב לוין: גם ההוראה שמרחיבה את הסדר הזיכוי שבחוק למקרה שהצרכן לא זכאי להחזר כספי, אבל בוחר לקבל במקום זה את הזיכוי, למעשה מיותרת.

יריב לוין: שכן ממילא צרכן שיש לו זכות על-פי דין לבטל את העסקה ולקבל את כספו נמצא בעמדת מיקוח טובה יותר, ולכן אין חשש שזכויותיו ייפגעו.

יריב לוין: ולכן, חבר הכנסת מרגלית, מאחר שאתה בהחלט מהאנשים שרואים חשיבות בעידוד יזמות ובעידוד עסקים ובקידום כלכלה, נדמה לי שבהצעה הזאת אנחנו לא משיגים עבור הצרכנים.

יריב לוין: להפך, עלולים לפגוע בהם.

יריב לוין: ומהצד השני אנחנו מטילים עוד נטל ועוד רגולציה על עוסקים שדווקא רוצים להיטיב עם צרכנים.

יריב לוין: לכן בעיני – – –

אראל מרגלית: גם השינוי מנייר תרמי לאלקטרוני זה נטל.

יריב לוין: בעיני לא נכון – כי זה נטל, מה לעשות.

יריב לוין: זה עוד נטל.

אראל מרגלית: למה?

יריב לוין: הרי אם ירצה לעשות, יעשה.

יריב לוין: אבל אם זה מכביד עליו, הוא יימנע מלתת את – – –

אראל מרגלית: אבל היום הרי הכול אלקטרוני.

אראל מרגלית: אנחנו לא צריכים נייר.

יריב לוין: הוא יימנע.

יריב לוין: אז אם הכול, אז הוא יעשה ממילא.

יריב לוין: אבל אם אתה תכפה עליו, הוא פשוט לא ייתן את ההטבה.

יריב לוין: ולכן אני חושב שההצעה הזו איננה במקומה, לא נכונה – –

אראל מרגלית: האמת, לא מבין למה.

יריב לוין: – – ואנחנו מבקשים מהכנסת לדחות אותה.

יריב לוין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר יריב לוין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אראל מרגלית, מה רצונך?

יצחק וקנין: שלוש דקות?

אראל מרגלית: לא.

יצחק וקנין: אז יש בקשה של הממשלה – שלך?

אראל מרגלית: לא בחוק הזה.

יצחק וקנין: הצבעה שמית – של האופוזיציה.

מיקי רוזנטל: זה לא בחוק הזה.

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: אז הצבעה.

מיקי רוזנטל: הצבעה, הצבעה.

מיקי רוזנטל: לא בחוק הזה.

יצחק וקנין: לא בחוק הזה.

יצחק וקנין: רבותי, מי הגיש לנו את ההצבעה השמית?

מיקי רוזנטל: זה לא אנחנו.

מיקי רוזנטל: זה לא לחוק הזה, זה לבנקאות.

יצחק וקנין: רבותי, כדי שלא יהיה פה בלבול – – –

אחמד טיבי: לא, זה בחוק של יעל גרמן, בחוק שלה.

אראל מרגלית: להצביע עכשיו, בבקשה.

יצחק וקנין: אוקיי.

יצחק וקנין: רבותי, הממשלה מבקשת הצבעה שמית.

יצחק וקנין: רבותי, מאחר שהיה פה בלבול והייתה מחשבה, שאני כבר אמרתי שיש פה הצבעה שמית – לא שלכם, הממשלה מבקשת הצבעה שמית.

יצחק וקנין: נא לקרוא את שמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – אינה נוכחת זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – אינה נוכחת מירב בן ארי – נגד אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – אינה נוכחת יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – נגד יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – בעד מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – בעד ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – בעד רחל עזריה –

ירדנה מלר-הורוביץ: נגד חמד עמאר – בעד רועי פולקמן – נגד עודד פורר – בעד טלי פלוסקוב – אינה נוכחת מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת שלא נכחו בהקראה הראשונה.

יצחק וקנין: כן, אדוני?

מאיר כהן: עמיר פרץ חוגג יום הולדת.

יצחק וקנין: מי?

יצחק וקנין: עמיר פרץ, איפה עמיר פרץ?

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח מיכל בירן – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח יחיאל חיליק בר – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח ענת ברקו – אינה נוכחת יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד מרב מיכאלי – אינה נוכחת אברהם נגוסה – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת אוסאמה סעדי – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יואל רזבוזוב – אינו נוכח אלעזר שטרן – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת

יצחק וקנין: יש חבר כנסת באולם שלא הצביע?

יצחק וקנין: לא, אין.

יצחק וקנין: נא להגיש את תוצאות ההצבעה.

יצחק וקנין: תודה, תמה ההצבעה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עמיר פרץ, עכשיו אני יכול לברך את כבודו.

יצחק וקנין: אמרו לי שהיום יש לכבודו יום הולדת, אז אני מאחל לך אריכות ימים ושנים, בריאות איתנה, נהורא מעליא.

יואל חסון: לא הצבעתי.

קריאה: באמצע הברכה.

יואל חסון: לא סגרת, סגרת?

יצחק וקנין: אמרתי: תמה ההצבעה.

עמיר פרץ: – – – מהברכה.

יצחק וקנין: תן לי לגמור – שהקדוש-ברוך-הוא יאריך ימיך בטוב, שנותיך בנעימים.

יצחק וקנין: תזכה לשנים רבות נעימות וטובות.

עמיר פרץ: תודה.

רויטל סויד: אמן.

יואל חסון: מזל טוב, עמיר, סליחה שהפרעתי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה – הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – שובר זיכוי), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת אראל מרגלית וקבוצת חברי כנסת: בעד – 39, מתנגדים – 42.

יצחק וקנין: אם כן, הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת הסכם מסגרת בין סוכנות החלל הישראלית לבין המרכז הגרמני לחקר החלל בדבר שיתוף פעולה במדעי החלל ובטכנולוגיה לשימוש בחלל החיצון למטרות שלום.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/328/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – הרחבת הזכאות להליכי נשיאת עוברים והרחבת ההגנה והשמירה על האם הנושאת), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי כנסת.

יצחק וקנין: חברת הכנסת גרמן, לרשותך עשר דקות.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, תודה רבה לך, נכבדי השרים, חברי חברי הכנסת, חברותי חברות הכנסת, החוק שאנחנו מביאים היום, שהוא למעשה תיקון לחוק הפונדקאות, חוק נשיאת עוברים, מדבר על שוויון.

יעל גרמן: למעשה, בשנת 1996, כאשר חוקקו את החוק הראשון, חוק הפונדקאות, דיברו אך ורק על כך שאיש ואישה הם אלה שזכאים להביא ילד באמצעות פונדקאות.

יעל גרמן: ואני שואלת אתכם, חברי וחברותי, האם הייתם יכולים להעביר חוק או לקבל חוק שבא ומדבר על כך שרק מי שעלה מברית-המועצות יש לו זכאות, או לחלופין, מי שלא עלה מברית-המועצות אין לו זכאות?

יעל גרמן: האם הייתם מקבלים חוק שמדבר על כך שאתיופים אינם נכללים בו, או שמא ג'ינג'ים אינם נכללים בו?

יעל גרמן: זה החוק הקיים היום.

יעל גרמן: החוק הקיים היום מונע מרווקות, מרווקים ומבני-זוג מאותו מין לקיים את זכותם הבסיסית לגדל ילד, להיות הורים, להיות מאושרים מכך שיש להם ילד משלהם – זכות חוקתית שהוכרה על-ידי בית-המשפט העליון.

יעל גרמן: אבל בשנת 1996 משום מה סברו שרק איש ואישה מגיע להם לחבוק ילד ולגדל אותו.

יעל גרמן: אלא שמאז עברו שנים, 20 שנה, ואני חושבת שהגיע הזמן לשנות את החוק ולהביא לידי כך שיהיה שוויון בפני החוק.

יעל גרמן: והרי אתם, חברי וחברותי, אתם שנמצאים כאן, יודעים שאחד מעקרונות היסוד של הדמוקרטיה הוא שוויון בפני החוק, ולא ניתן במדינה דמוקרטית לבוא ולומר שקבוצה מסוימת, קטנה או גדולה, מודרת מן החוק.

יעל גרמן: מה עשה החוק?

יעל גרמן: במשך 20 שנה, כאשר הפלו לרעה את הזוגות בני אותו מין – שדרך אגב, נישאו, אומנם בחו"ל, כי המדינה לא מכירה גם כאן, בנישואים שלהם, והגיעו הנה לארץ והם מקיימים תא משפחתי לכל דבר ועניין – אותם זוגות שרצו לקיים את הרצון ואת הזכות, הזכות החוקתית להיות הורים, נסעו לחו"ל.

יעל גרמן: למעשה מדינת ישראל הפקירה את הילדים שלה, את הצעירים שלה, אותם צעירים שעושים הכול: משרתים בצבא, עובדים ומשלמים מסים ונושאים בעול שווה בכל דבר ועניין.

יעל גרמן: מדוע מפקירים אותם?

יעל גרמן: מדוע מאלצים אותו לנסוע לחו"ל, למדינות ששם החוק משתנה לבקרים וללילות, פעם החוק הוא כזה ופעם החוק הוא אחר?

יעל גרמן: מדוע מדי פעם מדינת ישראל צריכה לחלץ – פעם בשנת 2013 נאלצה המדינה לחלץ זוגות נשואים שהיו בהודו וממשלת הודו לא הסכימה לאפשר להם לבוא לארץ עם ילדיהם, ופעם נאלצנו לחלץ אותם אחרי רעידת האדמה בנפאל.

יעל גרמן: מדוע הצעירים שלנו צריכים להיות נתונים לסכנות?

יעל גרמן: הילדים שלהם לא זכאים לליווי רפואי כדת וכדין.

יעל גרמן: מדוע עליהם לשלם סכומי עתק אם הם נוסעים לחו"ל?

יעל גרמן: האם אתם יודעים, חברי וחברותי, שכדי לעשות פונדקאות בארצות-הברית ובקנדה אדם צריך להיות מאוד עשיר; הוא צריך להוציא קרוב ל-80,000 – עד 100,000 דולר, לעתים חצי מיליון שקל.

יעל גרמן: האם זה נכון?

יעל גרמן: האם זה צודק שרק מי שיש לו כסף יוכל לחבוק ילד?

יעל גרמן: שרק מי שיכול להרשות לעצמו יהיה הורה?

יעל גרמן: החוק הקיים הוא חוק מפלה.

יעל גרמן: הוא חוק מדיר; מדיר אוכלוסייה שלמה שיש לה זכויות שוות.

יעל גרמן: ומדינת ישראל כבר הכירה בכך.

יעל גרמן: רק באוקטובר 2014, כאן, באולם הזה, העברנו בקריאה ראשונה את חוק הפונדקאות.

יעל גרמן: והממשלה, בראשותו של בנימין נתניהו, ביחד עם רבים מן השרים, הצביעה בעד החוק.

יעל גרמן: גם בממשלה בנימין נתניהו, ראש הממשלה, הצביע בעד החוק, הרים את ידו בעד החוק.

יעל גרמן: כלומר, יש רוב לחוק הזה כאן בכנסת, יש רוב לחוק הזה בממשלה.

יעל גרמן: ונשאלת השאלה למה הממשלה ממשיכה שוב ושוב לדחות את ההחלטה על ההצבעה על החוק הזה?

יעל גרמן: מדוע כאשר לפני שבוע בג"ץ דן בנושא, גמגם נציג הממשלה ולא ידע להשיב על השאלה של השופטים מדוע הממשלה לא החילה את דין הרציפות על החוק שעבר בקריאה ראשונה; מדוע הממשלה לא מקדמת את החוק.

יעל גרמן: ונציג הממשלה לא בא ואמר: הממשלה מתנגדת, לא בא ואמר: הממשלה חושבת שאסור לקדם את החוק – הוא הבין שצריך לקדם את החוק.

יעל גרמן: יותר מזה, הוא עצמו, נציג הממשלה, בא ואמר:

יעל גרמן: אכן דרך המלך היא חוק, והתכוון לכך שלא תמיד בג"ץ צריך להוציא את הערמונים מן האש, ומן הראוי שהממשלה היא זו שתקדם את החוק.

יעל גרמן: אלא שנציג הממשלה, שהוא עורך-דין, לא יכול לעשות מה שהממשלה לא עושה.

יעל גרמן: הוא לא יכול לבוא לפני בג"ץ ולומר מה שהממשלה מפחדת לומר: שהיא נורא בעד החוק, אבל היא לא יכולה להצביע בעדו.

יעל גרמן: ומדוע, לדעתכם, חברי וחברותי היקרים, הממשלה לא יכולה להצביע בעד החוק?

יעל גרמן: הרי היא רוצה, ובג"ץ אמר שהוא צודק, והיא כבר הצביעה לפני שנה וארבעה חודשים.

יעל גרמן: מדוע הממשלה לא מוכנה להצביע בעד החוק?

יעל גרמן: אולי אתה, שר הבריאות ליצמן, אולי אתה תוכל להשיב לנו מדוע הממשלה לא מוכנה להצביע בעד החוק.

יעל גרמן: האם יכול להיות שהיא לא מצביעה בעד החוק ושהיא מבקשת דחיות חוזרות ונשנות מפני ש-5% מחברי הכנסת קובעים עבור 100% של חברי הכנסת וכלל הציבור איזה חוק יעבור ואיזה חוק לא יעבור?

יעל גרמן: יכול להיות שבמדינה דמוקרטית 5% קובעים ל-100%?

יעל גרמן: אני משאירה את השאלה הזו רועמת באולם.

יעל גרמן: בכל מקרה, דבר אחד ברור: פונדקאות תהיה במדינת ישראל, ולו רק בגלל ההתבטאויות של בג"ץ.

יעל גרמן: ותרשו לי – שכולכם תשמעו את האמירה הברורה והצלולה של השופט ג'ובראן: "מדיניות מפלה זו, לצד הפגיעה העמוקה בכבוד ובשוויון, פוגעת גם בזכות החוקתית הקיימת לכל אדם לחיי משפחה.

יעל גרמן: היא מתייגת קבוצת אוכלוסייה שלמה כמי שעל-פי טבעה כאילו אינה כשירה להורות כל זמן שלא הוכח אחרת".

יעל גרמן: בג"ץ, שופטי בג"ץ, מבינים שזו זכות חוקתית.

יעל גרמן: גם הממשלה מבינה זאת.

יעל גרמן: ואם הממשלה היום לא תצביע בעד ואם חברי הכנסת לא יצביעו בעד החוק, הרי בסופו של דבר בעוד פחות משלושה חודשים, בסוף יוני, בג"ץ יאמר את דברו, והממשלה, חברי השרים, לא תוכל עוד לתעתע בבג"ץ, והממשלה, חברי השרים, לא תוכל עוד להסתתר מאחורי אמירות כמו "כל בני-האדם נולדו בצלם".

יעל גרמן: כי כל בני-האדם נולדו בצלם, זה ברור, אבל כל בני-האדם גם יש להם זכות שווה להורות.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: יעלה שר הבריאות הרב יעקב ליצמן – ישיב בשם הממשלה.

יצחק וקנין: רבותי, יש בקשה של המציעה להצבעה שמית.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, עניינה של הצעת החוק שלפנינו הוא בתיקון חוק ההסכמים לנשיאת עוברים, העוסק בהליכי פונדקאות המתקיימים בישראל.

יעקב ליצמן: מדובר בנושא רגיש ביותר, ואני מתנגד, נקודה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להיכנס קצת לענייני שרת הבריאות שמציעה כל שבוע נושאים – שאם לא טיפלת בדברים האלה, מה עשית שנתיים?

יעל גרמן: אני טיפלתי.

יעל גרמן: הממשלה הזו הזניחה.

יעקב ליצמן: טיפלת, אבל למה זה לא עבר?

יעקב ליצמן: אם טיפלת, למה זה לא עבר?

יעקב ליצמן: מה עשית שנתיים?

יעל גרמן: עבר.

יעל גרמן: עבר, סליחה.

יעל גרמן: החוק הזה עבר.

יעקב ליצמן: זה לא.

יעקב ליצמן: שבוע שעבר לא, שבוע הבא גם לא.

יעקב ליצמן: מה עשית שנתיים במשרד הבריאות?

יעל גרמן: השר ליצמן, החוק הזה עבר בקריאה ראשונה.

יעל גרמן: מדוע אתה מתנגד לו?

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן, חברת הכנסת יעל גרמן, את לא יכולה לעמוד ולצעוק.

יעקב ליצמן: גברתי, לא יעזרו לך צעקות.

יעקב ליצמן: חוץ מוועדת גרמן שעשית, לא עשית כלום במשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: כלום.

יעקב ליצמן: אני אגיד לך כן משהו שעשית, דבר אחד מה שעשית – תשמעו, חברי הכנסת, מה שהיא עשתה במשרד הבריאות – – –

יעל גרמן: אדוני, האם זו תשובה על החוק?

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן, חברת הכנסת יעל גרמן.

יעל גרמן: אני מסכימה אתך.

יעל גרמן: כבר אמרתי לך, אתה – – – אתה מלך ישראל.

יעל גרמן: תשיב להצעת החוק.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת יעל גרמן, אני אאפשר לך אחרי שהוא יסיים עוד שלוש דקות.

יצחק וקנין: יש לך.

יעל גרמן: תשיב על הצעת החוק.

יצחק וקנין: אבל את לא יכולה להפריע לו.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר לך את זה.

יצחק וקנין: אני לא אאפשר פה את ההפרעות בצורה הזו.

יצחק וקנין: את לא יכולה לעמוד על הרגליים ולצעוק.

יצחק וקנין: אני יודע שהוא אומר לך דברים קשים, תחזירי לו אחר כך כשאת עולה.

יעל גרמן: לא אחזיר – – –

יצחק וקנין: אז אני לא יכול לאפשר מציאות כזו שכל רגע את תפסיקי אותו.

יעקב ליצמן: אני רוצה לחזור להגיד בדיוק מה שרת הבריאות עשתה בקדנציה הקודמת.

יעקב ליצמן: אחרי שהיא התפטרה מהשׂרוּת, שרת הבריאות, אחרי כן, שתי דקות לפני הכניסה לתוקף, היא ביטלה בחירות שהיו בקופת-חולים מאוחדת, והיא פיזרה – למה?

יעקב ליצמן: כי היו כמה אחוזים יותר חרדים.

יעקב ליצמן: בחירות חופשיות, על-פי חוק – היא ביטלה אותן והיא פיזרה את זה.

יעקב ליצמן: שרת הבריאות במדינת ישראל.

יעקב ליצמן: לא מצאו חן בעיניה הבחירות שהיו בקופת-חולים מאוחדת, לא מצאו חן התוצאות, כי היו כמה אחוזים יותר לפי בחירות שהיא עשתה, לא אני, והיא ביטלה אותן.

יעקב ליצמן: לא מצא חן בעיניה.

יעקב ליצמן: זה אחרי שהיא התפטרה מתפקידה כשרת הבריאות, לפני הכניסה לתוקף, דקה-שתיים לפני הכניסה לתוקף – היא שלחה מייל, פימייל, אני לא יודע בדיוק מה ששלחת, זה לא נכנס לתוקף.

יעקב ליצמן: זה מה ששרת הבריאות יודעת לעשות.

יעקב ליצמן: שום דבר, שנתיים, לא עשתה במשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: ועדת גרמן – זה מה היא עשתה.

יעקב ליצמן: לא שווה כלום.

יעקב ליצמן: ואני צריך לתקן עכשיו את כל הנזקים – שנתיים.

יעקב ליצמן: אני לא יודע איפה להתחיל כאן במשרד הבריאות.

יעקב ליצמן: אז יש הצעות שקרובות ללבה.

יעקב ליצמן: מה שהיא אמרה כאן:

יעקב ליצמן: חוק מפלה, חוק מדיר – זה מה שהיא אומרת.

יעקב ליצמן: אז למה לא עשית את זה?

יעקב ליצמן: שנתיים היו לכם.

יעקב ליצמן: איפה הייתם כל השנה?

יעקב ליצמן: ולא יכול להיות שכל שבוע תחפשו מתחת לבוידם כל מיני דברים שלא לעניין, עם כל הכבוד, ואת יודעת שיש התנגדות לזה.

קריאה: – – –

יעקב ליצמן: היא צועקת.

יעקב ליצמן: אני צריך לצעוק עוד יותר – – –?

יצחק וקנין: ההבדל – שלך יש מיקרופון ולה אין מיקרופון.

קריאה: – – – צרוד.

יעקב ליצמן: אני לא צרוד.

יעקב ליצמן: לא, לא.

יעקב ליצמן: הלוואי שייתן לי – – –

קריאה: – – – מים.

יעקב ליצמן: לא, לא, לא.

יעקב ליצמן: הכול בסדר, רבותי.

יעקב ליצמן: נדמה לי שהיא תצטרך מים.

יצחק וקנין: הוא לא רוצה להתקרר.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שאתם תביאו חוקים שהיו בידיכם, ואני אחר כך צריך לתקן כל מה שעשיתם ועוללתם במשרד הבריאות שנתיים.

יעקב ליצמן: בגלל כבודך אני לא אמנה את כל הדברים.

יעקב ליצמן: אני אבנה במערכת הבריאות מה שהרסת.

יעקב ליצמן: אני לא אגיד כאן.

יעקב ליצמן: ואני מקבל את כל האשמות כאן.

יעקב ליצמן: ואנא, ולכן, אם מישהו ידע לעבוד, עם כל הכבוד, לא שאני פופולרי או לא פופולרי, זה שטויות והבלים, אבל משרד הבריאות עשה רפורמות אין-ספור רק בעשרת החודשים אחרונים, מה שאף אחד לא עשה קודם.

יעקב ליצמן: ושלא תבלבל לי את הראש שמשרד הבריאות בראש דאגותיה.

יעקב ליצמן: רק להביך את הממשלה, זה מה שאת רוצה, שום דבר אחר.

יעקב ליצמן: לא חלמת לרגע אחד שהחוק הזה יעבור, לרגע אחד לא חלמת.

יעקב ליצמן: ולכן – לא גמרתי – יכול להיות שבהזדמנות הראשונה – כרגע אנחנו צריכים לתת דיווח, לא צריכים אבל עושים עדכון לשנה בתפעול הממשלה, כרגע מסכמים שנה או לא יודע בדיוק מה, ואנחנו נעשה, נסכם שנה – בדיוק מה שעשינו בשנה הראשונה של הממשלה.

יעקב ליצמן: אבל אני אחרוג מהסיכום גם, ואני אכתוב גם מה שהשרה הקודמת עשתה בשנתיים.

יעקב ליצמן: על-יד ההישגים שלי אני אכתוב בדיוק מה השרה – כי אם כל שבוע אני צריך לעבור אותה רוטינה, אני אכתוב בדיוק מה שהיא עשתה, ואני אכתוב בדיוק מה שהיה כאן, ובדיוק מה אני צריך לתקן.

יעקב ליצמן: ואתם, חברי הכנסת, כולל האופוזיציה, שיש גם שם כמה מכובדים, אני מניח שאתם תראו מה ההבדל, עם כל הכבוד.

יעקב ליצמן: זה לא נעים שאני מדבר על עצמי.

יעקב ליצמן: אבל אם זה הולך להיות כל שבוע כאן, זה כל שבוע יחזור על אותו דבר.

יעקב ליצמן: ולכן אני אומר, רבותי, אני קורא לחברי הכנסת להתנגד לחוק.

יעקב ליצמן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן.

יצחק וקנין: חברת הכנסת גרמן, לרשותך שלוש דקות.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מייד לאחר סיום דבריה של חברת הכנסת יעל גרמן תתקיים הצבעה שמית.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש, חברי השרים, חברותי חברות הכנסת וחברי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, בניגוד למה שאמרת והצעת לי לענות לו, אין לי כל כוונה לענות על גסות הרוח, חוסר הטעם הטוב, של השר ליצמן, ואני פשוט אתעלם מדבריו.

יעקב ליצמן: כי אין לך מה לענות.

יעל גרמן: ואני רוצה להקדיש את שלוש הדקות שיש לי לקהילה הלהט"בית ולרווקות.

יעל גרמן: אני רוצה לפנות אליהם.

יעל גרמן: לפני שבוע היה יום פה בכנסת, שהכניס בתוך הקהילה הלהט"בית כל כך הרבה תקווה לכך שהאי-שוויון הסתיים; לכך – – –

רויטל סויד: תקווה ל-24 שעות בדיוק.

יעל גרמן: ממש כך.

יעל גרמן: נכון, חברתי רויטל סויד.

יעל גרמן: במשך 24 שעות הקהילה הייתה מאושרת.

יעל גרמן: הכירו בזכויות שלהם, דיברו על הבעיות שלהם, והם באמת האמינו שהנה מתחיל השינוי.

יעל גרמן: אבל זה לקח 24 שעות, כי למחרת, לפני שבוע ביום רביעי, כאשר הגשנו כאן שישה חוקים שבאו לעשות צדק עם קהילה מופלית, מופלית לרעה, כל החוקים ירדו, ועל כל חברי הקהילה שהיו כל כך מאושרים יום קודם – על כולם נפלה מרה שחורה.

יעל גרמן: האם באמת במדינת ישראל לא יהיה אפשר לקיים שוויון?

יעל גרמן: אז אני רוצה לעמוד פה ולומר לכם: יהיה שוויון, ואם הממשלה הזו תצביע נגד, אז בית-המשפט העליון הוא שיוציא את הערמונים מן האש.

יעל גרמן: בית-המשפט העליון רמז ואמר.

יעל גרמן: הוא דיבר על כך שזה חוק שמפלה ללא הצדקה, שפוגע בזכויות חוקתיות.

יעל גרמן: יכולתם, ממשלת ישראל, יכולתם לעשות צדק.

יעל גרמן: יכולתם ללכת בדרך המלך.

יעל גרמן: אבל אתם מפחדים, מפחדים ממיעוט, לא מעזים לומר את אשר בלבכם ולהצביע עם מצפונכם.

יעל גרמן: אני מסתכלת על אותם שרים שאני יודעת שהיו מצביעים בעד, ונאלצים להצביע נגד.

יעל גרמן: אני אומרת לקהילה, לקהילה הלהט"בית: אם לא דרך הכנסת, שמאכזבת אותנו ולא ממלאת את תפקידה, בית-המשפט יביא צדק.

יעל גרמן: ואתם, ממשלת ישראל, אל תבואו אחר כך בטענות לבית-המשפט, שכאשר אתם לא עושים את מה שאתם צריכים, הוא חייב לחוקק, או יותר נכון לבטל חוקים.

יעל גרמן: ולקהילה הלהט"בית, אני חוזרת ואומרת: תהיה פונדקאות בישראל.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: על-פי בקשת המציעים – 20 חתימות – אנחנו נעבור להצבעה שמית.

יצחק וקנין: גברתי, מזכירת הכנסת, נא להקריא את שמות חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – אינו נוכח יולי יואל אדלשטיין – נגד אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – אינו נוכח אופיר אקוניס – נגד גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – נגד זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – אינו נוכח מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – אינה נוכחת אלי בן-דהן – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – אינו נוכח עמר בר-לב – בעד ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – בעד שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – נגד מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – בעד שלי יחימוביץ – אינה נוכחת חיים ילין – בעד משה יעלון – נגד איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – נגד מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – בעד ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – נגד סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – בעד מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – נגד ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – בעד אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – נגד אראל מרגלית – בעד אברהם נגוסה – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – בעד בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – אינו נוכח איימן עודה – בעד רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר –

ירדנה מלר-הורוביץ: אינו נוכח רועי פולקמן – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – נגד מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – בעד עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – נגד יואב קיש – נגד איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – בעד יואל רזבוזוב – בעד יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת יובל שטייניץ – נגד אלעזר שטרן – אינו נוכח נחמן שי – בעד עפר שלח – בעד איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – אינה נוכחת עאידה תומא סלימאן – בעד

יצחק וקנין: נא להקריא את שמות חברי הכנסת שלא נכחו בהקראה הראשונה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) טלב אבו עראר – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח דוד אמסלם – אינו נוכח דוד ביטן – נגד מירב בן ארי – אינה נוכחת יואב בן צור – אינו נוכח איתן ברושי – אינו נוכח יוסף ג'בארין – אינו נוכח יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – אינו נוכח זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – אינה נוכחת מסעוד גנאים – אינו נוכח אבי דיכטר – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח שרן השכל – אינה נוכחת חנין זועבי – אינה נוכחת ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – אינה נוכחת אורן אסף חזן – אינו נוכח יואל חסון – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – אינו נוכח שלי יחימוביץ – אינה נוכחת ציפי לבני – אינה נוכחת אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת אברהם נגוסה – אינו נוכח בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת אוסאמה סעדי – אינו נוכח רחל עזריה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח איוב קרא – אינו נוכח מירי רגב – אינה נוכחת יפעת שאשא ביטון – אינה נוכחת אלעזר שטרן – אינו נוכח איילת שקד – אינה נוכחת.

יצחק וקנין: יש חבר כנסת שנמצא באולם ולא הצביע?

יצחק וקנין: אין.

יצחק וקנין: תמה ההצבעה.

יצחק וקנין: נא להגיש אלי את תוצאות ההצבעה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, להלן תוצאות ההצבעה – הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון – הרחבת הזכאות להליכי נשיאת עוברים והרחבת הגנה והשמירה על האם הנושאת), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת יעל גרמן – בקריאה טרומית: בעד – 36, מתנגדים – 42.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2089/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון – הארכת הוראת השעה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חיים ילין, לרשותך עשר דקות.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, בפתח דברי ברצוני להשתתף בצער משפחת פורס, אשר בנם נרצח בפיגוע הטרור אתמול – לא נעים, לפחות בקטע הזה שאני מזדהה עם הנרצחים.

יצחק וקנין: המזכירות, מזכירות הסיעות בצד השמאלי שלנו.

יצחק וקנין: סדרניות, נא לשמור על השקט שם.

חיים ילין: – – – וגם משפחת מימוני, שאיבדו את הבן, איש השב"כ, שנהרג אתמול בפעילות מבצעית בעוטף-עזה, ולשלוח איחולי החלמה מהירה לפצועים.

חיים ילין: נורא קשה לעשות את הקאט הזה, אני אומר את זה לכבוד השרים שנמצאים פה.

חיים ילין: זה כבר לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, כדאי מאוד שנדע להילחם מול הטרור ולהכניס ביטחון ותחושת ביטחון לתושבי מדינת ישראל.

חיים ילין: אומרים שבירושלים גר מלך בבית מפואר; מלך בעל חושים פוליטיים מיוחדים.

חיים ילין: וכל מעשיו, הפלא ופלא – אין בעולם מעשים כאלה.

חיים ילין: למלך הזה יש עוזר, או במילה אחרת, שוליה, ושמו שר האוצר משה כחלון.

חיים ילין: כחלון באמת רוצה לעזור לעם, אבל עושה כל מה שהמלך שלו רוצה.

חיים ילין: יום אחד המלך נעלם, והחליט לא לקבל יותר החלטות, לא לפני שביקש משר האוצר להמתין ולא לשנות דבר.

חיים ילין: שר האוצר היה עייף וקצת עצוב, הוא חשב שלהיות עוזר של המלך זה בהחלט תפקיד חשוב, והנה – מה הוא עושה כל הימים?

