ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 112, 2016-03-08 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום כ"ח באדר א' התשע"ו, 8 במרס 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת הצעות ועדת הכנסת לתיקון סעיפים 111, 117(ב) ו-118(א) בתקנון הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, יום שלישי – נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה כדי שהנוכחים יוכלו להירשם.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, מי שמעוניין להשתתף יכול להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: יפתח את הנאומים חבר הכנסת אכרם חסון.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, היום השתתפתי ביום האישה הבין-לאומי.

אכרם חסון: היה טקס מאוד מכובד שעשתה חברת הכנסת עאידה תומא – תבורך על כך – אבל מבדיקה שעשיתי, אדוני היושב-ראש, מצאתי כי רק אישה דרוזית אחת עובדת בכנסת.

אכרם חסון: איך אפשר לקדם את מעמדה של האישה הדרוזית כאשר מתוך 450 עובדים בכנסת יש רק אישה דרוזית אחת?

אכרם חסון: על-פי מפתח האוכלוסייה מגיע לנו כעשר נשים בכנסת.

אכרם חסון: אם המוסד הכי חשוב הזה, שהוא בית-המחוקקים, שצריך להוות דוגמה ומופת לכל המוסדות בארץ, לא מאפשר ולא נותן אפליה מתקנת ונקודת זינוק שווה לאישה הדרוזית, איך נקדם את החברה הדרוזית ואיך נצליח להתקדם ולהתפתח?

אכרם חסון: מצד שני, הכנסת לקחה עובדת אחת.

אכרם חסון: יש משרדי ממשלה רבים שאפילו אחת אין לנו בהם.

אכרם חסון: ולכן, אני מבקש מכבודך, כאדם שמקורב למגזר: תשנה את המצב הזה, תן נקודת זינוק שווה לאישה הדרוזית, כי יש לנו נשים שהשקיעו המון למען חינוך הבנים והקריבו הרבה כדי לגדל דור שלם שמאמין במדינת ישראל ומשרת את המדינה נאמנה.

אכרם חסון: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חסון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, גברתי שרת המשפטים, רק הבוקר התפרסם שרשות המסים גבתה כ-1.8 מיליארד שקל מעל ליעד.

מיקי לוי: המהלכים האלה שמבשילים הם אותם מהלכים שנקטנו ב-2013–2014 ונותנים היום את הפירות שלהם, לעומת כ-40 מיליארד שקל וכ-3.8% גירעון שאנחנו קיבלנו; המהלכים האלה נושאים פרי ויאפשרו לשר האוצר מרחב תמרון בלתי רגיל.

מיקי לוי: את המהלכים האלה ליוו תוספת של 400 תקנים לרשות המסים, גילוי מרצון למעלימי מס, שהביאו למשרד האוצר מיליוני או מאות-מיליוני שקלים, ועוד 108,000 מכתבים לכל מיני חייבים.

מיקי לוי: כל אלה מביאים אותנו לכ-280 מיליארד שקל צפי לגבייה, ואני גאה להיות חלק מהמהלך הזה.

מיקי לוי: אלה יאפשרו לשר האוצר מרחב תמרון עצום.

מיקי לוי: אני רק מקווה שייעשה מהלך מושכל בכספים האלה שנגבו.

מיקי לוי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת חמד עמאר.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני מברך את כל הנשים לרגל יום האישה הבין-לאומי.

אוסאמה סעדי: באמת, השתתפנו בטקס שהיה היום בכנסת, ואני מברך את חברתי עאידה תומא על ארגון היום הזה.

אוסאמה סעדי: נקודה שנייה – גברתי שרת המשפטים, עכשיו, לפני עשר דקות, סיימנו בוועדת החוקה דיון ארוך בחוק לשכת עורכי-הדין והצבענו על זה פה-אחד, אדוני היושב-ראש, וזה יובא לאישור בקרוב.

אוסאמה סעדי: דבר שלישי – פנו אלי כמה תושבים, אדוני היושב-ראש, מכפר בענה שבצפון בקשר להתנהלותו של תאגיד המים שם בקשר לגביית החובות מהתושבים.

אוסאמה סעדי: לאחרונה חברת הגבייה, יחד עם כוח משטרתי, פורצת לבתי התושבים באופן לא חוקי, לטענתם, על-ידי שימוש בכוח ושימוש בכלי פריצה, כולל פטישים, אדוני היושב-ראש.

אוסאמה סעדי: אחד השוטרים פונה לעמיתו וצועק לו: תביא את הפטיש לשבור את הדלת.

אוסאמה סעדי: והדבר נעשה בפני קטינים ונשים.

אוסאמה סעדי: לפני כמה ימים, כדי לגבות חוב של מים מאחד התושבים, כוח משטרתי דפק בדלת של תושב הכפר, ג'האד תיתי, וניסה לפרוץ את הדלת בכוח.

אוסאמה סעדי: אשתו של ג'האד, שישנה בשעה זו, התעוררה ופתחה את הדלת, והם התחילו להעמיס רהיטים תוך כדי צעקות ובכי של ילדיה הקטינים.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, הדבר מעורר זעם בכפר ונדרשת התערבות של הגורמים המוסמכים בעניין חשוב זה.

אוסאמה סעדי: כמובן שאנחנו – אני לא נגד גביית חובות אלא בעד שהאזרחים ישלמו את החובות שלהם, אבל צריך לעשות זאת תוך שמירה והקפדה על החוק ועל כבוד האדם וחירותו.

אוסאמה סעדי: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חמד עמאר – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת ניסן סלומינסקי.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום מציינים בעולם את יום האישה.

חמד עמאר: אני רוצה לברך את כל הנשים, ואני רוצה להגיד לכם עובדה אחת: בעדה הדרוזית כיום 70% מהסטודנטים הם נשים.

חמד עמאר: זה מספר עצום.

חמד עמאר: זה אומר שכמעט כל בחורה שמסיימת כיתה י"ב הולכת ללמוד באוניברסיטה.

חמד עמאר: זה מעצים את העדה הדרוזית, זה מעצים את האישה הדרוזית, וזה גאווה לנו בעדה הדרוזית.

חמד עמאר: אבל יש דברים כואבים גם בנושא הזה.

חמד עמאר: יותר מ-80% מהנשים הדרוזיות מובטלות בגלל מחסור באזורי תעשייה, אזורי מסחר, מקומות תעסוקה והמרחק הפיזי של היישובים הדרוזיים מהמרכז ומאזורי תעסוקה.

חמד עמאר: אני עצמי חוקקתי חוק ייצוג הולם לבני העדה הדרוזית בחברות ממשלתיות.

חמד עמאר: יש בהן קרוב ל-60,000 עובדים.

חמד עמאר: החוק מחייב אותן, את אותן חברות שמעסיקות 60,000 עובדים.

חמד עמאר: מתוכם, אדוני היושב-ראש, רק 19 נשים דרוזיות מועסקות באותן חברות; מתוך 60,000 עובדים – רק 19 עובדות דרוזיות.

חמד עמאר: לכן, אני קורא גם לחברות הממשלתיות: תכבדו את החוק שהכנסת חוקקה, חוק של מדינת ישראל, תעסיקו את הנשים הדרוזיות, וזה רק יביא טוב למדינת ישראל.

חמד עמאר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

ניסן סלומינסקי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה חודשים פניתי בשאילתה דחופה למשרד הביטחון בנושא היעדר אישור לחיילות ולחיילים ואנשי מילואים לצאת עם נשקם האישי הביתה.

ניסן סלומינסקי: נאמר לי אז כי אישור שכזה קיים זה מכבר והתופעה שתיארתי איננה קיימת.

ניסן סלומינסקי: לצערי הרב, ב-18 בפברואר בשנה זו, 2016, התרחש הפיגוע הנורא בסניף "רמי לוי" שבו נרצח סמ"ר ינאי ויסמן, השם ייקום דמו, בידי בני עוולה, לאחר שהיה ללא נשק, חרף בקשתו לצאת עם הנשק הביתה, כפי שסיפרו בני משפחתו.

ניסן סלומינסקי: על אף ההוראה החדשה של הרמטכ"ל לאשר יציאה עם נשק, שיצאה ב-22 בפברואר 2016, הגיעו אל לשכתי בשבועיים האחרונים תלונות נוספות של חיילות וחיילים ואנשי מילואים שעדיין נתקלים בסירוב מוחלט.

ניסן סלומינסקי: אבקש ממך, אדוני היושב-ראש, להפעיל את סמכותך ולפנות למשרד הביטחון כדי לשים לזה סוף אחת ולתמיד, כדי שאולי נוכל למנוע את הטרגדיה הבאה, ויפה שעה אחת קודם.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת סלומינסקי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מייקל אורן.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: היום אנחנו מציינים בכנסת ובעולם את יום האישה הבין-לאומי.

דב חנין: זה יום חשוב של מאבק לשוויון, לצדק; מאבק על מקומן של הנשים בחברה ועל דמותה של החברה.

דב חנין: אני מייצג בכנסת תנועה ששייכת ליום הזה, והיום הזה, במובן מסוים, גם שייך לה.

דב חנין: ההצעה ליזום יום אישה בין-לאומי התקבלה בכינוס של מפלגות הפועלים הסוציאליסטיות ב-1910, לפי יוזמת המהפכנית הגרמנייה קלרה צטקין.

דב חנין: היום הזה קשור מצד אחד להפגנת עובדות טקסטיל בארצות-הברית במאה ה-19, ומהצד השני ליום שבו נשים הפגינו נגד שלטון הצאר ועריצותו ברוסיה בתחילת 1917 – ב-8 במרס 1917, לפי הלוח החדש.

דב חנין: זה יום חשוב.

דב חנין: היום הזה מלמד אותנו שיש הישגים אבל שיש גם אתגרים גדולים לפנינו.

דב חנין: המאבק לצדק חברתי הוא מאבק קשה, הוא מאבק מסובך, יש בו גם נסיגות, אבל אנחנו לא נוותר; נמשיך הלאה עד שנגיע לחברה צודקת ושווה לנשים, לגברים, לכולנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: אני עדיין לא פתרתי לעצמי את הקושיה אם זה גם קשור לכך שקלרה צטקין ידעה שמתקרב פורים ואסתר המלכה וכן הלאה וכן הלאה, אבל את זה כבר נשאיר להיסטוריונים.

יולי יואל אדלשטיין: יש כאלה שטוענים שזה נכון.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת – – –

עליזה לביא: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

עליזה לביא: יש לך באמת מחשבות – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מייקל אורן, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

מיכאל אורן: תודה, כבוד היושב-ראש.

מיכאל אורן: לפני כמה שעות בלבד נחתי בארץ בחזרה מוושינגטון, בירת ארצות-הברית, שבה ניהלתי שיחות מדיניות עם מחוקקים אמריקנים, הן מהמפלגה הדמוקרטית והן מהמפלגה הרפובליקנית.

מיכאל אורן: הם שאלו אותי מה הסוגיה שמעסיקה את הכנסת, והתחלתי להסביר קצת על חוק ההשעיה, מה שנקרא פה.

מיכאל אורן: שאלתי אותם מה היה קורה בארצות-הברית לו איזה מחוקק אמריקני, לא משנה מאיזו מפלגה, היה מביע תמיכה בטרור, היה נפגש עם הורים של טרוריסט שהרג אמריקנים ועומד דקה דומייה לזכרם.

מיכאל אורן: הם ציינו את החוקה האמריקנית, סעיף 1.5, שמאפשר לקונגרס, ברוב של שני-שלישים, להדיח – לא להשעות, להדיח – כל חבר קונגרס בגין התנהגות בלתי הולמת; לא בגלל איזו הפרה של החוק, אלא התנהגות בלתי הולמת.

מיכאל אורן: להדיח, אני חוזר ומדגיש.

מיכאל אורן: ואמרו לי שבארצות-הברית אותו מחוקק שהיה נפגש עם הורים של טרוריסט, היה מביע תמיכה בטרוריסט – לא רק שהוא היה מודח מהקונגרס; רוב הסיכויים, אמרו לי, שהוא גם היה מועמד לדין.

מיכאל אורן: והנה, חזרתי לארץ לפני כמה שעות ושמעתי שאותם חברי כנסת, ועוד, גינו מדינות במפרץ שהגדירו את ארגון "חיזבאללה" כארגון טרור, ובכך הביעו תמיכה בארגון ששואף לעשות לאזרחי ישראל, ללא הבחנה בין יהודים לערבים, מה שעשו כבר לרבבות ערבים בלבנון.

מיכאל אורן: תמיכה בטרור.

מיכאל אורן: טוב שאני לא צריך לעמוד בפני אותם מחוקקים אמריקנים ולהסביר ולהצדיק למה מתנהל בכנסת דיון על חוק ההשעיה.

מיכאל אורן: ברור על-פי הנורמה האמריקנית, הדמוקרטיה הכי ותיקה בעולם, שאותם מחוקקים לא היו יושבים פה ולא היו מקבלים משכורת ולא רכב.

אוסאמה סעדי: מתי בפעם האחרונה עשו את זה?

יולי יואל אדלשטיין: נקווה, חבר הכנסת סעדי, שגם אנחנו לא נצטרך לענות על זה.

אוסאמה סעדי: ב-1800.

אוסאמה סעדי: בפעם האחרונה עשו את זה ב-1800.

מיכאל אורן: לפני שש שנים.

מיכאל אורן: עשו את זה 20 פעם בהיסטוריה האמריקנית.

מיכאל אורן: ואתה יודע מי עשה את זה הכי הרבה?

מיכאל אורן: אדם בשם אברהם לינקולן, שהוא הנשיא הכי הכי מוערך בארצות-הברית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מייקל אורן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת ילין.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, כבוד השרה, אני מקדיש ביום הזה – חברות כנסת נכבדות, אני מאחל לכן ביום 8 במרס, יום המאבק הבין-לאומי – זה עד עכשיו מאבק בין-לאומי למען האישה, וזה לא מקרה שעדיין אנחנו מדברים הרבה הרבה זמן על זכויות האישה ועל מעמדה של האישה בחברה.

עבדאללה אבו מערוף: ואכן, היא החלק החשוב ביותר בחברה.

עבדאללה אבו מערוף: והיום הזה, המוקדש לאישה, היום הבין-לאומי לאישה, ב-1857 צוין לראשונה, או לראשונה מבחינה היסטורית, שאז הפועלות במפעלי טקסטיל נאלצו לעשות הפגנה למען זכויותיהן, והיו מהן שנרצחו.

עבדאללה אבו מערוף: רק ב-1977 האו"ם הכריז – אחרי יותר מ-100 שנה – על היום הזה כיום האישה הבין-לאומי.

עבדאללה אבו מערוף: זה לקח הרבה זמן.

עבדאללה אבו מערוף: לצערנו הרב, זה לקח הרבה זמן, וההיסטוריה עדה שהיום הזה – נגיד שזה חג לאישה, היום הבין-לאומי לאישה, לזכויותיה – צוין כחג, כיום האישה עם כל המשמעות שלו, רק בברית-המועצות והמדינות הסוציאליסטיות אז, ועדיין בהרבה מדינות זה אפילו לא יום חג ולא יום מנוחה.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, היות שהוא צוין כיום חג בין-לאומי, יום האישה הבין-לאומי, אני חושב שבמיוחד מדינת ישראל – שתהיה האוונגרדיה הראשונה שאכן תכריז על היום הזה כיום מנוחה כללי.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו יכולים לעבוד, אבל האישה – שתנוח ביום הזה, אם ככה נלך ל-compromise; מגיע לה.

עבדאללה אבו מערוף: היום צוין בכנסת יום נפלא מטעם הוועדה לקידום מעמד האישה בראשותה של חברת הכנסת עאידה תומא.

עבדאללה אבו מערוף: היו המון נשים והיום הזה צוין למופת, ואני חושב שככה צריך להמשיך.

עבדאללה אבו מערוף: ועוד פעם, אני מאחל ומברך את כל הנשים, מכל המגזרים, ושתהיה השנה הבאה שנת מנוחה, ויחגגו את החג הזה במצב רוח יותר טוב מבשנה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני רוצה לברך את עאידה, שבאמת הרימה יום נפלא.

חיים ילין: הייתי באודיטוריום, ראיתי את המצגת, ואני חייב להגיד לכם שלא שמחתי לראות את המצגת, את המציאות.

חיים ילין: אני אומר את זה לרשימה המשותפת: נשים ערביות הן הסובלות ביותר במדינת ישראל.

חיים ילין: כל הגרפים וכל הנושא של אלימות, של ביטחון, של קהילתיות – כל מה שראינו ולמדנו שם זה שנשים ערביות נמצאות במצב לא טוב.

חיים ילין: ואני פונה לכולם ואני אומר לכם, כראש רשות לעבר, שניהל מועצה עם 62% מנהלות – 62% – אני מודיע לכם שזאת חוויה בלתי רגילה.

חיים ילין: כושר ההכלה, ההסתכלות – הניהול הוא שונה לגמרי משל המצ'ואיסטים והגבריים, ויש לנו הרבה מה ללמוד.

חיים ילין: ואני אומר את זה גם לחבר הכנסת דוד ביטן, שחושב שצריך לחגוג את יום הגבר.

חיים ילין: אני אומר לכם, לחגוג את יום הגבר זה להשפיל את הגבר.

חיים ילין: אני לא מכיר גברים שמוכים על-ידי נשים; אני לא מכיר גברים שנאנסו על-ידי נשים; אני לא מכיר גברים שצריכים להרים אותם למעלה – כי הם נמצאים כנראה במקום אחר.

חיים ילין: אני כן מכיר את זה שאנחנו צריכים לפתוח דלת הכי גדולה שיש לנשים, בגלל שרמת האלימות שקיימת בחברה כלפי נשים היא בלתי רגילה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

חיים ילין: אתם עליתם והקראתם את השמות של כל הנרצחות בשנים 2014, 2015 ו-2016, ואני חושב ואני מציע ואני מאוד ארצה להשתתף יחד עם הרשימה המשותפת בכל מה שזה אומר – שוויון זכויות במדינת ישראל.

חיים ילין: אל תאשימו גם את הכיבוש באלימות שיש כלפי הנשים הערביות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מסעוד גנאים – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, אני מברך על כניסתו של חבר הכנסת חיים ילין לרשימה המשותפת.

מסעוד גנאים: שיהיה החבר ה-14.

מסעוד גנאים: גם אתה תושעה; אם החוק יחוקק ישעו גם אותך, אל תשכח.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות לכל הנשים לרגל יום האישה הבין-לאומי.

מסעוד גנאים: אני מזכיר לכולם ולנו, שלנו כערבים ומוסלמים המסורת בעל-פי של הנביא מוחמד, שאמר (אומר דברים בשפה הערבית ומתרגמם): הנשים והגברים הם אחים.

מסעוד גנאים: מי שמכבד אותן הוא המכובד, ומי שמשפיל אותן הוא השפל.

מסעוד גנאים: זו מסורת בעל-פה של הנביא מוחמד.

מסעוד גנאים: ביום הזה אני חושב שעל כולנו להירתם למשימה לתת יותר צדק, כבוד והערכה לנשים.

מסעוד גנאים: ראינו כולנו באודיטוריום את המחקר על הביטחון האנושי, וכמה המצב של האישה הערבייה הוא מצב גרוע, נכון, אבל את האמת הזאת אנחנו יודעים ואנחנו פועלים, בעשייה הפרלמנטרית שלנו, כדי שהמצב הזה ישתנה לטובה ולמען נרים את מעמדה של האישה הערבייה.

מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, ביום הזה אנחנו מתבקשים, כחברי כנסת בכלל וכחברי כנסת ערבים בפרט, לעמוד נגד התופעה החמורה והמבישה של רצח הנשים ואלימות נגד הנשים.

מסעוד גנאים: התופעה הזאת, אנחנו נלחמים בה.

מסעוד גנאים: אנחנו חייבים לעמוד מולה בשני המישורים: המישור של לקרוא למשטרה לפענח את הפשעים האלה ולתפוס את הרוצחים; אבל אנחנו גם מטילים אחריות על עצמנו, כי אנחנו כחברה חייבים לחנך למען יותר כבוד לאישה.

מסעוד גנאים: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כמו כולם, היום הכנסת והעולם ציינו את יום האישה הבין-לאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל בוא נשאל, מי האישה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האישה היא האימא?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא האחות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא הבת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא הדודה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האישה היא לא גוף זר מאתנו; האישה היא חלק, בשר מבשרנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולציין יום אחד – לדעתי זה מחטיא את המטרה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האישה צריכה להיות במרכז העניינים בכל ימות השנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואת העניין של לתת לה את הכבוד, לתת לה את המעמד המתאים לה ביותר – זה גם חלק מהאמונה שלי, מהדת שלי, וחלק ממה שצריך לעשות כל מוסלמי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והיום חלק מהאוכלוסייה הערבית או המוסלמית מחטיאה אפילו את הוראות הדת, מחטיאה את המטרה שחייבים להיות בה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האישה צריכה לקבל את מלוא הזכויות שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא לא צריכה מהטעם שאנחנו צריכים לתת לה; בלי טובות מאף אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היא שם, זה המעמד שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולפי הדת, הקשר בין האב לבת, לאישה, לאחרת – אתן דוגמה של מקרה עצוב, שהאישה בכתה בגלל היחס של הבעל שלה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בזמן הבכי שלה הוא משחק עם הבת שלו, אז היא שואלת אותו: ואם כשהבת שלך תגדל הבעל שלה יעשה לה מה שעשית לי – מה תהיה העמדה שלך?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובזה אני מזכיר לכל אחד, שידע שגם האישה שלו וגם כל אישה – יש לה אבא, יש לה אימא, ויש לה בראש ובראשונה את הכבוד האישי שלה שצריך לשמור עליו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יוסי יונה – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רואה גם שהשרה איילת שקד אתנו, חברי כנסת נכבדים, אני רוצה להוסיף את המחאה שלי למחאה של דוד אמסלם ואברהם נגוסה על ההחלטה הבאמת-שערורייתית שלא להביא את יוצאי אתיופיה לישראל, את הפלאשמורה.

יוסי יונה: פתאום העניין הכלכלי הפך להיות נושא מכריע: אין תקציב, ולכן אנחנו לא יכולים להביא אותם – זו עמדתה של הממשלה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני פונה אליך גם אישית, במיוחד לנוכח העבר שלך ולנוכח המאבק המאוד מתמיד ונחוש שלך למען יהודי ברית-המועצות לשעבר.

יוסי יונה: נדרשת כאן עמידה אמיצה שלך ושל חברות וחברי הכנסת ושל שרי הממשלה לבוא ולומר לממשלת ישראל: לא.

יוסי יונה: המרכיב הכלכלי לא יעצור את הבאתם של הפלאשמורה לישראל.

יוסי יונה: באמת באמת, אדוני היושב-ראש, אני מקווה שההחלטה האומללה הזאת תבוטל, משום שזה יטיל באמת כתם על החברה הישראלית וממשלת ישראל, כי עולה הרושם שבגלל צבע עורם וגזעם של האנשים הללו אנחנו לא מעוניינים שיבואו.

יוסי יונה: המדינה הזאת, בעמדה עקרונית, אומרת שהיא פתוחה לכל יהודי העולם, ומתמיה מאוד שהנה, אנחנו מהססים דווקא מול קהילה שצריכה את הסיוע שלנו, שצריכה את העזרה שלנו באופן מיוחד לנוכח המצוקה שבה הם חיים.

יוסי יונה: אני מקווה שהקול הזה יצטרף לקולות אחרים, יגיע לאוזניה של ממשלת ישראל, וגם לאדוני היושב-ראש, כפי שציינתי, בהינתן עברך, ואגיד אפילו עברך המפואר.

יוסי יונה: אנא, בואו נעשה מעשה כדי שהחלטת הממשלה תבוטל ותתאפשר הבאתם של הפלאשמורה לישראל.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת, יום האישה הבין-לאומי – זה הזמן והמקום לספר על מצוקתן של כ-70% מהנשים בחברה הערבית, שהן מובטלות.

אחמד טיבי: רובן מובטלות לא מתוך רצון אלא בגלל היעדר מקומות תעסוקה, היעדר תחבורה ציבורית, היעדר משפחתונים, היעדר אזורי תעשייה מסביב.

אחמד טיבי: ככל ששיעור אבטלת הנשים גבוה יותר, פיגור החברה גבוה יותר, נחשלות החברה גבוהה יותר.

אחמד טיבי: לכן, חובה גם עלינו וגם על המדינה למצוא מקומות תעסוקה.

אחמד טיבי: אבל אי-אפשר להסתפק בדרישה למקומות תעסוקה בלי להזכיר, דווקא ביום הזה, אלימות נגד נשים, רצח נשים, שזה תופעה פרימיטיבית שיש לגדוע.

אחמד טיבי: תנוח דעתו של חיים ילין: זה לא קשור בכיבוש.

אחמד טיבי: נכון, זה קשור בכיבוש מחשבתי, ברגרסיה מחשבתית, שמישהו יכול לכבוש את הזכויות ואת החיים של מישהי, של אישה, בשל העובדה שהיא אישה, שהיא חלשה יותר.

אחמד טיבי: אני קורא לנשים שלא להסתפק בזכויות שמישהו אחר, שהגבר, ייתן להן, אלא להתנפל על הזכויות האלה, כי ככה משיגים זכויות.

אחמד טיבי: אולי בכביש זכויות ניתנות ולא נלקחות, אבל בחברה, במיוחד בחברה שמרנית, זכויות נלקחות, ובעיקר כאשר הן לא ניתנות.

אחמד טיבי: זה הזמן שאני אגיד ואברך בערבית.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: מי ייתן וכל שנה תהיו חזקות יותר ומדוכאות פחות ואנו – שוויוניים יותר ומקפחים פחות).

אחמד טיבי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, תודה, כבוד השרה, כנסת נכבדה, הפעם אני רוצה לדבר על השקר שמספרים לעצמם חלק מהמנהיגים, והוא השקר שלפיו מה שטוב לישראל בהכרח רע לערבים.

ענת ברקו: החלטת מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ בראשות סעודיה לצרף את "חיזבאללה" לרשימת ארגוני הטרור שלה זו החלטה שהיא טובה לישראל.

ענת ברקו: אבל אנחנו הרי לקראת פורים, אז צריך לבוא ולומר: החלטה זו לא ניתנה מאהבת מרדכי אלא משנאת המן – השיעי במקרה הזה.

ענת ברקו: הם לא החליטו זאת כי זה טוב לישראל, אלא כי זה טוב להם.

ענת ברקו: הסונים במדינות המפרץ יודעים כי סונים נשחטים במקומות רבים במזרח התיכון על-ידי שיעים.

ענת ברקו: אבל מדוע לכל הרוחות החלטה זו, אליבא דחד"ש ובל"ד, היא החלטה שרעה לערביי ישראל?

ענת ברקו: באמת נשגב מבינתי.

ענת ברקו: אני רוצה להזכיר למי שהספיק לשכוח: מלחמת לבנון השנייה, אותה מלחמה שישראל ניהלה נגד "חיזבאללה" השיעי, התאפיינה בפגיעות בעורף באזור חיפה והצפון, שבו חיים למעלה מ-60% מהערבים.

ענת ברקו: באותה מלחמה נהרגו 19 אזרחים ישראלים ערבים, וזה כמעט מחצית ממספר האזרחים הישראלים שנהרגו במלחמה.

ענת ברקו: במהלך המלחמה גם הערבים, כמו היהודים, סבלו מפגיעות במבנים, מפינוי יישובים, מחרדות ותסמונות פוסט-טראומה.

ענת ברקו: הלוא עד היום לא הייתה כמו המלחמה ההיא כדי להדגיש עד כמה יהודים וערבים כאן הם שותפי גורל.

ענת ברקו: אז מול אויב כמו ה"חיזבאללה" באות מפלגות ערביות בישראל ומגנות החלטה שמכלילה אותו ברשימת ארגוני הטרור?

ענת ברקו: תראו, הרבה פעמים אנו שומעים מצד מנהיגים ערבים בישראל את הטענה הבאה: מה אתם רוצים מאתנו?

ענת ברקו: אנחנו לא מחזיקים בנרטיב הציוני, לנו יש נרטיב משלנו והוא הנרטיב הפלסטיני.

ענת ברקו: אפילו במלחמת לבנון השנייה, שאנחנו יודעים שבה מדינות בולטות כמו ערב-הסעודית ומצרים תמכו במדינת ישראל באופן סמוי – העולם הסוני, ובעיקר ערב-הסעודית, תומכת בעניין הפלסטיני גם במשאבים אדירים.

ענת ברקו: אז מה ההיגיון בכך?

ענת ברקו: מישהו מעלה על דעתו ברצינות שהנרטיב הפלסטיני הוא שעומד בראש מעייניו של חסן נסראללה, שליחה של איראן השיעית?

ענת ברקו: הנרטיב הזה מעניין אותו כקליפת השום – כפי שהוא גם השתמש באזרחי לבנון כמגינים חיים וכבני-ערובה בזמן המלחמה.

ענת ברקו: אז איך יש פה כאלה מקרבכם שתומכים בו?

ענת ברקו: איך?

ענת ברקו: אבל כמו שאני תמיד אומרת, כשמבססים את תפיסת העולם על מסכת של שקרים, סתירות פנימיות וחוסר היגיון מובהק, העובדות פשוט אינן משנות כלום.

ענת ברקו: והייתי אומרת – יש משפט מאוד יפה, ואני בטוחה שאתם יודעים אותו טוב בערבית: אני מוכן להוציא לעצמי עין, העיקר שלכם אני אוציא שתיים.

ענת ברקו: חבל.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ענת ברקו.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת עליזה לביא – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת מירב בן ארי.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, יום אישה שמח, והלוואי שהיו לי בשורות טובות.

עליזה לביא: דווקא היום החליטה ועדת חוץ וביטחון, ברוב מוחץ של הקואליציה, לבטל את מסלול מורות חיילות במסלול הירוק, לאחר 60 שנה שבהן מורות חיילות מדריכות בבתי-הספר, בפריפריה, מאהיבות את הארץ שלנו ובאמת תורמות הרבה מאוד; אחד המסלולים היותר-חשובים.

עליזה לביא: לא הרבה בנות זוכות לשרת במסלול הזה.

עליזה לביא: שנים נאבק הצבא ומבקש לבטל את המסלול הזה, והנה, אתמול בלילה, ב-21:00, יוצאת הודעה לחברי ועדת חוץ וביטחון: בואו ונבטל את הביטול של הצו שהצלחנו להוציא בשבוע שעבר.

עליזה לביא: והיום לעשות את זה בכזה מחטף, בחוסר אחריות וראייה והבנה של מה התפקיד הזה – מתנה איומה ביום שמח שהיה אמור להיות, היום הזה שבו אנחנו מציינים את ההישגים.

עליזה לביא: לבוא ולעשות את המחטף העלוב הזה בצורה כל כך לא ראויה, בטח ביום הזה, זאת לא מתנה.

עליזה לביא: פנינו לראש הממשלה, כ-40 ח"כים פה בבניין, בבקשה להתערב.

עליזה לביא: חבר הכנסת סמוטריץ ואני נניח בהקדם חוק שיעגן את תפקיד המורות החיילות בחקיקה ולא בצו של הצבא.

עליזה לביא: תודה, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת עליזה לביא.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחריה – אחרונת הדוברים להיום תהיה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, כנסת נכבדה, גברתי השרה, אני רוצה לדבר על ד', שנרצחה אתמול לנגד עיני ילדיה מחוץ לביתה ושמותה נקבע אתמול בבית-החולים סורוקה.

מירב בן ארי: אני יודעת שזה כבר לא מרגש אותנו, כי נשים נרצחות כל הזמן.

מירב בן ארי: נשים נרצחות כשהן עומדות בפתח ביתן והטרור מכה בהן; נשים נרצחות "על רקע רומנטי" – אנחנו יודעים שאין פה שום קשר לרומנטיקה; נשים נרצחות על רקע כבוד המשפחה.

מירב בן ארי: אנחנו בעצם התרגלנו שנשים נרצחות באופן קבוע, וכך אותה ד'.

מירב בן ארי: ד' הייתה מראש מאוימת, כי לגור ולחיות עם אדם עבריין זה להבין שהיא גם מאוימת על-ידו, והוא אלים, והבטיח חדשות לבקרים שהוא ירצח אותה, אבל גם על-ידי אותם עבריינים שאותתו כל הזמן שהם ירצחו את אשתו כאיזשהו אות של מחאה.

מירב בן ארי: אתמול, לאחר שנקבע מותה של ד', והיום, בעיקר אחרי יום האישה הכל-כך חשוב ומשמעותי שהיה כאן, לא יכולתי שלא לחשוב על אותן נשים פורצות דרך שקראנו עליהן בעיתון ושמענו עליהן היום בוועדה לקידום מעמד האישה ובטקס, אותן נשים שעשו כל כך הרבה בשביל עצמן.

מירב בן ארי: כל הזמן אמרתי לעצמי: איפה הנשים האלה, שקבורות כל כך עמוק בתחתית הבטון, ובכלל לא מצליחות אפילו לגעת בתקרת הזכוכית הזאת?

מירב בן ארי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – בבקשה, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: היום ראשונות חברותי, ביום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: מזל טוב לכולנו.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת דוד ביטן לא נמצא כאן כבר, אבל הוא לא צריך – לא צריך את יום הגבר.

איילת נחמיאס ורבין: אחרי מה שאמרה חברתי חברת הכנסת מירב בן ארי מאוד קשה לעבור לדבר על מה שאני רוצה לדבר עליו בהקשר של יום האישה, אבל גם הוא חשוב, וזו העובדה שליגת הכדורסל לנשים מושבתת זה היום החמישי.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע פרט שולי, אולי כמעט אזוטרי, אולי אפילו לא חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: חברים וחברות, ספורט נשים זה דבר חשוב וחיוני.

איילת נחמיאס ורבין: זה נדבך מאוד מאוד משמעותי ביצירת התחושה אצל נשים צעירות ונשים יותר בוגרות של יצר התחרות, השאפתנות, האמביציה.

איילת נחמיאס ורבין: כשמטפחים אותן זה נותן תחושה של מודעות עצמית חזקה וגדולה.

איילת נחמיאס ורבין: כל הזמן מצפים מליגת הנשים בכדורסל להיות – לא נותנים לה את ההטבות שנותנים לליגת הכדורסל לגברים.

איילת נחמיאס ורבין: מפלים אותה כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: 2.4 מיליון שקלים בסך הכול הובטחו להן מאז יולי השנה, והכסף לא הועבר.

איילת נחמיאס ורבין: כל הזמן נותנים להן כל מיני התניות שלא נותנים אותן לליגת הכדורסל לגברים.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא יכול להיות.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו בסך הכול שמונה קבוצות.

איילת נחמיאס ורבין: הן כל הזמן הולכות ומנסות לטפח שחקניות ישראליות צעירות, ולא שחקניות זרות.

איילת נחמיאס ורבין: ספורט נשים זה דבר חשוב בדיוק כמו כל דבר אחר שאנחנו מדברות עליו: נושא של תעסוקה, נושא של אלימות, נושא של רווחה, בריאות, משפחות חד-הוריות.

איילת נחמיאס ורבין: כל הדברים האלה חשובים; גם ספורט הנשים חשוב מאוד מאוד.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מבקשת – חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת עליזה לביא כבר נרתמו למאבק הזה יחד אתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד מאוד מבקשת, מכל מי שמוכן, להצטרף, כדי שליגת הכדורסל בנשים תוכל להתקיים.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יולי יואל אדלשטיין: עד כאן נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לציון יום האישה הבין-לאומי במסגרת הצעות חוק לדיון מוקדם והצעות לסדר-היום של חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי וחברות הכנסת, אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד בנושא יום האישה הבין-לאומי, המצוין היום בעולם וגם כאן בכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מעמדן של נשים בחברה המערבית עשה כברת דרך ארוכה וחשובה.

יולי יואל אדלשטיין: למרבה השמחה, גם בעולם היהודי ובחברה הישראלית אין להשוות את מקומן ומעמדן של נשים כיום לזה שהיה לפני 20 או 30 שנה, בכל היבט.

יולי יואל אדלשטיין: השיח הפמיניסטי התוסס על גווניו, כמו גם המודעות לשוויון ולזכויות אדם באשר הוא, הופכים את יום האישה ליום שבו אין עוד האישה עומדת במקום נכבד רק באופן חריג, אלא ליום שהוא הזדמנות נוספת להפנות זרקור למהפכה החשובה שהתחוללה בתחום זה, וגם למה שעדיין יש לעשות.

יולי יואל אדלשטיין: נשים תופסות עמדות מפתח וממלאות תפקידים משמעותיים ובכירים בכל שֹדרות העשייה: בתחומי הניהול והמשפט, המחקר והרפואה, במגזר הציבורי והפרטי כאחד.

יולי יואל אדלשטיין: גם כנסת זו, הכנסת העשרים, רושמת מספר שיא של חברות כנסת, אף שעדיין יש מרחק רב לעבור כדי להגיע לשוויון מגדרי של ממש בייצוג הפרלמנטרי.

יולי יואל אדלשטיין: כבוד האישה כבר איננו רק פנימה, במובן של הסתפקות בצורכי הבית והמשפחה, אלא מאפיין נשים בעלות השכלה רחבה, מובילות תהליכים, מנהיגות ומעניקות השראה.

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, לא ניתן, ואף אסור לנו, לטשטש את ההבדל בין המינים, המובנה בטבע האנושי.

יולי יואל אדלשטיין: הבדלים אלה, שזכו גם לכינוי המודרני "גברים ממאדים ונשים מנוגה", כשם ספרו הנודע של ג'ון גריי, גורמים לפערים שונים, חלקם רצויים וטבעיים ואחרים פסולים ופוגעניים.

יולי יואל אדלשטיין: לצערנו, נשים רבות עדיין מנוצלות בידי גברים באופנים שונים.

יולי יואל אדלשטיין: זו רעה חולה, ואנחנו עדיין בעיצומו של תהליך ממושך של "ובִּערת הרע מקרבך".

יולי יואל אדלשטיין: בהקשר זה, השבוע הודעתי למנכ"ל הכנסת – להרחיב את סמכותה של הממונה בכנסת על שוויון מגדרי ועל אכיפת נושא ההטרדות המיניות כך שתטפל גם בפניות אפשריות של מי שעד כה נפלו בין הכיסאות, היות שאינם מוגדרים עובדי המשכן: חברי וחברות הכנסת, יועצים פרלמנטריים ועובדי הסיעות.

יולי יואל אדלשטיין: אסור לאפשר לשוני המגדרי להוות תירוץ לקיפוח נשים בשכרן או לאפליה במעמד או בתפקיד.

יולי יואל אדלשטיין: באותה הזדמנות אני גם רוצה להודות לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה לשוויון מגדרי, שהפנתה את תשומת לבי לכך ופנתה אלי עם הציבור החשוב הזה בכנסת, שנפל עד כה בין הכיסאות.

יולי יואל אדלשטיין: אני שמח שעלה בידי לטפל בפנייה המאוד-חשובה שלך אלי.

יולי יואל אדלשטיין: חקיקה ענפה מתמודדת עם התופעה של אפליית האישה, כגון חוק שיווי זכויות האישה משנת תשי"א, 1951, הקובע: "דין אחד יהיה לאישה ולאיש לכל פעולה משפטית; וכל הוראת חוק המפלה לרעה את האישה, באשר היא אישה, לכל פעולה משפטית – אין נוהגים לפיה".

יולי יואל אדלשטיין: עם זאת, גם המחוקק ער לשוני בין המינים ומציין כי יש הבחנה בין אישה לבין איש שלא תיחשב פגיעה בשוויון או אפליה אסורה, "במידה שהיא מתחייבת מהשונות העניינית שביניהם, או מאופיו או ממהותו של העניין".

יולי יואל אדלשטיין: ביום זה אנחנו מעלים על נס את הנשים בחברה שלנו, את הישגיהן ואת תרומתן האדירה לבניית חברה איתנה שיסודה בטיפוח המשפחה, שבה היה ויישאר לאישה תפקיד ייחודי גם בעידן המודרני התובעני של קריירה וריבוי מטלות.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לכל היוזמים של היום, ותודה ודאי לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי וליושבת-ראש שלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, על היוזמה הברוכה ועל הפעילות.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/2487/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו קודם כול נעבור להצעת חוק לדיון מוקדם – הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – קבלת אדם לעבודה במוסד על-ידי מי שאינו עובד המוסד), התשע"ו–2016.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי תציג את הצעת החוק שהיא יזמה יחד עם קבוצת חברי הכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: אדוני היושב-ראש, חברותי השרות, חברי וחברותי חברי הכנסת, אחלק את הדברים שלי לשניים.

שולי מועלם-רפאלי: אדבר בקצרה על התיקון החשוב שמוצע בחוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים.

שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה עוסק בדיני נפשות.

שולי מועלם-רפאלי: הוא נוגע לשאלה עד כמה אנחנו פוקחים עיניים על האנשים שאנחנו מעסיקים, עד כמה אנחנו משגיחים על האנשים שבאים במגע עם הילדים שלנו ועלולים לפגוע בהם.

שולי מועלם-רפאלי: בשנת 2010, בבית-החולים מאיר בכפר-סבא הועסק רוצח ופדופיל מורשע בהשגחה על נערה אובדנית בת 14 במסגרת עבודתו במחלקת הילדים.

שולי מועלם-רפאלי: סופו של הסיפור, לצערי, מוכר ומאוד מאוד עצוב.

שולי מועלם-רפאלי: אבל מה שהופך אותו ממקרה פרטי קשה לטרגדיה חברתית הוא שמעולם לא ממש הצלחנו לברר ולהחליט מי בעצם אמור לקחת אחריות על מקרים כאלה, ואת זה אנחנו מובילים בתיקון הזה: מי אמור לקחת אחריות על העסקת עברייני מין מורשעים כך שלא יהיו בחברת ילדינו במוסדות שבהם הם נמצאים?

שולי מועלם-רפאלי: הפדופיל מבית-החולים מאיר הגיע למחלקת הילדים דרך חברת כוח-אדם, ולכן במקרה הזה לא הצליחה הפרקליטות לקבוע מי בעצם האחראי: האם זה מנהל המחלקה הספציפית?

שולי מועלם-רפאלי: מנהל מערך הילדים בכלל, שהעסיק במחלקתו את עבריין המין?

שולי מועלם-רפאלי: האם זאת חברת כוח-האדם ששלחה אותו?

שולי מועלם-רפאלי: אולי מנהל בית-החולים שעובד מול חברת כוח-האדם?

שולי מועלם-רפאלי: ואולי בכלל מנהל כוח-האדם של אותו בית-חולים?

שולי מועלם-רפאלי: וכך הלאה אפשר היה לגלגל את האחריות על ההעסקה הזאת עד אין-סוף.

שולי מועלם-רפאלי: התגלה שיש בחוק פער גדול מאוד בין האשמה שמייחס החוק לאשמה המוסרית שרובצת בפועל על כתפי האחראים למעשה.

שולי מועלם-רפאלי: התיקון שלי מבקש לקבוע את אחריותו של מנהל המוסד המסוים, ובמקרים אחרים – את אחריותו של מי שהביא להעסקת העובד הזה במוסד, וזה בהתאם לנסיבות המשתנות.