חיים ילין: דוחה החלטות והטבות.

חיים ילין: והיום, כמו כל יום רביעי, הצעות חוק מגיעות למליאה, ולשר האוצר אין החלטה או עמדה.

חיים ילין: בוועדת שרים מחליטים לא להחליט, דוחים את ההחלטה בחצי שנה, בתקווה שחבר הכנסת היוזם ידחה את ההצעה, ואולי בתוך חצי שנה ישכח ממנה.

חיים ילין: אדוני ראש הממשלה, חברי שר אוצר, נבחרנו לכנסת על מנת להכריע, לקבל החלטות ולשנות מציאות.

חיים ילין: נבחרנו לכנסת לפעול לטובת האזרחים ולהקל את החיים שלהם.

חיים ילין: מאז שנת 2000 חלה הידרדרות במצב הביטחוני באזור שדרות וביישובי הנגב המערבי, בשל ספיגת פגיעות של רקטות ופצצות מרגמה ששוגרו מתחומי רצועת-עזה.

חיים ילין: עשרות-אלפי רקטות נפלו באזור מאז שנת 2000 ועד היום.

חיים ילין: למרבה הצער, חרף המאמצים הרבים, מדינת ישראל לא הצליחה לתת פתרונות ביטחוניים ראויים.

חיים ילין: בשנת 2007 נחקק חוק כהוראת שעה לסיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי.

חיים ילין: ומאז, כל שנה מחדש, נושא הטבות המס צריך להגיע לאישור.

חיים ילין: כל שנה מחדש – חוסר ודאות, כל שנה צריך לשכנע מחדש את ממשלת ישראל שהדבר נחוץ, שהמצב הביטחוני עדיין לא השתפר, ולהביא את אישור מערכת הביטחון.

חיים ילין: ופה נמצא הבאג, כי שר הביטחון מודיע שמצבנו משתפר, אבל הוא צריך גם לחתום על המכתב שמצבנו לא משתפר בשביל שנקבל את הטבות המס.

חיים ילין: הפעם האחרונה שהממשלה קיבלה את ההחלטה הייתה בעקבות "צוק איתן", ופעם אחת בלבד זה נעשה דו-שנתי.

חיים ילין: זאת אומרת, ב-2014 הוחלט על הנחות במס הכנסה, ואז הוסיפו את 2015, ו-2016.

חיים ילין: בסוף 2016, אין יותר הנחות מס אם אין החלטת ממשלה.

חיים ילין: באותו יום אמרתי לוועדת הכספים: אני אעלה לחקיקה, אני אבקש חקיקה לארבע שנים, עד סוף 2020.

חיים ילין: למה ארבע?

חיים ילין: כי הפקידות באוצר וגם במשרד המשפטים כל הזמן אומרים: אל תעבור את ארבע השנים, בבקשה ממך.

חיים ילין: וכך עשיתי, הקפדתי על ארבע שנים.

חיים ילין: אני מודה, אני אומר לכם, אני לא צריך את החוק הזה.

חיים ילין: קחו החלטת ממשלה.

חיים ילין: אמרתי לראש הממשלה: קח את הקרדיט, אני לא צריך אותו, מספיק נלחמתי למען עוטף-עזה.

חיים ילין: קח, תביא החלטת ממשלה לארבע שנים.

חיים ילין: ראש הממשלה ושר האוצר מורחים אותי כבר כמה חודשים ואין תשובה.

חיים ילין: ועדת שרים שוב מחליטה לא להחליט; לא תומכים, לא מתנגדים.

חיים ילין: אתם בעד התיישבות בנגב המערבי או נגד?

חיים ילין: בהצעת החוק מוצע להאריך את הוראת השעה למשך שלוש שנים נוספות, מעבר להוראה שנקבעה בתקנות סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) – הארכת תחולת סעיף 5(ב) לחוק – שבהן נקבע שהוראת השעה תוארך עד לסוף שנת 2016.

חיים ילין: תיקון זה יאפשר לרשויות המקומיות ולתושבים להמשיך לחיות בשדרות וביישובי הנגב המערבי, תוך אפשרות לפתח את האזור ולמנוע כל שנה מחדש את המאבק והחשש מביטול ההטבות על אף המצב הביטחוני באזור.

חיים ילין: הגיע הזמן, אחרי עשרות שנים של ירי, לעשות צדק עם התושבים.

חיים ילין: עזבו, המנהרות ידועות, המצב הביטחוני ידוע, אני לא צריך למכור לכם את כל הדברים האלה.

חיים ילין: אבל בבקשה מכם, אל תפקירו את אותם תושבים, זה מה שאני מבקש.

חיים ילין: אסור לפגוע בחוסן.

חיים ילין: אני אומר לכם את זה כאחד שגר בעוטף וחי אל מול האיום מרצועת-עזה וחוסר המעש של ממשלת ישראל.

חיים ילין: מכובדי, מכובדי סגן שר האוצר, זה לא עניין תקציבי.

חיים ילין: כי מה שקורה כל שנה מחדש – אחרי מאבק לא פשוט אתם מחדשים את החלטת הממשלה.

חיים ילין: מה שאני רוצה זה לשים ביטחון, ודאות.

חיים ילין: ומי שלא מבין שוודאות היא חלק מהחוסן של אותם תושבים ומהצמיחה הדמוגרפית, שאנשים יכולים לבוא לשם ולהגיד: אוקיי, זה חלק מקניית הדירה, זה חלק מהמשכנתה, מאוד יעזור.

חיים ילין: סגן שר האוצר, שר האוצר, אל תישאר רק עוזר של ראש הממשלה.

חיים ילין: תהפוך למלך.

חיים ילין: תעשה את מה שמצפים ממך, ותדאג לאזרח.

חיים ילין: המלך כבר מזמן נטש אותנו.

חיים ילין: מכובדי, לפני חודש הייתי צריך להעלות את הצעת החוק.

חיים ילין: הליכוד ביקש ממני, בגלל ביקור של אחד מנשיאי המדינות שרוצה לפגוש את ראש הממשלה, לדחות את החקיקה.

חיים ילין: אמרו: חיים, מה שאתה מבקש זה כל כך הגיוני שאין סיבה בעולם שראש הממשלה לא יאשר את זה.

חיים ילין: כמובן, אחרי שאתה מאמין לבני-אדם, כי חברי כנסת הם בני-אדם, אתה מוצא את עצמך – וכל מה שהם ביקשו באותו רגע, הם קיבלו – היום נשכח לחלוטין.

חיים ילין: החוק הזה, אין לו סיכוי כמעט לעבור פה, כי הקואליציה לא תומכת בו.

חיים ילין: ולכן אני רוצה להגיד משהו לחיים כץ, ידידי: אנחנו ישבנו פה לפני חודש וחצי.

חיים ילין: קיבלתי שיעור מאלף על קואליציה ואופוזיציה.

חיים ילין: באמת.

חיים ילין: אני לוקח אתי לכל החיים את מה שאמרת.

חיים ילין: אמרת לי: יש שתי קבוצות פה – קואליציה ואופוזיציה.

חיים ילין: אחת צבע צהוב ואחת כחול, מה זה משנה?

חיים ילין: התפקיד שלנו כקואליציה זה לנצח.

חיים כץ: צהוב-כחול – מכבי.

חיים כץ: באר-שבע – אדום.

חיים ילין: לא משנה.

חיים ילין: אני בעד אדום, אין שום בעיה.

חיים ילין: אבל אני רוצה להגיד לך משהו.

חיים ילין: אני לא ישנתי לילה שלם על מה שאמרת לי.

חיים ילין: בסוף אמרתי: רגע, אבל כולנו מפסידים, אם זה ככה.

חיים ילין: כולנו מפסידים.

חיים כץ: נכון.

חיים ילין: כל השיטה רקובה מהיסוד, כי אנחנו כולנו, קואליציה, אופוזיציה, צריכים לשרת את העם, נכון?

חיים ילין: ביחד.

חיים ילין: נכון?

חיים ילין: אפילו בשיתופי פעולה.

חיים ילין: אבל זה כבר כמה שנים כך, כנראה.

חיים ילין: אנחנו חייבים לשנות את השיטה, השיטה שאומרת שרק הקואליציה דואגת לעם והאופוזיציה לא דואגת לאף אחד.

חיים ילין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ידידי היקר חבר הכנסת חיים ילין – – –

יצחק וקנין: אם אין לך תשובה ארוכה, אתה יכול לברך בזמן הפנוי את עמיר פרץ, שהוא משדרות.

יצחק וקנין: זה החוק בשבילו.

יצחק כהן: עמיר פרץ, יום הולדת 32 זה כל כך מקסים.

יצחק כהן: זה פריחה, זה ראשי תיבות ל"ב, ל"ב נתיבות.

יצחק כהן: עד מאה-ועשרים.

יצחק וקנין: אתה יודע למה אני מפרגן לעמיר?

יצחק וקנין: הוא שכן שלי, אנחנו שכנים.

יצחק כהן: גם שלי.

יצחק כהן: טוב שכן טוב.

יצחק כהן: הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון – הארכת הוראת השעה), של חבר הכנסת חיים ילין, פ/2089.

יצחק כהן: בהצעת החוק מוצע להאריך את הוראת השעה שנקבעה בחוק לסיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה), התשס"ז–2007, למשך שלוש שנים נוספות, עד סוף שנת 2019.

יצחק כהן: ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לדחות את המשך הדיון בהצעת החוק בשישה חודשים.

יצחק כהן: אין לנו מחלוקת.

יצחק כהן: יש פה זהות חשיבתית עם חיים ילין.

יצחק כהן: חיים ילין, כאיש האזור, דואג בכל מאודו ובכל נפשו לשדרות ועוטף-עזה.

יצחק כהן: הממשלה חושבת שהוא צודק.

יצחק כהן: הפעילות שלו גם גרמה לכך שהיא כבר הוארכה – בעקבות הפעילות של חיים ילין היא הוארכה פעם אחת.

יצחק כהן: אבל מה, התקנון לעבודת הממשלה קובע כי הצעת חוק פרטית שתובא לדיון במליאת הכנסת בטרם נקבעה לגביה בוועדת השרים עמדה כנדרש, תהיה העמדה – הממשלה חייבת להתנגד לה.

יצחק כהן: בהיעדר עמדה כאמור הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יצחק כהן: אבל זו פרוצדורה, זה טכני.

יצחק כהן: חיים, שוחחנו ודיברנו.

יצחק כהן: אני פשוט, בעקבות הפעילות שלך, בעקבות ההחלטה של שר האוצר משה כחלון, נבקש את השנתיים האלה, שיוארכו.

יצחק כהן: לגבי ההמשך, מה שאני מציע, אדוני היושב-ראש, והצעתי את זה לחבר הכנסת חיים ילין, להעביר את הדיון לוועדת הכספים להמשך לדיון.

יצחק כהן: בינתיים שיהפוך את זה להצעה לסדר-היום.

יצחק כהן: השנתיים האלה, בעקבות הפעילות של חיים ילין וההחלטה של שר האוצר, יש אותן.

יצחק כהן: בוא נמשיך את הדיון בוועדת כספים.

יצחק כהן: תהפוך את זה להצעה לסדר-היום, ותמשיך את הדיון שם.

יצחק כהן: שמעת, אדוני היושב-ראש?

יצחק וקנין: אני מבין את ההצעה.

יצחק כהן: נשאל את הכלה.

חיים ילין: אני אומר דבר כזה – אם מובטח 2017–2018, השנתיים האלה, והדיון על השנה השלישית והרביעית, כמו שקבענו, או מה שלא יהיה, ימשיך בהצעה לסדר-היום בוועדת הכספים – אני מסכים לזה.

יצחק כהן: בבקשה.

יצחק כהן: אז אני מציע, אדוני, להפוך את זה להצעה לסדר-היום ולהעביר את המשך הדיון לוועדת הכספים, בראשותו של חבר הכנסת משה גפני.

קריאה: – – –

יצחק כהן: כן, אתה.

יצחק כהן: מה לעשות, אתה.

חיים ילין: גפני, אתה היית זה שאמר: ארבע שנים.

יצחק כהן: אתה.

יצחק כהן: לא יודע שנים עכשיו.

יצחק כהן: הדיון עובר אליך.

יצחק כהן: תודה, אדוני היושב-ראש.

חיים ילין: אני שמח מאוד – – –

יצחק וקנין: אז יש הסכמה.

יצחק וקנין: אם כן, חברים, גם הממשלה מסכימה וגם המציע מסכים.

יצחק וקנין: אני מקווה שיימצא הפתרון לשנתיים הנוספות.

יצחק וקנין: אנחנו מצביעים על הצעה לסדר-היום שתועבר לוועדת הכספים להמשך דיון.

יצחק וקנין: הצעת החוק, שהיא במקורה הצעה לסיוע לשדרות וליישובי הנגב, הופכת להצעה לסדר-היום.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 45 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להפוך את הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון – הארכת הוראת השעה), התשע"ו–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת הכספים נתקבלה.

יצחק וקנין: 45 בעד.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איימן עודה בטעות הצביע נמנע.

יצחק וקנין: אני מוסיף אותך בעד לפרוטוקול.

יצחק וקנין: נגד – אין.

יצחק וקנין: נמנע אחד.

יצחק וקנין: אם כן, ההצעה לסדר-היום תועבר לוועדת הכספים לדיון.

יצחק וקנין: תודה למציע.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1470/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיבור לחשמל) (הוראת שעה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת חמד עמאר, סופה לנדבר ורוברט אילטוב.

יצחק וקנין: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: ישיב סגן שר האוצר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חמד עמאר, לרשותך עשר דקות.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, בשבוע שעבר הבאתי הצעה לוועדת חקירה פרלמנטרית בנושא מחדלי הממשלה בתכנון ובנייה ותשתיות, והסברתי את זה בהרחבה.

חמד עמאר: השבוע אני מביא הצעה לחיבורי חשמל.

חמד עמאר: הדבר הכי בסיסי – חברת הכנסת טלי – הדבר הכי בסיסי במאה ה-21, חיבורי חשמל.

חמד עמאר: ואני מקווה שגם הליכוד, גם כולנו, גם הבית היהודי, גם ש"ס, גם יהדות התורה יצביעו עם החוק.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכם: בעוד חודש וחצי, חודשיים, הרבה שרים יבקרו בבתי-קברות אצל הדרוזים, וידברו הרבה על ברית החיים וברית הדמים, ויעלו על נס את העדה הדרוזית.

חמד עמאר: אבל אל תשכחו שהרבה מאותן משפחות שעומדות שם אינן מחוברות לרשת החשמל, אינן מחוברות לרשת החשמל במדינת ישראל, במאה ה-21.

חמד עמאר: אני רוצה לספר לכם, חברי חברי הכנסת, סיפור של משפחה שאיננה עוד – איננה עוד – משפחת נאיף כיוף.

חמד עמאר: האימא רימה, האבא נאיף, ילדה קטנה ומתוקה, אינם עוד בחיים.

חמד עמאר: הם נחנקו.

חמד עמאר: ואיך איבדו את החיים שלהם?

חמד עמאר: מפני שלא היו מחוברים לרשת החשמל, והפעילו גנרטור, נחנקו בלילה בשינה שלהם.

חמד עמאר: זוג צעיר שבנה את הבית שלו, קנה כלים חשמליים, קנה ריהוט, ואיבד את החיים שלו כי לא היה מחובר לרשת החשמל.

חמד עמאר: אני רוצה להגיד לכם, אדוני היושב-ראש, בשבוע שעבר היה שר הפנים בוועדת הפנים, והוא דיבר ואמר: אנחנו לא הולכים להרוס בתים, אנחנו נסדיר את העניין בתוך שלוש שנים.

חמד עמאר: אם הוא לא רוצה להרוס את הבתים, אז למה לא לחבר לחשמל?

חמד עמאר: למה להעניש את אותן משפחות?

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: למה האפליה הזאת?

חמד עמאר: למה לתת לאנשים לסבול?

חמד עמאר: ואני אתן לכם נתונים: ביישוב דאלית-אלכרמל ועוספיא, קרוב ל-3,000 בתים לא מחוברים לרשת החשמל.

חמד עמאר: אני פונה לחברי הכנסת מכולנו, ואני מקווה שתסתכלו עלי.

חמד עמאר: תסתכלו עלי, חברי הכנסת מכולנו.

חמד עמאר: קיבלתם 4,500 קולות בדאליה ועוספיא – תחזירו את החוב, תצביעו בעד.

חמד עמאר: תחזירו את החוב, תצביעו בעד.

חמד עמאר: 4,500 קולות קיבלתם בדאליה ועוספיא – תחזירו את החוב, תצביעו בעד.

טלי פלוסקוב: – – –

חמד עמאר: ואני רוצה להגיד לכם, ביישוב כסרא-סמיע, יישוב קטן בגליל, 380 בתים לא מחוברים לרשת החשמל; בית-ג'ן – קרוב ל-300 בתים לא מחוברים לרשת החשמל, והרשימה עוד ארוכה.

חמד עמאר: הרשימה עוד ארוכה.

חמד עמאר: הרבה בתים במגזר הדרוזי לא מחוברים לרשת החשמל, יותר מ-5,000 בתים אינם מחוברים לרשת החשמל בשנת 2016, במאה ה-21, במדינת ישראל.

חמד עמאר: אחת המדינות המתקדמות בעולם – אנשים נהרגים מחנק מפני שלא היו מחוברים לרשת החשמל.

חמד עמאר: אני אספר לכם אולי עוד סיפור, אולי זה יעזור לכם, הקואליציה, אף שזה לא קואליציה, לא אופוזיציה, אולי תצביעו.

חמד עמאר: נכה צה"ל, עם 100% נכות, מהיישוב מע'אר, יושב על כיסא גלגלים – יושב על כיסא גלגלים – גר בבית ללא חשמל.

חמד עמאר: מפריד בינו ללול-עופות רק כביש של 6 מטרים, ביישוב טפחות.

חמד עמאר: בלול-העופות יש חשמל, בבית שלו אין חשמל.

חמד עמאר: והוא קיבל חשמל מבעל הלול, ועכשיו בעל הלול ניתק אותו.

חמד עמאר: נכה צה"ל שסיכן את החיים שלו, נפצע, יושב על כיסא גלגלים כל החיים שלו – אין לו חיבורי חשמל.

חמד עמאר: הוא לא מחובר לרשת החשמל.

חמד עמאר: לפני קרוב לשבעה חודשים אני הייתי מאוד שמח, ראיתי טקס של גזירת סרט ביישוב דאלית-אלכרמל.

חמד עמאר: גזירת סרט ביישוב דאלית-אלכרמל בערב ראש השנה עם השר כחלון, שר האוצר, הממונה על מינהל התכנון, הממונה על ועדות התכנון, הממונה על מינהל מקרקעי ישראל.

חמד עמאר: בעצם הכול אצלו, גם הכסף אצלו, הוא שר האוצר.

חמד עמאר: ראיתי טקס מרשים, פורסם בכל האתרים אצל הדרוזים – גזירת סרט לחיבור בית לחשמל.

חמד עמאר: חבר הכנסת כבל, אתה מאמין שבשנת 2015, שר במדינת ישראל גוזר סרט לחיבור חשמל ביישוב דאלית-אלכרמל?

חמד עמאר: והוא אמר שם: אנחנו בערב יום כיפור, יש לנו חוב לעדה הדרוזית.

חמד עמאר: יש לנו חוב לעדה הדרוזית, אני מנסה לתקן את העוול שנגרם לעדה הדרוזית.

חמד עמאר: אבל מאז עברו שבעה חודשים, חבר הכנסת בגין, שבעה חודשים – לא התחברו לחשמל.

חמד עמאר: התקנה שחתם עליה לא עוזרת, כי היא דורשת 50 בתים.

חמד עמאר: אני ישבתי בוועדת הפנים עם מירי רגב, השרה מירי רגב, ודיברנו שם בוועדת הפנים – אם אנחנו רואים שזה לא עוזר בתוך חצי שנה, מתקנים את התקנה.

חמד עמאר: ואנחנו רואים שזה לא עוזר.

חמד עמאר: עברו שבעה חודשים.

חמד עמאר: אמר: בתוך שבועיים נתחיל לחבר אצל הדרוזים, שבועיים.

חמד עמאר: שבעה חודשים לא חובר אף בית אחד, אף לא בית אחד, לא רק בדאליה, בכל המגזר הדרוזי.

חמד עמאר: אני קצת מרגיש שהממשלה, כמדיניות, היום לא רוצה לעזור לעדה הדרוזית.

חמד עמאר: כמדיניות.

חמד עמאר: ואני רואה את זה בכל מקום, בכל משרד.

חמד עמאר: זה היה עם ועדת החקירה, שהצביעו נגד, כאשר אמרתי באופן ברור ש-70% מהיישוב עוספיא לא מחובר לרשת הביוב ו-60% של היישוב דאלית-אלכרמל.

חמד עמאר: אבל כשיש מדיניות, גם היום, אפילו שזה נושא – לא קואליציה, לא אופוזיציה.

חמד עמאר: זה נושא בסיסי של המאה ה-21, לבוא ולחבר את האנשים לרשת החשמל.

חמד עמאר: ואנחנו כולנו כאן יודעים שוועדות תכנון ובנייה הן האשמות, וגם מבקר המדינה אמר את זה באופן ברור בדוח שהוא פרסם בשנת 2014, שוועדות תכנון ובנייה במחוז הצפון לא עשו את העבודה שלהן, וגם הן לא יודעות לתכנן ביישובים ובקרקע פרטית.

חמד עמאר: אני פונה מכאן לחברי – אכרם, אני פונה אליך, אתה הבטחת שתצביע אתי על החוק, הבטחת בשידור שתצביע אתי.

חמד עמאר: תצביע אתי היום.

חמד עמאר: אני מקווה שחבר הכנסת איוב יחזור למליאה – לפני חצי שעה הוא היה כאן – שיצביע אתי.

חמד עמאר: אני מקווה שאותם שרים שיבקרו בבתי-קברות בעוד חודשיים, יצביעו עכשיו אתי, כי הרבה מאותן משפחות שיעמדו שם לא מחוברות.

חמד עמאר: אני מקווה שכולנו – כולנו, כל כולנו – יחזירו את החוב ליישובים דאליה ועוספיא.

חמד עמאר: קיבלתם 4,500 קולות, תחזירו את החוב.

חמד עמאר: אני מקווה שתחזירו את החוב היום.

חמד עמאר: ש"ס – מסתובבים ביישובים הדרוזיים.

חמד עמאר: אחי, תחזירו את החוב היום.

חמד עמאר: הבית היהודי – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

חמד עמאר: – – יהדות התורה.

חמד עמאר: אני פונה לכולכם – תצביעו, אולי תהיה תקווה מהממשלה הזאת.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: ישיב על הצעת החוק סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

עיסאווי פריג': תזרום, איציק, תזרום.

עיסאווי פריג': תזרום – תוותר לו.

עיסאווי פריג': אתה תקבל כותרת מחר, תוותר.

יצחק כהן: מיקי לוי, אתה מוכן לחבר את הבתים האלה בלי טופס 4, בלי רישיון?

יצחק כהן: תגיד לי כן או לא.

מיקי לוי: עם טופס 2 אני מוכן.

יצחק כהן: טופס 4, זה מה שהם רוצים.

יצחק כהן: תענה בכן או לא.

עיסאווי פריג': אתה מוכן – טופס 2?

יצחק כהן: אנחנו לא שלא מוכנים.

עיסאווי פריג': טופס 2 – אתה מוכן?

יצחק כהן: אנחנו עשינו הרבה יותר מזה.

יצחק כהן: שר האוצר משה כחלון חיבר.

יצחק כהן: הוא חיבר.

עיסאווי פריג': – – –

חמד עמאר: – – –

יצחק כהן: הוא חיבר.

חמד עמאר: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

יצחק כהן: אתה יודע, היחידי שחיבר הוא השר כחלון.

יצחק כהן: היחידי.

יצחק כהן: כל זה דיבורים פוליטיים בתוך העדה הדרוזית, האחד מנסה להביך את השני.

יצחק כהן: אבל היחידי שחיבר זה השר כחלון.

יצחק כהן: אז אין בושה?

יצחק כהן: אין בושה?

עיסאווי פריג': טופס 2 – אתה מוכן?

יצחק כהן: אני מוכן רק על-פי החוק.

עיסאווי פריג': אבל אתה מוכן?

יצחק כהן: רק על-פי חוק אני מוכן.

יצחק כהן: אתה מוכן על-פי החוק?

יצחק כהן: רק על-פי החוק.

יצחק כהן: רק על-פי החוק.

עיסאווי פריג': טופס 2 – – –

יצחק כהן: רק על-פי החוק.

עודד פורר: – – – 5,000 – – –

יצחק כהן: הופה, איש החקיקה.

יצחק כהן: איפה ליברמן?

יצחק כהן: למה הוא לא בא לפה?

יצחק כהן: למה ליברמן לא בא לעזור לכם?

יצחק כהן: איפה ליברמן?

חמד עמאר: אנחנו חמישה חברי כנסת – – –

יצחק כהן: הוא אף פעם לא הצביע אתכם.

יצחק כהן: הוא אף לא הצביע עם הדרוזים.

סופה לנדבר: – – –

יצחק כהן: לא יודע, זו המפלגה שלכם.

יצחק וקנין: הם מקוזזים שניהם.

יצחק וקנין: הם מקוזזים.

יצחק כהן: זו הצעה שלכם.

אורלי לוי אבקסיס: אולי הם – – – יחד.

יצחק כהן: איפה איווט ליברמן?

יצחק כהן: למה הוא לא עוזר לחבר הכנסת הדרוזי שלו?

חמד עמאר: זה מה שיש לך להגיד?

חמד עמאר: זה מה שיש לך להגיד?

יצחק כהן: עוד לא התחלתי.

עודד פורר: – – –

יצחק כהן: הופה, איש החוק.

יצחק כהן: פורר.

סופה לנדבר: – – –

יצחק כהן: הו, שלום, גברת, המיניסטרה.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, אני מציע – – –

יצחק כהן: היית שרה, איפה היית?

יצחק כהן: למה לא עזרת להם כשהיית שרה?

יצחק וקנין: אני מציע שתרגיע את הרוחות.

רוברט אילטוב: היא עזרה, תאמין לי – – –

יצחק כהן: המיניסטרה, איפה היית?

יצחק כהן: למה לא עזרת להם?

יצחק כהן: היית בממשלה?

יצחק כהן: למה לא עזרת להם?

יצחק כהן: עכשיו התעוררת?

יצחק כהן: הלא הוא אתך בכנסת כבר כמה זמן?

רוברט אילטוב: – – –

יצחק כהן: רוברט, תירגע.

רוברט אילטוב: – – –

יצחק כהן: רוברט, תירגע.

רוברט אילטוב: – – –

יצחק כהן: אתם צבועים.

רוברט אילטוב: – – –

יצחק כהן: רוברט, תירגע.

יצחק וקנין: אדוני סגן השר, רק דקה.

יצחק וקנין: דקה.

עודד פורר: – – –

יצחק כהן: הופה, איש החוק.

יצחק כהן: פורר.

רוברט אילטוב: תענה לעניין.

יצחק כהן: אני אענה לעניין.

יצחק כהן: אתם מדברים לא לעניין.

יצחק כהן: אתם פופוליסטים.

יצחק כהן: תירגע.

רוברט אילטוב: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יצחק כהן: תירגע.

יצחק וקנין: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אנא, תאפשרו לסגן השר, הוא אומר דברים כל כך חשובים.

עיסאווי פריג': – – –

חיים ילין: איציק, "שהכול" – – – תשתה.

עיסאווי פריג': – – – יתייבש לך הגרון.

יצחק כהן: אני לא אוהב הצגות פופוליסטיות.

יצחק כהן: אני לא אוהב צבועים.

יצחק כהן: אלה הצגות בגלל מחלוקות בתוך העדה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: אבל היחידים שחיברו אותם, אורלי, היחידים שחיברו ועזרו – זה השר משה כחלון.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

יצחק כהן: על כל פנים, כבוד היושב-ראש, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

יצחק כהן: היא בכלל מתנגדת לכל חוק שבא להפר חוק, אוקיי?

יצחק כהן: בהגדרה.

יצחק כהן: סעיף 157א(ב)(2) לחוק התכנון והבנייה, התשכ”ה–1965, העוסק בנושא, קובע את האישורים הדרושים לצורך חיבור מבנה לחשמל ומסמיך את השר לקבוע בצו כי במקרים מסוימים, העומדים בתנאים המנויים לעניין בחוק זה, אפשר לחבר מבנה לחשמל גם ללא האישורים האמורים.

יצחק כהן: לאחר בחינת הסוגיה והתייעצות עם דרגי המקצוע במשרד הפנים, עת שהסמכות הייתה נתונה לשר הפנים, ועם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, פרסם שר הפנים ביום 27 ביולי 2014 מתווה להפעלת סמכותו לפי סעיף 157א(ח) לחוק.

יצחק כהן: בהתאם לקבוע במתווה, שנועד ליצור כללים אחידים ושוויוניים, אפשר יהיה לבחון הוצאת צו לפי הסעיף האמור בדבר אי-תחולת סעיף 157א.

יצחק כהן: אפשר יהיה לבחון הוצאת צו לפי הסעיף האמור.

יצחק כהן: אני חוזר: אי-תחולת סעיף 157א לחוק בכל הקשור לשטחים אשר לגביהם יתקיימו הוראות הסעיף וכפוף לתנאים המפורטים במתווה, בהם כי הצו יחול רק על חיבור יחידות דיור שנבנו לפני יום 27 ביולי 2014, ורק מקום שבו מדובר בתוכנית מופקדת שנעשתה ביוזמת המדינה, רשות מקומית או ועדה מקומית, ואשר כוללת 50 יחידות דיור לפחות.

יצחק כהן: עוד נקבע, אדוני היושב-ראש, כי הצו יהיה כפוף להסדרת עניינים נוספים שייקבעו בו, ובכלל זה תנאים הקשורים להתחייבויות והצהרות מתאימות מצד מבקש ההיתר ובעל הקרקע ומתן ערבויות לתשלום המסים וההיטלים כנדרש.

יצחק כהן: הצעת החוק הנדונה מבקשת לקבוע אפשרות לחיבור חשמל, שאינה תואמת את המתווה שנקבע.

יצחק כהן: יובהר כי ככל שברצון הממשלה לשנות את הדין הקיים, אין צורך בחקיקה ראשית ודי בשינוי הנוהל.

יצחק כהן: אני שוב מציע לך, חברי, לעבור להצעה לסדר-היום ולהמשיך את הדיון בוועדה, אם אתה רוצה.

יצחק כהן: אתה לא רוצה להמשיך בוועדה, אז אני מבקש מחברי – – –

חמד עמאר: – – –

יצחק כהן: הסירוב שלו גורם לי לבקש מכם לדחות את הצעת החוק ולהצביע נגדה.

יצחק כהן: תודה רבה.

עיסאווי פריג': – – –

יצחק וקנין: תודה לסגן שר האוצר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת חמד עמאר?

יצחק וקנין: להצביע.

יצחק וקנין: הצבעה, רבותי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת, הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיבור לחשמל) (הוראת שעה), התשע"ה–2015, של חברי הכנסת חמד עמאר, סופה לנדבר ורוברט אילטוב – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 41 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון – חיבור לחשמל) (הוראת שעה), התשע"ה–2015, נתקבלה.