שולי מועלם-רפאלי: רק דרך קביעה ברורה של תחומי אחריות בנושא רגיש וחשוב זה יופקו הלקחים ויוטמעו בגופים רבים נוספים.

שולי מועלם-רפאלי: לקחים אלה עשויים להיות הצלה של ממש עבור ילדים ונוער רבים בעתיד.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להודות לשר לביטחון פנים גלעד ארדן, שאימץ את התיקון הזה, ולחברתי שרת המשפטים, ומקבלת על עצמי את מה שסוכם בוועדת שרים: שנמזג את ההצעה הזאת עם הצעת החוק הממשלתית, שאני מייחלת ומבקשת, בעזרת חברתי שרת המשפטים, שתוגש במהרה.

שולי מועלם-רפאלי: את הזמן שנשאר לי אני מבקשת להקדיש לנושא של היום הזה: יום האישה הבין-לאומי, שנקבע בעולם כולו במאה ה-20 בסך הכול, על-ידי האו"ם וארצות-הברית, אבל בעולם היהודי הוא שם מהיום הראשון.

שולי מועלם-רפאלי: אם רק ניגע במרים הנביאה, ממש לפני שבועות לא רבים, בפרשות השבוע, אנחנו מדברים על היציאה של בני ישראל ממצרים, על העשייה הברוכה של מרים, אחות משה ואהרן, באמירה הברורה שלה לאביה ואמה להמשיך ללדת ילדים; ודרך דבורה הנביאה, רות, אסתר המלכה, שבעוד שבועות ספורים נגיע אליה – כולן כולן עשו את זה קודם לפני, לפנינו, כמאמר שירו של אריק איינשטיין, לכולן היו אמונה וחזון וביצוע מעשי; וכלה בדמויות קרובות אלינו יותר: חנה סנש וגולדה מאיר, ותמר אריאל, זכרה לברכה, ודפנה מאיר, השם ייקום דמה.

שולי מועלם-רפאלי: כולן נשים שפרצו הרבה מאוד גבולות ותקרות, מזכוכית או מחומרים אחרים.

שולי מועלם-רפאלי: כל אחת מהן בעצם השתמשה באסטרטגיה של להוביל שינוי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאמינה שרק הטמעה של חשיבה מגדרית בכל תחומי החיים שלנו תוכל להוביל לשינוי מדיניות שיוביל בעצם לצמצום הפערים וההבדלים בין נשים לגברים.

שולי מועלם-רפאלי: אי-אפשר לדבר היום בלי לחשוב על מצבן של נשים כמוני ביהודה ושומרון בחודשים האחרונים.

שולי מועלם-רפאלי: כל הארץ חזית, ויהודה ושומרון חזית קשה יותר.

שולי מועלם-רפאלי: כולנו, נשים וגברים – ונשים בעיקר מסתכנות בנסיעה בכבישים, דואגות לילדים שלנו.

שולי מועלם-רפאלי: מה שקשה, תמיד קשה יותר לנשים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להעלות כאן על נס את כל חברותי הנשים, הבנות, הילדות, שיום-יום מתמודדות ובוחרות לעשות מעשה, להמשיך בחיים משמעותיים לעצמן, למדינה, לקהילה ולחברה שסובבת אותן.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי.

יולי יואל אדלשטיין: מי שתשיב על ההצעה מטעם הממשלה היא שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד – בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, אני שמחה להיות תורנית מליאה ביום האישה הבין-לאומי.

איילת שקד: חזרתי וציינתי היום שדווקא מערכת המשפט היא מערכת מאוד מאוד שוויונית: את המערכת מנהלות שתי נשים, נשיאת בית-המשפט העליון ואנוכי; המנכ"לית של המשרד היא אישה, אמי פלמור; בפרקליטות יש המון המון מנהלות, פרקליטות מחוז; יש מעל 50% שופטות; במחלקת ייעוץ וחקיקה רוב נשי.

איילת שקד: בקיצור, השרה גילה גמליאל, במשרד שלי את יכולה להיות רגועה.

איילת שקד: אני עונה בשם השר גלעד ארדן: החוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים אוסר העסקת עבריין מין במוסדות מסוימים המכוונים למתן שירות לקטינים, לאנשים עם מוגבלות ולחסרי ישע.

איילת שקד: נוסף על כך אוסר החוק על מעסיק לקבל בגיר לעבודה במוסד בטרם קיבל אישור מהמשטרה ביחס לאותו בגיר שלפיו הוא לא הורשע בעבירת מין.

איילת שקד: לפי הגדרת "מעסיק" בחוק, כאשר לא מדובר בקבלה לעבודה באמצעות משרד ממשלתי, מנהל המוסד הוא הגורם שעליו מוטל האיסור לקבל אדם לעבודה ללא אישור משטרה.

איילת שקד: הצעת חוק זו, המוגשת על-ידי חברתי חברת הכנסת שולי מועלם ואחרים, מבקשת לתקן את הגדרת "מעסיק" בחוק כך שבמוסדות שבהם האחראי לקבלת אדם לעבודה במוסד אינו מנהל המוסד, אותו אחראי יהיה המעסיק לצורך החוק.

איילת שקד: התיקון המוצע נועד לתת מענה לבעיה אמיתית שהתגלתה – את תיארת את המקרה, נכון?

איילת שקד: – בבית-החולים מאיר בכפר-סבא.

איילת שקד: במקרה זה לא הוגש כתב-אישום כנגד גורם בבית-החולים מאחר שהחוק קובע כי כאשר מדובר בהעסקה באמצעות גוף שאינו ממשלתי, מנהל המוסד הוא האחראי לקבלת אישור המשטרה.

איילת שקד: במקרה זה, מנהל מחלקת הילדים הוא שענה על ההגדרה מנהל המוסד, והוחלט שלא להאשימו בפלילים מאחר שהוא אינו נושא באחריות המקצועית לגבי קבלה והעסקה של עובדים במחלקתו.

איילת שקד: הבעיה נובעת מכך שהמעסיק כהגדרתו בחוק, שעליו מוטל איסור לקבל אדם לעבודה במוסד ללא אישור משטרה, הִנו ככלל מנהל המוסד, ומכאן שמי שחלים עליו החובות והאיסורים לפי החוק – ובהם החובה לקבל אישור משטרה ביחס לעובדים – אינו מי שבסמכותו לקבל אותם לעבודה.

איילת שקד: אכן, מדובר בלקונה בחוק ובבעיה אמיתית אשר נדרש לגבש עבורה פתרון.

איילת שקד: עם זאת, יש מצבים שנופלים בגדר ההצעה ואשר לגביהם ההסדר המוצע אינו נותן מענה שלם, למשל מצבים של העסקה באמצעות קבלן כוח-אדם, אשר לגביהם ראוי לקבוע הסדר אחר מזה שמוצע בהצעת החוק.

איילת שקד: בימים אלו מסיים המשרד לביטחון הפנים, בתיאום עם משרד המשפטים ועם משרדי הממשלה האחרים, גיבוש טיוטת חוק לתיקון החוק המבקשת להסדיר עניינים שונים בחוק.

איילת שקד: בטיוטת חוק זו יש כדי להסדיר באופן מקיף וכולל בין היתר את הבעייתיות הקיימת בחוק שאותה מבקשת הצעת חוק פרטית זו לפתור.

איילת שקד: יצוין כי המנגנון המוצע בטיוטת החוק הממשלתית מדויק ומורכב יותר מהמנגנון המוצע בהצעת החוק הפרטית.

איילת שקד: בהתאם לכך, ועדת שרים לחקיקה הביעה תמיכה בהצעת החוק בכפוף לכך שהמציעה מתחייבת להמתין עם הכנת ההצעה לקריאה ראשונה עד שתונח ההצעה הממשלתית על שולחן הכנסת, ולאחר מכן – להכפיף את הנוסח שלה להצעה הממשלתית.

איילת שקד: לפיכך, מוצע לתמוך בהצעת החוק בקריאה טרומית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשרת המשפטים.

יולי יואל אדלשטיין: האם יש מישהו מחברי הכנסת שרוצה להתנגד?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מכיוון שקיימת תמיכת ממשלה, את יכולה לקבל שלוש דקות להתנגדות.

יולי יואל אדלשטיין: אני רק מזכיר שלא תוכלי לתמוך בהצעת החוק אם תתנגדי בדברייך להצעה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, גבירותי השרות, את החוק למניעת העסקת עברייני מין בכל מה שנוגע למוסד שיש לו נגיעה לילדים תיקנתי בכנסת השמונה-עשרה יחד עם חברי חבר הכנסת יריב לוין, שהיום הוא כבר שר.

אורלי לוי אבקסיס: את הצעת החוק הזאת אנחנו הבאנו בגלל רצף אירועים שבהם גילינו שיש ניתוק בין המעסיק לבין אותם עובדים, שלצערי הרב בחלק המקרים לא עברו בכלל – מאחר שאין יותר "תעודות יושר" מהמשטרה, נאלצנו ליצור איזושהי, אולי, אלטרנטיבה, או נתיב חדש שבו אנחנו נבדוק באמת את אותם אנשים שמבקשים לעבוד בסביבת ילדים ולבדוק את עברם בכל מה שנוגע לעבירות מין.

אורלי לוי אבקסיס: מה שאתם באים לבקש היום לשנות זה בעצם לנתק שוב את הקשר בין בעל המוסד, בין המנהל, בין המוסד עצמו, לבין אותה העסקה של העובדים.

אורלי לוי אבקסיס: אני קצת חוששת מזה, והחשש שלי נובע מכך שאוקיי, יש חברות כוח-אדם, ואחר כך זה יתרחב גם למשרדי הממשלה, ואנחנו בעצם נצמצם את החוק, כי כאשר אנחנו באים ושמים פה ומצביעים על ראש המוסד כאחראי בהעסקה ובבדיקת אותם מועמדים להעסקה בקרב ילדים, אני רוצה שתהיה לו אחריות אישית; אני רוצה שהוא ידאג לכך שבאמת תיערך הבדיקה.

אורלי לוי אבקסיס: בעקבות החוק שחוקקנו, ניסינו לבדוק במשך הזמן איך הוא מיושם וכמה ביקשו את אותה תעודה או את אותו אישור מהגורם המשטרתי, מביטחון הפנים, לכך שאין מניעה להעסיק את אותו מבקש עבודה; גילינו שבחלק המקרים הם בכלל לא התבקשו.

אורלי לוי אבקסיס: לא רק שהחוק לא ממש מקוים, אלא שכאשר עלו על זה שלא ביקשו זה היה כאשר קרו קטסטרופות, זאת אומרת כאשר גילו בדיעבד שלאותו עובד היה עבר מסוים, אבל אף אחד בעצם לא ביקש.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו באים ואומרים לאותו בעל מוסד: אנחנו מסירים ממך את האחריות, קח לך קבלן כוח-אדם, קח לך קבלן שירותים, ואת כל האחריות לגבי אותם אנשים אנחנו מעבירים לקבלן, אני חוששת.

אורלי לוי אבקסיס: אני מאוד הייתי שמחה לשמוע שלהצעת החוק הממשלתית יש פתרון גם לנושא הזה, כי לא היינו רוצים לצמצם את האחראים אלא אולי באמת להטיל אחריות משותפת הן על המעסיק מחברת כוח-האדם והן על בעל המוסד הספציפי, שהוא אכן בדק שמי שהתקבל לעבודה עבר את המשוכה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: בהצעת החוק, לפחות בהצעת החוק הבוסרית הזאת שאני רואה, אין ממש התייחסות לנושא, אלא יותר פטור – שאני מפחדת שהוא יהפוך להיות פטור גורף והוא ייתר מתוכן את התיקון שעשינו בכנסת השמונה-עשרה, אני וחברי יריב לוין.

אורלי לוי אבקסיס: אני אשמח מאוד אם באמת תשימו לב לנקודה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: תרחיבו את האחריות ואל תצרו אותה, כי מדובר בסכנה לילדים.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

יולי יואל אדלשטיין: האם ברצונך להשיב, חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי?

שולי מועלם-רפאלי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – קבלת אדם לעבודה במוסד על-ידי מי שאינו עובד המוסד), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת שולי מועלם-רפאלי וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: מי בעד?

יולי יואל אדלשטיין: מי נגד?

יולי יואל אדלשטיין: נא להצביע.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – 2 ההצעה להעביר את הצעת חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים (תיקון – קבלת אדם לעבודה במוסד על-ידי מי שאינו עובד המוסד), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

איילת נחמיאס ורבין: דוד, למה לא מצביע?

דוד ביטן: בסוף אקבל שבר ברגל.

קריאה: – – –

דוד ביטן: תוסיף אותי, בבקשה.

דוד ביטן: אני בעד.

שולי מועלם-רפאלי: אבל מכיוון שאני יודעת שהאופוזיציה אתי, אני יודעת – – –

קריאה: אבל אני לא – – –

יולי יואל אדלשטיין: בעד – 18, אין מתנגדים, ושניים נמנעו.

דוד ביטן: אדוני היושב-ראש – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דוד ביטן הודיע על רצונו העז לתמוך בהצעת החוק, אך הוא לא הספיק להגיע למקומו.

מירב בן ארי: – – –

יולי יואל אדלשטיין: הצעת החוק אושרה בקריאה טרומית ותועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנתה לקריאה ראשונה, יחד עם ההצעה הממשלתית.

יולי יואל אדלשטיין: ציון יום האישה הבין-לאומי

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לדיון בהצעות לסדר-היום בנושא יום האישה הבין-לאומי – הצעות מס' 3081, 3187, 3194, 3212, 3236, 3269 ו-3301.

יולי יואל אדלשטיין: ראשונת הדוברים – חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: כבוד היושב-ראש, חברות כנסת נכבדות, חברי כנסת, תרשו לי בהתחלה לברך את חברות הכנסת והקולגות שלי ביום חשוב זה, 8 במרס, יום האישה הבין-לאומי.

עאידה תומא סלימאן: אני גם מנצלת את ההזדמנות לברך מעל במה זו קודם כול את הנשים הנהדרות העובדות בבית זה.

עאידה תומא סלימאן: בכל פינה בבית הזה יש נשים שעובדות.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים הן שקופות ולפעמים לא שמים לב אליהן, אבל בלעדיהן אנחנו לא היינו יכולות לבצע את המלאכה שלנו, וגם אתם, חברי הכנסת, לא הייתם יכולים לבצע את המלאכה שלכם כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מברכת אתכן ביום האישה הבין-לאומי.

עאידה תומא סלימאן: דרככן אני מברכת את כלל הנשים במדינת ישראל, אזרחיות ולא אזרחיות, יהודיות וערביות, מבוגרות וצעירות ונשים ששייכות למגוון הקבוצות והאוכלוסיות במדינה.

עאידה תומא סלימאן: חשוב לי להזכיר, בגלל שנזכר מתי באמת התחילו לציין את יום האישה – ואם היושב-ראש כבר עוזב אותנו, אני חייבת גם להודות לך על ההיענות המהירה להצעה שהבאתי לפתחך ולהרחבת הסמכויות של הממונה על הטרדה מינית.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מודה לך, ואני מאוד מקווה שגם בפעמים הבאות שאני אגיע עם בקשות שקשורות לנשים, לכלל הנשים, או בבית הזה או מחוצה לו, אני אמצא את אותה היענות.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא עוזב, אני רק רציתי שדווקא סגנית היושב-ראש תנהל את הישיבה הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: ראוי, לא?

עאידה תומא סלימאן: מצוין.

עאידה תומא סלימאן: מצוין.

עאידה תומא סלימאן: יום האישה הבין-לאומי, חשוב לציין, התחיל כדי לציין את מאבקן של נשים אמריקניות בארצות-הברית אשר יצאו להגן על תנאי השכר שלהן, אשר הפגינו והותקפו על-ידי המשטרה דאז.

עאידה תומא סלימאן: אבל מי שקבע שצריך לציין את היום הזה כיום מאבק למען זכויות נשים היה ועידה של נשים סוציאליסטיות בקופנהגן בשנת 1909, וזה לקח לעולם עד שנת 1977 להכיר ביום הזה.

עאידה תומא סלימאן: זה יום שנחשב חגיגה להרבה נשים, וזה יום שנחשב גם ליום מאבק.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חוגגות ביום הזה את ההצלחות ואת ההישגים שהשגנו במאבק עיקש למען זכויות נשים, למען חברה מתוקנת ולמען חברה שוויונית שיש בה גם צדק חברתי.

עאידה תומא סלימאן: וכל צעד שאנחנו מתקדמות – מגיע לנו לחגוג עליו.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שמגיע גם לחברה להודות לנו, כי זה עושה את החברות שלנו חברות שיותר טוב לחיות בהן.

עאידה תומא סלימאן: זה יום מאבק כי עדיין לא הגענו לאן שאנחנו רוצות להגיע.

עאידה תומא סלימאן: עדיין, לצערי הרב, נשים מקבלות 70% ממה שמקבל גבר על אותה עבודה ועל אותה משרה; עדיין, למרות שאומרים שהפעם, בכנסת הזאת, יש את הייצוג הכי רחב של נשים, בכל זאת אנחנו רק רבע מחברי הכנסת, מהבית הזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל מה שיותר חשוב, עדיין יש נשים שנתנו להן את הזכות לבחור אבל לא להיבחר במדינת הזאת, ואת זה צריך לציין ביום זה.

עאידה תומא סלימאן: כולם רוצים את הקולות שלנו, אבל לא כולם רוצים אותנו בעמדת קבלת ההחלטות, ואת זה צריך להזכיר וצריך לנסות לבטל.

עאידה תומא סלימאן: פעם סימון דה-בובואר אמרה: אישה לא נולדת כזאת, היא הופכת עם הזמן להיות אישה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, אנחנו מוסללות לתפקידים שלנו.

עאידה תומא סלימאן: מגדלים אותנו בתרבות שמטמיעה בתוכנו שנועדנו לתפקידים.

עאידה תומא סלימאן: כמה שינסו להלל אותם וכמה שינסו לתת להם איזושהי הילה של קדושה, בסופו של דבר, התפקידים האלה, בהרבה מהצמתים בחיים שלנו, מונעים מאתנו להתקדם לאן שאנחנו רוצות להתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת – ורבות לפני דיברו על הרגע שהפכו בו לפמיניסטיות.

עאידה תומא סלימאן: את האמת, אני לא זכרתי באיזה רגע הפכתי להיות פמיניסטית.

טלי פלוסקוב: נא לסכם.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני יודעת דבר אחד: פמיניזם זה התובנה הרדיקלית שאנחנו, הנשים, חלק שווה בתוך האנושות הזאת.

עאידה תומא סלימאן: כל מה שמגיע לגברים מגיע לנו, אבל אנחנו לא רוצות להיות שוות לגברים; אנחנו רוצות ליצור עולם אחר.

טלי פלוסקוב: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצות ליצור חברה ועולם שאין בו כיבוש, אין בו דיכוי, יש בו שלום, יש בו שוויון ויש בו צדק חברתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נאוה בוקר – בבקשה, חמש דקות, גברתי.

נאוה בוקר: היושבת-ראש, השרה, חברות וחברי הכנסת, יום האישה הבין-לאומי שאנו מציינים היום מסמל את החוזק והעוצמה של נשים באשר הן.

נאוה בוקר: חברותי חברות הכנסת, זכינו לכהן בכנסת בעלת מספר החברות המכהנות הגבוה ביותר בתולדות המדינה – 32 חברות כנסת, יותר מרבע מכלל חברי הכנסת.

נאוה בוקר: כשאני מביטה סביבי אני מרגישה שעשינו כברת דרך ארוכה, אבל המטרה שלנו עדיין לא הושגה.

נאוה בוקר: ראשית, חשוב לי לציין שלא מדובר בכך שנהיה שוות לגברים, אלא שתהיה לנו הזדמנות שווה, שנקבל את אותו שכר עבור שעות העבודה, שנקבל יחס שווה.

נאוה בוקר: בספר "דמות האישה בעיני ז'בוטינסקי" מובהר היחס הראוי לנשים.

נאוה בוקר: כתוב: החברות הפורחות הן אלה המתייחסות בכבוד לאישה.

נאוה בוקר: לא סתם המדינה שלנו פורחת; לא סתם המערב נמצא במצב טוב הרבה יותר מאשר מדינות המזרח התיכון.

נאוה בוקר: הסיבה המרכזית היא היחס לאישה.

נאוה בוקר: בתחום הזה המדינה שלנו היא כמובן אחת מהחלוצות: מיומה הראשון לחמו נשים לצד גברים בצבא; מיומה הראשון יכלו נשים לבחור ולהיבחר במדינת ישראל, בשונה ממדינות רבות שבהן נשים נאלצו להיאבק על כך.

נאוה בוקר: אתם יודעים, מספרים שפעם ביקשו מז'בוטינסקי להשתתף בהוצאות ועד העיר, אך הם לא שילבו שם נשים.

נאוה בוקר: מה הוא עשה?

נאוה בוקר: שלח מכתב ואמר: אדונים נכבדים, עד שלא יהיה מקום וחלק גם לנשים בהנהלת עסקי העדה, שמי לא יימצא ברשימת משלמי המסים של המוסד שלכם.

נאוה בוקר: אז המסר שלי לבעלי העסקים, לבעלי החברות, הוא ברור: אל תשלבו נשים כדי לסייע לנשים; תשלבו נשים כדי לסייע לעצמכם.

נאוה בוקר: אנחנו נמצאים במגמה חיובית.

נאוה בוקר: שיעור האבטלה בקרב נשים בישראל הוא מהנמוכים ב-OECD – במקום העשירי מהסוף; 5.27% בלבד מהנשים בישראל מובטלות; גם תוחלת החיים של נשים בישראל – אגב, 84 – היא מהגבוהות במדינות ה-OECD, מקום שביעי.

נאוה בוקר: למרות הכול, דרך ארוכה עוד לפנינו.

נאוה בוקר: כיום, גבר במדינת ישראל משתכר 58.3 שקלים לשעה, כאשר אישה משתכרת 48.8 שקלים לשעה.

נאוה בוקר: קשה עד בלתי אפשרי להסביר את זה.

נאוה בוקר: אין שום סיבה שיהיה פער כזה.

נאוה בוקר: וביום הזה אני שבה ומזכירה לכולם: תשלבו נשים, תקדמו נשים, לא עבורנו אלא עבורכם.

נאוה בוקר: בעבר, נשים היו צריכות להיאבק במשך שנים רבות בעבור זכויות בסיסיות, כמו הזכות לבחור ולהיבחר.

נאוה בוקר: מדובר בזכויות שהיום הן מובנות מאליהן.

נאוה בוקר: המין הנשי עבר כברת דרך קשה, ארוכה מאוד, אך התוצאות כיום מרשימות לכל הדעות, בעיקר כאן בישראל.

נאוה בוקר: אחוז הנשים המשכילות גבוה מאחוז הגברים המשכילים ונשים רבות מובילות כיום בתחומים רבים, כמו כלכלה, תעשייה וחינוך, ומהוות דוגמה ומופת לשילוב נשים בתחומים שלא הייתה לנו השפעה עליהם בעבר.

נאוה בוקר: לא נשלה את עצמנו ונחשוב שהמאבק הסתיים.

נאוה בוקר: המעמד של נשים בתפקידי ניהול בכירים רבים בישראל עדיין לא הוגן ולא שוויוני.

נאוה בוקר: תקרת הזכוכית עדיין לא נפרצה בכמה תחומים, ונשים עדיין נתקלות בחסמים בבואן להתקדם בחברה.

נאוה בוקר: עלינו, הנשים, לתמוך זו בזו, להמשיך להיאבק לשוויון הזדמנויות ולצמצם פערים אשר עדיין קיימים בהכנסה החודשית הממוצעת.

נאוה בוקר: נשים יקרות, זכרו תמיד שכל אחת מכן היא עולם ומלואו וכל אחת מכן יכולה וצריכה לסמן את היעד ולסלול את דרכה, לאהוב את עצמה, לשאוף ולהגשים את כל חלומותיה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

נאוה בוקר: יום האישה שמח.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, השרה המכובדת, שרת המגדר לצורך העניין, גילה גמליאל, תהיי חזקה, אמיצה ומלאת אנרגיות על כל מה שאת עושה ומה שאת מתכוונת לעשות.

עיסאווי פריג': חברים וחברות, יום האישה הבין-לאומי תמיד מתחיל בסטטיסטיקות.

עיסאווי פריג': היום הזה מדברים על סטטיסטיקות: פערי שכר, איפה הנשים מופלות, ואנחנו מקבלים סטטיסטיקות שהיום, בכנס שהיה באודיטוריום שחברת הכנסת סלימאן ארגנה – ואת ראויה להערכה על הארגון.

עיסאווי פריג': הנוכחות של הנשים והכנס שהתקיים מלמד על עשייה ועבודה ואמונה בדרך, וכל הכבוד לך.

עיסאווי פריג': אני לקחתי חלק בכנס הזה כצופה, וראיתי את הסטטיסטיקות שהוצגו לנו, סטטיסטיקות מחרידות.

עיסאווי פריג': והסטטיסטיקות האלה לא צריכות להיות אך ורק ביום הזה.

עיסאווי פריג': אבל אני חייב ללכת לסטטיסטיקה שמשכה אותי הכי הרבה מכל מה שראיתי, נתון מעניין שראיתי שהובא לוועדה לקידום מעמד האישה, שלפיו 30% מהנשים הערביות בישראל חוששות להיות מותקפות – על-ידי מי?

עיסאווי פריג': מישהו מבני משפחותיהן.

עיסאווי פריג': אתם מפנימים, חברים?

עיסאווי פריג': 30% מהנשים הערביות במדינה, במדינת ישראל ב-2016, 30% חוששות שיום אחד ייפגעו על-ידי בן משפחה.

עיסאווי פריג': נתון מזעזע.

עיסאווי פריג': נתון מזעזע, חברים.

עיסאווי פריג': הנתון מראה עד כמה החברה הערבית היא החצר האחורית של מדינת ישראל.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם, האישה הערבייה מותקפת משני כיוונים: א.

עיסאווי פריג': מותקפת מהבית מעצם היותה אישה.

עיסאווי פריג': ואני חייב להודות ולהגיד את האמת:

עיסאווי פריג': אנחנו חברה שלא נותנת מספיק כבוד לנשים.

עיסאווי פריג': זאת האמת, מה אני אגיד לכם, אני לא אברח מזה, זאת האמת.

עיסאווי פריג': אז האישה הערבייה מותקפת מהבית, ומותקפת מבחוץ, על-ידי המדינה, בכיווני האפליה.

עיסאווי פריג': אז תארו לעצמכם מה האישה הערבייה עוברת, וכל זה קורה במדינת ישראל בשנת 2016.

עיסאווי פריג': ואני חייב להביא דעה אחרת.

עיסאווי פריג': אני, חברים, ממשפחה נשית; אני, יש לי שש בנות.

עיסאווי פריג': זאת האמת.

יצחק הרצוג: אבו אל-בנאת.

עיסאווי פריג': "אנא אבו אל-בנאת".

עיסאווי פריג': אני ממשפחה נשית.

רויטל סויד: זכית, זכית.

רויטל סויד: בגלל זה אתה כזה שמח.

עיסאווי פריג': אז להגיד לכם שהאווירה הנשית בבית לא גרמה לי להיות איפה שאני?

עיסאווי פריג': אני אשקר.

עיסאווי פריג': היה לזה חלק בכל התהליך הזה.

עיסאווי פריג': אני רוצה שבנותי, שחלקן באוניברסיטה היום – שהשאיפות של בנותי והחלומות והמטרות שלהן יוגשמו; שלא יהיו חסמים – לא חסמים מתוך החברה שלהן ולא חסמים מהמדינה שלהן.

עיסאווי פריג': זה מה שאני חולם.

עיסאווי פריג': זה מה שאני חולם.

עיסאווי פריג': אבל אפליית הנשים, כשאני בא ורואה את הדברים – תראה את הכותרות שאנחנו מייצרים: "מאבק הנשים".

עיסאווי פריג': אחרי 68 שנים מאבק, מאבק, כאילו הנשים יוצאות לשדה קרב.

עיסאווי פריג': מה זה מאבק?

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם שאנחנו, בכנסת, כדי לדחוף חקיקה נשית, אנחנו צריכים לחוקק חוק, זאת אומרת, לכפות על החברה הגברית לתת זכויות או לצמצם אפליית נשים על-פי חקיקה.

עיסאווי פריג': זאת אומרת, אנחנו פועלים נגד כפייה באופן כללי, ובתחום הנשים כל הזמן כופים חוקים – בכפייה.

עיסאווי פריג': למה אנחנו צריכים להגיע למצב כזה?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': מאבק, כפייה, יום האדם – מה זה יום האישה?

עיסאווי פריג': איך אמרה עאידה?

עיסאווי פריג': 365 ימים, ואמרו לך: למה יש יום אישה?

עיסאווי פריג': אמרת להם: יום תמורת 364 ימים לגבר.

עיסאווי פריג': זה עצוב, חברים.

עיסאווי פריג': עכשיו, אני לא יכול לשכוח מאיפה אני בא – גברתי היושבת-ראש, אני מסיים.

עיסאווי פריג': אני בא מחברה מסורתית, חברה ערבית, ואני רוצה להסתכל בראי – לתוך החברה שלי – ולהגיד: חברים, יש לנו בעיה בחברה הערבית.

עיסאווי פריג': יש לנו בעיה.

עיסאווי פריג': יש לנו בעיה של חוסר כבוד לנשים; יש לנו בעיה בעיסוק האובססיבי במה שנקרא "כבוד המשפחה", רצח על רקע כבוד המשפחה.

עיסאווי פריג': ואני אומר: לא אישה עצמאית פוגעת בכבודה של המשפחה.

עיסאווי פריג': מי שפוגע בכבוד המשפחה זה הגבר האלים, ולא האישה העצמאית, וזו המציאות.

עיסאווי פריג': אני קורא – אני רוצה לסיים, גברתי.

עיסאווי פריג': יש לי המון מה להגיד – – –

טלי פלוסקוב: אתה אומר דברים כל כך חשובים שאני לא מפריעה לך.

עיסאווי פריג': כן.

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים להסתכל פנימה, חברים, לתוך עצמנו.

עיסאווי פריג': אנחנו חייבים לעשות חשבון נפש על שינוי ערכי, כי חברה שמדכאת אישה, חברה שנוהגת באלימות כלפי אישה, היא חברה מפגרת, ואנחנו לא צריכים להיות שם, וההצהרות חייבות לבוא לידי ביטוי.

עיסאווי פריג': מכאן אני קורא לכל חברי – לח"כים הערבים, לכל מקבלי ההחלטות הקשורות בחברה הערבית: הגיעה שעת עבודה.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת עיסאווי פריג'.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, חברותי, חברי חברי הכנסת, יום אישה שמח.

עליזה לביא: יום חג, יום של הזדמנות ללמוד, להקשיב אחד לשני, אחת לשנייה, לכולנו, לדברים שנאמרים אבל גם לדברים שלא נאמרים.

עליזה לביא: הרבה מאוד התקדמנו, אבל גם הרבה מאוד אנחנו דורכים במקום.

עליזה לביא: ובאמת, היום הזה, היום המיוחד הזה, הוא עבורי גם יום של סיכומים ויום של חשבון נפש, גם אישי וגם ציבורי, על מה השגנו, איפה נתקענו, וגם יום של הכרת הטוב על העבודה שעשו קודמותינו, נשים יקרות, לפנינו.

עליזה לביא: הרבה בזכותן אנחנו גם כאן, בכנסת ישראל, 32 חברות כנסת – בזכות נשים שפעלו, יזמו, עשו, הגדירו את מה שלא היה מוגדר, יצרו מערכת חוקים שתפקידנו שלנו זה לבוא ולהמשיך, לבוא ולזהות, לבוא ולעשות.

עליזה לביא: הרבה מאוד התקדמנו, בטח בתחום ההטרדות המיניות.

עליזה לביא: עוד הרבה יש מה לעשות, אבל אם נזכור לרגע אחד שעד שנות ה-90 לא הייתה הגדרה למושג "הטרדה מינית" – הייתה תחושה של מועקה, והבנה שמשהו לא עובד נכון, אבל המושג הזה הוטבע רק בראשית שנות ה-90, ובאמת, מאוד התקדמנו.

עליזה לביא: מאוד מאוד התקדמנו.

עליזה לביא: אבל עם זאת, נשים עדיין נפגעות יום-יום, ונשים רבות מדי שנפגעו בעבר עדיין זקוקות לתמיכה ולשיקום.

עליזה לביא: ועדיין, למרות הכול, יש גברים שמרשים לעצמם לפגוע בנשים.

עליזה לביא: המאבק, שנחל הצלחה רבה, לא הושלם.

עליזה לביא: אנחנו חייבות וחייבים להמשיך במעקב הסיזיפי של כל הנוגעים בדבר, החל מתקציבי ממשלה, דרך הפיקוח של הכנסת.

עליזה לביא: יש החלטות שלא מקוימות, יש התחייבויות שעברו בהחלטת ממשלה – 1325 ואחרות – על שיתוף פעולה, על מיקום של נשים בוועדות, ולא אחת ולא שתיים אנחנו כאן קמות ונזעקות על ועדות שהכנסת מקימה, על ועדות שהממשלה מקימה, שאין בהן נשים – כאילו אין התחייבות, כאילו לא למדנו כלום והשנה היא לא 2016.

עליזה לביא: אז כן צריך לעמוד על המשמר, כי רגע אחד של היסח הדעת, רגע אחד של עצימת עיניים – ולא מערכת החוקים שהתווינו, ולא ההבנות שהשגנו – חייב להיות פה פיקוח וחייבת להיות הבנה, כי עדיין, עדיין עדיין, אין פה באמת הבנה והטמעה של מהות ומשמעות של שיתוף ושל יחד ושל ערכים של שוויון.

עליזה לביא: ואני רוצה להמחיש את זה, גברתי היושבת-ראש, בפנייה שהגיעה אלי משיר, שכתבה לי – אני לא אקרא את כל המכתב, אבל היא כתבה לי ממש לפני כמה זמן ואמרה לי: אני עורכת-דין, בוגרת תואר ראשון ושני מהאוניברסיטה, בוגרת תוכנית "עתידים", שזה צוערים לשירות המדינה, וקורס הצוערים של משרד הכלכלה – בחורה שיש לה השכלה רבה, והיא גם עבדה פה בכנסת ישראל.

עליזה לביא: אני קצינה בצה"ל ואני פמיניסטית.

עליזה לביא: ערב יום הולדתי ה-30 אני באמת מרגישה שעשיתי, אבל כאן נכנסו לחיי כל החוויות "המרנינות" שחוויתי מרגע שהפכתי לאימא, לפני שנה וחודשיים, או ליתר דיוק, מרגע שהבטן שלי בלטה החוצה.

עליזה לביא: אני מדברת על מקומות מאוד מאוד נחשבים, פנינים בשירות הציבורי, שלא אנקוב בשמן, וגם לשכות מנכ"לים.

עליזה לביא: כולם, ללא יוצא מהכלל, נתנו לי את התחושה שכל מה ומי שאני מתמצה בדבר אחד: היותי אימא.

עליזה לביא: כל מה שעשיתי לפני, אחרי, תוך כדי – לא חשוב בעליל.

עליזה לביא: לא משנה כמה מוכשרת תהיי, תיתקלי בתקרת הזכוכית הארורה הזאת שאומרת לך ש"את לא יכולה", "אנחנו חוששים שזה קשה לך", "את תהיי אימא", "יש לך מגבלות" ועוד ועוד.

עליזה לביא: אני פונה אלייך – היא כותבת – כי נמאס לי לשתוק כשנעשית אפליה כלפי וכלפי נשים אחרות.

עליזה לביא: נמאס לי שלא אוכפים חוקי עבודה ואת איסור האפליה.

עליזה לביא: כל החיים שידרה לי הסביבה שאני מוכשרת ומסוגלת לכל דבר בחיים, ובאמת, האמנתי והצלחתי והגעתי ורכשתי השכלה – ואני מזכירה לכולנו שבהשכלה במדינת ישראל חלה קפיצה: תואר ראשון, שני ושלישי – נשים רוכשות השכלה הרבה יותר מגברים.

עליזה לביא: והיא כותבת: באמת האמנתי והצלחתי, עד לרגע הזה שילדתי.

עליזה לביא: לצערי, המציאות במדינת ישראל מחייבת שינוי, ואנחנו, שיר, מחויבות כולנו ליום טוב יותר.

עליזה לביא: אני אומרת לך את זה כאימא וגם כסבתא שעשתה את הדרך הזאת, ונמצאת כאן בכנסת ישראל כדי להמשיך ולעשות, החל מיישום של התקציב המגדרי שהבאנו לממשלה, ובאמת יצא לפועל.

עליזה לביא: יושבת פה שרה שלקחה על עצמה לבצע את זה במשרדים השונים ולפקח, ועד שנת 2018 אנחנו נראה את זה בצורה ברורה ויעילה.

עליזה לביא: אבל, גברתי השרה, אנחנו חייבים את זה במנעד – אם כותבת את זה אישה שהיא בוגרת תארים מתקדמים, קורס צוערים, היא עורכת-דין בהשכלתה, כותבת פנייה שכזאת – אני יכולה להעביר לך את הפרטים אחר כך – משהו פה לא עובד נכון.

עליזה לביא: אם נשים צריכות למחוק מקורות החיים שלהן שהן אימהות לילדים, להסתיר בטן הריונית – יש הרבה מאוד פיטורים של נשים בהיריון באישור משרד הכלכלה, ואת מכירה את הנתונים – משהו פה לא עובד נכון.

עליזה לביא: לא ייתכן שהחקיקה קיימת אבל האכיפה לא – – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עליזה לביא: – – – שההבנה קיימת, אבל מצד שני אנחנו רואים שנשים חוששות.

עליזה לביא: שיתוף פעולה של גברים ונשים וההבנה שזכויות של נשים ושוויון זה לא בעיה של נשים – זו סוגיה חברתית; הון אנושי מבוזבז זה בזבוז של הון של חברה.

עליזה לביא: אז ביום הזה אנחנו צריכות כולנו לחשוב קדימה, אבל גם להתבונן אחורה על מי שלא אתנו.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עליזה לביא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רויטל סויד, חמש דקות לרשותך.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי וחברותי חברי הכנסת, וגם גברתי מזכירת הכנסת, אני מודה, הבוקר כשהתעוררתי, התעוררתי עם רגשות מעורבים.

רויטל סויד: התעוררתי עם רגשות מעורבים כי מצד אחד זו תחושה מאוד מאוד חגיגית; יום האישה הבין-לאומי – מציינים אותו בכל העולם; נשים, נערות, ילדות – כולן מבינות שהיום הזה הוא מיוחד.

רויטל סויד: יש הרבה מאוד מדינות שבהן היום הזה הוא ממש יום שנשים מקבלות בו מתנות, מציינים את זה כמשהו מאוד מאוד משמעותי.

רויטל סויד: ולי היו רגשות מעורבים.

רויטל סויד: שאלתי את עצמי למה.

רויטל סויד: אז אמרתי: למה בכלל צריך לציין את היום הזה?

רויטל סויד: הרי אם הכול היה טוב ואם הכול היה בסדר ואם היה באמת שוויון אמיתי, לא היינו צריכים לציין את יום האישה הבין-לאומי, כמו שאף אחד לא חושב לשנייה לציין את יום הגבר הבין-לאומי.

רויטל סויד: אבל אז אמרתי לעצמי שאין מנוס, וכל עוד זה המצב, כל עוד אנחנו עדיין בעידן שבו נשים מופלות ואינן שוות לגברים, אין מנוס מלציין את יום האישה הבין-לאומי.

רויטל סויד: כשאנחנו מדברים על אין שוויון, אנחנו כל הזמן מדברים על תקרת הזכוכית שאנחנו רוצות לפרוץ.

רויטל סויד: אנחנו רוצות שכר שווה; אנחנו רוצות יותר ייצוג בדירקטוריונים; אנחנו רוצות נשים בעמדות מפתח; אנחנו רוצות השוואת שכר לנשים גם במגזר הציבורי וגם בפרטי; אנחנו רוצות לראות נשים מובילות.

רויטל סויד: ואנחנו שוכחות שלנפץ את תקרת הזכוכית זו באמת משאלה, אבל חוץ מזה – צריך להתרומם.

רויטל סויד: כל כך הרבה נשים עדיין לא מתרוממות מעל רצפת בטון קרה ואפורה: נשים שחוות על בסיס יומי אלימות פיזית, אלימות מילולית, אלימות נפשית; נשים שרוצות לחיות אחרת ואינן מסוגלות.

רויטל סויד: כשהתחלתי לפני 24 שנים כעורכת-דין מתחילה, סנגורית, על אצבעות כף יד אחת היה אפשר לספור את הסנגוריות שהיו אז בארץ.

רויטל סויד: נאלצתי לפלס את דרכי בעולם מאוד מאוד גברי.

רויטל סויד: אז עכשיו כולם בטח אומרים: טוב, נו, בטח הלקוחות העדיפו עורך-דין גבר ולא עורכת-דין אישה.

רויטל סויד: והתשובה היא: לא.

רויטל סויד: הלקוחות ממש לא היו הבעיה.

רויטל סויד: הם נתנו מייד אמון בעורכת-דין הצעירה האישה.

רויטל סויד: הבעיה הייתה הקולגות, הגברים.

רויטל סויד: הם לא הצליחו להכיל את העובדה שהגיעה עורכת-דין צעירה שמצליחה ומפלסת את דרכה בעולם הגברי.

רויטל סויד: היום, אגב, הם החברים הכי טובים שלי, והיום אני יכולה לומר שמערכת המשפט – שופטות, תובעות, תובעים, סנגורים, בוודאי גם עובדים – מערכת המשפט שוויונית לחלוטין, ואני שמחה להיות פורצת דרך בתחום הזה.

רויטל סויד: אבל אם אנחנו עדיין צריכים מעון לנשים מוכות, ואם עדיין אנחנו צריכים לבוא ולשמוע שאישה נרצחה היום בבוקר, ואם עדיין אין כמעט שבוע שבו אין לנו פרשה של הטרדה מינית, אם עדיין אנחנו רואים שבמקומות שבהם עמדות הכוח הכי חזקות – צבא, משטרה – עדיין במקומות האלה יש הטרדות מיניות, אז עדיין ארוכה הדרך, ואנחנו עדיין צריכות לציין את יום האישה הבין-לאומי.

רויטל סויד: אבל אני רוצה לומר לכם משהו, חברים וחברות: אם אני מסתכלת מה מסמן בעיקר את העובדה שהדרך שלנו עוד ארוכה – ומאוד קשה לי לומר את זה – זה דווקא המשכן הזה.

רויטל סויד: אם אני רואה שמתוך 120 חברי כנסת יש רק 32 חברות כנסת, זה אומר הרבה.

רויטל סויד: ואם אני מסתכלת על שולחן הממשלה, שמתוך 20 שרים יש רק שלוש שרות במדינת ישראל, אז עדיין הדרך שלנו ארוכה.

רויטל סויד: אני לא מדברת בכלל על מספר ראשות הערים שיש לנו בארץ או על סגני ראשי ערים או על מספר חברות המועצה.

רויטל סויד: ולצערי, אנחנו המראה של החברה, אנחנו פה, בבית הזה.