יצחק וקנין: 41 מתנגדים.

יצחק וקנין: 39 בעד.

יצחק וקנין: הצעת החוק לא נתקבלה.

יצחק וקנין: לפרוטוקול, אני מוסיף את הצבעתה של מיכל רוזין.

יצחק וקנין: רק לפרוטוקול, לא משנה את התוצאה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1563/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

יצחק וקנין: הצעת חוק העונשין – חברי הכנסת, חברי הכנסת.

יצחק וקנין: מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת משה גפני.

אחמד טיבי: אבל איפה ליברמן, למה הוא לא הצביע אתם?

יצחק וקנין: מקוזז עם אריה דרעי.

אחמד טיבי: סתם שולח אנשים להתקוטט?

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי – – –

אחמד טיבי: הוא רוצה – – – בין הדרוזים.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, הוא מקוזז עם אריה דרעי.

אחמד טיבי: – – –

יצחק וקנין: חברי הכנסת.

יצחק וקנין: סדרנים, סדרנים, סדרנים.

יואב קיש: תעבור לחוק הבא.

יצחק וקנין: נא לפזר את הקבוצה שם.

יצחק וקנין: סדרנים – איפה כל הסדרנים?

יצחק וקנין: אנא מכם, חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון – הסתה להשתמטות נגד מי שמתנדב לשירות בכוח מזוין), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: הצעה זו – בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב קיש, לרשותך עשר דקות.

יואב קיש: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת – אחמד, החוק הזה, חשוב שתקשיב לו.

יצחק וקנין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אם תשבי, זה יעזור לנו לשמור על הסדר.

יואב קיש: אני רוצה להתחיל בציטוט: "גם לאחר יצירת הרוב העברי, יישאר תמיד בארץ-ישראל ציבור ערבי גדול.

יואב קיש: ואם לחלק זה של תושבי הארץ יבואו בזמן מן הזמנים ימים רעים, אז כל הארץ תישא בעול הסבל.

יואב קיש: מצבם האיתן של הערבים במובן הפוליטי, הכלכלי והתרבותי, יישאר לפיכך לנצח נצחים התנאי העיקרי למצבה הבריא והאיתן של ארץ-ישראל כולה".

יואב קיש: זה נאמר על-ידי זאב ז'בוטינסקי, זיכרונו לברכה – "בדרך למדינה".

יואב קיש: כך אמר אבי תנועת הליכוד, שאליה אני משתייך בגאווה גדולה, זאב ז'בוטינסקי.

יצחק וקנין: חברי הכנסת חיים ילין, עיסאווי פריג', אתם עושים הרבה רעש במליאה.

יצחק וקנין: יש לכם איזו אמנות מיוחדת.

אחמד טיבי: הם שואלים איפה ליברמן.

עיסאווי פריג': היה פספוס בחוק הקודם.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: – – –

יצחק וקנין: הלכו לברר לי איפה הוא נמצא, אני תכף אגיד לך.

אחמד טיבי: איפה ליברמן?

יצחק וקנין: תכף אני אגיד לך איפה הוא נמצא, אבל אדוני ישב במקומו.

עיסאווי פריג': היה פספוס בחוק הקודם – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אני מציע הצעה פרקטית: תבקש ועדת חקירה פרלמנטרית על אי-נוכחותו של חבר הכנסת ליברמן במליאה.

יצחק וקנין: זה – יכול להיות שיעזור לנו.

אחמד טיבי: אפילו בבתי-קברות של דרוזים הוא לא מבקר.

אחמד טיבי: רק מסכסך.

יצחק וקנין: תודה, אדוני ישב במקומו.

יצחק וקנין: אדוני ישב.

אחמד טיבי: – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת.

אחמד טיבי: מסכסך.

אחמד טיבי: רק מסכסך – – –

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, אנא ממך.

אחמד טיבי: אני מתנצל.

יצחק וקנין: אבל אם תשב זה יהיה יותר טוב.

יצחק וקנין: אדוני ימשיך.

יואב קיש: הציטוט שקראתי לכם נאמר אומנם בזמנים אחרים, אך המהות נשארה בתוקף.

יואב קיש: מיעוט שנמצא וגר במדינת ישראל ומקבל אותה ואת אופייה כמדינה יהודית ודמוקרטית, ביתו הלאומי והיחיד של העם היהודי, חובתנו לדאוג לו לרווחתו, לשגשוגו ולתחושת הביטחון שלו.

יואב קיש: אבל בוא, שלא נתבלבל: מי שאינו מקבל את קיומו של הבית הלאומי של העם היהודי בארץ-ישראל – נלחם בה, בוגד בה, מנסה להתריס ולהחרים אותה, להרוס אותה – חובה עלינו להילחם בו בכל תוקף.

יואב קיש: לצערי, נציגי המפלגה הערבית המשותפת שיושבים כאן בכנסת לא זונחים את האופציה השנייה.

יואב קיש: מתוך הבנה שהדמוקרטיה הישראלית כל כך חזקה הם מותחים את החבל פעם אחר פעם אחר פעם.

יואב קיש: יהיו כאלה גם שיגידו שהם כבר קרעו חלק מהחבל הזה, והם עדיין נמצאים פה אתנו.

יואב קיש: מתוך 13 חברי כנסת מהמיעוט הערבי יש שם שלושה "מצטיינים", מה שנקרא, הבל"דיסטים.

יואב קיש: אני מאמין ואני יודע שהציבור הערבי בישראל יודע טוב יותר ומחובר יותר טוב למהות הזו מהנציגים שהוא שלח לכנסת ישראל.

יואב קיש: הוא רוצה להשתלב, הוא רוצה להיות חלק מהמדינה ומהחיים פה.

יואב קיש: אוי לבושה.

יואב קיש: אתם מסיתים נגד בני הלאום שלכם, נגד כל מי שמנסה לחיות חיים שלווים וטובים ומחוברים במדינה הזו; נגד מי שרוצה להשתלב, נגד מי שרוצה לשרת – לשרת בשירות האזרחי או לשרת בשירות הצבאי, רחמנא ליצלן; נגד דרוזים ונוצרים וערבים מוסלמים שהחליטו לא לבחור בדרך השנאה, בחוסר השתלבות, והם בוחרים לקבל את חייהם כאן, במדינה יהודית דמוקרטית ורוצים לתרום לה, להיות חלק בלתי נפרד ממנה.

יואב קיש: זה צד אחד.

יואב קיש: ובצד השני אנחנו רואים איך חברי כנסת ערבים מגנים את ההחלטה לקרוא לארגון "חיזבאללה" ארגון טרור.

יואב קיש: בדיוק להגן על אלו שרוצים לקחת חלק אתנו הצעת החוק הזו נועדה.

יואב קיש: זו החשיבות שלה.

יואב קיש: מי שיסית או ישדל אדם שמעוניין להתנדב לצה"ל, עונשו יהיה כמי שמסית או משדל אדם נגד מי שחייב בגיוס לצה"ל.

יואב קיש: אין לנו זכות להשאיר את השטח הפקר לקיצונים.

יואב קיש: עלינו להילחם בהם.

יואב קיש: עלינו להילחם על ביטחונם המלא של אלו אשר החליטו להוות חלק בלתי נפרד מהמדינה הזו, וכך נעשה.

יואב קיש: חשוב לי להבהיר כי הצעת החוק הזו אינה נוגעת למגזר החרדי, מהסיבה הפשוטה, שחברי המגזר החרדי מחויבים בגיוס גם אם הם מקבלים פטור מתוקף החוק.

יואב קיש: מדובר כאן אך ורק על אלו שמתנדבים לצה"ל, כלומר מיעוטים שאינם מחויבים בגיוס על-פי החוק.

יואב קיש: ואני אסיים בקריאת קטע מתוך מגילת העצמאות.

איתן כבל: יש לך שלוש דקות.

איתן כבל: בסדר.

יואב קיש: "אנו קוראים – גם בתוך התקפת הדמים הנערכת עלינו זה חודשים" – תראו איזה דז'ה-וו, מה שנקרא: מגילת העצמאות – ותראו מה קורה פה היום.

יואב קיש: אני חוזר על זה: "אנו קוראים – גם בתוך התקפת הדמים הנערכת עלינו זה חודשים – לבני העם הערבי, תושבי מדינת ישראל, לשמור על השלום, ליטול חלקם בבניין המדינה על יסוד אזרחות מלאה ושווה ועל יסוד נציגות מתאימה בכל מוסדותיה הזמניים והקבועים".

יואב קיש: כבר אז הבנו עם מי יש לנו עסק.

יואב קיש: כבר אז עשינו את הבחירה הזו, לקרוא לקירובם של אלו שמעוניינים לקחת חלק ולהשתלב ולהילחם בכול הכוח במי שמעוניין להרחיק ולהרוס.

יואב קיש: אני מקווה שהמסר הזה והחוק הזה יהוו את הדגל לדרכה של מדינת ישראל ושל כנסת ישראל בהתייחסות למיעוט הערבי שנמצא בתוכנו.

יואב קיש: אני מודה לכל מי שעזר לי בהכנת החוק, לערבים הנוצרים שמתנדבים לשירות בצה"ל, לאב גבריאל נדאף, לפורום העדה הנוצרית בישראל, לאותם מוסלמים-בדואים שמשרתים בהתנדבות ותורמים את חלקם למדינת ישראל.

יואב קיש: חובה עלינו לטפח, לשמור על זכויותיהם ולחזק אותם.

יואב קיש: ולכן, חברי חברי הכנסת, אני קורא לכם לתמוך בהצעת החוק.

יואב קיש: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יואב קיש.

יצחק וקנין: ישיב השר יובל שטייניץ בשם שרת המשפטים.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הממשלה החליטה לתמוך בהצעת החוק של יואב קיש, בכפוף לכמה תנאים שתכף אני אפרט.

יובל שטייניץ: אבל אני, ראשית, רוצה להתייחס למה שאמרת לגבי המקרה החמור, התמוה, המוזר, שמצד אחד גובל בבגידה ותמיכה בטרור ומצד שני נראה כמו איזה פארסה או מערכון מאיזו קומדיה, ששתי תנועות בכנסת, חד"ש ובל"ד, החליטו לגנות את מדינות ערב על כך שהכריזו על "חיזבאללה" כארגון טרור.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הדבר החמור באמת הוא לא העובדה שהם החליטו לנקוט צעד ולגנות את סעודיה ומדינות המפרץ; זה אפילו לא העובדה שהם מתנגדים להכרזה על "חיזבאללה" כארגון טרור, אף שבכל העולם הנאור ועכשיו גם בעולם הערבי קוראים לילד בשמו.

יובל שטייניץ: טרור זה טרור ו"חיזבאללה" זה ארגון טרור על-פי ארצות-הברית, על-פי מדינות אירופה והיום גם על-פי מדינות ערב.

יובל שטייניץ: כי מי שיורה טילים על אזרחים ומי שפוגע במרקם הפנימי בלבנון ומשתלט על חלקים של לבנון בכוח הזרוע, ומי שמשתתף בפיגועי טרור, כמו בבולגריה, ושם מטען באוטובוס של תיירים ישראלים ורוצח את חלקם, ומי שכנראה מעורב בפיגועים הנוראיים בארגנטינה נגד הקהילה היהודית ורצח של עשרות אזרחים בארגנטינה, זה ארגון טרור.

יובל שטייניץ: אבל מילא שחברי חד"ש ובל"ד לא רואים את מה שכל אדם נאור וכל מדינה נאורה בעולם היום רואים.

יובל שטייניץ: מה שמעניין – גלעד, זה מפריע קצת.

יובל שטייניץ: גלעד.

יובל שטייניץ: מה שמעניין – גלעד.

גלעד ארדן: סליחה.

יובל שטייניץ: הקול של גלעד כל כך חזק, שגם כשהוא לוחש זה מפריע.

גלעד ארדן: לא נכון.

יובל שטייניץ: הדבר החמור הוא ההנמקה.

יובל שטייניץ: מדוע הם גינו את מדינות המפרץ?

יובל שטייניץ: מדוע הם קבעו שצריך לתת ל"חיזבאללה" פטור מטרור, פטור מהגדרתו כארגון טרור?

יובל שטייניץ: ועכשיו בא הדבר החמור; הרי גם חברי הכנסת הערבים בכנסת ישראל מכירים, כולם או רובם, בכך ש"חיזבאללה" עושה בשנים האחרונות מעשי זוועה מול אזרחי סוריה, בכך שארגון ה"חיזבאללה" שותף למצור, להרעבה, להפגזות בטילים, בתותחים, להוצאות להורג, לעינויים, לכיתור ולטבח של מאות-אלפי אזרחים סורים, רובם ערבים סונים, כמו ערביי ישראל.

יובל שטייניץ: אף אחד מחברי הכנסת הערבים לא הכחיש את העובדה הזאת, ש"חיזבאללה" שותף עם משטר אסד למעשי הטבח בסוריה, לנהרות הדם – לא של לוחמים – של אזרחים בסוריה ולהברחה של מיליוני פליטים מסוריה לאירופה.

ענת ברקו: גם בתימן.

יובל שטייניץ: גם בתימן, נכון.

יובל שטייניץ: "חיזבאללה" גם שותף לזוועות בתימן.

יובל שטייניץ: אבל – כאן בא החלק המעניין; הם אומרים: גם אם "חיזבאללה" עושה מעשי זוועות ושותף לרצח מאות-אלפי ערבים בסוריה, מגיע לו פטור, אסור להחליש אותו – מגיע לו פטור מהגדרתו כטרור.

יובל שטייניץ: למה?

יובל שטייניץ: כי יש לו נקודת זכות אחת, נקודת זכות גדולה, שצריך להביא אותה בחשבון, אומרים בל"ד וחד"ש.

יובל שטייניץ: גם אם "חיזבאללה" טובח מאות-אלפי אזרחים בסוריה, יחד עם המשטר, מגיע לו פטור, כי הוא נלחם בישראל, כי הוא מכריז על כוונתו להשמיד את מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: ומי שנלחם בישראל ומי שמכריז, כמו שנסראללה הכריז רק לא מזמן, על השמדת מדינת ישראל, זו זכות גדולה, אומרים בל"ד וחד"ש; זו זכות כל כך גדולה, שגם אם הוא טובח מאות-אלפי ערבים בסוריה, מגרש, מכתר, מרעיב, מפגיז – צריך להתעלם מכל זה, כי הארגון הכריז מלחמה ועל שאיפתו להשמיד את מדינת ישראל.

יובל שטייניץ: זה הדבר החמור – מי שטוען שאסור להחליש את "חיזבאללה" כי הוא מעוניין לפגוע, לתקוף, להשמיד את מדינת ישראל; מי שטוען למעשה שצריך לחזק את "חיזבאללה", כי הוא תוקף את מדינת ישראל, כי הוא אויב של מדינת ישראל – רבותי, אני אומר לכם מבחינה לוגית, אין מנוס, כואב להגיד את הדבר הזה, כואב להגיע למסקנה הזאת, אבל מבחינה לוגית אין מנוס: הצהרה כזאת לא גובלת בבגידה, היא הצהרה שיש בה מעשה של בגידה.

יובל שטייניץ: לכן אני קורא לסיעות בל"ד וחד"ש: אל תחשבו שאפשר להסתפק בכך שאתם מגנים את האופי הפונדמנטליסטי של "חיזבאללה", או שאתם מגנים כל מעשה טרור.

יובל שטייניץ: אתם מגנים כל מעשה טרור, אבל לא מגנים את הטרוריסטים, לא מגנים את הארגון הטרוריסטי, רק את המעשים.

יובל שטייניץ: אי-אפשר להסתפק בזה, בהכרה ש"חיזבאללה" עושה גם מעשי זוועה.

יובל שטייניץ: אתם צריכים לחזור בכם מההצהרה החמורה הזאת, כי אתם תומכים כאן לא רק בארגון טרור, אלא הסיבה שאתם תומכים בו היא שהוא נלחם במדינתכם שלכם, במדינת ישראל.

יובל שטייניץ: לא חבר כנסת ולא אזרח ישראל יכול לומר שצריך לחזק ארגון משום שהוא נלחם בישראל או שואף להשמידה.

יובל שטייניץ: מי שאומר דבר כזה, מקומו בכלא ולא בכנסת.

יובל שטייניץ: לכן אני פונה אליכם, דווקא מתוך רצון שלא לפגוע במרקם החיים המשותפים, עם כל חילוקי הדעות, כן לחיות פה יחד, כן לסגור פערים, כן לקרב יהודים וערבים, כן לחיות במסגרת דמוקרטית – לא יכול להיות שחבר כנסת או כל אזרח ישראל משבח או רוצה לחזק ארגון משום שהוא שואף להשמיד את מדינת ישראל או לפגוע בה.

עיסאווי פריג': גם לא יכול מצד השני – – –

יובל שטייניץ: חזרו בכם – – –

עיסאווי פריג': הוא רוצה מקשה אחת.

עיסאווי פריג': ערבים לא מקשה אחת.

יובל שטייניץ: חזרו בכם מהר, לפני שיהיה מאוחר.

יובל שטייניץ: אתם אזרחי ישראל, ואזרחי ישראל, קל וחומר חברי כנסת בישראל, אבל כל אזרח ישראל, לא יכול לומר: בואו נחזק את הארגון, לא נפגע בו, כיוון שהוא שואף להשמיד את מדינתנו.

יובל שטייניץ: זה דבר שהדעת איננה סובלת – –

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יובל שטייניץ: – – ואם לא תחזרו בכם, אכן, לא תותירו לנו ברירה, אלא לנקוט צעדים של דמוקרטיה מתגוננת, שאנחנו לא רוצים לנקוט.

יובל שטייניץ: חזרו בכם מהדבר הזה.

יובל שטייניץ: מה שעשיתם עם ההצהרה ש"חיזבאללה" ארגון פונדמנטליסטי, זה לא מספיק, זה לא משנה את מה שעשיתם.

יובל שטייניץ: לגבי ההצעה של חבר הכנסת קיש.

יובל שטייניץ: הממשלה תומכת בהצעתך – בהצעתך, אני יכול לומר, לדעתי, הראויה, המצוינת; מי שמתנדב לשרת בצה"ל, לדעתי, גם שירות אזרחי או שירות לאומי, לא יכול להיות שיסיתו נגדו ויפגעו בו, ולכן ראוי להחיל את כל הסנקציות ואת ההכרזה של עבירה גם בדבר הזה.

יובל שטייניץ: הצעתך מאוד מאוד רציונלית, ראויה, מתבקשת.

יובל שטייניץ: מתבקשת.

יובל שטייניץ: נוכח האמור לעיל – אני מקריא את סיום התשובה של משרד המשפטים, של שרת המשפטים – וכדי לאפשר לצוות ולמשרד המשפטים להשלים את בחינתם, כי הם בוחנים את הנושא – –

איתן כבל: אנחנו עכשיו מתנגדים.

יובל שטייניץ: – – הממשלה תתמוך בהצעת החוק הזאת בקריאה טרומית כרגע, בלבד, ובתנאי שהמשך הליך החקיקה יקודם בהסכמת משרד המשפטים ובתיאום עם משרד הביטחון.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת קיש מסכים לתנאים – –

יואב קיש: מסכים.

יואב קיש: תודה.

יצחק וקנין: מסכים.

יובל שטייניץ: – – והממשלה שמחה להודיע על תמיכתה בהצעת החוק שלך.

יצחק וקנין: תודה לשר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק העונשין (תיקון – הסתה להשתמטות נגד מי שמתנדב לשירות בכוח מזוין), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת יואב קיש וקבוצת חברי הכנסת, קריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לדיון בוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 12 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון – הסתה להשתמטות נגד מי שמתנדב לשירות בכוח מזוין), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 27 בעד, 12 מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/1164/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – פיצויים לדוגמה בשל חוסר תום לב בבירור חבות תגמולי הביטוח), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אורי מקלב ומשה גפני – ינמק חבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: הנמקה מהמקום.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק הזאת נועדה לעשות סדר ואיזון במערכת היחסים שבין הלקוח לבין חברת הביטוח.

אורי מקלב: המבוטח בחברת ביטוח – אין מערכת שקולה מכיוון שחברת ביטוח יכולה להתעלם מתביעות שלו.

אורי מקלב: וכפי שבתקופה האחרונה קורה יותר ויותר, הגם שאדם מבוטח הגיש תביעת ביטוח, חברת הביטוח מתנערת, מתעלמת, דוחה את התביעה שלו, כי היא יודעת שאין לה מה להפסיד.

אורי מקלב: ללכת לבית-המשפט – ללקוח יש מה להפסיד; הוא צריך עורכי-דין, הוא צריך ללכת במערכה ארוכה מאוד, מייגעת מאוד ויקרה מאוד.

אורי מקלב: מול זה, חברות הביטוח, יש להן ריטיינרים של עורכי-דין שהם בחוזה קבוע אתם, יש להם כל הזמן וכל היכולת לעמוד מול הלקוח.

אורי מקלב: אנחנו רוצים, כדי למנוע את התופעה הזאת וכדי לעשות מערכת מאוזנת יותר בין הלקוח לבין חברת הביטוח – אנחנו דורשים ומבקשים להחיל פיצוי על חברות הביטוח במידה שהן נהגו שלא בתום לב, דהיינו שיצטרכו לנמק – מדוע דחיתם את התביעה של אותו לקוח, מה עמד לנגד עיניכם, איזה מידע היה לכם שדחיתם.

אורי מקלב: ואם לא יהיה להם ההסבר המספק, תהיה אפשרות לבית-המשפט לפסוק כפל קנס על התביעה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, מה שקורה כיום: בית-המשפט גילה וראה שאכן כך – יש דחיות סרק של חברות הביטוח מול הלקוח.

אורי מקלב: אבל בית-המשפט, ידיו היו כבולות, לא הייתה לו היכולת המשפטית לתת להם פיצוי.

אורי מקלב: הצעת החוק הזאת באה לתקן את החסר הזה, את הלקונה הזאת, ולאפשר לבית-המשפט לקנוס בכפל קנס, בכפל חיוב, את חברות הביטוח.

אורי מקלב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: ישיב בשם הממשלה השר יובל שטייניץ.

יצחק וקנין: כמה שיותר קצר ולעניין.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, אני משיב בשם שרת המשפטים.

יובל שטייניץ: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – פיצויים לדוגמה בשל חוסר תום לב בבירור חבות תגמולי הביטוח), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אורי מקלב ואחרים, מבקשת לתקן את חוק חוזה הביטוח ולקבוע כי אם מבטח נהג שלא בתום לב בחבות תשלום תגמולי הביטוח למבוטח, בית-המשפט יהיה רשאי לחייבו בפיצוי עונשי עד גובה כפל תגמולי הביטוח שלהם זכאי התובע.

יובל שטייניץ: כיום בחוק חוזה הביטוח קבוע פיצוי עונשי למקרים אלו, ולמעשה הצעת החוק מבקשת להגדיל את תקרת הפיצוי העונשי הקבוע.

יובל שטייניץ: הממשלה סבורה, חבר הכנסת מקלב, שתקרת הפיצוי העונשי שאתה מציע, עד פי-שניים מגובה תגמולי הביטוח, גבוהה מדי.

יובל שטייניץ: בהתאם לכך, הממשלה תומכת בהצעת החוק, כפוף לכך שהמשך הליך החקיקה, לאחר הטרומית, יקודם בהסכמת משרד המשפטים ובתיאום עם משרד האוצר.

יובל שטייניץ: אם אדוני מסכים לתנאי הזה, הממשלה תומכת בהצעתך.

אורי מקלב: אז אני מסכים – – –

יצחק וקנין: אדוני מסכים.

יובל שטייניץ: תודה רבה.

יובל שטייניץ: אז אנחנו תומכים בהצעה.

יצחק וקנין: תודה לשר יובל שטייניץ, תודה לחבר הכנסת אורי מקלב.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – פיצויים לדוגמה בשל חוסר תום לב בבירור חבות תגמולי הביטוח), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת אורי מקלב – הצבעה בקריאה טרומית.

יצחק וקנין: מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חוזה הביטוח (תיקון – פיצויים לדוגמה בשל חוסר תום לב בבירור חבות תגמולי הביטוח), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

יצחק וקנין: 28 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2222/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לדמי אבטלה ודמי לידה למי ששהה בשליחות מטעם גוף מוכר), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת – הנמקה מהמקום.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: חברי השר, חברי וחברותי חברי הכנסת – רגע, לפני שאני מתחילה, בואו נסגור את הדבר הזה.

יצחק וקנין: לא מחייב.

יצחק וקנין: גברתי, חברת הכנסת, את יכולה להציג את הצעת החוק.

שולי מועלם-רפאלי: תודה, אדוני.

שולי מועלם-רפאלי: אין שאלה בחשיבות – – –

יצחק וקנין: מה קרה במרצ?

יצחק וקנין: למה רבים?

חיים ילין: יש להם מרץ.

שולי מועלם-רפאלי: יש להם המון מרץ, בלי עין הרע.

חיים ילין: זה הקפה של ציונה.

שולי מועלם-רפאלי: אין ויכוח על חשיבות קיומם של שליחים בקהילות יהודיות ברחבי העולם כולו, בפעילות החינוכית שהם עושים, בחיבור לערכים של יהדות וציונות, קשר למדינת ישראל, וחלקם אף נוטלים חלק במערך ההסברה הלאומי שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: חוק הביטוח הלאומי, התשנ"ה–1995, אינו מכיר כיום בתקופת שליחותם של שליחים בחו"ל כתקופת אכשרה לעניין דמי לידה ודמי אבטלה.

שולי מועלם-רפאלי: עניין זה מקשה מאוד על שליחים המסיימים את תקופת שליחותם וחוזרים ארצה, שכן פעמים רבות החזרה ארצה מלווה בתקופת ביניים שבה השליח או השליחה מחפשים עבודה חדשה וזקוקים במהלכה לתמיכתה של המדינה, כמו כל אזרח אחר המצוי בין עבודות.

שולי מועלם-רפאלי: מכיוון שכיום, על-פי החוק, תקופת השליחות בחו"ל אינה נספרת, השליח איננו זכאי לדמי אבטלה ומוצא את עצמו נאלץ לפרנס את משפחתו, לעתים במשך חודשים רבים, באמצעות שימוש בחסכונותיו.

שולי מועלם-רפאלי: שליחה החוזרת ארצה בהיותה בהיריון נתקלת באותן הבעיות שבהן נתקל שליח, ונוסף על זה אינה זכאית לדמי לידה, מה שמחריף את מצבה אף יותר.

שולי מועלם-רפאלי: קיימות כיום כמה מדינות אשר להן הסכמים עם מדינת ישראל, שבמסגרתם קיימת הסדרה הדדית של תקופת אכשרתם של אזרחי מדינה אחת העובדים במסגרת המדינה השנייה, אולם הסדר זה הוא ספציפי ומתייחס למדינות מסוימות בלבד.

שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק מבקשת להכיר באופן כללי וגורף בתקופת השליחות כתקופת עבודה הנחשבת לתקופת אכשרה המזכה את השליח והשליחה בדמי אבטלה ובדמי לידה.

יצחק וקנין: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: בדרך זו אני מבקשת להביא לתיקון המצב הקיים היום ולהחזיר את הכבוד לעיסוק החשוב בשליחות.

שולי מועלם-רפאלי: על-פי ההצעה, ייחשב לשליח כל מי שפעל בחוץ-לארץ למען זולתו – –

יצחק וקנין: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: משפט אחרון.

שולי מועלם-רפאלי: – – על-פי הפניה מאת ההסתדרות הציונית העולמית או הסוכנות היהודית לארץ-ישראל או מאת גוף ציבורי אחר שאישר שר הרווחה והשירותים החברתיים, באישור ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה על התמיכה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יצחק וקנין: ישיב שר הרווחה והשירותים החברתיים חבר הכנסת חיים כץ.

חיים כץ: אתה רוצה את זה ארוך או קצר?

יצחק וקנין: איך אומרים: "ויאמר לקוצרים"; כמה שתקצר – יותר טוב.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חושב שהצעת החוק ראויה, ולמרות הקשיים שיש בה ראוי לתמוך בה, כפוף להמשך הליכי החקיקה בהסכמה של משרד הרווחה ומשרד האוצר, ובלבד שההצעה תוחזר לוועדת השרים לחקיקה לפני הקריאה הראשונה.

חיים כץ: חברתי מסכימה?

חיים כץ: אז אני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעה.

חיים כץ: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לשר חיים כץ.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים, חברי הכנסת, להצבעה.

יצחק וקנין: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לדמי אבטלה ודמי לידה למי ששהה בשליחות מטעם גוף מוכר), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת, קריאה טרומית – מי בעד?

יצחק וקנין: מי נגד הצעת החוק?

יצחק וקנין: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 21 נגד – 2 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – זכאות לדמי אבטלה ודמי לידה למי ששהה בשליחות מטעם גוף מוכר), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יצחק וקנין: 21 בעד, שני מתנגדים, אין נמנעים.

יצחק וקנין: הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לשם הכנתה לקריאה ראשונה.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אדוני, תוסיף אותי לפרוטוקול.

יצחק וקנין: אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת חיליק בר – לפרוטוקול.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2392/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אני רואה שחברת הכנסת בן ארי הגיעה, אני רק אזמין אותך לדוכן.

יצחק וקנין: הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – זכות לבחינה במועד מיוחד), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת מירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת – חברת הכנסת בן ארי, עשר דקות לרשותך.

יצחק וקנין: הצעה זו – בתמיכת הממשלה.

יצחק וקנין: בוודאי.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני השר, כנסת נכבדה, הצעת החוק, שעולה היום לקריאה טרומית, מסדירה את כל מה שקשור למועדי בחינה מיוחדים לסטודנטים.

מירב בן ארי: לצערנו, היום רוב הסטודנטים שנאלצים לגשת למועד ג' עקב מילואים, שמירת היריון, היעדרות לצורך נסיעה לחו"ל למטרת אימוץ בין-ארצי, חופשת לידה, אימוץ או קבלת ילד למשמורת כהורה מיועד או כהורה במשפחת אומנה – הם זכאים למועד בחינה מיוחד, אולם לצערנו זה לא מעוגן היום כחוק, אלא כהחלטה של המכללות או האוניברסיטאות באופן עצמאי.

מירב בן ארי: עד היום כל גוף אקדמי יכול לקבוע לעצמו אם הסטודנטים יהיו זכאים למועד מיוחד, מעבר למועד א' וב', או לא.

מירב בן ארי: הצעת החוק הזאת נועדה להסדיר את הדבר ולחייב את המוסדות האקדמיים בקיום מועד מיוחד לאותם סטודנטים שנעדרים מאותן סיבות מיוחדות המצוינות בחוק.

מירב בן ארי: הצעת החוק מחדדת גם – לא רק חיוב במועד ג', אלא גם מחייבת כי מועד ג' יתקיים סמוך לסיום הסמסטר, ולא כמו שלפעמים נעשה היום, שסטודנט נאלץ לגשת שנה אחרי או שנה וחצי.

שולי מועלם-רפאלי: גובים ממנו שכר לימוד על שנה שלמה כי נשאר לו מבחן אחד.

מירב בן ארי: נכון מאוד, חברת הכנסת שולי מועלם.

שולי מועלם-רפאלי: גובים ממנה, יש לומר.

מירב בן ארי: נכון, וגובים סמסטר קיץ מלא על בחינה אחת.

מירב בן ארי: הנושא הזה חייב להסתדר בחקיקה, או, כמובן, אם הם יחליטו לקחת את זה כתקנות של השר.

מירב בן ארי: אבל בהסכמת הממשלה, הגענו למסקנה שיש לחייב.

קריאה: – – – להצביע.

מירב בן ארי: רגע, חכה.

מירב בן ארי: אני חושבת שההסדרה של הנושא הזה, של מועדי ג', היא חשובה מאוד, בעיקר שאותם סטודנטים נעדרים בעיקר מסיבות שהם מחויבים להן – מילואים, שמירת היריון, כמובן נסיעות לחו"ל לטובת אימוץ.

מירב בן ארי: אני קוראת לכולכם לתמוך בהצעת החוק הזאת – היא ראויה, היא חשובה והיא עושה סדר בנושא של ההשכלה הגבוהה, והיא גם חברתית, כי היא חוסכת כסף לסטודנטים שנאלצים, כמו שאמרה חברת הכנסת שולי מועלם, לשלם על סמסטר או שנה רק בשל העובדה שהם צריכים לגשת לבחינה והם לא עושים את זה סמוך לסיום הקורס.

מירב בן ארי: אני מקווה שהצעת החוק החשובה הזאת תעבור, וכמובן, תעזור לסטודנטים במדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני, ואז נעבור להצבעה.

איתן כבל: אדוני ישתדל לענות קצר כמו המציעה.

שולי מועלם-רפאלי: – – – מה שהציב רף חדש – – –

חיים כץ: למה, אני לא הייתי נחמד?

נחמן שי: בנחישות וברגישות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חברת הכנסת מירב בן ארי, מותר גם להגיד מילה טובה; אני חושב שמי שעוקב אחרי הפעילות שלך – כאן, הפרלמנטרית – יכול באמת בפה מלא לומר: היא זכאית לכך שגם הממשלה תיתן לה עידוד, ושאני אוכל לומר את הדברים הבאים: הצעת החוק שבנדון נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ביום 6 במרס 2016.

מאיר פרוש: החלטת ועדת השרים הייתה לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה טרומית, בכפוף להסכמות משרדי החינוך והכלכלה.

מאיר פרוש: הצעת החוק מבקשת לתקן את חוק זכויות הסטודנט, כך שיזכה סטודנטים במילואים וסטודנטיות בהיריון ולאחר לידה במועד נוסף לבחינה בתום הסמסטר או בסמוך לו, וההצעה קובעת כללים לעניין זה.

מאיר פרוש: לשיטתנו, הצעת החוק חשובה ומקדמת הסדרים עבור סטודנטים הזקוקים למענה בשל מצבם הייחודי.

מאיר פרוש: כבר כיום קבועים כללים מכוח חוק הסטודנט הנותנים מענה לסוגיות כגון אלה.

מאיר פרוש: עם זאת, וכדי לחדד הסוגיה, הוחלט לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה טרומית ולקדמה אם באמצעות חקיקת משנה ואם באמצעות חידוד הכללים הקיימים.

מאיר פרוש: אבל, כמובן, זה ייעשה בהמשך עם חברת הכנסת מירב בן ארי.

מאיר פרוש: לאור האמור, אבקש מחברת הכנסת מירב בן ארי להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בהצעת חוק זו בקריאה טרומית ובכפוף להסכמות משרדי החינוך והכלכלה כאמור.

מאיר פרוש: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, עוברים להצבעה על הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – זכות לבחינה במועד מיוחד), התשע"ו–2015.

מירב בן ארי: רגע, שהוא יספיק.

יחיאל חיליק בר: בגלל זה אני מדבר לאט.

יחיאל חיליק בר: אדוני חזר למקום?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 28 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – זכות לבחינה במועד מיוחד), התשע"ו–2015, לוועדת החינוך, התרבות והספורט נתקבלה.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, אני חושבת שבזאת סיימת את המכסה שלך – – –

אחמד טיבי: מספיק להעביר חוקים, מירב.

אחמד טיבי: די כבר.

יחיאל חיליק בר: 28 בעד, ללא מתנגדים ונמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – זכות לבחינה במועד מיוחד) עברה בקריאה טרומית, ותעבור לוועדת החינוך, התרבות והספורט להכנתה לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: [הצעת חוק פ/1829/20; נספחות.

יחיאל חיליק בר: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – סגירת סניפים), של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברים – בתמיכת הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אנא, אדוני, עד עשר דקות.

אחמד טיבי: לא רק איתן כבל.

עיסאווי פריג': איתן, אני מקנא בך.

עיסאווי פריג': כשאני רואה תמיכת ממשלה כל שבוע, אני אומר: למה אני לא איתן כבל?

איתן כבל: תשמע, זה לא רק איתן כבל – זה טיבי, יש פה רשימה ארוכה של חברי כנסת.

אחמד טיבי: אתה לא חייב לקרוא את הכול, איתן.

איתן כבל: דרך אגב, גם אתה, עיסאווי.

אחמד טיבי: גם אתה בפנים.

עיסאווי פריג': בפנים, אני?

יחיאל חיליק בר: אולי תקריא את השמות, חבר הכנסת כבל?

יחיאל חיליק בר: אולי תקריא את השמות.

יחיאל חיליק בר: לא על חשבון הזמן, רק תגיד, שידעו מי – – –

עיסאווי פריג': מה העניין?

עיסאווי פריג': אין אף אחד מהקואליציה, לפחות אנחנו נמצאים כאן בשביל לייצר עניין.

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, שרים נכבדים, רשם פרלמנטרי, הצעת החוק הזו, האמת, היא על שמו של אין-שר-האוצר.

איתן כבל: במה דברים אמורים בעצם?

איתן כבל: אקריא קודם כול ככה בקצרה במה דברים אמורים, ואסביר ולא אלאה אתכם.

איתן כבל: למפקח על הבנקים, בהתאם לחוק הבנקאות (רישוי), התשמ"א–1981, סמכות לתת לתאגיד בנקאי היתר סניף וסמכות לבטל היתר סניף, ואולם אין למפקח כיום סמכות שלא לאפשר לתאגיד בנקאי לסגור סניף.

איתן כבל: על כן, מוצע לחייב את התאגיד הבנקאי להודיע למפקח על כוונתו לסגור סניף לפחות 60 יום לפני סגירת הסניף.

איתן כבל: מאחר שסגירת סניף עשויה לפגוע בצורה משמעותית בשירותים הניתנים ללקוחות התאגיד הבנקאי באזור מסוים או בטובת הציבור, מוצע להסמיך את המפקח, לאחר התייעצויות עם ועדת הרישיונות, להתנגד לסגירת הסניף, תוך מתן הזדמנות לתאגיד הבנקאי להשמיע את טענותיו.

איתן כבל: חברותי וחברי חברי הכנסת, במה דברים אמורים?

איתן כבל: העניין הזה קיבל ביטוי רב בתקופה האחרונה, בכך שתאגידים בנקאיים, מסיבותיהם שלהם – בעיקר קיצוצים או כל סיבה אחרת – סוגרים בנק באזורים שמבחינתם הם לא אזורים שנותנים להם את ההכנסה – חברת הכנסת, שגם את חתומה על החוק, חברת הכנסת ענת ברקו – שהם לא משרתים אותם מבחינה כלכלית.

איתן כבל: עכשיו, בדרך כלל איפה זה?

ענת ברקו: אנשים מבוגרים סובלים מזה.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: במקומות שיש אנשים מבוגרים, אנשים קשי יום, שסגירת הבנק בעצם מובילה לכך שהם נאלצים לכתת את רגליהם או לקחת כמה וכמה אוטובוסים.

איתן כבל: ובעצם אנחנו מוצאים, שכדי לבצע לעתים פעולה מאוד פשוטה – שחלק גדול מהם גם איננו יודע לעשות אותה בתחליף כמו סמארטפון או פלאפון, שהוא יכול לשים שם את האפליקציה ולבצע את הפעולה הנדרשת.

איתן כבל: יום אחד הדברים האלה יקרו, וכמעט את כל הפעולות נעשה ברשתות.

איתן כבל: אבל נכון לרגע זה יש קבוצה נכבדה בחברה הישראלית, בעיקר גמלאים, ולא רק הם, גם קבוצות מוחלשות, שבוקר אחד מודיעים להם שהבנק שבו הם הכירו וידעו גם לדבר עם הפקיד, חבר הכנסת טיבי – –

אחמד טיבי: נסגר.

איתן כבל: – – נסגר.

איתן כבל: אפשר לחשוב שהבנק, התאגיד, בצרות אם אימא של כחלון יכלה להמשיך לבוא לסניף בגבעת-אולגה.

איתן כבל: מה קרה?

איתן כבל: מה היה קורה?

איתן כבל: זה לא נסגר במקומות ששם – אנחנו יודעים איפה; תמיד זה על חשבון הקבוצות המוחלשות.

איתן כבל: ותמיד נקבל את זה בהסבר מנומק, בהסבר מסודר.

איתן כבל: הצעת החוק הזו בעצם באה ואומרת: ראו, היום למפקח יש האפשרות לפתוח, לסגור.

איתן כבל: פה, שיהיה ברור, אנחנו נותנים את הסמכות, בעצם, שהבנק לא יכול להחליט באופן אוטומטי על סגירת הסניף, ולמפקח על הבנקים יש הסמכות, אחרי שבדק והשתכנע, למנוע את סגירת הבנק.

איתן כבל: אם יהיה מצב שכל אותה אוכלוסייה, לעתים מאות ואולי יותר אנשים שנהנים מהשירותים האלה – יצטרכו למצוא את עצמם חסרי אונים, יואיל הבנק וישאיר את הסניף.

איתן כבל: יתרה מכך, אני כבר אומר לכם שבמסגרת החוק הזה גם נעסוק בכך שהיום כמעט אתה לא פוגש בני-אדם בסניפים, יותר ויותר אתה פוגש מכונות.

איתן כבל: אז בסדר, אני לא נגד.

איתן כבל: נכון, זה חוסך כסף בטווח הארוך, וזה פחות עמלות – הכול נכון.

איתן כבל: אבל צריך לעשות את זה במדרג ובמידתיות ובשכל.

איתן כבל: וזה חלק, גם כן, שבכוונתי, בדיונים על החוק, לעסוק בו.

איתן כבל: אני מודה לממשלה שנתנה את הרוח הגבית להצעת החוק הזו.

איתן כבל: ואני גם, אדוני, אומר מראש שאני מסכים להחלטה להיות, איך אומרים, בדין ודברים הן עם בנק ישראל והן גם עם המפקח וכל מי שצריך, כדי להוציא את התוצאה הטובה ביותר מתחת ידינו.

איתן כבל: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני חבר הכנסת כבל.

יחיאל חיליק בר: ישיב בשם הממשלה השר שטייניץ.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

עיסאווי פריג': – – –

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אחמד הוא עוד לא נציג הממשלה.

יחיאל חיליק בר: אם הוא רוצה להיות, זה דרמטי.

יחיאל חיליק בר: לא יודע, אולי.

אחמד טיבי: לא הכרעתי סופית.

עיסאווי פריג': להגיד תודה, תודה גם על החוק, שזה עובר.

אחמד טיבי: קריאה טרומית.

עיסאווי פריג': אה, טרומית?

יחיאל חיליק בר: זה רק טרומי, זה רק טרומי.

עיסאווי פריג': להגיד תודה טרומית.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יובל שטייניץ: אדוני היושב-ראש, הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – סגירת סניפים), של חבר הכנסת כבל ואחרים.

יובל שטייניץ: חבר הכנסת כבל, חבר הכנסת כבל, קודם כול, אפשר להבין את כוונת המחוקק, מעבר לתשובה, אבל מצד שני גם עלולה להיווצר סכנה שאם יהיה איסור מוחלט של סגירת סניפים, או יהיה קשה מאוד – – –

איתן כבל: אין איסור.

יובל שטייניץ: רגע.

יובל שטייניץ: – – – או שזה יהיה קשה מאוד, אז גם יהססו לפתוח סניפים במקומות כאלה, כי יגידו: נפתח, לא נוכל לסגור לעולם.

איתן כבל: אז אני רוצה לתקן את אדוני.

איתן כבל: גם החוק מדבר על כך שאין כאן איסור גורף, אלא שתינתן למפקח האפשרות לשקול, כי לא תמיד האינטרסים של הבנק חופפים לאינטרסים של הציבור.

יובל שטייניץ: יפה.

יובל שטייניץ: לכן הממשלה, בגלל המתינות הזו שאתה מצביע עליה, ומפני שאני מבין שגם אתה ראית את החשש הזה – – –

איתן כבל: מבין אותו.

יובל שטייניץ: אז ועדת השרים לענייני חקיקה החליטה לתמוך בהצעת החוק בכפוף לתיאום והסכמה עם משרד האוצר.

יובל שטייניץ: עכשיו, אני יכול לעמוד פה כמה שעות ולנמק – – –

קריאה: מתווה הגז.

יובל שטייניץ: – – – כמו שאדוני משך התייעצות של חצי שעה על חודשיים בנושא מתווה הגז – – –

יחיאל חיליק בר: לפי התקנון זה עד עשר דקות, אבל – בבקשה.

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: כמו שאדוני משך התייעצות שבדרך כלל לוקחת חצי שעה או שעה או שעתיים, על חודשיים.

יובל שטייניץ: אבל אני ארחם עליך ועל כל חברי הכנסת הנוכחים, ואני אומר שהממשלה החליטה לתמוך, בכפוף לתיאום והסכמה עם משרד האוצר בהמשך הדרך.

יובל שטייניץ: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת, כבל מסכים?

איתן כבל: כן, אמרתי – – –

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו, אם כן, נעבור להצבעה על הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – סגירת סניפים).

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

אחמד טיבי: – – –

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, סליחה.

אחמד טיבי: אחד היוזמים הבולטים.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, לא, רגע.

יחיאל חיליק בר: הצבעה, הצבעה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה, חבר'ה.

עיסאווי פריג': – – – תציע.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, הצבעה.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, הצבעה.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: סליחה, לא, לא, לא.

אחמד טיבי: זה לא חוקי.

אחמד טיבי: אני היוזם, יחד עם חבר הכנסת כבל.

אחמד טיבי: זכותי לעלות לא כדי להגיד תודה.

אחמד טיבי: אני רוצה להסביר.

יחיאל חיליק בר: מה זאת אומרת?

יחיאל חיליק בר: יש נציג אחד.

אחמד טיבי: איך?

יחיאל חיליק בר: אין לך זכות לעלות, יש נציג אחד.

אחמד טיבי: אז תבטל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: בסדר, זה לא קשור ליכולת שלך לעלות או לא.

אחמד טיבי: זה קשור.

יחיאל חיליק בר: לא, אבל רק כבל מציג.

אחמד טיבי: אבל אני לא הצבעתי.

יחיאל חיליק בר: אז זה משהו אחר.

יחיאל חיליק בר: אז תחזור למקום, נעשה הצבעה חוזרת.

קריאות: – – –

גלעד ארדן: לא, תוסיף את קולו, תגיד לו שתוסיף את קולו.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: ממציאים תקנון חדש?

קריאה: – – –

אחמד טיבי: ממציאים תקנון חדש?

יחיאל חיליק בר: אני מבטל את ההצבעה, ואנחנו עוברים עכשיו להצבעה – – –

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: צריך לבטל את הסיפוח של מזרח-ירושלים.

יחיאל חיליק בר: לא על זה אנחנו נצביע, אחמד, אף שאתה מאוד רוצה.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אחמד, אחמד, אתה לא עולה עכשיו.

אחמד טיבי: אבל זה התקנון, יא רבי.

יחיאל חיליק בר: לא, לא, זה לא התקנון.

אחמד טיבי: זה התקנון.

יחיאל חיליק בר: אתה רוצה להפסיד עוד הצבעה?

אחמד טיבי: לפני ההצבעה – אחרי השר, לפני ההצבעה.

קריאות: – – –

קריאה: טיבי, אלוהים ישמור.

קריאה: תצביע, העיקר – – –

יחיאל חיליק בר: אדוני, זה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: אתה סגן יושב-ראש הכנסת.

יחיאל חיליק בר: אתה מכיר את התקנון, באמת.

חיים כץ: תגיד לי, אתה נותן לו להסתלבט עליך?

יחיאל חיליק בר: לא נעים.

חיים כץ: אתה נותן לו להסתלבט עליך?

חיים כץ: הוא בא להסתלבט עליך?

עיסאווי פריג': – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו ביטלנו את ההצבעה, ואנחנו עכשיו מצביעים שוב על הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – סגירת סניפים).

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 30 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – סגירת סניפים), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

עיסאווי פריג': חבר הכנסת וקנין, זה חוקי?

עיסאווי פריג': מה שנעשה עכשיו.

יחיאל חיליק בר: זה חוקי מאוד.

יחיאל חיליק בר: 30 בעד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק הבנקאות (רישוי) (תיקון – סגירת סניפים) עברה בקריאה טרומית, ותעבור לוועדת הכספים להכנה לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: זה חוקי מאוד מה שקרה פה, וזה בסדר גמור.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, כלכלה.

יחיאל חיליק בר: הוא רוצה כלכלה.

קריאה: ברור שכלכלה.

יחיאל חיליק בר: מסכימים לכלכלה?

קריאות: – – –

אחמד טיבי: סליחה, מה זה הדבר הזה?

אחמד טיבי: אני היוזם, אני ביקשתי לדבר אחרי השר.

יחיאל חיליק בר: אתה לא יכול.

אחמד טיבי: מה זה לא יכול?

יחיאל חיליק בר: זה בניגוד לתקנון.

אחמד טיבי: זה לפי התקנון.

יחיאל חיליק בר: לא, אחמד.

יחיאל חיליק בר: אתה מכיר את התקנון.

יחיאל חיליק בר: יש מציג אחד לחוק, זהו.

אחמד טיבי: אבל אחרי השר מותר לעוד יוזם.

יחיאל חיליק בר: לא בטרומית.

יחיאל חיליק בר: רק אם אתה מתנגד; אתה מתנגד?

קריאות: – – –

איתן כבל: – – –

יחיאל חיליק בר: יש הצעה של חבר הכנסת כבל להעביר את זה לכלכלה.

יחיאל חיליק בר: האם זה בסדר, אדוני השר?

קריאות: – – –

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אז צריך הסכמה של – אתם מסכימים?

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: אז ההצעה תעבור לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

קריאה: הוא בכוונה העסיק – – –

קריאה: [הצעת חוק פ/2421/20; נספחות.

קריאה: ]

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעת חוק – –

קריאה: השר כץ, רצו כספים.

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רישיונות לכלי ירייה), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת עליזה לביא וקבוצת חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: עליזה לביא, בבקשה, נא להציג את החוק.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר לביטחון הפנים חבר הכנסת גלעד ארדן.

יחיאל חיליק בר: הנמקה מהמקום.

עליזה לביא: אדוני השר לביטחון הפנים, חברותי, חברי חברי הכנסת, אני מבקשת את התמיכה שלכם בהצעת חוק כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רישיונות לכלי ירייה).

עליזה לביא: הצעה זו תתקן עוול של שנים רבות ותאפשר לחיילות משוחררות לעבוד בעבודות אבטחה, בדומה לחיילים משוחררים; וזאת דוגמה איך דווקא כשמעצימים נשים כולם מרוויחים.

עליזה לביא: אתם זוכרים את התקופה שבה הנשים בקושי שירתו בצבא ומספר הלוחמות היה כמספר אצבעות הידיים?

עליזה לביא: התקופה הזו השתנתה, והיום – אדוני היושב-ראש, אני לא יכולה לדבר.

עליזה לביא: אתה לא מקשיב לי, החברים שלי מדברים.

עליזה לביא: אדוני, אתה לא מקשיב לי, החברים שלי מדברים, אני ממש – – –

יחיאל חיליק בר: חברים, יש לה דקה לנמק את זה מהצד.

יחיאל חיליק בר: אז בבקשה, בואו נכבד את זה.

עליזה לביא: תודה, השר כץ.

עליזה לביא: תודה רבה.

עליזה לביא: אז התקופה הזאת השתנתה, וחיילות משרתות בצבא בתפקידי לחימה ובתפקידים של תומכות לחימה, ויש גידול משמעותי בכך.

עליזה לביא: אבל, על אף השינוי בצבא, נשים לא יכולות להשתלב בחברות אבטחה לאחר השחרור מצה"ל, כי עדיין הכול הולך לפי אמות המידה של הגברים, ומותר להחזיק בנשק רק מגיל 21, וכנראה שכחו שנשים משתחררות מוקדם יותר.

עליזה לביא: מי מפסיד?

עליזה לביא: לא רק שהנשים מפסידות קריירה, או לכל הפחות הכנסה שיכולה לתרום להן בבניית חיי האזרחות, יש במשחק הזה מפסידים נוספים:

עליזה לביא: גם חברות האבטחה, שסובלות ממחסור בעובדים ואיבדו תקווה בהגשת מועמדויות למכרזים כי אין מספיק אנשים ונשים שיכולים ורוצים לעבוד באבטחה; וגם אנחנו, בטח בתקופה הקשה הזאת, שצריכים וזקוקים למאבטחים בהרבה מאוד מקומות בארץ.

עליזה לביא: אז אם בירכנו אתמול ב"יום האישה שמח" ואיחלנו לנשים שימשיכו לצמוח ולפרוח, הגיע הזמן לתקן עוולות ותקנות וחוקים שמפלים נשים.

עליזה לביא: כולם מבינים שזה אבסורד, ואם בצבא – –

יחיאל חיליק בר: גברתי, זה אמור להיות דקה, אז – – –

עליזה לביא: – – נשים יכולות להחזיק בנשק אוטומטי, אין סיבה שהן לא תוכלנה לשאת נשק קל בעבודה אזרחית.

עליזה לביא: אני מבקשת מכם לתמוך בהצעת החוק.

עליזה לביא: תודה, אדוני, תודה, אדוני השר, על התמיכה.

עליזה לביא: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: השר לביטחון הפנים גלעד ארדן ישיב, ולאחר מכן יש התנגדות של חברת הכנסת זנדברג, ואז נעבור להצבעה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הממשלה תומכת בקריאה הטרומית בהצעת חוק כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רישיונות לכלי ירייה), התשע"ו–2016, שהוגשה על-ידי חברת הכנסת עליזה לביא יחד עם חברי כנסת נוספים.

גלעד ארדן: בשנת 2010 נוספה לחוק כלי הירייה הגבלת גיל, ולפיה, ככלל, לא יינתנו רישיונות או הרשאות להחזקה או נשיאה של כלי ירייה לפי חוק זה למי שטרם מלאו לו 21 שנים.

גלעד ארדן: הגבלה זו יצרה קושי בתחום האבטחה, שבמצב הביטחוני כיום הוא תחום חיוני וחשוב ביותר, זאת משום שבוגרים רבים, ובעיקר בוגרות, של שירות צבאי, המבקשים – מבקשות – לעסוק באבטחה עם תום שירותם, מנועים מלעשות כן רק בשל כך שלא הגיעו עדיין לגיל 21.

גלעד ארדן: הצעת החוק מבקשת לתקן זאת ולשנות את הגבלת הגיל באופן שייתן פתרון לבעיה.

גלעד ארדן: הממשלה החליטה לתמוך בכך, ולפי החלטתה של ועדת השרים לענייני חקיקה מוצע לקבוע כי מי ששירת שירות צבאי מלא יוכל לקבל רישיון או הרשאה לפי חוק זה גם אם טרם מלאו לו 21 שנה.

גלעד ארדן: בהתאם להחלטת ועדת השרים, ובתנאי שחברת הכנסת המציעה תסכים לתנאי, המשך הליכי החקיקה יהיה בהסכמת המשרד לביטחון הפנים ומשרד המשפטים.

גלעד ארדן: לאור האמור, אבקשכם לאשר את החוק המוצע בקריאה הטרומית ולהעבירו לוועדת הפנים והגנת הסביבה לשם הכנתו לקריאה הראשונה.

גלעד ארדן: האם גברתי מסכימה להתניה שהקידום יהיה בהסכמת – – –

עליזה לביא: משרד המשפטים.

גלעד ארדן: משרד המשפטים פחות קריטי לי.

גלעד ארדן: טוב, אז הממשלה תומכת בהצעת החוק הזו.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לביא מסכימה להתניה.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת זנדברג תתנגד, ואז אנחנו נעבור להצבעה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד שלוש דקות להתנגדות.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

תמר זנדברג: ממשלת ישראל אישרה זה מכבר את החלטה 1325 של האו"ם, שבאה לדאוג לביטחונן של נשים באזורי קונפליקט בתהליכים מדיניים וביטחוניים.

תמר זנדברג: והרבה פעמים אנחנו מתבלבלים לחשוב שההצעה הזאת, מטרתה לשלוח גם נשים להילחם, להיהרג ולהרוג במלחמות.

תמר זנדברג: למעשה, ההצעה הזאת היא הצעה מאוד מעניינת, כי היא באה לומר שביטחון אמיתי הוא ביטחון שמושג בדרכים אחרות לגמרי: לא לשים נשים בצריח הטנק, במקום שקודם היה גבר, או לפחות לא רק; לא שגם אישה תאחז באקדח או ברובה ותצא להילחם את אוזלת היד של הממשלה בהצגת פתרון לטרור ולמצב הביטחוני והמדיני, אלא להבטיח מציאות אחרת – מציאות של תקווה, ושל שלום ושל ביטחון, לכולם ולכולן.

תמר זנדברג: ועכשיו אנחנו כבר שישה חודשים בעיצומו של עוד גל טרור, והפעם גל טרור מייאש ומיואש במיוחד, כי הוא בא על רקע – לדעתי, בפעם הראשונה מאז תחילת שנות ה-90 – שמכהנת ממשלה שאין לה שום פתרון אחר מלבד סרבנות ועקשנות שלא לפתוח בשום הידברות ובשום תהליך מדיני, ואת התוצאה אנחנו רואים כל יום ברחוב.

תמר זנדברג: רק ביממה האחרונה ראינו אותה לפחות חמש פעמים.

תמר זנדברג: וגם בהצעת החוק הזאת שלך, חברתי עליזה לביא, גם בוועדת הפנים היום בבוקר, ובשדולות ובהרבה מאוד הצעות אחרות שמתקדמות כאן, בכנסת, זה נראה כאילו יש רק פתרון אחד לממשלה: לתת נשק לאזרחים, ושילכו להסתדר בעצמם.

תמר זנדברג: לא כוחות הביטחון, לא צבא, לא משטרה, ובטח ובטח לא הממשלה, שתפקידה להציע פתרון לדבר הזה.

עליזה לביא: מה זה קשור להצעת החוק הזאת?

תמר זנדברג: עכשיו, ההצעה שלך היא מלאה כוונות טובות, עליזה.

תמר זנדברג: את מלאה כוונות טובות, אני יודעת את זה.

תמר זנדברג: את רוצה לדאוג לשוויון.

תמר זנדברג: אבל זה בדיוק מסוג המקרים שבהן אנחנו טומנות את הפח לעצמנו – בתור נשים ובתור פמיניסטיות.

תמר זנדברג: במקום שאנחנו כנשים נוביל גם שינוי מדיניות וחשיבה אחרת, ונצא מהמחשבה של רק איך אנחנו מתגייסות לאחוז באקדח או ברובה ולצאת לרחובות באתגר שהוא – אין לו שום תוחלת – לספק את הביטחון של עצמנו בעצמנו – אנחנו מתגייסות תחת האלונקה הלאומית ואומרות לעצמנו: רק בדרך הזאת נוכל להגן על עצמנו.

תמר זנדברג: אז לא.

תמר זנדברג: אז לא.

יובל שטייניץ: ולפי ההיגיון שלך לא רק נשים לא צריכות לשאת נשק, אלא גם גברים.

תמר זנדברג: קודם כול – – –

יובל שטייניץ: זה פשוט – – – שאתה נמצא – – – אז לא ייהרגו גם הגברים.

עליזה לביא: אפשר – – – גיטרה.

עליזה לביא: אפשר – – – בגיטרה.

עליזה לביא: זה – – –

תמר זנדברג: קודם כול – – –

יובל שטייניץ: שגם הם לא יישאו נשק.

יובל שטייניץ: שלא יהיו – – – לא הגנה – – –

עליזה לביא: לעזור למחבלים עם גיטרה.

עליזה לביא: קחי גיטרה – – –

תמר זנדברג: קודם כול, אתה מאוד צודק, השר שטייניץ – –

עליזה לביא: נו, באמת.

עליזה לביא: באמת.

עליזה לביא: באמת.

יובל שטייניץ: את – – –

תמר זנדברג: – – הפיזור, הפיזור – – –

יובל שטייניץ: את עושה את זה – – –

תמר זנדברג: הפיזור ההולך וגובר של נשק במרחב האזרחי, בידי אזרחים – –

עליזה לביא: – – –

תמר זנדברג: – – מאבטחים שנושאים אותו הביתה שלא במסגרת תפקידם, אחראי ליותר אובדן חיים מאשר להצלתם – –

עליזה לביא: מה זה קשור להצעה שלי?

עליזה לביא: – – –

יובל שטייניץ: זה לא מה שאמרת – – –

תמר זנדברג: – – ואת יודעת את זה.

תמר זנדברג: את יודעת את זה.

עליזה לביא: – – –

יובל שטייניץ: אמרת משהו אחר – –

תמר זנדברג: לא, לא אמרתי משהו אחר.

עיסאווי פריג': – – –

יובל שטייניץ: – – שצריך לשאוף לשלום, ולכן צריך – – – ובמשתמע מהדברים, לא צריך – – – נשק – – –

תמר זנדברג: לא, אתה פספסת, אני אמרתי שלכם אין פתרון לטרור, ולכן אתם שולחים את האזרחים לירות בנשק האחד על השני – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

תמר זנדברג: – – זה מה שאני אמרתי.

תמר זנדברג: ועם זה אתה לא יכול להתמודד.

תמר זנדברג: באמצעות הצבא של כולנו, שאמור להגן עלינו, וכוחות המשטרה, אתם לא מסוגלים לפתור את בעיית הטרור, ולכן אתם שולחים אזרחים להוציא רישיונות נשק, במחשבה שאולי הם יגנו על עצמם.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

תמר זנדברג: זה בושה וחרפה.

תמר זנדברג: זו ממשלה – –

יובל שטייניץ: – – –

תמר זנדברג: – – שעומדת באוזלת יד ובחוסר אונים מוחלט מול האיום הקיומי עלינו – –

יחיאל חיליק בר: גברתי – – –

תמר זנדברג: – – ואתם שולחים אותנו לקחת נשק ולהגן על עצמנו.

תמר זנדברג: זה מה שאתם עושים.

קריאה: – – –

תמר זנדברג: ועם זה תתמודד.

יובל שטייניץ: שיבוא אלייך מחבל – – – טרור ולא תתגונני – – –

יחיאל חיליק בר: טוב.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה – – –

קריאות: – – –

יובל שטייניץ: – – – אבל רוב אזרחי ישראל, שיכולים להוציא רישיון לנשק, יגנו על עצמם ועל סביבתם.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת יוגב – – –

עיסאווי פריג': – – –

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה לשר.