רויטל סויד: ואני רוצה לומר עד משהו – ואני פונה אלייך, השרה גילה גמליאל, שעושה רבות למען שוויון בכלל במדינת ישראל, ובוודאי למען השוויון המגדרי, ואני פונה לכל חברי וחברות הכנסת פה, וגם לראש הממשלה, שלא נוכח: בואו נרים את הדגל, את נס הדגל, מפה; בואו נגיש הצעת חוק ממשלתית שתחייב שבכנסת ישראל יהיו – אתם יודעים מה?

רויטל סויד: לא 50% נשים, לא 60 חברות כנסת, אבל לפחות 40% שיהיו חברות כנסת.

רויטל סויד: בואו נעשה את המהפך הזה.

רויטל סויד: ואז, כשנציין את יום האישה הבין-לאומי, לא נציין אותו כמס שפתיים, זו לא תהיה איזושהי אמירה של – טוב, היום בואו נחגוג לנשים, ובכל שאר 364 ימות השנה נשים עדיין יהיו מופלות.

רויטל סויד: אז נדע שמדינת ישראל בשנת 2016 – ואת הצעת החוק הזאת נעביר השנה הזאת – אז נדע שיש שוויון בין נשים לגברים, ואז אולי כבר לא נצטרך לחגוג ולציין את יום האישה הבין-לאומי.

רויטל סויד: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת רחל עזריה, אחרונת הדוברים.

קריאה: הדוברות, לא?

טלי פלוסקוב: היו גם דוברים.

טלי פלוסקוב: היה לנו עיסאווי פריג'.

יצחק הרצוג: אני הייתי אמור לדבר עכשיו, אבל הודיעו לי שראש הממשלה מגיע ואני אדבר אחריו.

יצחק הרצוג: כולנו בהמתנה לראש הממשלה, ואם לא, היושבת-ראש תיתן לי מחוץ לפרוטוקול.

יצחק הרצוג: ישבתי – – –

טלי פלוסקוב: גם אנחנו ממתינים, ונקבל עדכון.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות.

רחל עזריה: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, כבוד מזכירת הכנסת, חברי וחברותי חברות הכנסת – או חברותי וחברי חברי הכנסת – אני עומדת פה על דוכן זה בזכות נשים מופלאות שבזכותן אני כאן, החל בסופרג'יסטיות, שנלחמו כדי שתהיה לנו זכות הצבעה – ואחר כך גם קיבלנו את הזכות להיבחר; דרך נשות היישוב העברי, שבלעדיהן לא הייתה לנו לא הזכות לבחור ולא הזכות להיבחר.

רחל עזריה: ואני גאה להיות חלק ממדינה שברגע שהתחילו הצבעות במוסדות הציוניים היה ברור שנשים יכולות להצביע.

רחל עזריה: זה כל כך לא ברור מאליו.

רחל עזריה: אני פה בזכות נשים שנאבקו נגד אלימות במשפחה, הקימו מקלטים לנשים מוכות; נשים שנאבקו למען נשים בתפקידי מפתח בצבא – אליס מילר ונשים שונות; נשים שפתחו את תקרת הזכוכית, שברו את תקרת הזכוכית בבנקאות, בבתי-המשפט, במערכת הכלכלית; וכמובן – הפמיניזם הדתי, נשים פמיניסטיות דתיות שהבהירו שאנחנו יכולות להיות הכי פמיניסטיות, גם בתחומים הדתיים וגם בכלל.

רחל עזריה: ואחרונה חביבה, אני אציין אישה חשובה ובכירה שהייתה לנו במדינה, שבדרך כלל פחות מזכירים אותה ביום האישה הבין-לאומי: ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר, אישה בכירה מאוד שעבדה קשה מאוד והייתה בבדידות מזהרת.

רחל עזריה: דורות של נשים סללו דרך ארוכה כדי שנוכל להיות פה, כדי שאני אוכל להיות פה, כדי שכולנו נוכל להיות פה.

רחל עזריה: הן פרצו דרך בתחומים שונים, פעלו בנושאים שונים.

רחל עזריה: ועכשיו תורנו.

רחל עזריה: יש הרבה מאוד נושאים לעסוק בהם, אבל אני רוצה להתייחס לנושא שבעיני הוא אולי אחד הנושאים הכי משמעותיים שכרגע עוצרים אותנו במהלך של שוויון מגדרי, וזה המאמץ לגדל ילדים ולעבוד; תעסוקה ואימהוּת.

רחל עזריה: במדינת ישראל אנחנו יולדות הכי הרבה ילדים ביחס ל-OECD.

רחל עזריה: שיעור התעסוקה של נשים הוא כמעט הכי גבוה ב-OECD, והפער המגדרי בשכר גם הוא כמעט הכי גבוה ב-OECD.

רחל עזריה: זאת אומרת, אנחנו עובדות המון, יולדות הרבה ומרוויחות נורא מעט.

רחל עזריה: זה מאוד מבאס, אבל זה לא רק מבאס – זה גם פוגע בכלכלה הישראלית.

רחל עזריה: מה הפתרון?

רחל עזריה: שני דברים צריכים לעשות: קודם כול, הרבה יותר אחריות של המדינה לכל התהליך של גידול הילדים, החל במעונות-יום מסובסדים, דרך קייטנות מסובסדות, צמצום מספר ימי החופשה של הילדים, הגדלת מספר ימי החופשה של ההורים.

רחל עזריה: והדבר השני הוא לייצר הרבה יותר שותפות בין בני-הזוג, לאפשר בחקיקה לגברים ליהנות מאבהות כמה שיותר.

רחל עזריה: כי אם דיברתי על הזכות שאני קיבלתי מכל המהפכה הפמיניסטית והזכות שהנשים קיבלו מכל המהפכה הפמיניסטית, בסופו של דבר הגברים נהנים לא פחות – הם נהנים להיות אבות.

רחל עזריה: גברים יכולים להיות אבות וליהנות מאבהות, כי בעבר הייתה להם ההזדמנות הזאת הרבה פחות.

רחל עזריה: כל הנשים המופלאות נאבקו עבור הדברים האלה בעבר, בכל אחד מהמסלולים האלה בעבר, ואנחנו פה, 32 חברות בכנסת ישראל, יחד ניאבק עבור הנושאים הבאים.

רחל עזריה: אני אשמח להיאבק ביחד כדי שכולנו נוכל גם לגדל ילדים וגם לעבוד ולמצות את כל היכולות שלנו בשוק התעסוקה.

רחל עזריה: זה יהיה טוב לכולנו – גם לנשים, גם לגברים, וכמובן למשק הישראלי.

רחל עזריה: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת רחל עזריה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ממתינים לדעת אם ראש הממשלה הגיע.

דב חנין: לא, לא ממתינים, אלא יש שרה והיא יכולה להשיב לנו.

טלי פלוסקוב: בסדר, השרה תשיב כשיגיע זמנה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מבקשים להמתין.

טלי פלוסקוב: הוא בדרך.

דב חנין: – – –

טלי פלוסקוב: ראש הממשלה בדרך וזו זכותו להביע עמדה.

דב חנין: יש שרה והיא יכולה לעלות – – –

טלי פלוסקוב: השרה תשיב, וזה בלי שום קשר.

טלי פלוסקוב: ראש הממשלה מבקש לדבר כחבר כנסת כרגע, וגם יושב-ראש האופוזיציה ידבר, ולאחר מכן השרה תשיב.

טלי פלוסקוב: אני מזמינה את ראש הממשלה בנימין נתניהו.

בנימין נתניהו: ראשית, אני רוצה לשלוח איחולי החלמה לפצועים בשני הפיגועים שהיו: אחד בירושלים – אירוע ירי, ואחד בפתח-תקווה – אירוע דקירה.

בנימין נתניהו: אני בא עכשיו ממפגש מאוד מרגש עם שרות וחברות כנסת שלנו.

בנימין נתניהו: אגף העתיקות הביא בפנינו את החותם של עליהנה – אני בטוח שקראו לה אלי-ענה – בת גאל, מתקופת בית ראשון.

בנימין נתניהו: זה נמצא בחפירות שמתנהלות בעיר-דוד.

בנימין נתניהו: החותם הזה הוא ייחודי.

בנימין נתניהו: הוא ייחודי קודם כול משום שלא רואים הרבה חותמים – הוא לא ייחודי, אבל הוא נדיר – של נשים, משום שהחותם מטבעו היה שייך למעמד של אנשים שיש להם סמכות לחתום על מסמכים.

בנימין נתניהו: המסמכים יכולים להיות מסמכי קניין או מסמכים – – –

נחמן שי: מורשי חתימה.

נחמן שי: מורשות חתימה.

בנימין נתניהו: מורשי חתימה.

בנימין נתניהו: ייתכן מאוד שעליהנה בת גאל הייתה יועצת משפטית, ואולי אף במעמד בכיר מזה.

בנימין נתניהו: אבל אנחנו לא צריכים להתפלא, כי בוודאי בתולדות עמנו היו נשים במעמד מיוחד – מארבע האימהות, דרך מרים, דרך דבורה הנביאה ויעל, ויש כמובן עוד רבות אחרות.

בנימין נתניהו: והתופעה הזאת מתחדשת ומתעצמת בימינו בנשות ישראל, שהן מנהיגות במדע ובמשפט ובפוליטיקה ובטכנולוגיה, בעסקים, בכלכלה, בחינוך, בתרבות, ברפואה, בדיפלומטיה – בכל תחומי החיים של מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: מיותר לציין – אבל בכל זאת אציין – שנשים עומדות בראש בית-המשפט העליון, בראש בנקים וחברות גדולות, בראש משרדי ממשלה ורשויות מקומיות, אף-על-פי שאפשר להגדיל את מספרן בכל התחומים הללו.

בנימין נתניהו: אני לא בטוח שבבנקים עדיין יש מקום, אבל בתחומים רבים אחרים ניתן להגדיל ורצוי להגדיל את ההשתתפות של נשים.

בנימין נתניהו: נשים גם מייצגות את ישראל בעולם כשגרירות, ומביאות הרבה כבוד וגאווה למדינתנו.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד שאני מעריץ את נשות ישראל, כי הן משלבות עבודה, משפחה וילדים בצורה שמעוררת הערכה עמוקה, ואני ודאי מכיר את זה מרעייתי שרה, אבל אני גם יודע שהתופעה הזאת חוזרת על עצמה בהמוני בית ישראל.

בנימין נתניהו: וזה לא נטל קל; זה נטל קשה.

בנימין נתניהו: אני חושב שאנחנו כגברים צריכים להכיר בעובדה שאנחנו צריכים להגדיל את השותפות בנטל הכפול והמכופל הזה.

בנימין נתניהו: אני אומר לכם את זה לא רק משום שאני אומר את זה לעצמי, אלא משום שאני משתדל גם בתפקידי לנהוג כך.

בנימין נתניהו: אני חושב שהעולם משתנה, וצריך לבטא את השינוי הזה גם במעשינו אנו הגברים.

בנימין נתניהו: יש דבר נוסף שאנחנו כולנו פועלים עבורו, וזה הזכות היסודית של נשות ישראל לשוויון בפני החוק.

בנימין נתניהו: אנחנו נמשיך להיאבק בכל כוחנו נגד הטרדות מיניות, נגד אלימות, נגד אפליה – אני מדבר על דברים שמכוונים נגד נשים בחלקים שונים של החברה שלנו – וגם למען צמצום פערי השכר במשק, בייחוד בשירות הציבור.

בנימין נתניהו: אני גאה על כך שאני זכיתי להקים את הרשות למעמד האישה, בכהונה הראשונה שלי כראש ממשלה, ואחר כך את ועדת שרים המטפלת בעניין זה, ועכשיו את המשרד שמטפל בשוויון מגדרי בראשות השרה גילה גמליאל.

בנימין נתניהו: ואני חושב שהכלים האלה נותנים לנו את היכולת לקדם, צעד אחר צעד, את הפעולות והיעדים שאנחנו רוצים להשיג.

בנימין נתניהו: יש לנו עוד כברת דרך, אבל אין ספק שאנחנו צועדים בדרך הזאת.

בנימין נתניהו: אנחנו מבקשים לעודד נשים להגשים את עצמן וליטול חלק בחיים הציבוריים כשוות בין שווים; זוהי גם חובתנו וזוהי גם זכותנו הגדולה.

בנימין נתניהו: אני רוצה לברך את נשות ישראל ביום האישה הבין-לאומי.

בנימין נתניהו: אני בטוח שישראל תמשיך להוות דוגמה לקדמה בנושא הזה – לא במזרח התיכון, זה קל; השאיפה שלנו היא להוות דוגמה בעולם כולו, אור לגויים.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לראש הממשלה בנימין נתניהו.

טלי פלוסקוב: יושב-ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יצחק הרצוג: אדוני היושב – גברתי היושבת-ראש, סליחה, גברתי היושבת-ראש.

טלי פלוסקוב: ביום כזה.

טלי פלוסקוב: ביום כזה.

יצחק הרצוג: ביום כזה אני גאה לומר – –

מירב בן ארי: – – –

יצחק הרצוג: – – גברתי היושבת-ראש, וכמובן מזכירת הכנסת.

יצחק הרצוג: אם כבר אז נזכיר את שתי המובילות כאן.

איתן כבל: והרשמת, אם כבר.

מירב בן ארי: והרשמת.

יצחק הרצוג: והרשמת.

מרב מיכאלי: – – –

יצחק הרצוג: אדוני ראש הממשלה, גברתי השרה גילה גמליאל, ידידה יקרה, חברות וחברי הכנסת, בפתח דברי, כמו שעשה ראש הממשלה, אני מבקש לאחל רפואה שלמה לפצועים בפיגועים בפתח-תקווה ובשער שכם.

יצחק הרצוג: ואני חוזר על קריאתי מאמש, אדוני ראש הממשלה, לעשות פעולה של הפרדה כדי לעצור בדחיפות את גל הטרור.

יצחק הרצוג: יום האישה שמח לך, כנסת ישראל.

יצחק הרצוג: חברותי חברות הכנסת, אני גאה לעמוד כאן בראש סיעה שיותר משליש מחבריה נשים – מספר חברות הכנסת הגדול ביותר בכל סיעות הבית.

יצחק הרצוג: שותפותי, חברות הכנסת ציפי לבני, שלי יחימוביץ, סתיו שפיר, מרב מיכאלי, רויטל סויד, מיכל בירן, איילת נחמיאס ורבין, קסניה סבטלובה ויעל כהן-פארן, אתן מנהיגות מעוררות השראה.

יצחק הרצוג: כל אחת מכן, יחד עם עוד 23 חברות כנסת, עושה מדי יום מהפכות גדולות שמאפשרות לנשים לפרוץ באומץ את תקרות הזכוכית ולהגיע למקומות חדשים שמהם מודרו והודרו במשך שנים.

יצחק הרצוג: נתקלתי לאחרונה בסיפורה ובמורשתה של חברת הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, עדה פישמן מימון, שגדלה בבית דתי למשפחה שנמנתה עם צאצאי הרמב"ם.

יצחק הרצוג: לאחר עלייתה לישראל הייתה מימון מורה ומחנכת דגולה, הקימה את כפר-הנוער עיינות, פעלה רבות למען העלייה וההתיישבות, וכמובן הייתה מחלוצות המאבק למען שוויון מגדרי בישראל.

יצחק הרצוג: היא לחמה באומץ מול הממסד הגברי השוביניסטי של אותה תקופה, ויחד עם מנהיגות רבות נוספות יכלה לו והגיעה להישגים דרמטיים בדרך לשוויון מוחלט לנשים.

יצחק הרצוג: בעצם, החוקים החברתיים הראשונים של המדינה, כשחושבים עליהם, היו חוקים מרחיקי ראות.

יצחק הרצוג: לכן, חברותי וחברי, בואו נודה על האמת, אותו מאבק של עדה מימון ושותפותיה, בחלוף כמעט 70 שנה, רחוק מלהסתיים.

יצחק הרצוג: נכון, בכנסת הזאת, כפי שצוין, מכהנות יותר נשים מאי פעם, אבל זה עדיין לא מספיק.

יצחק הרצוג: בל הוקס, היסטוריונית אמריקנית חשובה ומנהיגה פמיניסטית דגולה, כתבה בספרה בשנת 1995, ואני מצטט: אם אנחנו כאומה רוצים למצוא דרכים יעילות להתמודד עם הגזענות והשנאה, אנחנו חייבים לתת לקולות הקדמה הנשיים להישמע ולהתבלט.

יצחק הרצוג: ובל הוקס צדקה.

יצחק הרצוג: כדי להילחם בגזענות, כדי להילחם באי-שוויון, אנחנו חייבים לראות עוד ועוד נשים מנהיגות.

יצחק הרצוג: ולא ייתכן שעדיין בממשלות ישראל רק שתיים-שלוש שרות, בממוצע; לא ייתכן שאת מספר ראשות העיר בישראל או מנכ"ליות משרדי הממשלה ניתן למנות על אצבעות כף יד אחת; לא ייתכן שנשים עדיין מותקפות בבואן להתלונן על אונס, הטרדה או ביזוי; לא יכול להיות שנשים עדיין מקבלות שכר נמוך יותר מגברים במשק הישראלי או שקידומן נעצר בגלל שיטות מכרזים פסולות.

יצחק הרצוג: ולכן, אני פונה בראש ובראשונה אליכן, 32 חברות הכנסת: אתן כוח עצום שלא היה לו תקדים בכנסת ישראל, כוח נשי וחזק, ואף אחד לא יוכל להתעלם מכן ומדרישותיכן.

יצחק הרצוג: כל שינוי שתדרשו וכל תיקון שתאמינו בו ותוכלו להתגייס סביבו ביחד, יעבור.

יצחק הרצוג: ואני והמחנה הציוני – ואם יורשה לי, האופוזיציה כולה – נעמוד לצדכן ואתכן בכל מאבק שתובילו.

יצחק הרצוג: ואני קורא לך, מכובדי ראש הממשלה: נתעלה לרגע מעל המחלוקות, ונבהיר, ונסתכל סביבנו – בעולם כולו שיש תנועה משמעותית מאוד, כמעט 50% נשים שרות ופרלמנטריות ובתפקידים שונים.

יצחק הרצוג: ובוא מעל הבמה הזאת ננקוט יוזמה משותפת, כל הבית, שתוביל לשוויון מלא בין נשים לגברים, ותקבל את התמיכה המלאה של הבית הזה, כדי לעשות היסטוריה.

יצחק הרצוג: שכן, חברותי חברות הכנסת, אני לא חושב שהמאבק הזה הוא רק שלכן; זה מאבק של כולנו, ממש כך.

יצחק הרצוג: אבל אם נסתכל על המציאות, נבין שכדי לקדם את המאבק צריך כוח משותף, והכוח הזה בידיים שלכן.

יצחק הרצוג: אסור לתת למאבקי אגו והתנצחויות פוליטיות לבלום אותו, ואסור שהוא ידולל מפאת שיקולים זרים.

יצחק הרצוג: כל חברת וחבר כנסת שיושבים כאן הם שליחיהם של הנשים כולן, ושליחיו של עקרון השוויון האבסולוטי שאליו אנחנו צריכות וצריכים לחתור.

יצחק הרצוג: יום האישה הוא אפוא יום שמח, אבל הוא גם יום של מאבק, ניפוץ תבניות ופרדיגמות מחשבה ומבט מפוכח על מה שכבר הושג ועל מה שיש עוד להשיג.

יצחק הרצוג: ואסיים בדברים שאמר ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון בטקס סיום קורס הקצינות הראשון בצריפין לפני 65 שנה, במרס 1951.

יצחק הרצוג: וכך אמר, כראש הממשלה וכשר הביטחון: תכונת הגבורה אינה תכונה גברית בלבד, והוסיף כי הטקס הוא "שירת דבורה" של תקומת ישראל.

יצחק הרצוג: ואמר: "במסדר הקצינות שלפנינו מתגלמת אחת התמורות הגדולות והמבורכות שבחיינו, תמורה שלא החלה בצה"ל, אבל הגיעה בו לשיאה: השוואת חובת הבת והאישה לזו של הבן והגבר".

יצחק הרצוג: אין ספק כי הצהרה זו הקדימה את זמנה, אבל גם חזונו של בן-גוריון עוד רחוק מלהתממש.

יצחק הרצוג: זו קריאת כיוון שעדיין לא הגיעה לפרקה, שמניחה עמדה מוסרית, חברתית ולאומית, ומסמנת לכולנו את הדרך שבה נכון לצעוד.

יצחק הרצוג: יש לנו עוד המון עוד מה לעשות, ואני קורא לכולנו כאן לשלב ידיים.

יצחק הרצוג: בואו נוביל ביחד מהלך שישנה את פני ההיסטוריה הישראלית ויוכיח לציבור ששוויון מוחלט בין נשים וגברים בישראל הוא אפשרי.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת יצחק הרצוג.

טלי פלוסקוב: תשיב השרה לשוויון חברתי חברת הכנסת גילה גמליאל.

קריאה: יישר כוח.

נחמן שי: יפה, בוז'י.

נחמן שי: מה יהיה עם הגבר?

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש, מזכירת הכנסת, שבעצמה פרצה את תקרת הזכוכית פה בכנסת ישראל, הרשמת, חברות וחברי הכנסת, מנהלות כל הסיעות בבית הזה, שעושות עבודתן נאמנה, אני רוצה לפתוח כאן ולהשיב לכל מי שהעלו היום בהצעות לסדר-היום את ציון יום האישה הבין-לאומי 2016.

גילה גמליאל: אז אכן, יום האישה מבחינתנו מסמל את המאבק הכלל-עולמי לשוויון מגדרי.

גילה גמליאל: בראשית המאה ה-20 יצאו נשים במדינות אירופה להפגנות.

גילה גמליאל: בעד מה?

גילה גמליאל: זכות בחירה; בארצות-הברית יצאו פועלות להפגנות על תנאי העסקה מחפירים; ברוסיה נהרו נשים מכל קצות האימפריה אל סנט-פטרסבורג בקריאה לשינוי פני החברה ולמתן זכויות לנשים.