יחיאל חיליק בר: אנחנו, אם כן, עוברים להצבעה – בעד או נגד הצעת חוק כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רישיונות לכלי נשק).

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 16 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 27 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 10 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רישיונות לכלי ירייה), התשע"ו–2016, לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 27 בעד, עשרה מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הצעת חוק כלי הירייה (תיקון – הגבלת גיל למתן רישיונות לכלי ירייה) עברה, ותועבר לוועדת החוץ והביטחון להכנתה לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק רשות הספנות והנמלים (תיקון מס' 4), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת הכספים.

נאזם בדר: הצעת ועדת הפנים, לפי סעיף 84(ב) לתקנון הכנסת, בדבר פיצול הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18) (כלי ירייה המשמשים לשירותי שמירה) התשע"ו–2016, שמספרה מ/1012.

נאזם בדר: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הכפרים הבלתי-מוכרים בנגב

יחיאל חיליק בר: סיימנו עם החקיקה, ואנחנו עוברים להצעות לסדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הראשונה: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא הכפרים הבלתי-מוכרים בנגב, מס' 3290, של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, סקירה קצרה על היישובים – –

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות, אדוני.

טלב אבו עראר: – – הערביים הבדואיים בנגב: היום קיימים בנגב כ-46 יישובים ערביים בדואיים, מהם רק 11 זכו להכרה מצד הממשלה ומוסדות התכנון.

טלב אבו עראר: השטח שעליו יושבים הכפרים הללו הוא רק כ-2.7% משטח הנגב.

טלב אבו עראר: מ-35 הכפרים שלא הוכרו, חלק נמצאים במקום עוד מלפני קום המדינה, והאחרים קיימים זה עשרות שנים, לאחר שתושביהם הועברו לשם על-ידי המדינה, על-ידי המושל הצבאי, כמו שקרה בשנת 1956, שהועברו תושבים רבים – נעקרו יישובים שהיו מערבה לבאר-שבע או לרהט, על-ידי המושל הצבאי – והובטח להם לחזור לאדמותיהם אחרי שבועיים-שלושה.

טלב אבו עראר: מאז עד היום, משנת 1956, הם תקועים באזור הסייג – באר-שבע–דימונה–ערד – שם הם מתגוררים.

טלב אבו עראר: כיום, באום-אלחיראן, מ-1956 – זאת אומרת, 60 שנה, תושבי אום-אלחיראן מתגוררים באום-אלחיראן.

טלב אבו עראר: כל 35 היישובים שטרם הוכרו עומדים בקריטריונים, מכובדי היושב-ראש, של הלמ"ס להגדרת יישוב מבחינת המאפיינים החברתיים.

טלב אבו עראר: לפי הלמ"ס – מי שקרא את זה – יישוב הוא מקום המאוכלס בקביעות; מתגוררים בו יותר מ-40 בוגרים – סליחה, השרים כאן מפריעים.

יחיאל חיליק בר: חברי השרים, אתם באמת מפריעים לדובר.

יחיאל חיליק בר: קצת יותר בשקט.

יחיאל חיליק בר: תודה.

טלב אבו עראר: לפי ההגדרות של הלמ"ס, מכובדי השרים, חברי חברי הכנסת, יישוב הוא מקום המאוכלס בקביעות, מתגוררים בו יותר מ-40 בוגרים – ובמצבנו, אנחנו, בנגב, אין יישוב מתחת ל-500 נפשות – יש בו מינהל עצמאי, והוא איננו – הוא אינו – נמצא בשטח המוניציפלי של יישוב אחר.

טלב אבו עראר: הקריטריון היחיד החסר כאן הוא הכרזת שר הפנים על המקום כיישוב.

טלב אבו עראר: אי-הכרה של המדינה בכפרים, משמעותה שהמדינה מעולם לא ערכה עבורם תכנון, וממילא לא השקיעה מאומה בפיתוחם.

טלב אבו עראר: אי-הכרה של המדינה בכפרים הללו, משמעה שכל מה שקיים בכפרים אינו חוקי.

טלב אבו עראר: אי-ההכרה בכפרים גורם לפגיעה אנושה ומתמדת בזכויותיהם הבסיסיות ביותר של תושבי הכפרים הללו, ביניהן הזכות לקורת גג ולדיור הולם, הזכות ליהנות מתשתיות ומשירותים בסיסיים.

טלב אבו עראר: מאז קום המדינה, כל הממשלות המתחלפות נקטו את אותה מדיניות – מדיניות נישול קרקעות של הערבים הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: למען מטרה זו חוקקו חוקים, הוכנו תוכניות כמו תוכנית פראוור, תביעות הבעלות של הבדואים לא כובדו.

טלב אבו עראר: לא כובדו.

טלב אבו עראר: בשנות ה-80, מכובדי היושב-ראש, הוקמו היישובים ערערה-בנגב, שגב-שלום וכסייפה.

טלב אבו עראר: עד עצם היום הזה המדינה לא כיבדה את ההסכמים עם התושבים, עד עצם היום הזה.

טלב אבו עראר: חשוב לציין שכל היישובים הערביים הבדואיים נמצאים במצוקת דיור אדירה.

טלב אבו עראר: מתוך 11 היישובים החדשים שהוכרו על-ידי המדינה לפני חמש שנים, בעשרה מהם לפחות אין אף היתר בנייה.

טלב אבו עראר: אף היתר בנייה, וכל מי שבונה בית שם – נהרס.

טלב אבו עראר: האבטלה ביישובים האלה מגיעה לשיעור של כ-50%.

טלב אבו עראר: היום מה שמעסיק את המדינה, את ממשלת נתניהו ואת השר אורי אריאל הוא הריסת הבתים והשמדת היבולים.

טלב אבו עראר: בשלושת הימים שעברו, ברצף, משמידים יבולים חקלאיים לערבים בדואים בנגב, אולי מתוך מחשבה שאם משמידים יבולים אז כאילו הבעלות על הקרקע, על האדמה הזאת, עוברת לידי הממשלה ולידי המדינה.

טלב אבו עראר: ומה מבקשים מהתושבים שם?

טלב אבו עראר: אם אתה רוצה שאנחנו לא נחרוש לך, תשלם תמורת כל דונם חצי שקל.

טלב אבו עראר: רק שרוצים להוכיח בעלות על הקרקע.

טלב אבו עראר: בושה וחרפה.

טלב אבו עראר: האדמות של הבדואים, של הערבים, לפני שתעברו לשם מכל המדינות, מדינות חוץ.

טלב אבו עראר: ולכן, איפה מותר בכל העולם, בכל העולם, איפה מותר להרוס בית ולהפקיר משפחה, בעל, אשתו, ילדיו, בלי קורת גג?

טלב אבו עראר: איפה זה קורה?

טלב אבו עראר: במדינה דמוקרטית זה קורה?

טלב אבו עראר: המדינה לא מספקת שירותים בסיסיים לתושבים אלה כאמצעי לחץ על התושבים, כדי שהם יסכימו לעבור מאדמותיהם ומיישוביהם.

טלב אבו עראר: כבוד השר אורי אריאל מינה ועדה סודית בשנת 2015, אשתקד.

טלב אבו עראר: אני הייתי קורא לה אולי "ועדת הטיהור האתני".

טלב אבו עראר: בלי לשתף, למרות ההבטחות שאני, אישית, באופן אישי קיבלתי מהשר אורי אריאל שהוא לא יכין תוכנית, הוא לא יחשוב על תוכנית אלא בהשתתפותה של האוכלוסייה הבדואית.

טלב אבו עראר: הוועדה הזאת תעסוק בעניין היישובים הבדואיים ותגיש את המלצותיה.

טלב אבו עראר: אולי יוכל השר אורי אריאל לחשוף את המלצות הוועדה הזאת.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, הידעתם שהתושבים הערבים הבדואים בנגב מהווים כ-30% ואפילו יותר מאוכלוסיית הנגב?

טלב אבו עראר: אנו דורשים להכיר לאלתר ביישובים נטולי ההכרה על-ידי המדינה.

טלב אבו עראר: דורשים הכרת המדינה בפעולותיהם של הבדואים על אדמותיהם.

טלב אבו עראר: הבדואים אינם שודדי קרקעות, אלא הקרקעות הן שלהם.

טלב אבו עראר: המדינה היא שמנשלת את הקרקעות.

טלב אבו עראר: אפילו התקשורת העברית, היהודית, מציירת את הבדואים כפולשים או כשודדים.

טלב אבו עראר: אנחנו לא פלשנו ולא שדדנו אדמה של מישהו, אלא האדמה היא שלנו, ומי שמנשל זה המדינה, זו הממשלה.

טלב אבו עראר: הממשלה, מכובדי היושב-ראש, עסוקה באיך לייהד את הנגב, איך להביא יותר ויותר יהודים לנגב על חשבונם של הבדואים בנגב.

טלב אבו עראר: יעני, קל להם להקים או לבנות יישובים חדשים על חורבנם של יישובים בדואיים בנגב, קל להם להביא יהודים מאשר להכיר בבדואים ביישוביהם הקיימים.

טלב אבו עראר: עד עצם היום הזה לא הוקמה ועדת חקירה בעניין הכפרים הבלתי-מוכרים.

טלב אבו עראר: אני פונה לחברי הכנסת ומבקש לעמוד לצד הצדק, מבקש לתמוך בהצעה שלי להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית כדי להגיע לאמת ולהציע פתרונות הולמים, מוסכמים, על בסיס ההכרה ביישובים; אחרת – המצב שם בלתי נסבל.

טלב אבו עראר: הזוגות הצעירים, מר אורי אריאל – שלאחרונה אתה מתעסק יותר ויותר במינהלת; מנסה להחליף שם את היושב-ראש של המינהלת, שתפקידה מאז הוקמה ועד היום הוא רק הריסה, לא בנייה, רק הורסת ולא בונה.

טלב אבו עראר: ואז, אפילו ועדת האיתור, אף שבכלל אולי הגוף הזה מיותר לחלוטין, אין לו מה לעשות – אבל מכובדי, השר אורי אריאל, הוועדה שמינית לאיתור מועמד מתאים למינהלת, לא היה בה אפילו בדואי אחד.

טלב אבו עראר: בושה וחרפה, אף שאני בכלל בכלל לא בונה בתקווה על המינהלת ולא על מה שהיא עושה – שהיא הורסת.

טלב אבו עראר: מכובדי ומכובדי השרים, מכובדי חברי הכנסת, צריך להקים את הוועדה הזאת כדי לראות מקרוב ולחקור את האמת, להגיע לאמת ולהכיר ביישובים האלה.

טלב אבו עראר: איך אפשר להכיר בחוות יחיד ולחבר את החווה לחשמל, לסלול לשם כביש גישה, לספק שם מים, וליד החווה הזאת מאות או אלפי תושבים בלי חשמל, בלי מים, בלי שירותים בסיסיים, בלי כלום, כאילו הם לא אזרחים במדינה הזאת.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, כולי תקווה שחברי חברי הכנסת יתמכו בהצעה שלי.

טלב אבו עראר: אני מודה לך.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: ישיב שר החקלאות אורי אריאל; בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן נצביע על ההצעה לסדר-היום לפי ההצעות.

עיסאווי פריג': – – –

אורי אריאל: מכובדי היושב-ראש, חברי השרים, חברי הכנסת, ראשית אני מבקש להודות מאוד לחבר טוב, יהודה בכר, שהיה מנהל הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בדרום.

אורי אריאל: עשה את מלאכתו נאמנה.

אורי אריאל: למעשה, הוא הקים את הרשות הזאת והפך אותה לרשות גדולה, משמעותית, שפתרה בעיות רבות.

אורי אריאל: הבן-אדם עשה את עבודתו והביא אותנו למקומות הרבה יותר טובים, גם כאשר לא היה חוק, אבל בהחלט היה פיתוח והייתה תשומת לב והייתה הדרכה נכונה.

אורי אריאל: אני רוצה בהחלט להודות לו, ויחד אתו – לעובדי הרשות ולממלא-מקומו הזמני יריב מן, עד שנבחר במנהל קבוע בשבועות הקרובים.

אורי אריאל: ביום חמישי התקיימה הפגנה בבאר-שבע בנושא החלטת בית-המשפט העליון לפנות את חיראן, את אום-אלחיראן.

אורי אריאל: אחד המשתתפים – היו שם מאות אנשים – אחד המשתתפים היה חבר הכנסת טלב אבו עראר מהרשימה המשותפת, וכך הוא אמר:

אורי אריאל: מה שקורה בנגב הוא טיהור אתני ולא פיתוח – –

טלב אבו עראר: זה נכון.

אורי אריאל: – – שכן כל התוכניות הממשלתיות גובשו כדי ליישם את הטיהור האתני.

אורי אריאל: חבר הכנסת עראר חזר על הדברים גם עכשיו, מעל הדוכן – –

טלב אבו עראר: נכון מאוד – – –

אורי אריאל: – – וגם ממקום מושבו הוא חוזר ואומר: נכון מאוד.

אורי אריאל: ואתם, אנשי אופוזיציה, על זה אתם רוצים להקים ועדת חקירה ממלכתית, על הטיהור האתני?

אורי אריאל: ככה מדבר חבר כנסת במדינת ישראל?

טלב אבו עראר: – – – שלך.

טלב אבו עראר: זו המדיניות שלך – – –

אורי אריאל: זה מה שקורה פה?

אורי אריאל: הרי יש גבול גם לחוצפה שלך.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: יש גבול לחוצפה שלך – –

טלב אבו עראר: אתה חצוף.

טלב אבו עראר: אתה חוצפן.

טלב אבו עראר: אתה חצוף.

אורי אריאל: – – ולהתעללות שלך בחבריך הבדואים.

אורי אריאל: אתה לא מייצג אותם.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: בית-המשפט העליון פסק נגדך – –

טלב אבו עראר: אתה רק הורס שם – – –

אורי אריאל: – – ואתה, כמו נהג 9D, עולה ישר על בית-המשפט העליון.

טלב אבו עראר: החוצפה שלך, החוצפה שלך.

אורי אריאל: כלך לך, איש.

אורי אריאל: לך.

טלב אבו עראר: חוצפה.

אורי אריאל: מאיפה לקחת את העוז הזה?

אורי אריאל: מאיפה החוצפה הזאת?

אורי אריאל: – – –

אילן גילאון: – – –

טלב אבו עראר: אתה לא – – –

אורי אריאל: אתה מדבר על טיהור אתני?

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: אתה מדבר על טיהור אתני?

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: תתבייש.

טלב אבו עראר: אתה הורס.

טלב אבו עראר: משמיד יבולים.

טלב אבו עראר: תבנה שם, תקים.

טלב אבו עראר: חוצפה של שר אחראי שם.

אחמד טיבי: D9 – – –

אורי אריאל: יותר מזה – בואו, D9, אני אגיד לכם בדיוק.

אורי אריאל: חבר הכנסת טלב אבו עראר עבר מזמן את ה-9D.

אורי אריאל: הוא במקומות אחרים, הוא אפילו לא מכיר את בית-המשפט העליון – –

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: – – בית-המשפט העליון פוסק, והוא עושה דבר אחר.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: עכשיו אתה תקשיב.

אורי אריאל: הקשבתי לך קשב רב: לא אמרת מילת אמת אחת, אחת, חוץ מהשם שלי.

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: חוץ מהשם שלי לא הייתה מילה אחת נכונה בדברים שלך.

אורי אריאל: ואז הוא מוסיף ואומר, חבר הכנסת אבו עראר: בזכות האחדות שלנו אנו ננצח במאבק נגד הטיהור האתני.

אורי אריאל: מי שמדבר כך – ואם אתם, אני שואל אתכם, חברי האופוזיציה מצד ימין שלי, כמו סתיו שפיר, חברת הכנסת שפיר, ועמר בר-לב, רוצים לתת לו דיון בוועדת חקירה ממלכתית על טיהור אתני במדינת ישראל, זה עניינכם.

אורי אריאל: אני חושב שזה לא העניין.

טלב אבו עראר: אתה מייצג עמותות.

טלב אבו עראר: מייצג עמותות אתה.

יחיאל חיליק בר: אדוני, בוא נשמע את תשובת השר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת אבו עראר, תודה.

טלב אבו עראר: אתה מייצג עמותות ימניות.

אורי אריאל: בסך הכול, כדי לא להתיש פה את חברי הכנסת וכדי להוריד את הנושא הזה מסדר-היום – ויש לי עוד שלושה עמודים, אני אוותר עליהם – ממשלת ישראל וכנסת ישראל לא תיתן את ידה לחבר כנסת טלב אבו עראר לפגוע בבתי-המשפט, ובראשם בית-המשפט העליון – –

טלב אבו עראר: – – –

אורי אריאל: – – ולא תיתן לחבר הכנסת אבו עראר – –

טלב אבו עראר: – – – בית-המשפט – – –

אורי אריאל: – – לדבר פה בבית הזה על טיהור אתני.

טלב אבו עראר: בית-המשפט – – –

אורי אריאל: ואני קורא לך לחזור בך מדבריך – –

טלב אבו עראר: – – – לא חוזר בי – – –

אורי אריאל: – – או לשתוק.

אורי אריאל: אתה לא תסית בבית הזה כנגד המדינה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

אורי אריאל: אני קורא לכם לדחות את ההצעה.

אורי אריאל: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נאפשר לך לחזור, ונעבור להצבעה בעד ונגד.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע, להוריד את זה מסדר-היום?

אורי אריאל: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצבעה אלקטרונית בעד ונגד ההצעה.

יחיאל חיליק בר: ירדנה, בעד – זה להסיר את זה מסדר-היום?

קריאה: ההצבעה היא בעד ונגד העברה לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: בעד ונגד העברה לוועדת הכנסת, אוקיי?

יחיאל חיליק בר: מי שבעד – – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: כי זה מה שאומר הפרוטוקול.

יחיאל חיליק בר: מי שבעד – הוא בעד להעביר את ההצעה שלך לסדר-היום לוועדת הכנסת כדי שתוכל להקים ועדת חקירה.

יחיאל חיליק בר: מי שנגד ורוצה להסיר את זה מסדר-היום, מה שביקש השר, אז הוא נגד.

יחיאל חיליק בר: אוקיי?

יחיאל חיליק בר: אז נא להצביע – מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת – 16 נגד – 31 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת לא נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, 31 נגד, 16 בעד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום ירדה מסדר-יומה של הכנסת ולא תועבר לוועדת הכנסת.

יחיאל חיליק בר: הסדרת הגנים הפרטיים תחת פיקוח ורישוי עסקים

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: הסדרת הגנים הפרטיים תחת פיקוח ורישוי עסקים, מס' 3261, 3275, 3280, 3282 ו-3295, של חברי הכנסת לביא, גנאים, חזן ואנוכי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת לביא, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר יריב לוין בשם שר הכלכלה והתעשייה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד שלוש דקות.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני השר, חברותי וחברי חברי הכנסת, הסדרת הגנים הפרטיים תחת פיקוח – צורך המציאות.

עליזה לביא: רק לפני כמה ימים שמענו על בעלת משפחתון שטלטלה תינוק, ילד קטן, והוא קיבל חבטה קשה מאוד בראשו.

עליזה לביא: בדיקה ראשונית העלתה שאותה בעלת משפחתון, עובדת במשפחתון, הורשעה בעבר בפגיעה והורשעה בשנת 2004.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אפשר לקבל שקט?

יחיאל חיליק בר: כן.

יחיאל חיליק בר: אודה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה.

עליזה לביא: נקודת המוצא של הדיון שלנו כאן, של הבקשה שלנו בהצעה לסדר-היום, לפיקוח על מקום כל כך כל כך חשוב, שזה המשפחתונים הפרטיים – בפתח הדברים אנחנו צריכים בכלל לשאול מדוע במדינת ישראל צריכה משפחה להחליט לשלוח למשפחתון.

עליזה לביא: הרי מדובר בפתרון שיש בו לא מעט חסרונות: הוא יקר בהרבה ממעון של התמ"ת; אין עליו פיקוח; לרוב לוח החופשות של המשפחתונים פחות ידידותי ונוח להורים הצעירים והעובדים.

עליזה לביא: כלומר, משפחתונים רבים לא עובדים בימי שישי, בניגוד למעונות, וגם החופשות שלוקחות המטפלות הן יותר ארוכות.

עליזה לביא: במרבית המקרים, חברים, הסיבה לכך היא אופן ההתנהלות של המדינה, וחשוב שנגיד את זה.

עליזה לביא: אין מספיק מעונות במדינת ישראל, ואנחנו יודעים את זה.

עליזה לביא: שרי הכלכלה לדורותיהם הבטיחו והבטיחו והבטיחו, והיום על כל מקום רבות הרבה מאוד משפחות.

עליזה לביא: חשוב להבין מה עובר על המשפחות, על זוגות צעירים שרוצים לשלוח את הילדים שלהם למעון מטעם המדינה.

עליזה לביא: קודם כול, תבינו, מתי בכלל אפשר לשלוח בקשה.

עליזה לביא: מועד פתיחת הרשמה – אין מועד קבוע ואין אפשרות לדעת, מחכים להחלטת השר.

עליזה לביא: וכך, זוג שרוצה לשמור מקום, צריך להיכנס כל יום, כל יום, לאתר של משרד הכלכלה ולראות אם באמת נפתחה הרשמה.

עליזה לביא: למען הסר ספק, עד לרגע זה משרד הכלכלה עדיין לא פרסם את תאריך פתיחת ההרשמה לשנה הבאה.

עליזה לביא: ואני שואלת: מה ההבדל בין מעונות לבין בתי-ספר?

עליזה לביא: למה פתיחת ההרשמה לבתי-הספר היא בתאריך קבוע וההרשמה למעונות-יום לא?

עליזה לביא: השלב השני – שולחים בקשה.

עליזה לביא: כל זוג שמעוניין לשלוח את הילד למעון, צריך לעבור ביורוקרטיה ארוכה של הרבה טפסים ובקשות שנשלחים בדואר.

עליזה לביא: צריך לשלוח בקשה מיוחדת דרך משרד התמ"ת לכל מעון בנפרד.

עליזה לביא: את התשובה מקבלים רק לאחר כמה שבועות, וזה בדרך כלל קרוב לתחילת שנת הלימודים.

עליזה לביא: וכמו שאמרנו, במדינת ישראל יש מחסור גדול במעונות.

עליזה לביא: מספר הבקשות שנשלח הוא רב, כל התהליך הביורוקרטי מאוד מאוד מסורבל.

עליזה לביא: צריך לקרוא את הדוח האחרון של מרכז טאוב בעניין תמונת מצב המדינה ב-2015, שכולנו קיבלנו כחברי כנסת כאן.

עליזה לביא: וגם מעמד הביניים חי על הקצה.

עליזה לביא: כאן אנחנו יודעים שנותנים העדפות למעמד הנמוך, וגם חבר'ה במעמד הבינוני – מאוד מאוד משמעותי להם העניין הזה, ואין להם כסף.

עליזה לביא: וכל הפרוצדורה והביורוקרטיה הזאת וחוסר המקומות מביאים לכך שהרבה זוגות נאלצים לשלוח את הילדים שלהם למשפחתונים.

עליזה לביא: המשפחתונים האלה לא מפוקחים, אנחנו רואים מה קורה במשפחתונים, והמציאות מחייבת אותנו כמדינה, כמדינה אחראית, לבחור ולקבל את ההחלטה הזאת שאנחנו מפקחים על המשפחתונים.

עליזה לביא: המציאות שנוצרה, עצוב שהיא נוצרה, והיה צריך לתקן אותה ולפתוח יותר ויותר מעונות.

עליזה לביא: שנים אנחנו דנים בנושא הזה, וגם אני, כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה לשעבר – קיימנו על זה דיונים במשותף.

עליזה לביא: אבל כרגע המציאות היא שהמדינה לא מאפשרת יצירה של עוד מעונות בטווח הקצר, או אפילו הארוך, שבהם יש פיקוח.

עליזה לביא: לכן המדינה חייבת לפקח על המשפחתונים.

עליזה לביא: הפיקוח הזה צריך להיות באופן שוטף וביוזמת המדינה.

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

עליזה לביא: למה תמיד אנחנו צריכים לבוא ושוב לעורר בפעמונים לאחר שקורה אסון כה מחריד ומסתבר שהאישה הזאת כבר הורשעה על כך ב-2004?

עליזה לביא: חס וחלילה להשחיר מגזר שלם של מטפלות טובות במשפחתונים.

עליזה לביא: רובן עושה עבודת קודש ועבודה נהדרת מתוך אהבה גדולה מאוד לילדים, וכל מי שיש לו ילדים והילדים שלו היו במשפחתונים מכיר את הנשמות הטובות שנמצאות שם.

עליזה לביא: אבל תפקידנו כמדינה לגלות אחריות ולפקח.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ולאחריו – חבר הכנסת חזן, אם יהיה פה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, כולנו הזדעזענו כאשר פורסם שתינוק בן ארבעה חודשים טולטל או עבר טלטול קשה על-ידי בעלת משפחתון, מטפלת, ואושפז במצב קשה מאוד בבית-חולים.

מסעוד גנאים: דאגנו יותר והזדעזענו יותר כאשר התברר שהיא גם הורשעה לפני כמה שנים, כי היא השתמשה באלימות נגד חסר ישע ונגד תינוק אצלה באותו משפחתון.

מסעוד גנאים: גם לפני כמה חודשים, לצערי, נפטר ילד בן ארבעה חודשים מבית-שמש, גם בגלל טלטול ובגלל אלימות בגן שהוא היה בו.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שהמדינה פה לא נותנת מספיק – לא מפקחת מספיק על מסגרות שנמצא בהן היקר לנו; אין יקר יותר מהילדים שלנו, מהתינוקות שלנו.

מסעוד גנאים: גם כל התוכנית הזאת, כל הפרויקט הזה, של משפחתונים, של מעונות, בא כדי לספק מענה ותשובה לאימא שרוצה לצאת לעבודה, וגם לאבא, שרוצים לעבוד בראש שקט, והם בטוחים שהילדים שלהם בידיים בטוחות.

מסעוד גנאים: אבל כאשר החדשות האלה, המקרים האלה, המזעזעים, מראים שאלה שאמורים לפקח על הילדים שלנו, על התינוקות, ולהיות אמונים עליהם ולשמור על חייהם, דווקא הסכנה היא מהם – זה מאוד מחריד.

מסעוד גנאים: לכן, לפי דעתי, גברתי היושבת-ראש, על המדינה, משרד הכלכלה, שהוא אמון על המשפחתונים ועל המעונות – ואנחנו שמענו את זעקתן של המטפלות – שנים – שרוצים להסדיר את עבודתן; הכוונה, שיהפכו לעובדות של משרד הכלכלה באופן ישיר, כמו המורות במשרד החינוך למשל.

מסעוד גנאים: זה דבר אחד.

מסעוד גנאים: 2.

מסעוד גנאים: להקים עוד משפחתונים ועוד מעונות, והעיקר – לפקח בצורה יותר רצינית, על-ידי הרשויות המקומיות וגם על-ידי המשרד; אי-אפשר שכל אחת שרוצה לפתוח איזה משפחתון או מעון ולהיות אחראית לו, יכולה לעשות את זה, בלי לדעת מה ההיסטוריה שלה, מה העבר, וכל הדברים האלה – ולפקח גם אינטנסיבית.

מסעוד גנאים: נכון, יש עכשיו כל מיני הצעות להציב מצלמות, למשל, בתוך המשפחתונים ובתוך מעונות-היום, לנוכח ריבוי מקרי האלימות כלפי חסרי ישע.

מסעוד גנאים: אני בעד זה, אף-על-פי שיש גם פה סכנות – לפרטיות של האנשים.

מסעוד גנאים: אבל בסוף, מה לעשות, אנחנו צריכים לפקח על הילדים האלה, שהם חסרי ישע, לצערי – מאלה שאמורים לשמור עליהם.

מסעוד גנאים: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שעל המדינה, על משרד הכלכלה, על הרשויות המקומיות והשלטון המקומי, להיכנס לעניין הזה באופן רציני, כדי שבאמת לא נשמע על מקרים מזעזעים של אלימות וטלטול של חסרי ישע.

מסעוד גנאים: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נוכח.

נורית קורן: חבר הכנסת יחיאל חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי, תודה שהואלת גם להחליף אותי כדי שאוכל לדבר.

נורית קורן: כבוד לי.

יחיאל חיליק בר: גברתי היושבת-ראש, כשהוצאתי רישיון נהיגה, זה היה לפני הרבה שנים, הייתה לי "פיאט 127" צהובה, מקרטעת – –

נורית קורן: גם לי הייתה אחת כזאת.

יחיאל חיליק בר: כן?

יחיאל חיליק בר: – – שעלתה ביום טוב 2,500 שקל.

יחיאל חיליק בר: זה היה הרכב הראשון שלי, מאוד אהבתי אותו.

יחיאל חיליק בר: הבית השני שלו היה המוסך.

יחיאל חיליק בר: אבל בכל פעם שהכנסתי אותו למוסך ושילמתי כסף, ידעתי שזה מוסך שקיבל רישיון מהמדינה, והאוטו "סוג של" בידיים טובות.

עמר בר-לב: לי היה אופנוע שהיה נוסע רק הביתה.

עמר בר-לב: חזרה למוסך כבר זה היה על טנדר.

יחיאל חיליק בר: בדיוק.

יחיאל חיליק בר: אבל כשהכנסת את האופנוע שלך, עמר בר-לב, למוסך, ידעת שזה מוסך מורשה.

יחיאל חיליק בר: זה נראה לכם הגיוני שכשאנחנו נכניס את הרכב שלנו למוסך, אנחנו נדע שזה מוסך שמאושר על-ידי המדינה והוא מורשה, אבל שלא נישן בשקט כשאנחנו מכניסים את הילד שלנו, את הילדים שלנו, לגן שהוא לפעמים ללא פיקוח וללא רישיון?

יחיאל חיליק בר: האם זה בכלל נשמע הגיוני?

יחיאל חיליק בר: לא.

יחיאל חיליק בר: וזה מה שלצערי שקורה.

יחיאל חיליק בר: עכשיו, הילדים האלה לא יכולים לבקש מהגננת רישיון.

יחיאל חיליק בר: זה לא התפקיד שלהם, זה התפקיד שלנו.

יחיאל חיליק בר: והרבה פעמים הם גם לא יכולים לומר אם הגננת מרביצה להם, מתעללת, מרעיבה, או לשבח אותה אם היא גננת טובה.

יחיאל חיליק בר: הם לא יכולים.

יחיאל חיליק בר: רבותי חברי הכנסת, זה אולי הנושא האחרון שבו אנחנו יכולים להרשות לעצמנו להקטין ראש ולדחות ולומר שאולי זה לא מתפקידנו – זה מתפקידנו.

יחיאל חיליק בר: החובה הראשונה במעלה של הכנסת היא לדאוג לאזרחיה, והעוד-יותר-ראשונה היא לדאוג לאזרחיה חסרי הישע, בהם מצד אחד קשישים, נכים קשה, אבל בוודאי הילדים, שאינם יכולים לייצג את עצמם.

יחיאל חיליק בר: אני עוסק הרבה בנושא של הגנה על חסרי ישע.

יחיאל חיליק בר: בימים האלה אני גם מקדם חוק שיאפשר לאפוטרופוסים של חסרי ישע, כולל ילדים קטנים, כן להתקין בסתר אפילו מכשירי האזנה וצילום.

יחיאל חיליק בר: אבל אם נגן עליהם בבית ונפקיר אותם בגן, לא עשינו שום דבר.

יחיאל חיליק בר: הילדים שלנו צריכים להיות מוגנים ומאובטחים כל יום, בכל שעה.

יחיאל חיליק בר: זה כל כך מובן מאליו, שזה לא צריך אפילו דיון בכנסת.

יחיאל חיליק בר: ואיך קרה שדווקא מכל התחומים, דווקא גני-הילדים בישראל הם סוג של מערב פרוע?

יחיאל חיליק בר: זה נשגב מבינתי.

יחיאל חיליק בר: בשביל לתקן, חבר הכנסת גנאים, סתימה בביוב, אדם צריך רישיון – סתימה בביוב.

יחיאל חיליק בר: אבל בשביל לטפל בילד שלך או בילד שלי, הוא צריך לפעמים רק לפרסם מודעה באינטרנט, או לתלות איזו מודעה על עץ, ויש לו 30 ילדים, והוא עושה את הכסף שלו.

יחיאל חיליק בר: מערב פרוע – לא בתחום הזה.

יחיאל חיליק בר: תשאלו את עצמכם, חברי הכנסת, אם אתם צריכים או לא צריכים להירתם לעשות משהו בנדון, ואם בפעם הבאה שתקראו על ילד שחווה התעללות במעון או בצהרון, ולצערי, הפעם הבאה תהיה כנראה לא בעוד יותר מדי זמן, חלילה – האם נוכל לחיות במצפון שקט.

יחיאל חיליק בר: לכן, אני קורא לכולם להעביר את הנושא הזה לדיון דחוף באחת מוועדות הכנסת, לגבות את זה בחקיקה ממשלתית, פרטית, מכל הכיוונים, ולשים קץ למערב הפרוע הזה של חוסר פיקוח ורישיון בגני-ילדים.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה, גברתי.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: משיב על כך השר יריב לוין, בשם שר הכלכלה והתעשייה.

נורית קורן: בבקשה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, אני בהחלט מברך על הגשת ההצעה והעלאת הנושא לסדר-היום.

יריב לוין: הנושא הוא באמת נושא חשוב, אגב, נושא מאוד מורכב גם, ואני חושב שכפי שכולנו יודעים, משרד הכלכלה מפקח על מעונות-יום בכל ההיבטים.

יריב לוין: הם כפופים לסטנדרטים של מבנה פיזי, של תנאי בטיחות, כללים פדגוגיים וכדומה.

יריב לוין: במסגרות המפוקחות יש כ-100,000 ילדים, אבל יש בהחלט בעיה, ויש בהחלט תחום שלא מוסדר עד הסוף, בנושא של מסגרות שאינן בעלות סמל מעון, קרי מעונות ומשפחתונים – מה שאנחנו מכנים – פרטיים.

יריב לוין: כאן, למעשה, הפיקוח הוא לא פיקוח מובנה, אלא בעיקר פיקוח שמתבסס על כך שכאשר מגיע למשרד מידע על אירוע או על בעיה או על מסוכנות שעלולה להיות באותה מסגרת, במקרים האלה מפקחי המשרד אכן פועלים, יכולים להוציא אפילו צווי סגירה, כמובן לערב את המשטרה, אבל ברור לגמרי שהיקף פיקוח מן הסוג הזה לא דומה למה שאנחנו מכירים במעונות, אם אפשר לקרוא לזה כך, במירכאות או בלי מירכאות, המוסדרים או המפוקחים.

יריב לוין: יש ועדה בין-משרדית של משרד ראש הממשלה, משרד החינוך ומשרד הכלכלה והתעשייה, שבוחנת את אופן ההסדרה של מסגרות לגיל הרך, מתוך נקודת המוצא שנדמה לי גם עלתה מתוך הדברים שנאמרו כאן, שיש צורך לעשות שינוי בנושא הזה, ליצור איזה פיקוח הדוק יותר, שיבטיח רמה נאותה של מבנה, בטיחות, תברואה, חשמל, וגם דברים שקשורים לצד הפדגוגי, להכשרת הצוותים וכדומה.

יריב לוין: הצוות הזה נמצא בעבודה, וברגע שהעבודה הזאת תושלם, אני מקווה שבמהרה, אפשר יהיה להביא גם את תוצאותיה, שייתכן שחלקן גם תצרכנה חקיקה, ולהגיע לאיזו הסדרה, שתהיה נכונה וטובה, של הנושא החשוב והמורכב הזה.

יריב לוין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יש לנו חברי כנסת שרוצים הבעת דעה נוספת.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, תודה על ההצעה החשובה הזאת לסדר-היום, אני רק רוצה להעיר לכולנו שזה מעציב שאנשים מגישים בקשות להצעות לסדר-היום ולא מגיעים למליאה בזמן שההצעות האלה נדונות.

איילת נחמיאס ורבין: לא, גברתי היושבת-ראש, אני חושבת שזה משהו שאנחנו צריכים לתת עליו את הדעת.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, דוד ביטן עכשיו לא נמצא כאן, אבל אנחנו עושים הרבה שינויים במסגרת ועדת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: תשמעו, בסוף זה על חשבון חברי כנסת אחרים, וזה דבר שצריך לתת עליו את הדעת, מעבר לעניין האישי.

נורית קורן: את צודקת.

איילת נחמיאס ורבין: בהקשר של ההצעה החשובה הזאת לסדר-היום – ואני מודה לשר יריב לוין על תשובתו – אני חושבת שהמדינה – תסלחו לי על הביטוי העממי – מתברברת עם העניין הזה יותר מדי זמן, ויותר מדי ילדים מוצאים את עצמם בסוף קורבנות של אנשים שלא קיבלו רישיון לכלום.

איילת נחמיאס ורבין: זה ברור שאנחנו הרי, חס וחלילה, לא מטילים דופי אוטומטי בכל בן-אדם שמגדל את הילדים שלנו.

איילת נחמיאס ורבין: הילדים שלי עד לא מזמן היו במסגרת פרטית.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד יכולתי לסמוך על הגננת, אבל גם, אני מוכרחה להגיד לכם, אני תמיד הייתי דרוכה, כי גם היא לא תמיד יכולה לדעת מה קורה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן אנחנו חייבים למצוא פתרון ענייני.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא טריוויאלי, צריך לומר, משום שהם נפתחים בכל מיני מקומות.

איילת נחמיאס ורבין: קל לפתוח את זה בצורה פיראטית, אני אומר, אבל אני חושבת שאנחנו חייבים לתת את הדעת על הדבר הזה ולהוביל חקיקה שתיצור פיקוח ורגולציה הגיוניים, שייתנו מענה על הבעיות האלה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת שמולי, בבקשה – הבעת דעה נוספת.

איציק שמולי: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, וכמובן מכובדי השרים, ראשית, תודה לכל מציעי ההצעות לסדר-היום.

איציק שמולי: אני קודם כול מברך על כל הפתרונות שעלו פה, גם לגבי המסגרת הציבורית והמוסדרת – להרחיב אותה, וגם המסגרת הפרטית, שהיא פרוצה לחלוטין.

איציק שמולי: כל הצעדים שצריך לעשות ידועים – להעביר את העניין הזה לאחריות משרד החינוך ולשפר את הרגולציה.

איציק שמולי: אבל אני רוצה להסב את תשומת לבה של הכנסת לעובדה שאני הגשתי הצעת חוק שחתומים עליה כמעט 80 חברי כנסת, שמשקפת סוף-סוף את ההבנה שאנחנו חייבים עכשיו להרחיב את ההגנה על הילדים האלה.

איציק שמולי: מדברים כבר הרבה שנים על הרפורמות שצריכות לקרות בתחום, אבל אי-אפשר יותר להגיד לילדים, ל-80 מקרים בשנה – שזה כמה מאות בודדות של ילדים שנמצאים בטווח הסכנה – אי-אפשר להגיד להם: חכו, חכו עד שמדינת ישראל תעשה רפורמה.

איציק שמולי: לא, צריך לקדם עוד בכנסת הזאת את הצעת החוק של הצבת מצלמות בגנים פרטיים, ולכל אלה שיזעקו נגד – ובצדק, החשש הוא אמיתי – פגיעה בזכויות הפרט – אנחנו בהצעה ממתנים את הדבר הזה, וקובעים שרק במקרה שיש התעללות, המשטרה יכולה לגשת לסרט הצילום ולקחת אותו.

איציק שמולי: המצלמות מתעדות במעגל סגור.

איציק שמולי: אז, אדוני היושב-ראש, במשפט סיכום, אני רוצה שהכנסת תבין: הבעיה היא לא שהגענו לשנת שיא עם יותר מ-80 מקרים בשנה; 90% מהתיקים שנסגרים נסגרים כי המשטרה לא מסוגלת לגבש תשתית ראייתית.

איציק שמולי: ילדים בני שנתיים לא יכולים להעיד, והגיע הזמן שעם הדבר הזה הכנסת תתמודד.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת שמולי.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת קורן, בבקשה, עמדה מהצד, ואנחנו נעבור להצבעה.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר יריב לוין והשר גלעד ארדן, אני דווקא רוצה לומר משהו אחד בנושא הזה, שאנחנו מאמינים לגננות, אבל יש בעיה מרכזית במדינה – כל הסייעות שבאות לגנים: אין שום הנחיה מה התפקיד שלהן, איך הן צריכות – איזו השכלה, איזו הכשרה.

נורית קורן: ודווקא צריך להסתכל גם על הדבר הזה, וגם אותו להסדיר, מי, זה מה שחשוב, כי אנחנו לא יודעים מי באמת זה שמטפל בילדים שלנו במשך כל היום, וזה מה שחשוב שנדע.

נורית קורן: הרי ראינו גם מקרים שנכנסו אנשים שהיה אסור להם להיכנס לגנים, ולכן, גם הנושא הזה צריך לבוא לידי הסדרה.

נורית קורן: אני קוראת גם למשרד הכלכלה וגם למשרד החינוך לשבת יחד ולראות איך צריך לפקח ולתת רישיונות לגנים הפרטיים.

נורית קורן: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אסור רק להטיל דופי בסייעות, כשמשכורת הסייעות היא נוראית.

נורית קורן: אני לא מטילה שום דופי, ממש לא, אני רק אומרת שצריך לקבוע כללים, שהכול יהיה ברור.

נורית קורן: אני לא מטילה דופי באף אחד.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת עליזה לביא, אנחנו רוצים חינוך, זכויות הילד?

עליזה לביא: ועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו, כמציעים, מבקשים כלכלה, ואנחנו נצביע עכשיו מי בעד ומי נגד העברת הנושא לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: 14 בעד, ללא מתנגדים, ללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה, הסדרת הגנים הפרטיים תחת פיקוח ורישוי עסקים, תועבר לוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: אי-הורדת מחירי מוצרי חלב ברשתות השיווק למרות החלטת משרד האוצר ומשרד החקלאות ופיתוח הכפר

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום בנושא: אי-הורדת מחירי מוצרי חלב ברשתות השיווק למרות החלטת משרד האוצר ומשרד החקלאות ופיתוח הכפר, הצעות מס' 3235, 3237, 3271 ו-3281, של חברי הכנסת ילין, סויד, מוזס ווקנין.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת ילין יעלה ראשון להציג.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: יש לך שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: ישיב השר יריב לוין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, תודה לחברי הכנסת שהצטרפו להצעה.

חיים ילין: בעצם ב-11 בפברואר 2016 נכנס לתוקף צו של משרדי האוצר והחקלאות אשר מורה על הוזלה של מחירי מוצרי החלב הנמצאים בפיקוח ב-3%.

חיים ילין: הוזלה זו הגיעה בעקבות ירידה של מחירי החלב הגולמי ב-4.35%.

חיים ילין: מה המשמעות של הורדת מחיר החלב הגולמי?

חיים ילין: זה אומר שעכשיו החקלאים הרפתנים מקבלים פחות כסף, אבל זה חלק מהסדר שנחתם על-ידי הממשלה הקודמת, כך שיהיה איזה מסלול של התייעלות ברפתות במדינת ישראל.

חיים ילין: בעצם מחיר החלב ירד, והמחלבות צריכות לספוג גם את הירידה הזאת ולהעביר אותה הלאה.

חיים ילין: אלא מה?

חיים ילין: כל המחלבות, כמעט בלי יוצא מן הכלל, הורידו את מחירי המוצרים שהם בפיקוח, אבל נוסף על זה גם הורידו את מחירי יתר המוצרים, כי בעצם מחיר החלב ירד.

חיים ילין: בשביל שנבין, זה 1 ל-10, פחות יותר: על כל 10 ליטר יש לנו קילו גבינה, אז שנבין את המכפלות של הורדת המחירים.

חיים ילין: אבל מה לעשות, ברגע שזה מגיע לרשתות השיווק, אנחנו לא רואים את ירידת המחיר, בשום פנים ואופן, ולכן, מי שהרוויחו מכל הדבר הזה אלה רשתות השיווק.

חיים ילין: מי הפסיד?

חיים ילין: האזרח, שהולך לקנות ולא רואה את הירידה.

חיים ילין: אני לא מצליח להבין, אם שר האוצר ושר החקלאות חותמים על צו, כבוד השר יריב, אתה תענה, איך ייתכן – איך ייתכן שהם לא מבצעים?

חיים ילין: זאת אומרת, הם פושעים.

חיים ילין: כאילו, מה הכוח של שר, שהוא בא ואומר: זאת התקנה, זהו – איך בעצם אנחנו מגיעים לאותו מצב?

חיים ילין: עכשיו, למה אני אומר את זה?

חיים ילין: עם יד על הלב, אני אומר את זה עכשיו, החוק הראשון שאני ניסיתי להעביר היה על פערי תיווך.

חיים ילין: עכשיו, מה הממשלה עשתה?

חיים ילין: חתמה יחד עם החקלאים, יחד עם כולם – מה חתמו?

חיים ילין: אני אגיד לכם על מה הם חתמו: לפתוח את היבוא, פיצוי לחקלאים, שזה בסדר ומוצדק, אבל הם לא קובעים בסוף מה יקרה ברשתות.

חיים ילין: רמי לוי יכול למכור עוף בשקל לקילו, הוא יכול למכור אותו גם ב-22 שקל לקילו, ומי שישלם את המחיר זה החקלאי, וגם האזרח.

חיים ילין: אז איך מפקחים על זה?

חיים ילין: אני מודיע לכם: תפתחו את היבוא כמה שאתם רוצים, ותעשו מה שאתם רוצים, והמחירים ירדו, וגם בערבה כבר אנחנו רואים שאפשר לקחת חינם עגבניות ולקטוף אותן – בסופו של דבר מי שקובע זה לא החקלאי, זה הרשתות.

חיים ילין: מי שיצא פה, כבוד השר – אני אומר לך, כי אתה תיתן את התשובה – זה ביזיון, זה אנשים שמזלזלים בהחלטת שרים.

חיים ילין: זה לא יעלה על הדעת.

חיים ילין: עכשיו, זה לא עניין של קואליציה–אופוזיציה, זה בכלל: אנחנו הריבון, אתם הריבון, מזלזלים בריבון.

חיים ילין: לא יעלה על הדעת דבר כזה, וצריך לקנוס אותם בצורה כזאת שכל דבר שהם יעשו יגיע בסופו של דבר לצרכן.

חיים ילין: אני מודה לך מאוד.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סויד, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: ואחריה – אם יהיה פה – חבר הכנסת מוזס.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, השרים, חברי חברי הכנסת, אדוני השר לוין, אני רוצה לפנות אליך.

רויטל סויד: באמת, אתה בן-אדם מאוד פרקטי ומאוד ריאלי, ואני רוצה להצביע על מצב אבסורדי, מצב שכשאתה מתבונן בו, קורא אותו ומבין אותו, אתה שואל את עצמך איך דבר כזה יכול באיזה אופן שהוא לקרות.

רויטל סויד: הרי מה היעדים שלנו?

רויטל סויד: מה היעדים של הממשלה הזאת?

רויטל סויד: מה אומר שר האוצר – מה כל הזמן רוצים לעשות?

רויטל סויד: להתמודד עם יוקר המחיה, להוזיל את המזון, לגרום לכך שאנשים יוכלו באיזה אופן לבלום את כל העלייה הזאת של יוקר המחיה, כדי שאנשים יוכלו לחיות קצת יותר טוב במדינה.

רויטל סויד: מה החליטו?

רויטל סויד: החליטו ב-11 בפברואר השנה הזו לבוא ומה שנקרא להוזיל את מחירי מוצרי הפיקוח – להסיר את הפיקוח, או להוזיל את הפיקוח, כדי להתמודד איכשהו עם המחירים של מוצרי החלב.

רויטל סויד: לכאורה, הייתה צריכה להיות חגיגה פה, ואנשים היו צריכים לבוא ולרכוש יותר מוצרי חלב בפחות כסף.

רויטל סויד: אבל תראה מה קרה פה – וזה דבר שהממשלה לא יכולה להתעלם ממנו בשום פנים ואופן: בעוד החקלאים, הרפתנים, באמת הורידו את המחירים, הרשתות לא פעלו בהתאם, בשום דרך וצורה שהיא.

רויטל סויד: הצרכן הקטן בבית לא מרגיש את העובדה שהורידו את הפיקוח, שאפשר להביא יבוא, שנחתם הצו.

רויטל סויד: הוא לא מרגיש את הדבר הזה.

רויטל סויד: והמשמעות היא שמי שיוצא ניזוק – מעבר לזה שלצרכן כמובן לא יורד המחיר – זה שוב החקלאים.

רויטל סויד: עכשיו, היו הרבה מאוד רפורמות במשק החלב בתקופה האחרונה, הרבה מאוד רפורמות.

רויטל סויד: רפתות שלמות נסגרו, רפתות שלמות שרובן נמצאות ברמת-הגולן וגם בעוטף-עזה.

רויטל סויד: עכשיו, הרפתות האלה נסגרו, ואתה יודע, השר לוין, זה דבר שצריך לעניין אותך מאוד, כמו שזה מעניין את כולנו:

רויטל סויד: הרפתות שנסגרו נמצאות במקומות אסטרטגיים מאוד לנו במדינת ישראל – ברמת-הגולן ובעוטף-עזה.

רויטל סויד: ציונות לשמה.

רויטל סויד: הציונות לשמה נסגרה ורפתות שלמות נסגרו, מאות משקים נסגרו אך ורק בגלל רפורמות שהביאו באוצר.

רויטל סויד: אז מה אנחנו עושים, הולכים להכות שוב ושוב?

רויטל סויד: והפעם, כשכבר חתמו על הצו הזה, אז לא להתמודד עם זה שבעצם הצרכן לא מקבל את אותה הוזלה?

רויטל סויד: עכשיו, אני רוצה לספר לך: בשבוע שעבר הייתי – – –

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום, אני מבקש.

רויטל סויד: משפט סיכום, וזה בדיוק קשור גם אליך, חיליק.

רויטל סויד: בשבוע שעבר היינו, סגן יושב-ראש הכנסת פה, חבר הכנסת חיליק בר, ואני, במשלחת עם יושב-ראש הכנסת בפרלמנט בבריטניה.

רויטל סויד: ושם ישבנו עם שרים, בין היתר עם שר החוץ, עם יושב-ראש הפרלמנט, ואנחנו שמענו שבסופו של דבר בגלל סימון המוצרים מההתנחלויות באים ואומרים: אתם יודעים מה, כבר לא נרכוש בכלל מוצרים מישראל.

רויטל סויד: גם מזכירת הכנסת הייתה, ירדנה.

רויטל סויד: אמרו: אז כבר לא נרכוש בכלל מוצרים מישראל, בכלל לא נרכוש את המוצרים האלה, מה אנחנו צריכים להתעסק עם – מהתנחלויות, לא מהתנחלויות; מסמנים מוצרים מהתנחלויות?

רויטל סויד: לא נייבא בכלל מוצרים מהארץ.

רויטל סויד: זאת אומרת, אנחנו פה אלה שאמורים לעודד את החקלאות בארץ, אנחנו פה אלה שצריכים לדאוג בגלל שאי-אפשר לייבא, או בגלל שקשה לייבא, אנחנו פה צריכים לדאוג בסופו של דבר לעודד את משקי החקלאות ובוודאי את משק החלב.

רויטל סויד: ואני קוראת לך היום, כשאתה נמצא פה, לבוא ולהורות – קודם כול להתערב בנושא הזה ולהורות לרשתות השיווק להוריד את מחירי החלב בהתאמה.

רויטל סויד: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת סויד.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מוזס – אינו נמצא; חבר הכנסת וקנין – אינו נמצא.

יחיאל חיליק בר: השר יריב לוין – אדוני, בבקשה – ישיב בשם שר הכלכלה.

איילת נחמיאס ורבין: מי זה שר הכלכלה?

יחיאל חיליק בר: הוא כרגע עסוק במשרד התקשורת.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אני אגיד לך, פשוט העומס – אני מכירה את השר לוין הרבה שנים, מבלי לפגוע כמובן בפריימריז הבאים, ואני פשוט חושבת שיש לך יותר מדי משרדים על הכתפיים.

יחיאל חיליק בר: למה?

יחיאל חיליק בר: כאוהד "הפועל" יש לו סיכוי בפריימריז שלנו, אגב.

איילת נחמיאס ורבין: אה, נעשה הצרחה?

יחיאל חיליק בר: לגמרי.

יריב לוין: טוב, תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברות וחברי הכנסת, קודם כול, לשאלתה של חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שר הכלכלה הוא זה שאת הצבעת נגד זה שהוא יעביר את משרד הפנים לשר אחר – אם אנחנו רוצים, ככה, לדייק בעובדות עד הסוף.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני רוצה שלפעמים הוא יבוא לענות במקומך.

חיים ילין: בוא לא נערבב שמחה בשמחה, יריב, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: יום אחד הוא יבוא לענות במקום שר התיירות.

יריב לוין: אני גם מוכרח לומר לחבר הכנסת חיים ילין – שמע, ביטאת את זה בצורה הכי טובה שיכולה להיות.

יריב לוין: אתה אומר: מזלזלים בריבון, מה יהיה עם החלטות השרים – תאמין לי, אני שואל את עצמי את זה בערך כל שעה.

יריב לוין: אם אתה חושב שזה שאתה יושב ליד השולחן הזה, מישהו בכלל חושב שההחלטות שלך צריכות להתבצע, שיש להן בכלל משמעות כלשהי, שיש לך – – –

רויטל סויד: לא, אבל לכם יש הכוח לדאוג שכשלא מבצעים אותן שהן כן יתבצעו.

יריב לוין: זאת, אגב, חברת הכנסת סויד, האשליה הכי גדולה.

יריב לוין: אם את באמת חושבת שיש לנו הכוח לדאוג שדברים יתבצעו, האמיני לי, כשאת תראי מקרוב – ואני מאחל לך שתהיי שרה בממשלת אחדות רחבה בראשות הליכוד – כשזה יקרה, את תראי – – –

חיים ילין: כל זה היה בשביל להגיד את המשפט הזה.

יריב לוין: – – – את תראי עד כמה הדבר הזה, שאמור להיות מובן מאליו לחלוטין, לצערי הרב, הוא לא מובן מאליו בכלל.

יריב לוין: אני, אגב, באמת חושב שבעניין הזה לא צריכות להיות קואליציה ואופוזיציה, וצריך לעשות – ואנחנו בהחלט עובדים די קשה לנסות לגבש הצעות שישנו את המציאות הזאת.

יריב לוין: כי המציאות הזאת היא באמת בלתי תקינה.

יריב לוין: יכולת הפעולה של שרים בתפקידיהם היא לטעמי מאוד מאוד בעייתית.

יריב לוין: תראו, אני יכול לתת לכם רק דוגמה אחת ממשרדי: תאמינו או לא, התפקיד אולי הכי מרכזי בצד המקצועי אצלי במשרד זה סמנכ"ל שיווק.

יריב לוין: סמנכ"ל השיווק הנוכחי עזב, וכבר חלפו שבועות רבים מאז סיים את תפקידו, ואפילו עוד לא יצא המכרז לבחירת הסמנכ"ל הבא.

יריב לוין: כלומר, תקציב של 340 מיליון שקל שצריך להיות מנוהל על-ידי סמנכ"ל שאחראי על תחום השיווק – כך עומד.

יריב לוין: ואני יכול להמשיך ולהביא שורה ארוכה של דוגמאות – – –

רויטל סויד: מה זה קשור?

חיים ילין: זה ניהול.

יריב לוין: לא, לא, אני רק אומר, חבר הכנסת ילין, ואני אשלים ואומר – – –

רויטל סויד: צריך להחליף את הממשלה.

יריב לוין: – – – ואני אשלים ואומר, כדי שבכלל תכעסו עלי, שאם יש מקום שהוא דוגמה ומופת לזלזול בריבון ובסמכויות הממשלה והכנסת, זה כמובן בית-המשפט העליון, ששם מלמדים את כל המערכת – – –

רויטל סויד: מה הקשר?

חיים ילין: יריב, אבל מה הקשר?

יריב לוין: רגע, זה לא במקום התשובה.

יריב לוין: אבל אתה מבין שבכל זאת אני חייב להתייחס, כי הדברים הם מאוד נכונים בעיני.

יריב לוין: אני חושב שאתה מביע פה זעקה נכונה, והאמן לי, זעקה שזועקים כל מי שאתה רואה יושב פה סביב שולחן הממשלה יום-יום, שעה-שעה.

יריב לוין: ולצערי הרב, המסר הזה שהשרים, אומנם יש להם אחריות וכאילו יש להם גם סמכות, אבל לא בהכרח צריך לאפשר להם לעבוד ולא בהכרח צריך לאפשר להם לבצע את המדיניות, ויש גורם אחר שישפוט את מדיניותם וגורם אחר שיחליט אם היא סבירה וגורם אחר שיחליט אם מתחשק לו בכלל לבצע אותה – אני חושב שכל המעגל הזה שאנחנו חיים בו הוא מעגל לא תקין לחלוטין, הוא פוגע מאוד בתפקוד הממשלה וביכולת לבצע דברים, ואני בהחלט חושב שצריך לשנות אותו.

יריב לוין: על חלק מהדברים אנחנו עובדים ומנסים לקדם, ואם תצטרפו אלינו לשינויים האלה אני חושב שזה יהיה דבר טוב ונכון, כי זה באמת לא משנה באיזה צד של המתרס יושבים בנקודה מסוימת בעניין הזה.

יריב לוין: עכשיו לגוף הנושא.

יריב לוין: אני אומר כך: אין ספק שהמצב – וצריך להבחין בין שני דברים: מקום שבו המחיר איננו מפוקח, בוודאי שהממשלה איננה יכולה להתערב ולא יכולה לא להורות לרשתות ולא לאף גורם באיזה מחיר למכור.

יריב לוין: זה העולם התחרותי, וברור שבעניין הזה אין לנו ולא יכולה להיות לנו, וגם לא צריכה להיות לנו, יכולת להתערב.

יריב לוין: במקום שבו המחיר הוא בפיקוח ואכן הורדו המחירים, בוודאי ובוודאי שצריך לפקח ולאכוף, ואין שום ספק שמי שאיננו מקיים את הצו עובר על החוק, נקודה.

יריב לוין: עכשיו, אני כבר אומר שזה לא המקרה היחיד, לצערי, שעוברים על החוק.

יריב לוין: עוברים על החוק בהרבה מאוד נושאים ובהרבה מאוד דברים, אבל דווקא בנושא הזה אני מוכרח לומר לכם שיש בהחלט אכיפה, ואכיפה מסיבית.

יריב לוין: מאז הורדו המחירים, סדר גודל של בערך חודש, בוצעו כבר ביקורות ב-150 עסקים, שזה לא מעט בכלל, ונמצאו הפקעות מחיר ב-12 מתוכם, שזה, אגב, בעיני אחוז מאוד גבוה, זה מתקרב ל-10% מהעסקים.

יריב לוין: נגדם נפתחו – – –

רויטל סויד: כל השאר מה-150 הורידו את המחירים?

יריב לוין: כל השאר מה-150 היו בסדר.

יריב לוין: אבל 12 מ-150 זה המון.

יריב לוין: זו עבירה על החוק, זה כמו שתגידי לי שעשית – – –

חיים ילין: יש שכונה אחת שמשלמים את המחיר – – –

יריב לוין: כן, זה כמו שתגידי לי שעשית – עשית אני לא יודע מה, ביקורת בכל עניין שנוגע לאכיפת החוק; בדקת 150 איש מי משתמש בסמים ומצאו רק 12, אז זו סיבה לחגיגה?

יריב לוין: זה מצב רע מאוד אם 12 מתוך 150 לא קיימו את העניין הזה.

יריב לוין: נגדם, כמובן, נפתחו תיקים ויינקטו וננקטים כל האמצעים, והאכיפה היא בהחלט אכיפה משמעותית ואגרסיבית.

יריב לוין: שוב אני אומר, 150 ביקורות בתוך פרק זמן של פחות מחודש – אני חושב שזה בהחלט מעיד שמתייחסים לעניין הזה בצורה רצינית.

יריב לוין: מעבר לזה, אני מנצל את הבמה הזאת כדי לקרוא גם לציבור וגם לכל אחד מחברי הכנסת כאן, מי שמקבל איזו תלונה או פנייה, תעבירו כל תלונה כזאת למשרד הכלכלה, והיא כמובן תטופל באופן מיידי, משום שהמצב הזה, שגובים מצרכנים יותר מהמחיר המותר, כאשר המחיר בפיקוח, הוא כמובן בלתי נסבל.

יריב לוין: האכיפה בעניין הזה נעשית בצורה משמעותית ובעוצמה, ותמשיך להיעשות.

יריב לוין: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: מה אתה מציע, רק?

יריב לוין: מה שמבקשים המציעים.

יחיאל חיליק בר: מה מבקשים המציעים, חיים?

רויטל סויד: דיון בוועדת הכלכלה.

חיים ילין: – – – ועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: דיון בוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו מצביעים בעד ונגד העברת ההצעה: אי-הורדת מחירי מוצרי חלב ברשתות השיווק למרות החלטת משרד האוצר ומשרד החקלאות, לוועדת הכלכלה; לדיון.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: עשרה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: הנושא: אי-הורדת מחירי מוצרי חלב ברשתות השיווק למרות החלטת משרד האוצר ומשרד החקלאות, יועבר להמשך דיון בוועדת הכלכלה.

יחיאל חיליק בר: הידרדרות באירועי האלימות בין בני הקהילה האתיופית לשוטרים

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: הידרדרות באירועי האלימות בין בני הקהילה האתיופית לשוטרים, מס' 3257, 3274, 3283 ו-3285, של חברי הכנסת ברקו ובר-לב.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השר, כנסת נכבדה, אנו חיים במדינה שיש בה רצף אין-סופי של אירועים חדשותיים.

ענת ברקו: מה שהיה חם חדשותית לפני שעה מפנה מקומו עד מהרה לחדשה הבאה.

ענת ברקו: אבל העניין הוא שיש נושאים שמלכתחילה לא נכנסים לאותו רצף חדשותי אין-סופי.

ענת ברקו: הם לא נכנסים למרות העובדה שהם אכן קורים במציאות, כאילו מדובר ביקום מקביל.