גילה גמליאל: כברת דרך עצומה עברנו מאז.

גילה גמליאל: אותן נשים פורצות דרך שנלחמו, חלקן אף שילמו בחייהן על מנת שאני כאן אהיה שרה בממשלה ושכנסת זו על כל חברותיה תוכל לייצג את מדינת ישראל.

גילה גמליאל: מגילת הזכויות של האומות המאוחדות, אשר נחתמה בסן-פרנסיסקו ב-1945, הייתה הראשונה שבה הוצהר כי שוויון מגדרי הוא אחת מזכויות האדם הבסיסיות.

גילה גמליאל: בישראל, בשחר ימינו כמדינה, הגדירה מגילת העצמאות את יסודות המשטר, ולפיהם המדינה תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שביום הזה אנחנו שואפות להגיע לביטול אפליה נגד נשים, לקידום מעמדן של הנשים, לבער את הדעות הקדומות ואת הנהלים שיש בהם משום אפליה נגד נשים, לקדם את השוויון בין גברים לנשים בפני החוק וכן בהוראות בכל שאר התחומים.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שבהיבטים האלה, בכל תחומי חיינו – תחום האזרחות, החינוך, התעסוקה, הבריאות, הכלכלה והחברה – המדינות שאימצו את האמנות התחייבו לנקוט את כל האמצעים החוקיים המתאימים, ומדינת ישראל יכולה להיות גאה שאנחנו בין המובילים בחקיקה בתחום הזה.

גילה גמליאל: אבל כמו בכל דבר, לצערנו יש לנו עוד דרך ארוכה.

גילה גמליאל: נושא אכיפת החוקים צריך להיות מרכזי, וזה אחד מהדברים ששמתי לי אל מול עיני: פחות חקיקה – יותר אכיפה.

גילה גמליאל: אני אתן רק כמה דוגמאות.

גילה גמליאל: יש לנו חוק שמחייב אותנו:

גילה גמליאל: חוק שיווי זכויות האישה, חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, החוק שמחייב מינוי יועצות לקידום מעמד האישה בכל הרשויות המקומיות, החוק למניעת הטרדה מינית; כולם חוקים ראויים, חשובים, וחלקם אף תקדימיים בעולם, אבל עלינו לוודא שהחוקים האלה אכן נאכפים.

גילה גמליאל: בהיבטים האלה כבר הצבתי כמה יעדים אסטרטגיים למשרד לשוויון חברתי.

גילה גמליאל: הראשון שבהם זה לדאוג לחלוקה שוויונית של תקציב מדינת ישראל.

גילה גמליאל: אני רוצה כאן להודות לראש הממשלה על הגיבוי המלא, על עצם הקמת המשרד, על עצם הגיבוי לכל המהלכים שאני מקדמת בממשלה.

גילה גמליאל: הראשון שבהם הוא היישום של ההחלטה על תקציב מגדרי.

גילה גמליאל: בתקציב האחרון הצלחנו לדאוג ל-40% תקציב מגדרי, ובתקציב הדו-שנתי אשר עומד לפתחנו לשנים 2017–2018 יהיה תקציב מגדרי של 100%, כלומר, כל משרד יציג בפנינו היכן וכיצד המשאבים של המדינה שלנו מתועלים עבור נשים.

גילה גמליאל: אני אתן רק דוגמה, לסבר את האוזן.

גילה גמליאל: רק לאחרונה הוקם בבית-החולים "הדסה" מרכז לבריאות לב לנשים.

גילה גמליאל: מה זה אומר?

גילה גמליאל: זה אומר שחולי של נשים אינו שווה לחולי גברים, וזה מצריך מאתנו חלוקת משאבים לפיתוח, למחקר, למחלקות השונות ולרופאים השונים שיש להם את המומחיות בהיבטים האלה.

גילה גמליאל: זו רק דוגמה אחת, של משרד הבריאות, אבל זה צריך לבוא לידי ביטוי בכל המשרדים.

גילה גמליאל: הנושא של משרד הספורט, לדוגמה – לפתחנו עכשיו ליגת הכדורסל לנשים, שמצריכה הקצאת משאבים עבור נשים כדי לייצר כאן מצב שנשים – – –

מירב בן ארי: אולי תיקחי אלייך את ספורט הנשים, ואז באמת זה יקרה.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – –

עיסאווי פריג': מירי שומעת את זה?

עיסאווי פריג': מירי שומעת?

טלי פלוסקוב: – – אמירה שלך, תראי מה עשתה פה.

גילה גמליאל: אני מודה לחברותי על הפרגון, אבל אני אומרת לכן – –

מרב מיכאלי: מירב, אנחנו בעד.

גילה גמליאל: – – שהנושא הזה יגיע – – –

מיכל רוזין: אנחנו בעד – – –

טלי פלוסקוב: חברים, אני מבקשת להירגע.

קריאות: – – –

גילה גמליאל: היום אנחנו נמצאות – – –

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: מספיק.

טלי פלוסקוב: מספיק.

טלי פלוסקוב: סיימנו.

טלי פלוסקוב: סיימנו.

גילה גמליאל: חברותי היקרות, היום אנחנו נמצאות ביום האישה הבין-לאומי, והנושא יגיע לפתחו של ראש הממשלה.

גילה גמליאל: אני מאמינה שהוא יכריע לטובת העניין הזה, שליגת הכדורסל לנשים לא תיסגר כתוצאה מאי-עמידה בהתחייבות להעברת המשאבים שמגיעים להן.

עליזה לביא: איך היא לא תיסגר?

עליזה לביא: היא כבר נסגרה.

עליזה לביא: אי-אפשר להמשיך.

עיסאווי פריג': מירי יודעת את זה?

עיסאווי פריג': אבל שרת הספורט חושבת אחרת.

גילה גמליאל: אנחנו נדאג – – –

עיסאווי פריג': – – –

גילה גמליאל: אנחנו נדאג לטפל גם בנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

קריאה: זה רק הספורט לנשים – – –

גילה גמליאל: אני רוצה – – –

טלי פלוסקוב: חברי הכנסת, אני מבקשת להירגע.

טלי פלוסקוב: בואו ניתן לשרה לסיים ואז נמשיך.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חברות הכנסת על שיתוף פעולה מתבקש, חשוב, נחוץ, על מנת ליצור בדיוק את הדברים שדיברנו עליהם.

גילה גמליאל: זה מקומם לראות, בהרבה מאוד מן התחומים, כשיש הצלחות נשיות מובהקות, חלוקת משאבים כל כך שגויה ולא שוויונית.

גילה גמליאל: אלה דברים שאנחנו לא ניתן להם יד, בטח ובטח בציון היום הזה.

עיסאווי פריג': אז ראש הממשלה יפתור את המשבר של הכדורסל אישית?

גילה גמליאל: נכון.

גילה גמליאל: כשיש מחלוקות בין שרים, ראש הממשלה הוא הגורם הנכון.

בנימין נתניהו: – – – מועצת נשים תקבע.

איילת נחמיאס ורבין: – – – נשים – – –

גילה גמליאל: אני רוצה בעניין הזה של התקציב המגדרי לברך את כל חברותי בבית הזה על שיתוף הפעולה, את חברת הכנסת עליזה לביא, כיו"ר לשעבר של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, שהובילה את כל ההליך התיאורטי, ולנו, כמי שמובילים את התהליך באופן מעשי.

גילה גמליאל: כל נושא פערי השכר, פערי השכר במגזר הציבורי, הוא מבחינתנו יעד אסטרטגי, שבתוך חמש שנים מהיום אנחנו נמגר את הפערים הלא-הגיוניים, שנאמדים – לעתים מגיעים אף ל-36%.

גילה גמליאל: העניין הזה, כבר התחלנו בטיפול בו, ויצא לדרך פיילוט של הכרה חלקית בעבודה מן הבית כאחד ממרכיבי השכר בשעות הנוספות.

גילה גמליאל: אני מאמינה שזה ייתן מענה חלקי, ושאר המרכיבים, כמו נושא הכוננויות וההסללה לסוגי החוזים השונים בתוך המערכת, יובילו בסופו של יום לשוויון שכר מלא, כמתחייב על-פי החוק.

גילה גמליאל: שילובן של נשים ערביות בתעסוקה ובאקדמיה: כאן אני רוצה שוב להודות לראש הממשלה על הגיבוי המלא לתוכנית החומש.

גילה גמליאל: שם הצבנו יעדים ברורים, ואנחנו נקים יותר משפחתונים, יותר מעונות-יום, יותר תחבורה ציבורית שתסייע לנשים להגיע מהכפרים השונים למרכזי התעסוקה, יותר מרכזי הכוון תעסוקתי.

גילה גמליאל: הדברים האלה יובילו בסופו של דבר את הנשים הערביות להשתלב בכל הנושא של העצמת הכלכלה הישראלית, להיות פחות נזקקות, לקבל יותר חכות ופחות דגים.

גילה גמליאל: בעניין הזה אני רוצה גם לברך את יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן ואת חבר הכנסת בני בגין על כך ששילבנו זרועות ויחדיו אנחנו מובילים את הקצאת המשאבים לתקנים במערכות המוניציפליות השונות, כדי שיהיו שם יועצות נשים בשכר שתקבלנה גם משאבים לפעילות למען העצמת נשים בחברה הערבית בכללותה.

גילה גמליאל: דבר נוסף – אני רוצה לשים על סדר-היום את כל הנושא של ההורות השוויונית.

גילה גמליאל: בחלק מהדברים אנחנו חלוקות ועל חלק מהדברים אנחנו מברכות; כל העניין שגברים ונשים צריכים לקחת חלק שווה – קל וחומר כשאנחנו מדברים בשלב שבו נשים משתלבות במעגל התעסוקה, וסוגיית ההורות הופכות להיות מרכזית בזמן שבאים לבנות קריירה.

גילה גמליאל: אני נתקלתי, כבוד היושבת-ראש, בהרבה נשים שמפסיקות את הקריירה בגיל הקריטי, שבו הן אמורות לצבור לפנסיה, שבו הן יכולות ליצור את פריצת הדרך בקריירה, והן לעתים מוותרות על הקריירה שלהן על מנת לממש את ההורות.

גילה גמליאל: ואותו הדבר הפוך: הרבה נשים קרייריסטיות מוותרות על החלק הניכר שלהן בלממש את הזכות המוקנית שלהן להיות הורים.

גילה גמליאל: את שני הדברים האלה אני בחרתי להראות, כי זה יכול להיות מודל מנצח של שילוב קריירה והורות.

גילה גמליאל: בהיבט הזה אנחנו מעבירים הרבה מאוד מיזמים וחוקים, וכאן נתנו תמיכה מלאה לחוקים שהגיעו לפתחנו – של חופשת לידה לאבות, של העברת התפקידים ממשרת אם למשרת הורים – כדי שהשילוב הזה יהיה בסופו של דבר שילוב מנצח.

גילה גמליאל: אותו דבר, כפי שאתן יודעות, אנחנו מעבירים מהלך מאוד מורכב, שאני רואה בו חלק מרכזי בפן של השוויון, וזה העניין של השילוב של ההורות: ליצור את המונח הורות שוויונית, לצערנו, גם ברגע שהזוגיות נגמרת, בשלב הגירושים.

גילה גמליאל: זה מהלך שבו אנחנו משלבות זרועות כאן, כל חברות הכנסת בבית הזה, ליצור את הפלטפורמה שתהיה כאן הסכמה מקסימלית להעברת הנושא.

גילה גמליאל: אני אומרת שבשנת 2016 בהחלט אנחנו יכולות ללכת בראש מורם.

גילה גמליאל: הבית הזה, שמסמל את המקום שבו צריך להיות השוויון באופן מוחלט, לצערי עדיין רחוק מלהגיע לשם.

גילה גמליאל: אומנם שברנו את – המספר הרב של חברות הכנסת, 32 במספר, אבל בהחלט, רק שזה לא מספק – אותי זה אף מדאיג.

גילה גמליאל: ברגע שעדיין בכנסת הזאת יש מפלגות ללא נשים; עדיין בכנסת הזאת יש גברים שעומדים בראש המפלגה והם גם הממנים את הנשים ברשימה – אלה דברים שבעיני עלולים ליצור לעתיד לבוא את הבעייתיות, מלבד בפן הדמוקרטי, גם בפן של ייצוג הנשים בהמשך.

גילה גמליאל: כנ"ל, נגזרת – השרות, כתוצאה מאותה חלוקה שדיברתי עליה קודם של מפלגות שונות.

גילה גמליאל: זה דבר שפוגע בצורה אבסולוטית ביכולת של נשים לאחר מכן להשתלב בממשלות ישראל.

גילה גמליאל: אז כולי תקווה ששיטת הממשל תשתנה, שתינתן האפשרות השוויונית בצורה מקיפה ונגיע לעידן שבו סוגיית השוויון תהיה כה טריוויאלית.

גילה גמליאל: יש לי שתי בנות מדהימות, תהל ויעל, והייתי רוצה שהן, וכל דור העתיד שלנו, יגיעו למצב שבו הם מגיעים לגילים הבאים לא רק במערכת החינוך, שכן נכנסת לתוך זה – עדיין לא בשיעורי חובה – שהן תוכלנה לראות את המדינה שלנו באופן שוויוני, עם שוויון הזדמנויות מלא בין נשים לגברים.

גילה גמליאל: אנחנו בדרך לשם.

גילה גמליאל: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, גברתי.

טלי פלוסקוב: מה את מציעה?

טלי פלוסקוב: כעיקרון, זו הצעה לסדר-היום.

גילה גמליאל: מה שהם מעוניינים.

טלי פלוסקוב: להסתפק בתשובת השרה?

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: להסתפק בתשובת השרה?

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אם כן, אנחנו נצביע על להסתפק בתשובת השרה?

טלי פלוסקוב: לא מצביעים על זה?

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: יש הסכמה?

טלי פלוסקוב: רבותי, אני עוד פעם חוזרת.

נחמן שי: לגמרי.

יצחק הרצוג: כן, יש הסכמה.

טלי פלוסקוב: יש הסכמה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך את ראש הממשלה בנימין נתניהו.

טלי פלוסקוב: אני יודעת באיזה עומס אתה נמצא, ומצאת זמן להגיע לכאן ולברך את נשי מדינת ישראל.

בנימין נתניהו: – – – באיזה עומס נשות ישראל נמצאות.

טלי פלוסקוב: נכון, תודה רבה שוב.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/628); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אם כן, אנחנו ממשיכים את סדר-יומנו.

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות חוק.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: לא הבנתי, גברתי.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: כפי שהבנתי, אין צורך בהצבעה, לכן אין הצבעה.

טלי פלוסקוב: אוקיי, רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק העונשין (תיקון מס' 125) (יחסי מין תוך ניצול תלות נפשית ממשית במסגרת ייעוץ או הדרכה של כוהן דת), התשע"ו–2016, של חברות הכנסת מיכל רוזין, עליזה לביא ועאידה תומא סלימאן וקבוצת חברי הכנסת – לקריאה ראשונה.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי, יש לך עד עשר דקות.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני לא יכולה שלא להתחבר ליום, יום האישה הבין-לאומי.

מיכל רוזין: קצת קשה לי להגיד: יום האישה שמח.

מיכל רוזין: רויטל, את לא צריכה להתלבט; העובדה שאנחנו עדיין צריכים לציין את יום האישה היא מכיוון שהוא עדיין לא שמח.

מיכל רוזין: חבר הכנסת דוד ביטן, שרוצה לקיים את יום הגבר, אני רוצה להגיד לך שהשאיפה שלנו כנשים היא שיום האישה הבין-לאומי יתבטל.

מיכל רוזין: כאשר יום האישה הבין-לאומי יתבטל, זה יהיה בגלל שיהיה שוויון אמיתי לנשים, ולא נצטרך לצין את יום הגבר.

מיכל רוזין: יום הגבר הוא יום האתמול, המחר, המחרתיים; כמעט כל יום זה יום הגבר; 364 ימים בשנה זה יום הגבר.

מיכל רוזין: היום הזה שאנחנו מציינות, יום האישה, הוא לא כי אנחנו חוגגות משהו אלא כי אנחנו דווקא מציינות עדיין את העובדה שנשים רוצות, דורשות, ביטחון – ולא רק מאויב מבחוץ, גם מאויב מבית.

מיכל רוזין: נשים מסרבות להמשיך לשתוק על דיכוי והשפלה.

מיכל רוזין: נשים צעירות מסרבות לשתוק לנוכח אפליה, בין שהן חיילות, בין שהן סטודנטיות, נערות בבית-ספר, ילדות, נשים כמובן; נשים שנמאס להן שאומרים להן שנרצחות חברותיהן, אחיותיהן, על רקע "כבוד המשפחה" – כמובן במירכאות – או רק רקע רומנטי; נשים מסורבות גט, נשים עגונות; נשים שמוצאות את עצמן בתעשיית הזנות, שמגלגלת 1.2 מיליארד בשנה, בשנה, וכל זה, זה גברים ישראלים, זה כסף של גברים ישראלים שמוציאים, לצערי הרב, על נשים בזנות, בתעשיית הזנות; נשים חיילות שמסרבות לאפליה בצבא, בתפקידים בצבא, ובוודאי לניצול מיני בידי המפקדים שלהן, גם אם הם לוחמים מהוללים, חברת הכנסת בן ארי והשרה איילת שקד; גם אם הם מפקדים מהוללים ואנשי משפחה נפלאים, עדיין נשים מסרבות להיות מנוצלות מינית על-ידם.

איציק שמולי: כשמחלקים את העולם לגברים ונשים – –

מיכל רוזין: העולם לא מתחלק לנשים וגברים; העולם, יש בו הרבה מינים.

איציק שמולי: – – אי-אפשר לקדם שינוי, כי לאותם דברים שרוצים לשנות, צריך גם את הגברים.

דוד ביטן: – – –

קריאה: – – –

מיכל רוזין: אני מסכימה אתך.

איציק שמולי: לא, אבל אם באים ומציגים שתמונת המצב זה הנשים שנפגעות בזנות והגברים שפוגעים בהן, איפה זה שם אותנו?

מיכל רוזין: תראה, לא כל הגברים פוגעים מינית, לא כל הגברים הולכים לנשים בזנות – –

דוד ביטן: – – –

מיכל רוזין: – – אבל מה לעשות ש-99% מהפגיעות המיניות ו-99% מהלקוחות של תעשיית הזנות הם גברים.

מיכל רוזין: זה לא לוגיקה הפוכה שאומרת שכל הגברים הם פוגעים או כל הגברים הולכים לנשים בזנות, אבל זה כן אומר שבסטטיסטיקה, רוב האנשים בזנות, בתעשיית הזנות, הם נשים – יש גם גברים, אבל הם המיעוט – ורוב הצרכנים הם גברים, מה לעשות.

מיכל רוזין: לצערנו הרב.

מיכל רוזין: שוב, אין פה האשמה כללית של כל הגברים; יש פה האשמה של הגברים הפוגעים ושל החברה שמאפשרת את הפגיעה.

דוד ביטן: – – –

מיכל רוזין: בוודאי חיוביים, אבל מה לעשות, יום האישה הבין-לאומי מצוין – –

דוד ביטן: – – –

מיכל רוזין: – – על מנת להגיד איפה האפליה עדיין קיימת ואיפה יש שוויון.

מיכל רוזין: הצעת החוק שאני מעלה היום להצבעה היא הצעת חוק שמבקשת להגדיר קיום של – תקשיב, שתדע על מה אתה מצביע בעד, חבר הכנסת ביטן.

מיכל רוזין: הצעת החוק שאני מעלה לקריאה ראשונה מבקשת להגדיר קיום של יחסי מין בין אדם שנחשב לסמכות רוחנית, בין שהוא רב, בין שהוא גורו, בין שהוא מפרסם את עצמו כבעל סמכויות רוחניות כאלה ואחרות – ואני סתם אגיד, כשם קוד, חס וחלילה לא מאשימה, כוחות רנטגן וכדומה – והיא מבקשת להשוות זאת ליחסים של מטפל–מטופל:

מיכל רוזין: כפי שפסיכיאטר ופסיכולוג אינם יכולים לקיים יחסי מין עם המטופלים שלהם, בין שהם גברים ובין שהם נשים, כך גם לגבי אדם במעמד של כוהן דת או המציג את עצמו ככוהן דת או איזשהו גורו שטוען לסגולות רוחניות כאלה ואחרות.

מיכל רוזין: לכאורה ההסכמה איננה הסכמה חופשית, והיא תהיה תחת ניצול של תלות נפשית, הגדרה של תלות נפשית, ותהיה אסורה.

מיכל רוזין: אני רוצה להודות לכל מי שחתומות אתי על הצעת החוק: עליזה לביא, עאידה תומא סלימאן, יוסי יונה, נחמן שי, תמר זנדברג, מיכל בירן, מיקי לוי, מאיר כהן, דב חנין, יפעת שאשא ביטון, בצלאל סמוטריץ, רחל עזריה ועפר שלח.

מיכל רוזין: תודה לכולם שתמכו.

מיכל רוזין: אני חושבת שזאת הצעה חשובה, וטוב שהיא מאגדת את כל סיעות הבית.

מיכל רוזין: באמת, כאשר הקשר הזה, מטפל–מטופל, מתקיים ביחסים של בעל סמכות רוחנית, שלפעמים הוא אדם עוד יותר מרכזי בחייהם של נשים או גברים מאשר אפילו פסיכולוג או פסיכיאטר, לא ייתכן שהוא ינצל לרעה את מעמדו, וכאשר הוא נותן ייעוץ או הדרכה מתמשכת הוא גם יקיים יחסי מין עם המטופל.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת קובעת שבעילת אישה בת למעלה מ-18 שנים או מעשה סדום באדם מעל 18 שנים, אם נעשו תוך ניצול יחסי מרות, ביחסים האלה – בעצם מועתקת מפה הענישה שקיימת בין מטופל נפשי למטפל שלו.