ענת ברקו: למשל, האם ידעתם שמאז מותו המסתורי של יוסף סלמסה ז"ל, ביולי 2014, אירעו 19 מקרים של התאבדות צעירים מהעדה האתיופית, חמישה מהם חיילים בסדיר?

ענת ברקו: אגב, על-פי תחקיר שפורסם ב"מאקו" לפני כמה חודשים, ב-15 השנים האחרונות התאבדו 50 חיילים בני העדה האתיופית – וזה מזעזע.

ענת ברקו: או, למשל, האם ידעתם שלאורך השנים אפשר למצוא מקרים של בני אותה עדה שמצאו את מותם לאחר חיכוך כזה או אחר עם שוטרים, ובכל אותם מקרים בכל זאת התיקים נגד השוטרים נסגרו?

ענת ברקו: אומר בכנות, אינני יכולה לומר כי אני בקיאה בפרטי הפרטים, אולם זו בדיוק הנקודה:

ענת ברקו: אני לא היחידה; רבים אחרים אינם בקיאים בפרטים.

ענת ברקו: יתרה מזאת, רוב-רובנו בכלל אינו מודע לכך שבקרב הקהילה האתיופית קיימת תחושה קשה שלפיה גורמי אכיפת החוק פשוט מתנכלים להם.

ענת ברקו: כששואלים את בני העדה מדוע הם חושבים שמתנכלים להם, איזו סיבה יש בכלל לשוטרים להתנכל להם, התשובה שמקבלים היא מאוד ברורה: זה קורה בשל צבע עורנו השונה, פשוט כך.

ענת ברקו: כן, זו טענה קשה מאוד, אבל די קשה גם להתעמת עמה.

ענת ברקו: וזה שהציבור הרחב, אותו ציבור שמורגל לראות בשוטרים גורם חיובי שמופקד על שמירת החוק והסדר, בכלל אינו מודע לכך שקיים בקרבנו ציבור שלם שחש אחרת לגמרי כלפי אותם שוטרים, זה כשלעצמו כמובן רק מגביר את תחושת התסכול וחוסר האונים בקרב הקהילה האתיופית.

ענת ברקו: יש פה בעיה.

ענת ברקו: אני באה מהמערכת הצבאית, אני מכירה את שיעורי הגיוס הגבוהים בקרב העדה.

ענת ברקו: אני ראיתי מקרוב כיצד חיילים מהעדה האתיופית מלכתחילה מתגייסים עם מוטיבציה גבוהה מאוד, למיטב היחידות הקרביות.

ענת ברקו: הם רוצים להשתלב בצבא, הם רוצים להשתלב בחברה.

ענת ברקו: אבל – כן, הם באים לתוך המערכת עם קשיים אובייקטיביים, מובנים עוד מהבית: המצוקה הכלכלית, ההבדלים התרבותיים שמקשים עליהם, אותה מופנמות מפורסמת שלא פעם ממירה עצמה בהתכנסות פנימית ובכאב עמוק.

ענת ברקו: וזה מתחיל עוד לפני כן, במערכת החינוך.

ענת ברקו: לשם כך הוקם בזמנו מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך, אותו פרויקט מגשרים, שנועד לגשר על הפערים התרבותיים ולאפשר מיצוי טוב יותר של הפוטנציאל הלימודי של התלמידים בני העדה, סיוע לילדים ולבני המשפחה.

ענת ברקו: זה פשוט – להניח להם להשתלב.

ענת ברקו: אבל עכשיו עומדים לפגוע בתנאי ההעסקה של עובדי מרכז זה, כדי שחלילה לא יקבלו קביעות במסגרת משרד החינוך.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: עכשיו תוסיפו לזה ממש לאחרונה את אותה הקפאת החלטה ממשלתית להעלות את שארית יהדות אתיופיה על רקע מחסור תקציבי.

ענת ברקו: מה זה אומר לכם?

ענת ברקו: זה מין צבר הולך וגדל של נסיבות ומקרים שמראים לנו שבשורה התחתונה יש לנו פה בעיה.

ענת ברקו: בדרך כלל – וגם ההיסטוריה של מדינת ישראל מלמדת זאת באמצעות אין-ספור דוגמאות – ככל שחולפות השנים קהילה שהגיעה ממקום אחד בסופו של דבר הולכת ומשתלבת במקום שאליו הגיעה.

ענת ברקו: זה אומנם לוקח זמן, אבל בסוף זה קורה.

ענת ברקו: אני חוששת שבמקרה הזה זה קורה לאט מדי.

ענת ברקו: לצערי, הקרע בין חברי הקהילה האתיופית לבין המדינה רק הולך ומתגבר, וכך גם תחושת חוסר האונים מול המדינה מצד חברי אותה קהילה, ועל-פי הדינמיקה המסתמנת זה רק הולך וגובר.

ענת ברקו: והמעט שאני יכולה לעשות כרגע זה לפחות לנסות עד כמה שאני יכולה לעורר מודעות לכך שאכן יש לנו פה בעיה.

ענת ברקו: חייבים לעזור.

ענת ברקו: תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השר, חברי וחברות הכנסת – "הדור שלא ידע את יוסף", כך נכתב בשלטים שהונפו לפני כמה ימים פה בירושלים בהפגנה בעקבות החלטת מח"ש לסגור את התיק נגד השוטרים שעצרו את יוסף סלמסה.

עמר בר-לב: עוד לא קופלו השלטים, והנה כבר הופץ תיעוד מטריד של מעצר החייל אליהו דרסו – אני מקווה שאני מבטא את שמו נכון – שבו שלף שוטר אקדח.

עמר בר-לב: עכשיו, אני לא חוקר, אני גם בוודאי לא שופט, ואני לא יודע בדיוק מה קרה שם, אבל במציאות הקיימת היום זה ממש לא משנה; כשהתחושות כל כך קשות, אין זמן ולאף אחד אין סבלנות להמתין לעובדות.

עמר בר-לב: והתחושות קשות, ולצערי, בצדק רב.

עמר בר-לב: המקרה הזה איננו מרחף לבדו בחלל, הוא מצטרף לשורה הולכת וגדלה של שמות וסיפורים שלדור שלא ידע את יוסף מצטרפת מדינה שלא ידעה את דמאס פיקדה, את אברהם מהרי – ששמו לא כל כך ידוע, אבל הוא, בחקירה – שפכו מים חמים על הגב שלו – ואפילו את אברהם מנגיסטו.

עמר בר-לב: הגפרור הוצת והלהבות עולות, אבל אתם עוד לא מבינים כמה הקרקע לוהטת.

עמר בר-לב: סיפורי אפליה וגזענות נשמעים בלי סוף.

עמר בר-לב: אלימות משטרתית, הרבנות בפתח-תקווה שמסרבת לרשום את יוצאי העדה לנישואים – החלטה הזויה, באמת, בלתי מתקבלת על הדעת.

עמר בר-לב: ועוד החלטה הזויה: להעלות רק 500 איש משארית בני הפלאשמורה, כאילו מה שימוטט את מדינת ישראל, ה-Start-up Nation, זה אותם 9,000 יהודים שמחכים לעלייה.

עמר בר-לב: בשנת 2015 לבדה נפתחו עשרות ומאות תיקים נגד קטינים יוצאי העדה האתיופית בנתניה וגם במקומות אחרים.

עמר בר-לב: כפי שהזכירה חברת הכנסת ברקו לפני, היו מאז ההפגנות של יוצאי העדה בערך בין 13 ל-19 התאבדויות, חלקם חיילים, וכמה זה יכול להפתיע שבערך 20% מהחיילים בכלא הצבאי הם יוצאי העדה האתיופית, כמובן בלי כל קשר ופרופורציה לאחוז היחסי שלהם באוכלוסייה, ואלה רק מקצת הדברים שמתרחשים פה מדי חודש, מדי יום.

עמר בר-לב: אני נפגש הרבה עם ישראלים יוצאי העדה במפגשים בוועדות, בוועדות הכנסת כאן, בשבועות האחרונים.

עמר בר-לב: אני שומע את זעקתם; המבוגרים חסרי אונים, והצעירים לוהטים.

עמר בר-לב: הם רואים תמונה ברורה של עתיד שחור, תרתי משמע, וכחברה, אנחנו עומדים על צוק מעל לתהום, ולא רואים ולא מבינים שעוד צעד ואנחנו נופלים למטה.

עמר בר-לב: זה לא רק בעיית הגזענות והאלימות בגוף שאמור להיות אחראי לאכיפת החוק; זה רק הסממן, במידה מסוימת רק הש"ג.

עמר בר-לב: לרעה החולה הזאת קוראים גזענות, וחוסר טיפול מקומם מצד הממשלה רק מאדיר ומעצים אותה.

עמר בר-לב: אני מאוד מקווה שהממשלה הזאת – שהקואליציה באמת תיקח את הנושא לידיים ותפעל נגד הגזענות ותבצע אפליה מתקנת נגד – למען, ולא נגד – למען יוצאי העדה האתיופית.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נשמע עמדה נוספת, של חברת הכנסת סויד.

יחיאל חיליק בר: סליחה, קודם נשמע את תשובת השר.

יחיאל חיליק בר: אני מתנצל.

יחיאל חיליק בר: תשובת השר ארדן, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: מוטי יוגב ירד, ועמדה נוספת רק אחרי התשובה שלו.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ההצעות לסדר-היום עוסקות, לפי הכותרת שלהן, בהידרדרות באירועי האלימות בין בני הקהילה האתיופית לשוטרים.

גלעד ארדן: חברי הכנסת גם העלו את הסיפור העצוב והמצער של המנוח יוסף סלמסה, זיכרונו לברכה, וקודם כול אני מבקש להשתתף בצערה ובכאבה של משפחת סלמסה על אובדן בנה היקר יוסף.

גלעד ארדן: אין כמובן שום מילים שיכולות לנחם משפחה שאיבדה את היקר לה מכול – גם צריך להזכיר שיוסף היה הצבר הראשון במשפחת סלמסה שעלתה לישראל מאתיופיה – אבל חשוב לי להדגיש, יחד עם זאת, שההחלטה לסגור את תיק החקירה נגד השוטרים שהיו מעורבים במעצר של יוסף, זיכרונו לברכה, לא התקבלה על-ידי המשטרה, היא התקבלה במחלקה לחקירות שוטרים שבמשרד המשפטים, מח"ש, ואושרה אישית על-ידי פרקליט המדינה שבחן את התיק ואת כל העובדות והראיות שבו.

גלעד ארדן: המשטרה למעשה לא הייתה צד להחלטה הזאת, היא כמובן גם לא צריכה להיות, וכידוע, מח"ש איננה מהססת גם להעמיד לדין את הבכירים ביותר במשטרת ישראל.

גלעד ארדן: לכן, יחד עם הכאב – שוב, אני מבקש לא לקחת כתבות עיתונאיות ומהן כבר לתת במשמע, במשתמע, כאילו באמת הייתה כאן – מדובר בהאשמה חמורה ביותר, שאין למעלה ממנה, מה שנרמז באותן כתבות, ואני, כשר לביטחון הפנים, שלא מהסס, אם המשטרה עושה טעויות, גם לדרוש ממנה לתקן ולהפיק לקחים ומסקנות אישיות, לא מוכן שעל בסיס כתבה עיתונאית יישפך דמם של שוטרים, כשמי שבחן משפטית, כגורם חיצוני אובייקטיבי, לא מצא שום תימוכין לטענות הללו.

עמר בר-לב: אתה אומר, אבל מח"ש עצמה אמרה שהשוטרים שיקרו.

גלעד ארדן: באיזה הקשר?

עמר בר-לב: בהקשר הזה – – –

גלעד ארדן: בוא, בין להאשים שוטרים ברצח לבין להאשים מה הם דיווחו או לא דיווחו במסגרת הליך מעצר, יש איזה פער, תסכים אתי, חבר הכנסת בר-לב.

עמר בר-לב: מסכים אתך בהחלט.

עמר בר-לב: מח"ש קובעת שהם שיקרו, או לא אמרו אמת, צריך לבדוק את העניין.

גלעד ארדן: ומי אמר שלא בודקים את העניין?

עמר בר-לב: אני לא יודע, אני אשמח לשמוע שאתה עושה – – –

גלעד ארדן: למה בכלל יש מחשבה שלא יבדקו את העניין?

גלעד ארדן: למה, המשטרה לא בודקת טענות?

גלעד ארדן: המשטרה לא יכולה להתחיל לבדוק טענות נגד שוטרים ברגע שיש חקירה של מח"ש – עד שהחקירה מסתיימת.

גלעד ארדן: החקירה הזאת הסתיימה לפני כשבועיים, ופרקליט המדינה, אישית, רצה לעבור על התיק, והועברו הממצאים עכשיו למשטרה, לא כחקירה פלילית, אלא לבחון אם יש טעם או צורך לנקוט צעדים מינהליים.

גלעד ארדן: המפכ"ל בוחן את זה בימים אלה.

גלעד ארדן: אין שום סיבה שאם יש סיבה לנקוט צעדים מינהליים, הוא לא יעשה את זה.

גלעד ארדן: בוודאי שהוא יעשה את זה.

עמר בר-לב: שוטר שיקר, זה לא פלילי?

ענת ברקו: אדוני השר, אין כוונה להטיל דופי במשטרה.

ענת ברקו: המשטרה היום עומדת בחזית – גם של המלחמה בטרור.

גלעד ארדן: בסדר, זה רק הפתיח.

גלעד ארדן: אני עוד לא התייחסתי לכל – – –

ענת ברקו: לא, באמת – –

גלעד ארדן: יש לי גם ביקורת על המשטרה בהקשר של היחסים עם הישראלים יוצאי אתיופיה.

ענת ברקו: – – אין לנו כוונה לעשות את זה.

ענת ברקו: אבל הכוונה היא באמת ללכת גם בגישה אחרת, שהמשטרה תנקוט גישה חיובית, מקבלת, לא מרתיעה – – –

גלעד ארדן: חברת הכנסת ברקו – –

ענת ברקו: זאת הכוונה.

גלעד ארדן: – – אתם מתפרצים לדלת פתוחה.

ענת ברקו: אף אחד לא האשים אף אחד.

גלעד ארדן: אני פשוט מבקש לעשות הבחנה בין כתבה עיתונאית כזאת או אחרת – –

ענת ברקו: בהחלט, אבל זאת לא הייתה הכוונה.

גלעד ארדן: – – שאין לה אחריות לאמירות ולמסקנות, לבין עניינים משפטיים ושפיכת דמם של שוטרים שלא הוכח נגדם עדיין שום דבר, ומתייחסים אליהם – גם כאן, בכנסת – אני גם הגשתי תלונה ליושב-ראש הכנסת על היחס לנציגי המשטרה בוועדה לביקורת המדינה; חברי כנסת רואים את זה ולא מגוננים על לובשי מדים שמייצגים את משטרת ישראל.

ענת ברקו: הם לובשי מדים, ואני מסכימה אתך – מתייחסים בכנסת הזאת לא יפה, חלק מהאנשים, ללובשי מדים, שלא יכולים לענות.

גלעד ארדן: אני מבקש להמשיך, ברשותכם.

גלעד ארדן: אשר לטענה שעלתה בהצעות לסדר-היום בדבר מעצרים נרחבים של צעירים בני הקהילה האתיופית – מערך החקירות של משטרת ישראל פועל בעת הטיפול בתיקי החקירה המטופלים על-ידיו ללא קשר לגורם המעורב בתיק החקירה, הן כחשוד והן כמתלונן.

גלעד ארדן: במסגרת מאמצי המשטרה לבחון את הפניות המתקבלות בנושא אופן הטיפול המשטרתי באירועים שבהם מעורבים בני הקהילה האתיופית, מונתה בחטיבת החקירות נציגה המטפלת באופן שוטף במענה לפניות ארגון "טבקה" באמצעות בדיקת תיקי חקירה, יצירת קשר עם יחידות החקירה הרלוונטיות ועוד.

גלעד ארדן: בחודשים האחרונים – ואני מלווה אישית ובאמצעות דיוני מעקב את הדברים שאני אתאר כרגע – על-פי הנחיית פיקוד חטיבת החקירות, עורך מדור חקירות בקרות ביחידות החקירה ברחבי הארץ ובוחן את אופן הטיפול בתיקי חקירה שבהם מעורבים חשודים בני הקהילה האתיופית.

גלעד ארדן: על-פי הנמסר לי, מממצאי הביקורות שנערכו עד כה – אני מדבר על החודשים האחרונים – אופן הטיפול בתיקי החקירה שבהם מעורבים כחשודים בני הקהילה אינו חריג בהשוואה לאופן הטיפול בכלל תיקי החקירה, על אף התחושה שאולי רווחת, לצערי, בחלק מהאוכלוסייה.

גלעד ארדן: משטרת ישראל הכירה בעבר בטעויותיה בנושא הזה.

גלעד ארדן: זה קרה, דרך אגב, מייד לאחר שאני נכנסתי לתפקידי ועל בסיס הפקת הלקחים מההפגנות שהיו בתל-אביב.

גלעד ארדן: המשטרה אז הקימה צוות בראשות ראש אגף משאבי אנוש, ניצב גילה גזיאל, שבחן את כל היחסים והממשק עם בני הקהילה; הכירה בטעויות העבר שלה בנושא ופעלה להעניק קשב ארגוני רב לשיפור הכשירות התרבותית ולציוד השוטרים בידע ומיומנויות במטרה לספק שירות יעיל יותר לבני התרבויות השונות.

גלעד ארדן: בין היתר, המשטרה קיימה לאחרונה ימי עיון בנושא הכשירות התרבותית לסגל הפיקוד הנרחב, שהתמקדו בארבעה מגזרים וקהילות בישראל, ובהם הקהילה האתיופית.

גלעד ארדן: נוסף על כך מתקיים תהליך עומק בשבע תחנות המשרתות אוכלוסייה גדולה של בני הקהילה האתיופית: חיפה, נתניה, באר-שבע, אשקלון, אשדוד, רחובות ופתח-תקווה, אשר כולל הידברות מוגברת עם ראשי הקהילה, הרצאות וסדנאות בהשתתפות כל שוטרי התחנות, מפגשים עם בני הקהילה ואירועים משותפים שמטרתם להביא לשינוי תפיסות ועמדות בשני הצדדים.

גלעד ארדן: המפכ"ל אישית הרצה באחד מימי העיון האלה, אולי ביותר מאחד.

גלעד ארדן: פעילות קהילתית לשילוב הקהילה האתיופית – ברחבי הארץ פרוסים כיום מרכזי שיטור קהילתיים, מש"ק, שמטרתם להנגיש את שירותי המשטרה לאזרח ובמסגרתם מושם דגש להיכרות השוטר עם מאפייני הקהילה המקומית בשטחו לצורך מתן סיוע מיידי ומיטבי לאוכלוסייה.

גלעד ארדן: עשרה מרכזי שיטור קהילתיים כאלה ממוקמים בשכונות שבהן קיים רוב של יוצאי אתיופיה, והשוטר מפקד המש"ק הוא בן הקהילה.

גלעד ארדן: לשם כך הקצתה הממשלה גם תקנים מיוחדים למשטרה בנושא הזה.

גלעד ארדן: ברחבי הארץ מפעילים השוטרים הקהילתיים מודלים רבים ומגוונים אשר מטרתם בניית אמון, חיזוק הקשר בין המשטרה וכלל הקהילות ואף היכרות הדדית באמצעות חוגי-בית, סיירת הורים, אימוץ מתנ"סים, מחויבות אישית ועוד.

גלעד ארדן: תוכנית מיל"ה – תוכנית זו מעודדת נערים מכל האוכלוסיות, ובכלל זה מקרב הקהילה האתיופית, אשר ביצעו עבירות פליליות לשוב למסלול חיים נורמטיבי.

גלעד ארדן: בני-הנוער נחשפים להרצאות בתחום עבודת המשטרה, שימוש בסמים, אלימות, אלכוהול ועוד, ובסופו של כל מחזור נבחנת האפשרות של מחיקת הרישום הפלילי של נערים העומדים בקריטריונים שהוגדרו מראש.

גלעד ארדן: הכשרות שוטרים בנושא תרבויות – ציינתי.

גלעד ארדן: הכשרות שוטרים בנושא השימוש בכוח – השוטרים בארגון מקבלים הכשרה למידת השימוש בכוח בכל הרמות ובתרחישים משתנים.

גלעד ארדן: ההכשרות מועברות במסגרות פרונטליות ובתרגול מעשי.

גלעד ארדן: שוטר שאיננו עובר את המבחנים בסוגיה זו, אינו מוסמך.

גלעד ארדן: דבר אחרון, שילוב בני העדה האתיופית במשטרה – במשטרת ישראל משרתים כבר היום רבים וטובים מבני הקהילה האתיופית, התורמים יום-יום לביטחון תושבי המדינה ומהווים מקור לגאווה לארגון.

גלעד ארדן: במג"ב, כמובן, אחוז הגיוס כידוע גבוה יותר.

גלעד ארדן: במשטרה הכחולה, בחודשים האחרונים יש מאמץ ממוקד, וגם תקנים שקיבלנו, כדי להגדיל את אחוז הגיוס, וגם לשלב את בני הקהילה במגוון גדול יותר של תפקידים, כולל במוקדי 100, כולל באגף החקירות והמודיעין, כך שהם יוכלו ללוות במקרה הצורך חקירות, גם באמהרית, כאשר הנחקר, למשל, הוא צעיר בן הקהילה.

גלעד ארדן: לסיכום, אני מבקש לומר שבהחלט קיים עוד מקום לשיפור ביחסים בין משטרת ישראל לקהילה האתיופית – לא רק אליה, דרך אגב; כל הנושא של שיטור רב-תרבותי הוא אחד הנושאים המרכזיים שאני והמפכ"ל מטמיעים כיום במשטרה, קשור גם למגזר החרדי, לעולים מיוצאי חבר המדינות.

גלעד ארדן: אבל אני שוב אומר, חברי חברי הכנסת, שאני מתרשם, בהתאם לנתונים שאני מקבל באופן שוטף – ואני מקבל וגם עוקב ומקיים דיונים – שהמשטרה כן לוקחת את הסוגיה הזאת ברצינות הראויה, וגם עושה כל מה שהיא יכולה כדי להשתפר ולתקן את מה שעדיין טעון תיקון.

גלעד ארדן: לכן אני רוצה שוב להודות לחברי הכנסת שעוסקים בנושא ומעלים את ההצעות האלה לסדר-היום.

גלעד ארדן: בהחלט חשוב גם לי שהמחלוקות האלה והמשקעים כן ילובנו, אבל ייעשו גם באופן, אכן, פתוח, גלוי וכן, וגם בלי להתלהט, בלי להתלהם ובלי – גם – להוציא לשווא דיבתם של שוטרים, שבימים אלה מגינים בשם כולנו, ובגופם, על ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: תודה.

יחיאל חיליק בר: בהחלט.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע?

גלעד ארדן: מה שהמציעים מבקשים.

קריאה: פנים.

רויטל סויד: ועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נצביע בעד ונגד העברת הנושא הידרדרות באירועי האלימות בין בני הקהילה האתיופית לשוטרים, לוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: זה אחרי, לא?

יחיאל חיליק בר: אז סליחה, אני מבטל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: תבטל את ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: יש עמדה נוספת, של חברת הכנסת סויד – חשבתי שזה אחרי ההצבעה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: לאחר מכן אנחנו נצביע.

רויטל סויד: אדוני השר, אני שמחתי מאוד לשמוע את התשובה שלך, ניכר מאוד שמשטרת ישראל משקיעה הרבה מאוד מחשבה, עכשיו, לראות איך אפשר לתקן באיזה אופן עוול ואפליה, אם מרצון ואם לא מרצון, של תקופה – פרק זמן מאוד משמעותי.

רויטל סויד: אני רק מזכירה שכל גל המחאה התחיל בגלל סיפורו של יוסף סלמסה, שבאמת פרץ והעלה לסדר-היום גזענות ואפליה כלפי העדה.

רויטל סויד: אבל אני פונה אליך עכשיו, אדוני השר, לגבי דבר מאוד מסוים, וזה לגבי חוק המישוש.

רויטל סויד: חוק המישוש שעבר – אני לא מדברת על החלק הביטחוני שמדבר על ההתמודדות עם גל הטרור, אני מדברת על מה שאנחנו קראנו לו בוועדת חוקה – הסעיף שמדבר על מתן הסמכויות, יותר בפן האזרחי, לא מה שנקרא לסגור את האזור, לסגור את המקום, על-פי צו, אלא הסמכויות לשוטרים כאשר יש אדם שנוקט איזו אלימות מילולית, או מראה מרתיע ומפחיד, לבוא ולערוך עליו חיפוש, וגם על מי שעומד לידו, אם נראה באיזה אופן שהוא חבר אליו.

רויטל סויד: אני לא אומרת ששוטרים באיזה אופן הם גזענים, ממש לא.

רויטל סויד: אני רק אומרת שלכל אחד ואחד מאתנו יש דעה קדומה, והדעה הקדומה הזאת יכולה לצאת בדיוק כלפי אתיופים, שחומי עור, חרדים, לפעמים, עולי חבר המדינות, כפי שציינת – כלפי קבוצות המיעוט.

רויטל סויד: משטרת ישראל קיבלה כוח רב באמצעות חוק המישוש הזה.

רויטל סויד: ומה שאני מבקשת, אדוני השר, שאתה והמפכ"ל תנחו את השוטרים, תנחו אותם: קיבלתם כוח רב, קיבלתם סמכויות חיפוש נרחבות – תנחו אותם לא לנקוט בשום דרך וצורה שהיא דעה קדומה כלשהי כלפי אתיופים, כלפי שחומי עור, כלפי כל קבוצה שאנחנו מכירים – אם חרדים שצועקים "שבת", שבת", שזה מראה מרתיע ומפחיד, יכול להיות, ואם כלפי יוצאי העדה, שיושבים – – –

גלעד ארדן: גם אם במקרה הם זורקים אבנים על השוטרים.

רויטל סויד: אני לא מדברת על זה, אני מדברת על מה שנכנס להגדרה של הסעיף – "מראה מרתיע ומפחיד".

רויטל סויד: – – – לבין יוצאי העדה האתיופית שיושבים בשכונה שהיא לא שכונת המגורים הטבעית להם, ומייד מגיעה ניידת משטרה, עורכת עליהם חיפוש, והחיפוש הזה, שבעבר לא היה כדין, היום, על-פי חוק המישוש, יגידו: זה היה מראה מרתיע ומפחיד.

רויטל סויד: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, גברתי.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו עכשיו עוברים להצבעה על העברה לוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: אנחנו חוזרים על ההצבעה: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 7 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שבעה בעד, ללא מתנגדים.

יחיאל חיליק בר: ההצעה הידרדרות באירועי האלימות בין בני הקהילה האתיופית לשוטרים – תועבר לדיון בוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: מחדל הטיפול בקשישים בבתי-אבות – מחסור חריף במטפלים סיעודיים

יחיאל חיליק בר: נעבור להצעות לסדר-היום מס' 3201, 3204, 3270 ו-3294 בנושא: מחדל הטיפול בקשישים בבתי-אבות – מחסור חריף במטפלים סיעודיים.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת פולקמן – אינו נוכח.

יחיאל חיליק בר: איציק שמולי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: רועי ביקש?

יחיאל חיליק בר: בסדר.

יחיאל חיליק בר: אם הוא יספיק ניתן לו.

יחיאל חיליק בר: אין בעיה, כי כרגע רק שמולי פה.

יחיאל חיליק בר: יש לו בערך שלוש דקות.

יחיאל חיליק בר: אני מקווה בשבילו שיספיק.

יחיאל חיליק בר: לא יספיק – אז לא יספיק.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: עד שלוש דקות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, כבוד השרים, חברי חברי הכנסת, אנחנו – חברי חבר הכנסת פולקמן, אחמד טיבי – ומי עוד, היושב-ראש?

איציק שמולי: – –

חיים כץ: שאשא ביטון.

איציק שמולי: יפעת.

איציק שמולי: תודה, השר.

חיים כץ: יואב בן צור.

איציק שמולי: – – בחרנו להעלות את הנושא הזה, של הסיעוד, על סדר-יומה של הכנסת במסגרת הצעה דחופה, ואנחנו מבקשים להעלות ולהתמקד בשתי נקודות עיקריות.

איציק שמולי: הדבר הראשון הוא המחסור בידיים עובדות בתחום הסיעוד.

איציק שמולי: אין שום ספק שהמחסור הזה – ואתה, אדוני השר, בכובעך הקודם, כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, כל כך מכיר את התחום הזה – יותר טוב מכל אחד אחר כאן.

איציק שמולי: המחסור הזה, איזו השפעה הרסנית יש לו גם על איכות הטיפול שהקשישים הסיעודיים היו צריכים לקבל ולא מקבלים.

איציק שמולי: כלומר, גם כאשר קשיש סיעודי כבר מקבל בביתו מטפל זר, או מטפל ישראלי שאמור לטפל בו, אז בגלל המחסור בידיים עובדות, ומפני שהמטפל הסיעודי יודע שגם אם הוא יעגל פינות, במקרה הטוב, או אפילו יגיע לאירועים חריגים של אלימות, במקרה הרע, הוא יכול מחר בבוקר לקחת את הפקלאות ולעבור לחברת סיעוד אחרת, ותמיד תהיה לו עבודה – מי שסובל מזה זה הקשישים הסיעודיים.

איציק שמולי: אני לא בטוח שמדינת ישראל מפנימה לקראת איזה אתגר היא הולכת; האוכלוסייה של האזרחים הוותיקים הולכת להכפיל את עצמה עד שנת 2030, וממצב של 866,000 איש, האוכלוסייה הזאת – היקרה הזאת – הולכת להפוך ולהיות כמעט 1.5 מיליון איש.

איציק שמולי: הבעיה של המחסור, כאמור, משפיעה גם על האיכות.

איציק שמולי: רק אתמול, אדוני היושב-ראש, פורסם תחקיר מזעזע, פשוט מזעזע, בתוכנית "הכול כלול" בערוץ 10; חברות הסיעוד פשוט מקבלות את המטפלים בלי לבדוק אם יש להם הכשרה, אם יש להם ניסיון.

איציק שמולי: התחקיר הזה גילה שאתה אפילו יכול להיות רוצח לשעבר, כלומר בעל עבר פלילי, ולשבת מול פקידה, להגיד שאתה רוצה עבודה, ומחר בבוקר לטפל בכמה קשישים סיעודיים.

איציק שמולי: זה לא מקרי, אדוני היושב-ראש, שבשנה-שנתיים האחרונות אנחנו רואים שוב ושוב מקרים של התעללות ופגיעה בקשישים חסרי ישע שלא מסוגלים להגן על עצמם.

איציק שמולי: צריך להגיד לזכותן של חברות הסיעוד – גם אם הן היו רוצות לעשות משהו, יש עליהן מגבלה חוקית.

איציק שמולי: אתמול עבר פה בכנסת חוק חכם מאוד, שבמקרה של פגיעה והתעללות מינית יהיה אפשר לפגוע בזכותו של הנאשם לפרטיות ולהעביר את הפרטים שלו הלאה כדי שלא יטפל בילדים.

איציק שמולי: למה הדבר הזה לא קיים במקרה של קשישים סיעודיים?

יחיאל חיליק בר: תסיים.

איציק שמולי: למה במקרה של קשישים סיעודיים אתה יכול להיות אנס, אתה יכול להיות רוצח, אתה יכול לעשות כל עבירה בחיים שאתה רוצה, אבל הזכות שלך לפרטיות גוברת על הזכות של הקשיש הסיעודי להיות בטוח בביתו ובקהילתו?

איציק שמולי: לכן, אדוני היושב-ראש, בקשתנו היא להעביר את הנושא הזה לדיון בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת, אם הכנסת תיאות לכך, ולדון בשני ההיבטים – גם בהיבט של המחסור בכוח-אדם וגם בהיבט של האיכות המאוד-מאוד ירודה שלו.

איציק שמולי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת טיבי, בבקשה.

אחמד טיבי: מכובדי היושב-ראש, אדוני השר, רבותי חברי הכנסת, יש רושם – השר יאשר או לא – שיש עלייה במקרים של פגיעה פיזית והתעללות בקשישים ויש מחסור חמור במטפלים סיעודיים.

אחמד טיבי: צדק חברי חבר הכנסת שמולי כשדיבר על חוסר ההקבלה של המאפיינים או הכישורים של מטפלים, שיכולים להיות כל אחד, גם אנשים עם מאפיינים פליליים, דבר שחושף את המטופל החלש-מלכתחילה, הקשיש, לפגיעה נוספת.

אחמד טיבי: לפני יומיים – מעניין לעניין באותו עניין – נפגשתי גם עם אנשים שעובדים בטיפול סיעודי, שני אנשים נפלאים מאום-אלפחם – דיברו על תקנה חדשה, אדוני השר, שמחייבת מטפלים לחתום חתימה קולית כאשר הם מגיעים, וכאשר הם עוזבים, נדמה לי.

אחמד טיבי: יש מקומות שזה בעייתי.

אחמד טיבי: ונשאלת השאלה, האם זה נחוץ?

אחמד טיבי: האם אפשר להיות גמיש בדבר הזה, כדי לא לפגוע במטפלים בפריפריה, ביישובים הערביים בעיקר?

אחמד טיבי: והשאלה השנייה: מה לגבי מטפלים מדרגת קרבה משפחתית ראשונה, וכדומה – ראשונה או שנייה?

אחמד טיבי: יש – מטבע הדברים, הקשיש לעתים נותן אמון יותר בקרוב משפחה.

אחמד טיבי: מה לגבי הסידור הזה?

אחמד טיבי: מה לגבי ההגבלות על מקרים כאלה?

אחמד טיבי: בתי-אבות – יש בתי-אבות, אני מכיר כמה, אני ביקרתי בכמה מהם, עושים עבודה מצוינת בטיפול בקשישים, גם בטייבה.

חיים כץ: רק הם זולים.

אחמד טיבי: זולים?

חיים כץ: כן, זול.

אחמד טיבי: לא, יש בתי-קשישים שנראים מצוין, מטופחים.

איציק שמולי: 15,000 שקל.

חיים כץ: 15,000 שקל בחודש.

אחמד טיבי: 15,000 שקל בחודש?

איציק שמולי: במקרה הטוב.

חיים כץ: אמרתי לך: הם זולים.

אחמד טיבי: צריך להוזיל אותם עוד יותר, אדוני.

אחמד טיבי: צריך להוזיל אותם עוד יותר.

אחמד טיבי: הסכומים שאתה אמרת הם סכומים גבוהים.

אחמד טיבי: אני דווקא התכוונתי לבתי-קשיש השייכים למשרד הרווחה, שמשרד הרווחה משלם לגופים האלה על כל – – –

חיים כץ: 13,000 שקל.

חיים כץ: משרד הבריאות משלם יותר.

אחמד טיבי: כמה משלם משרד הבריאות?

חיים כץ: 15.

חיים כץ: עכשיו אנחנו שינינו.

חיים כץ: טוב, אני אענה לך – אף-על-פי שזה לא בשאילתה, אענה לך.

חיים כץ: יהיה לי כיף לדבר אתך.

אחמד טיבי: אומנם זה לא בכותרת, אבל מעניין לעניין באותו עניין – אשמח שתענה לי גם על הנושא השני – גם קרובי משפחה, וגם החתימה הקולית, שזו הוראה של המוסד לביטוח לאומי לגבי מטפלים סיעודיים בבית.

אחמד טיבי: אתם מכניסים איזה משהו טכנולוגי חדש, שעולה המון כסף, אבל מתלוננים, האנשים והמתנדבים, שזה יכול לפגוע בעבודה שלהם.

חיים כץ: תסביר.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: משפט סיכום.

אחמד טיבי: חתימה קולית, זה מצריך פיתוח טכנולוגי שכנראה יש לכם במוסד לביטוח לאומי, וכדי להכריח אנשים לבוא בשעה מסוימת – ב-07:00 בבוקר בול, ולא ב-07:20, כפי שהיה, ולעזוב ב-19:00, עם חתימה קולית.

אחמד טיבי: לא מכיר את זה, נתבקשתי לבדוק.

אחמד טיבי: אתה השר האחראי, אני בטוח שתוכל לתת לי תשובה – כשתוכל.

אחמד טיבי: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: אם כן, חבר הכנסת בן צור לא נמצא וחבר הכנסת פולקמן לא נמצא.

יחיאל חיליק בר: אני מזמין את השר כץ, שר הרווחה והשירותים החברתיים, לענות על ההצעות לסדר-היום.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, איזה כיף, ככה, אתה יודע, איזה שקט, אתה יכול לדבר אל האנשים ששאלו ואפילו לנסות לענות להם.

חיים כץ: משרד הרווחה והשירותים החברתיים רואה את עצמו אחראי לטיפול בכלל הקשישים בארץ לפי צורכיהם ולפי הזכאות שלהם לשירותים השונים.

חיים כץ: על הטיפול באוכלוסייה זו מופקדים השירותים לאזרחים ותיקים במשרד.

חיים כץ: קיים שיתוף פעולה רחב בין המשרדים לגופים אחרים, ציבוריים ופרטיים, בתחום מתן השירות לקשישים.

חיים כץ: חלוקת האחריות והבקרה בארץ על בתי-אבות היא בין משרד הרווחה והשירותים החברתיים לבין משרד הבריאות.

חיים כץ: משרד הרווחה אחראי לבתי-אבות לקשישים עצמאים ולתשושים, ומשרד הבריאות אחראי לבתי-אבות סיעודיים.

חיים כץ: עכשיו, יש לנו סוגיה חמורה, של עובדים זרים; יש לנו בעיה של עובדים זרים גם בקטע של עובדים בפריפריה, ובטח גם בכפרים הערביים.

חיים כץ: אחמד טיבי?

חיים כץ: פה, פה.

חיים כץ: יש כנראה בעיה קשה גם בפריפריה, וגם בכפרים הערביים, שהמטפלים שמגיעים מחו"ל מעדיפים לעבוד בתל-אביב.

חיים כץ: בתל-אביב יש להם גם חברה, גם אפשרות להשתכר יותר, והם באים לפריפריה ובורחים משם.

חיים כץ: המטופל קם בבוקר אחרי יום חופש שהוא לא העסיק בו מישהו, שבת, או שמישהו אמר, אני רוצה לעבור ליום חופש בשבת אחת, ומוצא את עצמו – גם אם הוא מוותר על משכורת של חודש, הוא רוצה לעבור לתל-אביב.

חיים כץ: בעיה.

חיים כץ: עוד בהיותי יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה ניסינו להתמודד אתה, ניסינו לפתור את הבעיה הזאת, ואז חבר הכנסת מוזס הציע את מה שאתה דיברת עליו – לנסות להעסיק קרובי משפחה כמטפלים.

חיים כץ: החשש הגדול הוא, שקרובי המשפחה ייקחו את הכסף ולא יטפלו.

חיים כץ: יש גם אנשים כאלה, לצערי.

חיים כץ: לצערי – אני אומר לך את האמת.

חיים כץ: הלוואי שהיינו יכולים – – –

איציק שמולי: ולא מעט.

חיים כץ: אף שגם בן משפחה – שמע, אבא שלי, היה לו מטפל.

חיים כץ: טיפל בו שלוש שנים וחצי.

חיים כץ: אבא שלי לא היה שנייה אחת לבד.

חיים כץ: אני לא מאמין שאני הייתי מסוגל, או מישהו היה מסוגל, לתת לאבא שלי את מה שהמטפל נתן לו, גם מבחינה רגשית, גם מבחינת הכבוד.

חיים כץ: יש רגעים שאני לא יודע לתת לו את מה שהוא נותן לו, גם אם אני רוצה.

חיים כץ: גם אתה מאמין, וגם אתה, אם תצטרך לשרת מישהו מבני המשפחה שלך, יש דברים שאתה לא יודע לעשות.

חיים כץ: אתה לא יודע נפשית.

חיים כץ: אני לא מדבר פיזית.

אחמד טיבי: אתן לך דוגמה: אני, כמיילד – לא מקובל שרופא ינתח או יילד מישהו מקרבה ראשונה.

אחמד טיבי: לא מקובל.

אחמד טיבי: לא שזה אסור.

אחמד טיבי: אתית, זה לא מקובל.

חיים כץ: כן, אבל אנחנו רוצים את המטפלים, את בני המשפחה.

אחמד טיבי: אני עוזר לטיעון שלך נגד הטיעון שלי.

חיים כץ: כן, בסדר, לשנינו יש אותו אינטרס – שהמטופל יקבל את השירות הכי טוב.

חיים כץ: אני אומר לך: מטפל – לא שהוא לא יוצר רגשות; מטפל טוב יוצר רגשות למטופל.

חיים כץ: עזוב שהוא קורא לו אבא או היא קוראת לה אימא.

חיים כץ: הוא יוצר רגשות.

חיים כץ: ואמר חבר הכנסת שמולי: לא-מעט אנשים לא יטפלו וייקחו את הכסף.

חיים כץ: יכול להיות שיש לזה הרבה סיבות – של מצוקה, של עוני, ושל נוחיות, ואני אטפל אחר כך.

חיים כץ: אני לא יודע, אנחנו צריכים לחשוב פעמיים.

חיים כץ: אנחנו, המחוקקים, צריכים לחשוב פעמיים לפני שאנחנו קובעים את הגורלות.

חיים כץ: ואני לא יודע, לא בטוח שזה הדבר הכי טוב לעשות.

חיים כץ: זה נכון שכל הטיפול הזה – אנחנו ניסינו להעביר את הטיפול; במקום שנביא עובדים זרים דרך חברות כוח-אדם, אנחנו נייבא.

חיים כץ: ועוד נתנו אינסנטיב יותר גבוה למי שלא ייקח חברת כוח-אדם ונתנו לו את הכסף.

חיים כץ: נתנו לו יותר כסף ממה שמקבלת חברת כוח-אדם.

חיים כץ: נתנו איזה 10% יותר, 400 שקל יותר.

חיים כץ: אף שזה לא עסקי – למה אתה הופך להיות מעסיק של המטופל, אבל בכל מקרה אתה מעסיק.

חיים כץ: הוא מרוויח אצלך יותר ממה שחברת כוח-אדם משלמת לו.

חיים כץ: אבל יש בקרה של חברת כוח-האדם.

חיים כץ: ולצערי, אני לא יודע אם זה בגלל הקושי לטפל באנשים האלה, אני לא יודע אם זה בגלל שהמטפלים מאבדים את הסבלנות לפעמים, גם הם בני-אדם, נוצרים מצבים שהמטופלים לא מקבלים את היחס הנאות.

חיים כץ: אני מקווה מאוד שזה לא קורה יותר מדי.

חיים כץ: ניסינו לצאת במבצע של עבודה מועדפת לחיילים, להיות מטפלים סיעודיים, ולתת להם תמורה מיוחדת.

חיים כץ: זה לא צלח.

חיים כץ: העבודה הזאת סביב השעון – העבודה הזאת סביב השעון – אני אומר לך כמי שהיה שם, כמי שחווה את זה, היא עבודה שאנחנו, הישראלים, לא יודעים לעשות בשביל התמורה שמשלמים.

חיים כץ: לא יודעים.

חיים כץ: אנחנו צריכים לברור לנו ולמצוא כל מיני שיטות כשאנחנו מביאים עובדים זרים לנושא הסיעוד.

חיים כץ: אולי לא מעבירים אותם ישר כשהם נוחתים מהמטוס, ישר למשפחה, ועושים להם קורסי הכשרה; שאותה חברת כוח-אדם שמקבלת תעביר הכשרה של שבוע-שבועיים – של גישה, של נגיעה, של אנושיות.

חיים כץ: כי יש הרבה מאוד עובדים סיעודיים שמגיעים והם לא נגעו בבן-אדם אף פעם בחיים שלהם.

חיים כץ: אף פעם.

חיים כץ: אז צריך לתת להם הכשרה.

חיים כץ: צריך להשקיע בזה.

איציק שמולי: גם השבועיים האלה יאפשרו לחברה לראות אם נפלה איזו "פאלטה", אם יש טעות בדרך.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: תשמע, אתם צודקים.

חיים כץ: גם הנוחיות שבן-משפחה יעשה – אני לא יודע.

חיים כץ: תשמע, אין ערכים מוחלטים בעניין הזה.

חיים כץ: מה אתה מבקש?

חיים כץ: להעביר את זה לוועדה?

קריאה: – – –

חיים כץ: אני תומך.

יחיאל חיליק בר: הוא מציע.

חיים כץ: הוא מבקש, ואני מציע לקבל את ההסכמה שלו.

חיים כץ: ואם אחמד טיבי רוצה לברך, מבחינתי, אתה יכול לתת לו לעלות לברך.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: ועדת הרווחה, כן?

יחיאל חיליק בר: אחמד?

יחיאל חיליק בר: אם כן, אנחנו נצביע בעד ונגד העברת הנושא מחדל הטיפול בקשישים בבתי-אבות לוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: ומי נגד?

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 22 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: חמישה בעד.

יחיאל חיליק בר: אם כן, אני קובע שההצעה על המחדל בטיפול בקשישים בבתי-אבות תעבור לוועדת העבודה והרווחה.

יחיאל חיליק בר: מצוקתם ושיקומם של אנשי צד"ל בישראל

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים להצעה האחרונה לסדר-היום – של איוב קרא:

יחיאל חיליק בר: מצוקתם ושיקומם של אנשי צד"ל בישראל, מס' 3226.

יחיאל חיליק בר: אה, סליחה, זה של אכרם חסון.

יחיאל חיליק בר: ישיב סגן השר איוב קרא שלא נמצא.

חיים כץ: הוא בדרך להודו.

חיים כץ: אני במקומו.

יחיאל חיליק בר: אתה מחליף אותו?

יחיאל חיליק בר: אוקיי, בסדר גמור.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אכרם, סליחה.

חיים כץ: לא רצו לשלוח אותי להודו – שלחו אותו.

חיים כץ: אז אני אענה.

יחיאל חיליק בר: אם הוא בהודו – –

חיים כץ: הוא בדרך.

יחיאל חיליק בר: – – נאפשר את זה.

יחיאל חיליק בר: יש לך עד עשר דקות, אדוני.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, האמת, שלפני יותר משנה הגיעה אלי משלחת מאוד מכובדת של אנשי צד"ל וסיפרה לי על מסכת ההתעללות בהם, על העוני, על הבעיות הרבות – אחרי שהיו כמעט בכל משרד ממשלתי.

אכרם חסון: היו אצל כל אחראי שעבדו אתו, גם מכוחות הביטחון.

אכרם חסון: בסופו של דבר, הדבר לא התממש.

אכרם חסון: אנשי צד"ל ובני משפחותיהם המתגוררים בישראל הם גרעין חדש שהצטרף לחברה הישראלית לא בגדר עולים חדשים, אלא כאוכלוסייה שנמלטה מהתוצאות המרות של נסיגת ישראל מלבנון ב-25 במאי שנת 2000.

אכרם חסון: יציאת צה"ל מרצועת הביטחון בדרום-לבנון הביאה לסיום חלקי של מערכת יחסים בת 25 שנה בין האוכלוסייה הזו, אשר קשרה את גורלה בגורל מדינת ישראל והוכיחה מאז 1976 את נאמנותה הבלתי-מעורערת למדינה; אוכלוסייה ששילמה מחיר פוליטי וביטחוני יקר שהתבטא במספר עצום של הרוגים, פצועים ונכים.

אכרם חסון: הקורבנות הרבים אשר הקריבו אנשי צד"ל במשך 25 שנות לחימה נגד הטרור הם העדות האילמת לכך.

אכרם חסון: צורת המעבר לישראל הייתה מבישה לכל הדעות.

אכרם חסון: קשר בן 25 שנה הסתיים בבריחה המונית ובלתי מכובדת של בעלי-ברית, הם הופקרו לגורלם ונאלצו בתוך שעות לברוח במהירות ממולדתם, ללא התרעה, מאימת שיכרון הכוח של "חיזבאללה".

אכרם חסון: הם הותירו מעבר לגבול את כל עברם: בני משפחה, רכוש, אדמות, היסטוריה וזיכרונות.

אכרם חסון: בשנה הראשונה להגעתם שהו בני משפחות צד"ל במקומות שונים ברחבי הארץ.

אכרם חסון: המדינה שילמה קצבת מחיה חודשית של 1,600 שקל למשפחה, ושילמה כ-3,400 שקל למשפחה השוהה בבית שכור וכן כ-170 שקל עבור כל ילד.

אכרם חסון: למרות הבעיות הטבעיות, הייתה הקליטה הראשונה של אנשי צד"ל מוצלחת.

אכרם חסון: אולם עם תחילת השימוש באסטרטגיית הפרד ומשול, כאשר הטיפול באנשי צד"ל חולק בין משרד הקליטה למשרד הביטחון, המצב החל להידרדר מכל הבחינות.

אכרם חסון: האפליה פגעה בכבודם.

אכרם חסון: לוחמים אשר לחמו כתף אל כתף יחד עם לוחמי צה"ל הגיעו למצב של תסכול.

אכרם חסון: וגם הקריטריונים לחלוקה היו לא ברורים – עד עצם היום הזה.

אכרם חסון: נאמר לי שהחלוקה למשרדים מתבססת על התפקיד בלבנון, אולם זה לא מדויק, כי רבים מאנשי צד"ל הנתונים לטיפול במשרד הקליטה הם בעלי דרגות.

אכרם חסון: מאז עברו 15 שנה, אולם שום דבר לא השתנה בקליטת אנשי צד"ל ועד היום גם לא הסתיימה קליטתם.

אכרם חסון: אני גם רוצה להגיד לכבוד השר שנפגשתי עם חלק מהחיילים שנלחמו בלבנון, נלחמו עם צה"ל.

אכרם חסון: חלק מהם הוכר במשרד הביטחון והחלק האחר לא הוכר עד עצם היום הזה, אף שהיו לוחמים באותה פלוגה ובאותו מקום.

אכרם חסון: על המדינה להקדיש מאמצים כלכליים ואחרים על מנת לפתור את הסוגיה אחת ולתמיד.

אכרם חסון: אין לאנשי צד"ל חפץ בתשלומים חודשיים בלתי פוסקים.

אכרם חסון: כל מבוקשם הוא שהם יקבלו פתרון בדמות נכס ומנגנון פנסיה על סמך שירותם בכוחות הביטחון, אשר יאפשר להם לנהל ולבנות את חייהם מחדש בישראל.

אכרם חסון: 2,600 איש אינם מספר גבוה במיוחד, כבוד השר.

אכרם חסון: כלכלתה היציבה והאיתנה של מדינת ישראל יכולה לעמוד בנטל ולהביא סוף-סוף להשתלבותה ולהטמעתה של אוכלוסייה נאמנה, מוכשרת, יצירתית, בחברה הישראלית, ולהביא סוף לתחושת המרמור והתסכול בקרב משפחות רבות.

אכרם חסון: המסר שמעבירות רשויות המדינה, תוך שימוש בביורוקרטיה ובטקטיקות כאלו ואחרות, כאילו אנשי צד"ל הם עול על כתפיה של המדינה וכאילו הם זכאים לקניין בחסד ולא בזכות, הוא מסר בעייתי.

אכרם חסון: יצוין כי הדור השני לאוכלוסייה הוא ישראלי לכל דבר ועניין ואינו מבקש דבר.

אכרם חסון: הם משרתים בצבא נאמנה ורק רוצים שיימצא פתרון הולם להוריהם.

אכרם חסון: צריך לזכור, כבוד השר, שיש פסקי-דין מוות נגדם.

אכרם חסון: הם לא יכולים לראות או לפגוש את בני המשפחות.

אכרם חסון: הם לא יכולים גם ללכת ולפגוש אותם במדינות אחרות כי המצב בלבנון מסוכן.

אכרם חסון: כך שהאנשים האלה, שהם אנשים נהדרים, משלמים מחיר כבד מאוד.

אכרם חסון: אני אומר לך, כבוד השר, שהמסר שאנחנו נותנים לתומכי ישראל ולאוהבי ישראל הוא כל כך שלילי.

אכרם חסון: אנחנו צריכים לדאוג להם, ואנחנו צריכים להוכיח לכל העולם שאנחנו לא מדינת עולם שלישי.

אכרם חסון: אנחנו מכבדים ומעריכים כל אזרח נאמן שמוכן לתמוך במדינת ישראל ומוכן להילחם למען קיומה של המדינה, וזה מה שעשו אנשי צד"ל.

אכרם חסון: לכן היה קשה לי מאוד לוותר על ההצעה הזאת.

אכרם חסון: איך שנכנסתי לכנסת, נשבעתי שאני אבוא ואני אעלה את הסוגיה הזאת, כי הם מיעוט, והם מיעוט מסכן.

אכרם חסון: ואני אתן לך כמה דוגמאות.

אכרם חסון: חלק מהם עובד בחברת החשמל.

אכרם חסון: בכל חמש שנים מפטרים אותם, או שמחזירים אותם בתנאי קבלן.

אכרם חסון: הם לא יכולים להיות עובדים רגילים כמו העובדים הישראלים, ואנחנו כולנו ביחד, כולנו ישראלים.

אכרם חסון: אז אני אומר, הם האנשים שרצו בגורל משותף עם העם היהודי, עם מדינת ישראל, אז מדוע אנחנו לא יכולים לסדר אותם אחת ולתמיד?

אכרם חסון: מדוע תמיד הביורוקרטיה הזאת גורמת נזק אדיר לתדמיתה של מדינת ישראל שהיא מעצמה דמוקרטית?

אכרם חסון: כבוד האדם וחירותו מבחינתנו הם בסדר עדיפות עליון.

אכרם חסון: כל העולם מקנא בנו על זה שאנחנו דואגים לחייל, דואגים לאזרח, יש לנו רגישות, אנחנו בני-אדם.

אכרם חסון: אז אני שואל, איפה החמלה?

אכרם חסון: איפה הכבוד?

אכרם חסון: איפה האחריות?

אכרם חסון: ולכן אני הייתי מבקש ממך, כבוד השר: אני יודע איך משיבים השרים ומה בדרך כלל אומרים להם או כותבים להם; בדרך כלל כותבים להם.

אכרם חסון: אבל אני אומר לך מתוך ידיעה, אני דיברתי בזמני גם עם דגן, דיברתי עם הצמרת הביטחונית.

אכרם חסון: כל איש בר-דעת, אדם ישר והגון במדינת ישראל אמר שמגיע להם וצריך לתמוך בהם.

אכרם חסון: אני לא אאריך עוד בדיבורים, אני מבקש מכבודו – אולי אנחנו נשמע דברים חדשים שייתנו לנו גם עתיד טוב לאנשים הנפלאים האלה ששירתו את מדינת ישראל.

אכרם חסון: אני גם אישית מודה להם על כל מה שהם עשו למען המדינה, כי אני ישראלי צבר.

אכרם חסון: אני אוהב את המדינה, אני משרת את המדינה, ואני מאמין במדינה, ולכן הגיע הזמן שאנחנו נגמול להם באותו מטבע.

אכרם חסון: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת חסון.

יחיאל חיליק בר: אני מצטרף – לחשיבות של הנושא הזה, לאנשים האלה.

יחיאל חיליק בר: בבקשה, אדוני השר כץ, שישיב בשמו של סגן השר קרא.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת, סיטואציה מדהימה, אתה יודע.

יחיאל חיליק בר: זה הדיון הכי מצומצם, נראה לי, שהיה במליאה מאז – – –

חיים כץ: סיטואציה מדהימה.

חיים כץ: היו יכולים לשבת מאחור על כוס קפה.

חיים כץ: הייתי אומר לך מה אמרו לי להקריא – אתה יודע, אני שר תורן עכשיו.

אכרם חסון: אני יודע שאתה לא היית צריך להשיב, ואני מכבד מאוד את זה שבאת.

אכרם חסון: זו אחריות, כל הכבוד.

אכרם חסון: אני מאוד מעריך את זה.

חיים כץ: ואני לא הייתי צריך להשיב לך.

חיים כץ: ואני גם לא הולך להיצמד לכל מה שכתוב.

חיים כץ: ואני רוצה להגיד לך, בהערת אגב, שלצערי, את אנשי צד"ל מפטרים מחברת החשמל אחרי חמש שנים, אבל לצערי הרב, גם את שאר העובדים בחברת חשמל מפטרים אחרי חמש שנים.

חיים כץ: זה לא שיש פה אפליה כלפיהם.

חיים כץ: פעם זה היה יותר גרוע.

חיים כץ: אני לא יודע אם זה יותר גרוע או יותר טוב, אבל נתנו להם לעבוד עשר שנים.

חיים כץ: היו יוצרים אצלם תקוות, ואחרי עשר שנים היו מפטרים אותם.

חיים כץ: יכול להיות שאחרי חמש שנים זה יותר טוב – הם יותר צעירים, יכולים לעשות את עבודתם במקום אחר.

חיים כץ: לא רק צד"ל, אלא גם כלל אזרחי מדינת ישראל.

חיים כץ: מה שנכתב לי: ראש הממשלה מתייחס בכובד ראש – ואני מקווה שכך הדבר – למציאת פתרון לכלל סוגיית אנשי צד"ל, ולשם כך עובד עם צוות ייעודי במשרד ראש הממשלה תת-אלוף במילואים יגאל פרסלר, העומד בראש הצוות.

חיים כץ: והוא אומר – אני לא יודע כמה זה חודשים מספר – שבתוך חודשים מספר הוא אמור להביא בשורה מפתיעה לטובת אנשי צד"ל, אשר תיתן מענה הולם לצורכיהם.

חיים כץ: אני לא יודע מה זה מענה הולם.

חיים כץ: עכשיו עזבתי, אני מחזיק ביד את המכתב של תת-אלוף פרסלר שנכתב לראש הממשלה.

חיים כץ: והוא רואה את הצרכים של אנשי צד"ל.

חיים כץ: הוא אומר: בעיית קושי הדיור.

חיים כץ: קושי הדיור הוא גם בהשגת ערבים לחתימות.

חיים כץ: קושי הדיור הוא גם באוכלוסיות שלא רוצות להשכיר להם דירות.

חיים כץ: וגם בגובה התשלום.

חיים כץ: הם לא מקבלים סבסוד בגובה המתאים.

אכרם חסון: 1,000 נותנים למשפחה בחודש.

חיים כץ: כן.

חיים כץ: הוא מציע – אני לא יודע אם זה יעזור להם – לתת להם מענק של 450,000 שקל, מענק דיור.

חיים כץ: יכול להיות שב-450,000 הם יוכלו לקנות אי-שם ביישובים מסוימים איזה בסיס לחיים.

חיים כץ: אנחנו לא שוכחים שהם השאירו שם הכול.

חיים כץ: אנחנו לא שוכחים.

חיים כץ: אנחנו לא שוכחים שהם סייעו לנו.

חיים כץ: ואנחנו לא שוכחים שהם לא יכולים לחזור ללבנון.

חיים כץ: לא יכולים.

חיים כץ: הכרת הטוב – הוא כותב לו – היא ערך עליון במסורת היהודית.

חיים כץ: בתוך כך, חשוב לשמר את האנשים הללו שהקדישו את חייהם לביטחון המדינה כבעלי-בריתנו.

חיים כץ: הפגנת יחס מפלה ומזלזל כלפי האוכלוסייה הזו, כפי שנעשה בשנים האחרונות, היא בבחינת ירייה עצמית ברגל.

חיים כץ: עלינו לסייע להם ככל שנוכל כאזרחי המדינה, ויותר מכך, עלינו לאפשר להם לבנות את חייהם בכבוד ובתחושת ביטחון כלכלי בזיקנתם בישראל במקום החיים שהותירו מאחור על אדמת לבנון.

חיים כץ: בתקווה כי הצעתי תתקבל בהבנה.

חיים כץ: את זה כותב יגאל פרסלר, תת-אלוף במילואים, הממונה על תיק אנשי צד"ל, נציב קבילות הסייענים.

חיים כץ: אני מאוד רוצה לקוות שמה שנאמר לנו פה, שבעוד כמה חודשים אנחנו נוכל להיות אנשי בשורה – ואללה, אמן.

חיים כץ: מה אתה מבקש?

חיים כץ: אתה רוצה דיון בוועדה?

אכרם חסון: אם אפשר.

חיים כץ: איזו ועדה?

אכרם חסון: ועדת הכספים.

חיים כץ: ועדת הכספים?

יחיאל חיליק בר: זה לא חוץ וביטחון?

חיים כץ: לא חוץ וביטחון.

חיים כץ: שמע, חוץ וביטחון היא ועדה חשובה, אבל היא דקלרטיבית.

חיים כץ: ואם אפשר – – –

יחיאל חיליק בר: לא, אין בעיה, מה שתחליטו.

חיים כץ: אני חושב שוועדת הכספים היא ועדה יותר אופרטיבית; אולי ועדת הפנים – איך שאתה רוצה.

אכרם חסון: מה שמתאים לכבודו, אני מסכים.

אכרם חסון: העיקר שאנחנו נטפל בהם ונפתור את הבעיה.

חיים כץ: אני חושב שוועדת הפנים.

חיים כץ: ועדת הפנים היא ועדה שיכולה להיות יותר מתאימה לעניין הזה, כשה-issue המרכזי הוא דיור, וכן הלאה וכן הלאה.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, מקובל עליך, חבר הכנסת חסון?

אכרם חסון: מקובל.

יחיאל חיליק בר: אז אנחנו נצביע.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

חיים כץ: מאה אחוז.

יחיאל חיליק בר: אנחנו נצביע בעד ונגד העברת ההצעה לסדר-היום על מצוקתם ושיקומם של אנשי צד"ל לוועדת הפנים והגנת הסביבה.

יחיאל חיליק בר: נאפשר לשר לחזור לשר ונצביע.

יחיאל חיליק בר: מי בעד?

יחיאל חיליק בר: מי נגד?

יחיאל חיליק בר: מי נמנע?

יחיאל חיליק בר: כל שלושת חברי הכנסת שיש פה, כולל היושב-ראש והשר.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 23 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 3 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: פה-אחד.

יחיאל חיליק בר: כמעט פיזית פה-אחד.

יחיאל חיליק בר: שלושה בעד.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי ההצעה לסדר-היום בנושא אנשי צד"ל תעבור לוועדת הפנים להמשך דיון.

יחיאל חיליק בר: תם סדר-היום.

יחיאל חיליק בר: הישיבה הבאה תתקיים ביום שני, ד' באדר ב' התשע"ו, 14 במרס 2016, בשעה 16:00.

יחיאל חיליק בר: ישיבה זו נעולה.