מיכל רוזין: מטפל נפשי, כמו שאנחנו מכירים על-פי החוק, שעושה באדם שמלאו לו 18 שנה מעשה מגונה, דינו – שלוש שנים, ואונס – ארבע שנים.

מיכל רוזין: הצעת החוק הזאת מבקשת לתקן את הסעיפים בחוק העונשין ולקבוע שגם מעשים שנעשו במסגרת הדרכה או ייעוץ של כוהן דת או אדם הידוע בציבור, או המציג את עצמו כבעל סגולות מיוחדות, יהיו כמו יחסי מטפל–מטופל.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם שהתופעה הזאת הלכה והתרחבה בשנים האחרונות, לצערנו הרב.

מיכל רוזין: ושוב, העולם לא נחלק רק לרעים וטובים, אבל בעניין הזה בהחלט יש פה אנשים שמנצלים את מעמדם ומנצלים את הכוח שלהם.

מיכל רוזין: אנחנו מכירים את המקרה של תושב אופקים שמעון עמר, שלפי כתב-האישום שהוגש נגדו באוקטובר האחרון, במהלך פגישות ייעוץ אישיות הוא התחזה לרב וביצע בהן עבירות מין.

מיכל רוזין: יש הדוגמה של הרב עזרא שיינברג, שמיוחסת לו עבירת אינוס במרמה.

מיכל רוזין: לאחר שנאשר את הצעת החוק הזאת בעצם לא נצטרך למצוא כל מיני אלטרנטיבות בחוק כמו אינוס במרמה, אלא נגיד שבעצם על מה שהוא עשה יש איסור מוחלט על-פי החוק.

מיכל רוזין: שיינברג, שהיה ראש ישיבת "אורות האר"י" בצפת, מואשם בעבירות מין ב-12 נשים.

מיכל רוזין: הוא פשוט ניצל את העובדה – כך קובעת הפרקליטות – שהוא נתפס כצדיק, בעל כוחות, ואת האמון הבלתי-מסויג שניתן בו.

מיכל רוזין: בעצם אותם נשים וגברים שמאמינים בכוחות של בעלי הסגולות הרוחניות – או כוהן דת, או רב אחר – בעצם מוצאים את עצמם לחלוטין מנוצלות ומנוצלים, ואנחנו, מן הראוי שנשים לכך גבול בחוק.

מיכל רוזין: הפרקליטות בחנה את העניין וראתה שאכן חסרה בספר החוקים ההתייחסות המפורשת הזאת, מכיוון שהם כל הזמן מנסים למצוא אלטרנטיבות כמו אינוס במרמה, כמו התחזות, כמו קבלת דבר במרמה, ובעצם הם מבינים שיש חסר בחוק העונשין, שיגיד בצורה מפורשת.

מיכל רוזין: יש פה גם מסר ציבורי.

מיכל רוזין: אנחנו הרבה פעמים מתקנים חקיקה על מנת לעזור לפרקליטות להגיש כתבי-אישום, אבל צריך לזכור שיש פה אמירה חד-משמעית.

מיכל רוזין: כבר שמענו לאחרונה כל מיני מפורסמים שאומרים: אבל זה חוקי, אז אני יכול.

מיכל רוזין: כנראה המסר הציבורי המוסרי צריך לעבור גם בחקיקה, והיום אנחנו פועלים.

מיכל רוזין: עוד צעד אחד קטן לנו, וצעד גדול לאנושות.

מיכל רוזין: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

טלי פלוסקוב: רבותי, יש לנו רשימת דוברים: חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אוסאמה סעדי – אינו נוכח; חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, מדברת או מוותרת?

טלי פלוסקוב: מוותרת; חבר הכנסת עיסאווי פריג' – מוותר; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חבר הכנסת נחמן שי – מוותר; חבר הכנסת דב חנין – אינו נוכח; חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מירב בן ארי – אחרונת הדוברים, ואנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: שלוש דקות.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, תודה, גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, אני רק רוצה להתייחס למילה שאמרה כאן חברת הכנסת מיכל רוזין לגבי תת-אלוף אופק בוכריס והפרשייה.

מירב בן ארי: כמובן, אני לא נכנסת לענייני החקירה.

מירב בן ארי: אני מקווה שהאמת תצא לאור ושהפרשייה הזאת תתבהר כמה שיותר מהר.

מירב בן ארי: אבל מכיוון שהתייחסת אלי, אני חייבת לומר משהו.

מירב בן ארי: הפוסט שכתבתי בעמוד הפייסבוק שלי תיאר פשוט את האדם שהכרתי.

מירב בן ארי: לא עשיתי כתב הגנה ולא כתבתי כמה שהוא גיבור ישראל וקיבל ארבעה כדורים בחזה.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: דיברתי על היחס שאני מכירה מאופק.

מירב בן ארי: דיברתי על משפטי השדה שמנהלים בתקשורת.

מירב בן ארי: נכון, את יודעת שאני יושבת בוועדה לקידום מעמד האישה.

מירב בן ארי: את יודעת גם – רק היום דיברתי, להבדיל, על הנושא של רצח נשים.

מירב בן ארי: אני מגויסת לנושא של נשים, ועובדה שהיום גם דיברנו על זה, ואמרת לי שאת יכולה לפחות להבין – את לא מסכימה אתי, אבל את יכולה לפחות לא לשלול את מה שאמרתי.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר משהו אחד כדי שיהיה ברור: האמת בנושא של אופק בוכריס תצא לאור, ותצא לאור בקרוב, וכולנו נדע מה היה שם, כי יש מערכת חקירה במדינת ישראל ויש מערכת משפט.

מירב בן ארי: כל מה שאמרתי, וזה חשוב לומר, זה שההתנהלות של התקשורת וחשיפת השם של אופק – אגב, גם בלי לדעת שזה אופק, ברגע שאומרים תת-אלוף שנפצע אנושות, כולם, לפחות כל מי שהיה בצבא הרבה זמן, יודע שזה הוא.

מירב בן ארי: לכן, לדעתי, ההתנהלות הזאת לא הייתה טובה.

מירב בן ארי: מה גם שרגע לפני שאנחנו תולים את האדם בכיכר העיר, לפני שהרסנו את משפחתו, את כל העולם שלו – כל מה שאמרתי: תנו למערכת לעשות את העבודה שלה.

מירב בן ארי: תאמיני לי, אם יתברר שאופק, חברי לצורך העניין בתקופת הצבא – אנחנו לא חברים, וגם לא דיברתי עם משפחתו מאז האירוע – יתברר מה שהוא עשה והוא יואשם בעבירות שמיוחסות לו, אני מאוד מאוד מקווה שהעונש שהוא יקבל יהיה חמור מאוד, למען יראו וייראו, כל מי שאי-פעם היה – או בכלל, כל הגברים במדינת ישראל.

מירב בן ארי: וכן, אני חושבת שזה בעיקר בנושא של הגברים.

מירב בן ארי: ולכן כתבתי את הפוסט שכתבתי, ואני מקווה שהאמת תצא לאור, ובקרוב.

מירב בן ארי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: כאמור, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו הולכים להצביע על הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 125) – – –

מיכל רוזין: אני יכולה להגיב?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין, את רוצה לחזור לכאן לשלוש דקות לשכנע אותנו?

טלי פלוסקוב: מוותרת.

טלי פלוסקוב: טוב, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 18 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 125) (יחסי מין תוך ניצול תלות נפשית ממשית במסגרת ייעוץ או הדרכה של כוהן דת), התשע"ו–2016, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

טלי פלוסקוב: בעד – 18, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 125) עברה בקריאה ראשונה, ועוברת לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: [נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: אנחנו עוברים להצעות ועדת הכנסת לתיקון סעיפים 111, 117(ב) ו-118(א) לתקנון הכנסת.

טלי פלוסקוב: יציג את ההצעות יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

מרב מיכאלי: יוזם יום הגבר.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן יציג את הצעת הוועדה.

טלי פלוסקוב: כן.

): מיכל רוזין, תקשיבי.

): אתם רואים כל דבר שחור–לבן.

): הדברים במציאות הם לא שחור–לבן.

): נכון שאנחנו צריכים לתמוך, ואנחנו תומכים במעמד האישה ובשינוי זכויות האישה, ואנחנו תומכים בכל החקיקה שמאפשרת, ואנחנו נגד זנות ונגד דברים מהסוג הזה.

): זה לא סותר את העניין.

): תפסיקו להציג את כל הדברים באופן שלילי.

): על מנת לדאוג לשוויון אתם מציגים רק את הצד השלילי.

): אנחנו ביום הגבר נציג את הצדדים החיוביים של הגבר.

): ודבר שני – – –

מיכל רוזין: – – –

): תקשיבי רגע.

): ודבר שני – אנחנו נטפל בסוגיות שקשורות לגבר, כמו בריאות, הורות, דברים מהסוג הזה.

): אין שום בעיה, דרך אגב.

מרב מיכאלי: – – –

): ואיפה שאנחנו עושים את העבודה בשבילכן, כמו בשירות הביטחון – עם כל הכבוד, בשירות הביטחון הגברים עושים את העבודה, וזה לא רע, דרך אגב; עושים בכבוד ובגאווה.

): תפסיקו כל דבר לראות בפן של הפמיניסטיוּת.

): אם אמרנו שיהיה יום הגבר, זה לא אומר שאנחנו נגד האישה.

): תכניסי לך, כמו שאנחנו לא עושים את זה, וחוגגים את יום האישה.

): זה לא אומר שאנחנו נגד; אנחנו בעד, אבל תהיו גם אתן בעד הגברים פעם אחת.

): לא יקרה לכן שום דבר.

): זה הכול.

): לכן, אני רוצה שתחזרי בך מעל הדוכן מהעניין הזה.

נחמן שי: צא לדרך.

מיכל רוזין: – – –

): – – – תפסיקו להציג כל דבר – – – בשחור–לבן.

): הדברים לא שחור–לבן בחיים.

אורלי לוי אבקסיס: – – – זכויות הגבר – – –

): לא.

): אני יודע שהיה לנו ויכוח גדול מאוד בנושא אבהות בגיל הרך בין הח"כים.

): יש מה להגיד ביום הגבר בעניין הזה.

): מה הבעיה?

): אני רוצה להציג בפניכם – – –

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע – – –

): לא, עליתי לא בשביל זה, עליתי בשביל – – –

קריאות: – – –

): עכשיו אני מדבר – – – בסדר-היום.

קריאות: – – –

): לא, הצעות לתיקון תקנון.

): זו החלטה פורמלית של הכנסת.

עליזה לביא: אם זה לא היה בין-לאומי – – –

): לא משנה.

): יש יום האישה, יום הגבר.

): אנחנו מאמינים, אגב, שאחרי שהכנסת תעשה את זה, הרבה מאוד גופים ציבוריים ועסקיים יעסקו בזה גם כן.

איציק שמולי: תראה איזו קואליציה יצרת פה.

איציק שמולי: תראה איזו קואליציה.

אורלי לוי אבקסיס: – – –

): – – – וזה לא קשור לנשים, וזה לא נגד הנשים.

): תכניסו לכם את זה פעם אחת לראש.

איילת נחמיאס ורבין: זה גם לא בעד הנשים.

אורלי לוי אבקסיס: אני בעד.

אורלי לוי אבקסיס: דוד – – –

): לא אמרתי שזה נגד.

): זה לא נגד.

): זה לא נגד ולא בעד, זה בעד – – –

טלי פלוסקוב: חברות הכנסת היקרות, רגע.

קריאה: – – –

טלי פלוסקוב: אדוני יושב-ראש ועדת הכנסת – – –

): וזה שזה מפריע לכן – זה כבר שווה לעשות את יום הגבר.

אורלי לוי אבקסיס: אני מציעה לך, אני מציעה לך הצעת חוק – – – הגבר – – –

): לא – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: רבותי, רבותי, אנחנו כעת דנים על הצעה של ועדת הכנסת.

): טוב.

טלי פלוסקוב: עשיתן כאן בלגן.

טלי פלוסקוב: נא להירגע.

טלי פלוסקוב: ואדוני יושב-ראש ועדת הכנסת, הנושא שלך זה הצעה של הוועדה.

טלי פלוסקוב: נא לחזור – – –

מיכל רוזין: – – –

): מה זה?

מיכל רוזין: לא, ראיתי – – –

טלי פלוסקוב: נא לחזור לנושא הדיון.

): לא, זה יהיה.

מיכל רוזין: – – –

): במאי.

): במאי יהיה יום הגבר – –

טלי פלוסקוב: בוודאי.

טלי פלוסקוב: בשנה הבאה, דוד ביטן – – –

מיכל רוזין: באיזו – – –?

מיכל רוזין: באיזו ועדה?

): – – ואנחנו נעשה הצעה לסדר-היום, ונתייחס לזה בדיוק כמו שאתן התייחסתן.

): אין שום בעיה.

מיכל רוזין: באיזו ועדה – – – בזכויות הגבר?

איציק שמולי: אנחנו נקים ועדה – – –

): זה גם – – – נכון – – –

מיכל רוזין: – – –

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת מיכל רוזין – – –

): את יודעת מה?

): הוועדה למעמד האישה תתייחס לזכויות הגבר.

טלי פלוסקוב: טוב.

): טוב.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן – –

): בואו נעסוק עכשיו בנושאים שעל סדר-היום.

טלי פלוסקוב: – – אני מבקשת להמשיך ולחזור לסדר-היום.

): לא, הייתי חייב להשיב לה.

טלי פלוסקוב: השבת.

): היא תקפה אותי.

טלי פלוסקוב: עכשיו תחזור לנושא.

): תקפה אותי, אז אני התייחסתי לעניין.

טלי פלוסקוב: בטח.

טלי פלוסקוב: איך לא.

): אני רוצה להתייחס לכמה תיקונים בתקנון הכנסת שאנחנו מציעים לאחר דיון – לאחר הנחה בפני חברי הכנסת ולאחר דיון בהסתייגויות, איפה שהיו.

): ההצעה הראשונה היא תיקון תקנון הכנסת באופן שוועדות הכנסת יהיו מחויבות לדון – לפקח על פעולות הממשלה בחלק מהדיונים שלהן, ואנחנו שמנו רף של 25%.

): ועדת החוקה, מכיוון שהיא עוסקת כמעט רק בחקיקה – פטרנו אותה מהחובה הזאת; וועדת הכספים, שדנה בנושא התקציב וחוק ההסדרים לאורך תקופה של כמה חודשים – החלטנו שהיא תעשה את זה 12% מהדיונים שלה.

): מה מטרת ההצעה?

): לחזק את הכנסת באמצעות הגדלת מספרם של דיוני הפיקוח שמקיימות הוועדות.

): כידוע, לעתים, בשל עומס הדיונים בהצעות חוק ובאישור תקנות, נדחקים ומתמעטים דיוני הפיקוח.

): לכן, מוצע לקבוע כי מהכנס הבא של הכנסת, לפחות רבע מדיוניה של כל ועדה בכל שנה – ולעניין ועדת הכספים כשמינית – יוקדשו לדיוני פיקוח.

): במכסה זו ייכללו, בין היתר, דיונים בהצעות לסדר-היום שהועברו לוועדה ממליאת הכנסת ודיונים מהירים שהועברו מהנשיאות, ובלבד שהם קשורים לפיקוח על עבודת הממשלה.

): כמו כן, ייכללו במכסה דיווח תקופתי של שרים, המתקיים אחת לכנס, לפי התקנון, ודיווח של שרים ונציגי ממשלה אחרים מכוח חוקים שונים.

): לנוכח ההשגות שהוגשו לוועדה, נקבע כי יכול להיות שחלק מדיוני הפיקוח יתקיימו בוועדות משנה, ובלבד שחלקן יתקיימו במליאת הוועדה.

): הוראות הסעיף יחולו על הוועדות הקבועות למעט ועדת הכנסת, שדיוניה נושאים אופי שונה ומתמקדים בפעילות הכנסת, וכן על ועדות מיוחדות, אלא אם כן הן דנות בהצעת חוק מסוימת.

): מוצע כי המכסה האמורה לא תחול על ועדת החוקה, חוק ומשפט, וכמו שאמרתי, בוועדת הכספים – 12% מהדיונים במקום 25%, בגלל הדיונים על התקציב ועל חוק ההסדרים, שזה לוקח לה חלק גדול מאוד מהדיונים שלה.

): על הצעה זו הוגשו השגות והן נדונו בוועדה.

): חלקן אושרו ושולבו בנוסח שלפניכם.

): לכן, הצעה זו לבסוף אושרה פה-אחד בוועדת הכנסת, ואיננה כוללת השגות שיש להצביע עליהן במליאה.

): מה שאני רוצה להדגיש: היום, לצערי הרב, הוועדות עוסקות כמעט כל זמנן בהצעות חוק, דנות בהצעות, ושוכחות שאחד התפקידים – אולי העיקרי שבהם – זה פיקוח על הממשלה.

): הרבה מאוד החלטות ממשלה לא מקוימות על-ידי הפקידות, ואם הן מקוימות, שמים עליהן אלף תנאים, והן מקוימות רק לאחר שנתיים, ובעצם אנחנו לא רואים את ההחלטות מיושמות.

): אין מי שיפקח חוץ ממבקר המדינה, שבודק לאחר תקופת זמן – לא באופן מהיר, אלא תמיד הוא בא לאחר מעשה ובודק את העניינים האלה.

): התפקיד של הכנסת בדיונים האלה זה בעצם לפקח.

): אנחנו עוד נעשה כמה השלמות לתיקון הזה.

): כיוון שבסופו של דבר אנחנו נחייב פקידים להגיע לדיונים, ואני לא פוסל סנקציות על פקידי הממשלה שלא יקיימו את החלטות הוועדות בפיקוח על הממשלה.

): ולכן, זאת החלטה ראשונה שמאפשרת ומחייבת את הוועדות להתייחס לעניין.

): את ההשלמות אנחנו נעשה בדיונים נוספים שנקיים בוועדת הכנסת.

): ננסה לסכם את זה עם הממשלה, אבל אם לא נצליח, אז אנחנו נביא את זה להחלטה גם בלי הסיכום הזה.

): לכן, אני מבקש לאשר את תיקון התקנון בנוסח שמונח בפניכם.

): נושא שני זה הצעה לתיקון – – –

טלי פלוסקוב: רגע, יהיו לנו פה שתי הצבעות נפרדות.

): לא.

): יהיו הצבעות, אבל אני אתייחס לכולם בבת-אחת.

טלי פלוסקוב: אז תתייחס.

טלי פלוסקוב: אוקיי.

טלי פלוסקוב: כי אנחנו נצביע בנפרד.

): הנושא השני מתייחס למועדים לדיון בוועדה בנושא של הצעה לסדר-היום.

): זאת הצעה שהוצעה על-ידי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, וקיבלנו את העמדה הזאת.

): זאת אומרת, הצעה לדיון מיוחד – יש לה מועדים; הצעה לסדר-היום – אין לה מועדים.

): הדבר היחיד שכתוב בתקנון זה שאם לאחר חצי שנה הוועדה לא דנה, אז יכול חבר הכנסת שהגיש את ההצעה לסדר-היום לפנות לוועדת הכנסת על מנת שזאת תחליט אם להעביר את הדיון בהצעה לוועדה אחרת.

): מה שאנחנו החלטנו: קצבנו את זה בזמן ל-75 ימים.

): אני חושב שזה תיקון ראוי, ולכן גם קיבלנו אותו.

): היום – אני רוצה רק להסביר קצת מהפן המשפטי – היום הצעה לסדר-היום, רגילה או דחופה, עוברת לדיון בוועדה, אך נתקעת בוועדה; יכולה להיתקע בוועדה.

): כיום קובע התקנון כי אם עברו שישה חודשים מיום שההצעה לסדר-היום הועברה לוועדה והוועדה לא סיימה דיוניה בה, רשאי המציע לפנות לוועדת הכנסת ולבקש התערבותה.

): ועדת הכנסת יכולה לקצוב לוועדה זמן נוסף, והיא אף רשאית להעביר את הדיון לוועדה אחרת.

): לפי התיקון, תקוצר התקופה ל-75 יום, ואז תתאפשר התערבות ועדת הכנסת.

): הוראות הסעיף יחולו על הצעות לסדר-היום שיובאו לוועדה לאחר תחילתו של התיקון, זאת אומרת, מה שהיה בעבר – אנחנו נשאיר את התקנון כפי שהיה.

): עוד התיקון, שזה סעיף 5 בסדר-היום, הוא תיקון שביקש חבר הכנסת יואל חסון, ועוסק בנושא של הוצאת הנוכחים שהם לא חברי הכנסת במועד הצבעה.

): לאחר דיון בנושא הובהר, גם לחבר הכנסת חסון, שבעצם יש סעיף כזה בתקנון.

): הסעיף מתייחס לזה שיושב-ראש הוועדה או רוב חברי הוועדה רשאים לפני ההצבעה לבקש שיצאו הנוכחים שהם לא חברי הכנסת, כולם או חלקם, ואז הם יכולים להצביע.

): למרות זאת, כדי שהעניין יהיה ברור, הבהרנו בתיקון הזה שזה יכול להיות מיושם גם במועד ההצבעה, ולא רק במועד דיון כזה או אחר.

): ולכן, ההצעה הזאת – אנחנו לא אומרים גם את מי להוציא.

): למרות שוועדת הכנסת אמרה שעיתונאים לא צריך להוציא, בגלל השקיפות של ההצבעות וההחלטות, עדיין הנושא נתון לסמכות יושב-ראש הוועדה ורוב חברי הוועדה, אם ירצו בכך.

): ולכן אני אומר: גם להצעה הזאת, לתיקון הזה, וגם לתיקון של הגבלת זמן לדיון בהצעות לסדר-היום – גם באלה לא הוגשו בכלל הסתייגויות של חברי כנסת, ולכן שלוש ההצעות שאנחנו מצביעים עליהן הן בעצם ללא הסתייגויות.

): אני מבקש מהחברים להצביע על ההצעות האלה לתיקון התקנון.

): תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן, יושב-ראש ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, לא הוגשו הסתייגויות ואין בקשות דיבור, לכן אנחנו נגיע להצבעה.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע – כן, חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: מה?

טלי פלוסקוב: איך?

מיקי לוי: אני מבקש לדבר.

טלי פלוסקוב: לא ביקשת.

טלי פלוסקוב: לא רשום.

מיקי לוי: – – –

טלי פלוסקוב: לא.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – יש.

טלי פלוסקוב: היא יכולה לדבר, כי היא המציעה.

טלי פלוסקוב: אבל חבר הכנסת מיקי לוי לא יכול לדבר.

טלי פלוסקוב: את מעוניינת לדבר?

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אם אפשר, קצר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, עד שלוש דקות יש לך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מיקי לוי: אחר כך?

מיקי לוי: אולי גברתי תרשה לי – – –

טלי פלוסקוב: עד שלוש דקות, גברתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אעשה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אשתדל לקצר אפילו.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, ברכות ליום האישה הבין-לאומי.

איילת נחמיאס ורבין: וחבר הכנסת דוד ביטן, יו"ר ועדת הכנסת, הדבר העיקרי שאפשר לומר עליך, ולדעתי יש קונסנזוס בכל צדי הבית, זה שאם אתה לא היית פה היה צריך להמציא אותך.

איילת נחמיאס ורבין: כי מי שיושב בוועדת הכנסת באופן אינטנסיבי כמו חברי הוועדה יודע שאתה באמת איש יוצא דופן, ואתה רואה באמת – אני חושבת שזה מאוד בולט – אתה רואה את טובת הכנסת לנגד עיניך.

איילת נחמיאס ורבין: גם כשאנחנו לא מסכימים אני יודעת שזה מה שאתה רואה לנגד עיניך.

איילת נחמיאס ורבין: אז יום גבר או יום אישה – זה לא משנה; אנחנו נריב בטוויטר, אם צריך.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה באמת לומר מילה על ההחלטה, על הבקשה שלי לקצר את הזמן בהצעה לסדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: שני דברים מאוד חשובים: הצעות לסדר-היום הן בדרך כלל דחופות.

איילת נחמיאס ורבין: יש גם הצעות רגילות לסדר-היום, אבל הצעות לסדר-היום הן בדרך כלל דחופות.

איילת נחמיאס ורבין: ומה שקורה – בגלל שהוועדות כל כך עמוסות, בעצם מתקשים לתאם את הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: לי יש דיון, באופן אישי – לא חשוב באיזו ועדה, כי באמת זו ועדה מאוד מאוד עמוסה – אבל יש לי דיון שכבר שלושה חודשים לא נקבע לו מועד.

איילת נחמיאס ורבין: ביקשתי עכשיו שזה יהיה עד סוף הכנס, ואני מקווה שכך יהיה, אבל מאוד מאוד קשה לתאם את הדיונים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אז מצד אחד, היה לנו מאוד מאוד חשוב שכמו שלכל הדברים בתקנון הכנסת יש מועדים, גם לדבר הזה יהיה מועד.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר הנוסף שאני רוצה להציע, שחברי חברי הכנסת, וגברתי השרה, שגם היא הייתה חברת כנסת בעבר, יודעים: מגיעות הצעות לסדר-היום, ואז אנחנו מקיימים את הדיון בהצעה לסדר-היום ואומרים: טוב, לאיזו ועדה מעבירים?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לכם, כמו שאני אומרת לעצמי: לא לזה נועד הכלי הזה.

איילת נחמיאס ורבין: הצעה לסדר-היום, בניגוד להצעה לדיון מהיר, נועדה לקיום דיון במליאה.

איילת נחמיאס ורבין: אם קוים דיון במליאה והייתה תשובת שר – למעט באמת במקרים חריגים, שבהם השר ענה תשובה לחלוטין בלתי מתקבלת על הדעת, אז עם כל הכבוד, נכון – ואני אומרת את זה עלי באותה מידה שאני אומרת על חברי הכנסת האחרים.

איילת נחמיאס ורבין: חשוב למשל להילחם באמת על דיונים מהירים.

איילת נחמיאס ורבין: זה הכלי, לזה זה נועד, ולא הצעות לסדר-היום.

איילת נחמיאס ורבין: מה קורה אז?

איילת נחמיאס ורבין: ההצעות לסדר-היום נקבעות באיחור, בשיהוי מאוד מאוד גדול בוועדות, ואז באמת הרבה פעמים סר טעמן, ואנחנו מחמיצים את הכלי הפרלמנטרי החשוב הזה, גם של הצעה לסדר-היום וגם של דיון מהיר.

איילת נחמיאס ורבין: לכן, אני חושבת – ובמובן הזה באמת זה תענוג לשבת בוועדת הכנסת, כי אני חושבת שאנחנו באמת מתמקדים באיך מייעלים את עבודת הכנסת, ואיך באמת בסוף מייצרים תוצרים, כמו למשל הנושא של הפיקוח על עבודת הממשלה, שהוא קריטי וחיוני, ובאמת, איך נותנים גם תחושה לציבור שהבעיות שלו מגיעות לדיון בזמן, במועד ובצורה מעמיקה כראוי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

טלי פלוסקוב: לצערי, חבר הכנסת מיקי לוי, אין לי אפשרות לתת לך עכשיו לדבר, אלא אולי בהצעת החוק הבאה.

טלי פלוסקוב: אני רואה שאתה רשום לדבר, אז שם תיקח את שלוש הדקות שלך.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו עוברים להצבעה.

טלי פלוסקוב: אנחנו מצביעים כרגע על הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 117(ב) לתקנון הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 4 בעד הצעת ועדת הכנסת – 9 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 117(ב) לתקנון הכנסת נתקבלה.

קריאה: – – – 111.

טלי פלוסקוב: טוב.

טלי פלוסקוב: אמרתי כבר 117, אז לכן אני אהפוך את זה.

מיקי לוי: כל הכבוד, חבר הכנסת ביטן.

מיקי לוי: כל הכבוד.

טלי פלוסקוב: תשעה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: תיקון 117(ב) אושר.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו נצביע על תיקון סעיף 111.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 5 בעד הצעת ועדת הכנסת – 10 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 111 לתקנון הכנסת נתקבלה.

קריאה: ביטן, אל תצביע נגד בגלל יום האישה.

): מה נכנסתם ליום האישה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, בסוף אנחנו נגיע למצב שביום הזה בשנה הבאה אתה מחלק לכל חברת כנסת פרח.

): יש לי הפתעה בשבילך – – – נרשמו נשים ליום הגבר.

קריאות: – – –

טלי פלוסקוב: בבקשה.

טלי פלוסקוב: עשרה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: התיקון לסעיף 111 אושר.

טלי פלוסקוב: כעת אנחנו מצביעים על הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 118(א) לתקנון הכנסת.

טלי פלוסקוב: מי בעד? מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 6 בעד הצעת ועדת הכנסת – 10 נגד – אין נמנעים – אין הצעת ועדת הכנסת לתיקון סעיף 118(א) לתקנון הכנסת נתקבלה.

טלי פלוסקוב: עשרה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

טלי פלוסקוב: תיקון סעיף 118(א) אושר.

טלי פלוסקוב: תוכנית התקצוב למגזר הערבי, התנאים ליישומה והמצב בשטח

טלי פלוסקוב: כעת נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: תוכנית התקצוב למגזר הערבי, התנאים ליישומה והמצב בשטח, מס' 3247, של חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: בבקשה, שוב יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: כן, אדוני, עד עשר דקות יש לך.

דוד ביטן: מה את אומרת.

דוד ביטן: נראה לי שאני אקצר.

טלי פלוסקוב: בגלל זה אמרתי "עד".

מירב בן ארי: עד כמה?

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות.

דוד ביטן: עשר דקות, זו הצעה לא דחופה.

דוד ביטן: בדחופה אתם מדברים שלוש דקות.

טלי פלוסקוב: נכון.

מיקי לוי: אתה לא צריך עשר דקות, אתה בדקה גומר הכול.

טלי פלוסקוב: רבותי, בינתיים לוקחים את הזמן של דוד ביטן.

עבדאללה אבו מערוף: כשנשמע מה הוא יגיד – – –

דוד ביטן: עבדאללה אבו מערוף, אני מקווה שלא תכעס עלי ולא תיקח את המיקרופון.

דוד ביטן: את זה לא, לקחת את זה בחוק ה-90, לקחת את המיקרופון.

דוד ביטן: אני רוצה לדבר על הנושא של תקצוב החלטת הממשלה והתנאים, ובעצם עוד לא ראיתי תנאים; יש רק דיונים על התנאים.

דוד ביטן: אבל אני רוצה להסביר כמה דברים בנושא הזה.

דוד ביטן: הממשלה אישרה תוכנית חומש לצמצום פערים במגזר הערבי.

דוד ביטן: במסגרת התוכנית יוקצו למגזר 15 מיליארד שקלים בחמש שנים לתחומי הרווחה, השיטור, התשתיות והתחבורה.

דוד ביטן: מדובר בתוספת משמעותית, שנועדה לסייע לאוכלוסיית המיעוטים ולצמצם פערים.

דוד ביטן: אני בעד הדבר הזה.

דוד ביטן: אני בעד לצמצם פערים וליישר קו.

דוד ביטן: אנחנו צריכים להבין כמה דברים שהם משמעותיים בהתייחסות שלנו לנושא הזה.

דוד ביטן: אי-אפשר לפתור בעיות רק בכסף ורק בתקציבים.

דוד ביטן: הבעיות יכולות להיפתר בדו-שיח ובדברים נוספים שיש לעשות במגזר הערבי.

דוד ביטן: אתן לכם דוגמה, כן?

דוד ביטן: הנושא של תכנון ובנייה.

דוד ביטן: בתכנון ובנייה, מה שקורה במגזר הערבי – שבונים בנייה בלתי חוקית כל הזמן, אוקיי?

דוד ביטן: עוד טוענים שהם עושים את זה כי אין להם תב"עות.

דוד ביטן: אבל אף אחד לא מטפל בתכנון במגזר הערבי – לא ראשי הרשויות ולא מינהלות התכנון, הוועדות המחוזיות והמקומיות, והם בונים מה שהם רוצים.

דוד ביטן: יש צווי הריסה שעומדים – מה, עבדאללה?

דוד ביטן: אה, בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: אני שומע.

דוד ביטן: יש צווי הריסה שעומדים שנים.

דוד ביטן: אף אחד לא מיישם אותם.

דוד ביטן: ופה בדיוק מגיע העניין שבעצם, אם יש אפליה, היא אפליה הפוכה, לטובת המגזר הערבי כנגד המגזר הלא-ערבי.

דוד ביטן: מדוע?

דוד ביטן: כשאנחנו בונים דירה בראשון, ברעננה, בנס-ציונה, בכל מקום אחר, אנחנו משלמים היטלים: היטלי ביוב, היטלי כביש, מדרכה, ועם הכספים האלה ראשי הערים – העיריות בונות ועושות את הפיתוח של כל עיר ועיר.

דוד ביטן: אני לא מדבר על גשרים בכבישים בין-עירוניים וכבישים בין-עירוניים, שזה תפקיד הממשלה, אבל בתוך העיר זה נעשה מכספי פיתוח שאנשים משלמים.

דוד ביטן: מה קורה במגזר הלא-יהודי?

דוד ביטן: הם בונים לא חוקי.

דוד ביטן: לא משלמים היטלים, אוקיי?

דוד ביטן: לא משלמים שום דבר: לא היטלי השבחה, לא היטלים רגילים.

דוד ביטן: אי-אפשר עם זה לפתח את העיר שלהם, את השכונה שלהם, ואחרי עשר שנים או שמונה שנים הם אומרים: הנה, בראשון-לציון יש כביש ואצלנו יש ביוב שזורם בכבישים ואין כביש ואין מדרכה, ואז הם טוענים לקיפוח.

דוד ביטן: ברור שהקיפוח הוא הפוך, מכיוון שאנחנו שילמנו על הדבר הזה והם לא.

דוד ביטן: הם בנו.

דוד ביטן: לא רק שהם בונים בלתי חוקי – הם גם לא משלמים, ואז הם טוענים לקיפוח.

דוד ביטן: ואז אחרי כמה שנים עומדת הממשלה בצומת, ובעצם נותנת תקציבים שכולם שילמו על זה בדין, ובעצם לא הורסת את הבנייה הבלתי-חוקית.

דוד ביטן: ההסכם שהושג היום – ואני על זה מתרעם, כי גם במגזר היהודי יש הרבה מאוד הפרות חוק בנושא בנייה.

דוד ביטן: גם היועץ המשפטי לממשלה טוען וטען, וגם הנחה את הפרקליטים שתובעים בגין החריגות האלה, שבעצם זאת מכת מדינה, וצריך לטפל בזה בשיא החומרה.

דוד ביטן: ועל כן, יש הנחיות גם ליועצים המשפטיים וגם לוועדות המקומיות שלא לאשר חריגות.

דוד ביטן: והנה, תראו, הפלא ופלא, במגזר הערבי לא רק שלא הורסים, גם נותנים להם כסף במקום הכספים שהיינו צריכים לשלם אילו היו מאשרים.

דוד ביטן: התוצאה היא שהיום – מה רוצה הממשלה לעשות?

דוד ביטן: הממשלה רוצה לעשות, בתמורה לכך שהם יתחייבו לבנייה לא צמודת-קרקע אלא רוויה – הם בעצם, בפועל, מה שיקרה, גם יקבלו עיכוב של כל ההליכים המשפטיים שיש נגדם וגם יקבלו תקציבים על מנת להשקיע בתשתית, וגם יאשרו להם בעצם את כל הבנייה הבלתי-חוקית בשינויי תב"עות כאלה ואחרות.

דוד ביטן: ומה שהגיעו להסכם – היה שר הפנים.

דוד ביטן: מה שר הפנים אמר?

דוד ביטן: הוא אומר: הרי אין סיבה.

דוד ביטן: לא יכול להיות נימוק או סיבה לעשות את הדבר הזה מבחינה אזרחית, כי לא עשינו כלום – אז מחר הם יעשו את זה עוד פעם.

דוד ביטן: זה בדיוק העניין.

דוד ביטן: אז אמרו: לא, על מנת לעכב את הביצוע של ההריסות וללכת על העניין של התב"עות, שיעשה את זה, אז אנחנו נקבל התחייבות מראשי הערים.

דוד ביטן: זה דבר מצחיק, כן, אם הולכים לעשות את זה.

דוד ביטן: אנחנו נקבל התחייבות – מה זה?

אוסאמה סעדי: למה מצחיק?

דוד ביטן: כיוון שאנחנו יודעים שזה לא יבוצע.

דוד ביטן: זה רק לעשות "וי" כדי לאפשר את העניין הזה, בניגוד לכל היגיון וכל כלל משפטי שקיים.

דוד ביטן: והם אומרים דבר מאוד פשוט: התחייבו לנו ראשי ערים שהתנאי לעשות את זה – הם התחייבו שאף אחד לא יבנה בנייה בלתי חוקית מאותו הרגע.

דוד ביטן: יכול להיות דבר כזה שראש עיר יכול להתחייב בשם התושבים שלא יעשו עבירות בנייה?

דוד ביטן: אם תגיד לי את זה במגזר היהודי, אני אגיד לך שזה בלתי אפשרי; תמיד יקום איזה מישהו ויעשה פעולה כזאת או אחרת.

דוד ביטן: זה דבר טבעי; אנשים עושים את זה כל הזמן.

דוד ביטן: ולכן אני אומר, צריך לא רק לתת תקציבים ולאפשר את הפעולות; צריך לפעול באופן הגיוני שגם האוכלוסייה היהודית – וזאת מכת מדינה – גם האוכלוסייה היהודית תבין שעבירות על החוק לא משתלמות לאף אחד, לא לערבים ולא ליהודים.

דוד ביטן: הנושא הזה של בנייה רוויה זה דבר שהוא מחויב המציאות, זה לא דבר שהוא תנאי.

דוד ביטן: ברור מאליו שהיום הכפרים הערביים לא מסוגלים להכיל את כל הגידול באוכלוסייה.

דוד ביטן: אז חייבים לתת להם אפילו תוספת קרקע מוניציפלית, אני מסכים לזה, אבל גם לחייב אותם היום לבנות רק בנייה רוויה – לא בנייה אחרת, רק בנייה רוויה – כתנאי לכל תקציב שנותנים להם.

אוסאמה סעדי: אבל אף אחד לא מתנגד לזה.

דוד ביטן: דבר שני – – –

אוסאמה סעדי: – – – אבל תנו קרקע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד ביטן: אמרתי שאני חושב שצריך להגדיל – – –

אוסאמה סעדי: נו, אז תגדילו – – –

דוד ביטן: תקשיב רגע.

דוד ביטן: אמרתי: לא כל דבר כסף.

דוד ביטן: אני באמת חושב שצריך להגדיל את השטח המוניציפלי של הכפרים, אבל לא על מנת לבנות עוד בנייה בלתי חוקית, אלא לעשות תוכנית מתאר שתאפשר לבנות בנייה רוויה מאוד רחבה, ולאפשר בעצם לבני המקום לגור ולגדול שם.

אוסאמה סעדי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד ביטן: אחרת, מה שיקרה זה מה שקורה בבת-ים, שכבר כל צפון בת-ים מאוכלסת על-ידי ערבים מיפו – –

אוסאמה סעדי: – – –

דוד ביטן: – – ובכל מיני מקומות.

דוד ביטן: ולכן, זאת חובה שלנו לעשות את זה, וזה גם אינטרס שלנו לעשות את זה.

דוד ביטן: אבל אתם צריכים להתחייב.

דוד ביטן: אתם צריכים להתחייב להפסיק לפעול באופן הזה – –

אוסאמה סעדי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד ביטן: – – ולהילחם בבנייה הבלתי-חוקית, כמו שכולם נלחמים.

דוד ביטן: אחרת, בעוד עשר שנים יעשו תוכנית ב' – –

אוסאמה סעדי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד ביטן: – – וייתנו לכם תקציבים כאלה ואחרים.

אוסאמה סעדי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מציע לך לקרוא את המלצות "צוות 120 הימים" – – –

דוד ביטן: דבר שני, דבר שני – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת חאג' יחיא, ביקשת הבעת דעה, ואני אתן לך אחרי תשובתו.

טלי פלוסקוב: לא, אתה לא יכול עכשיו להפריע לחבר הכנסת.

דוד ביטן: אז תוסיפי לי דקה.

דוד ביטן: תוסיפי לי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, אדוני.

אוסאמה סעדי: – – – ישיבה של ועדת המעקב של כל ראשי המועצות המקומיות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד ביטן: כן, אבל הם לא יכולים להתחייב.

דוד ביטן: הם חלק מהבעיה, הם ממש חלק מהבעיה, אז על מה יש להם להתחייב?

אוסאמה סעדי: – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

דוד ביטן: להתחייב שאף אחד לא יבנה?

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: זה בלתי אפשרי, רבותי.

דוד ביטן: היא הייתה ראש עיר – –

טלי פלוסקוב: אני הייתי ראש רשות, ואני יודעת מה זה.

טלי פלוסקוב: ראש רשות לא יכול – – –

דוד ביטן: – – היא תגיד לכם אם היא יכלה להתחייב בשם אזרחים.

טלי פלוסקוב: אי-אפשר.

דוד ביטן: אז זו סיבה לתת להם את התקציב?

דוד ביטן: שייתנו את התקציב, בלי סיפורי פוגי.

דוד ביטן: ואם רוצים לתת להם את זה, שיגידו את זה במפורש, ולא ימציאו המצאות.

דוד ביטן: ואיזה מסר מעבירים למגזר היהודי בעניין הזה?

דוד ביטן: שכל אחד יכול לעשות ואולי בעוד חמש שנים ייתנו לו?

דוד ביטן: הרי ברור שיהיה איזה בג"ץ בעניין הזה מהצד היהודי, על אפליה של הרוב מול המיעוט – ויש אפליה בעניין הזה, אין מה לעשות.

אוסאמה סעדי: – – –

דוד ביטן: דבר שני – הנושא של הנשק הבלתי-חוקי שנמצא בכפרים הערביים.

דוד ביטן: זה חייב להיות, הנושא של התקציב – שיפור התנאים במגזר הערבי זה תנאי עיקרי.

דוד ביטן: גם הם תומכים בזה, דרך אגב.

אוסאמה סעדי: אנחנו ביקשנו את זה.

דוד ביטן: אני שוחחתי עם הח"כים הערבים – – –

אוסאמה סעדי: אבל אנחנו ביקשנו את זה.

דוד ביטן: אתם מבקשים רק – – –

אוסאמה סעדי: – – –

דוד ביטן: צריכים להתנות את הנושא הזה בשיפור המצב בכל מה שקשור לנשק הבלתי-חוקי בכפרים הערביים.

דוד ביטן: זה שעכשיו אתם כותבים בהחלטת ממשלה שצריך להגביר את השיטור – גם אני בעד, יפה מאוד, אבל בד בבד עם הגדלת השיטור צריך לבוא איזשהו מבצע אמיתי, שבו יעזרו גם הח"כים, גם ראשי רשויות, וגם כל מי שצריך, על מנת לשפר, מכיוון שזה קודם כול מפריע לאוכלוסייה הערבית שנמצאת, שגרה באותו מקום; ברור שזה מפריע, כי זה מגדיל את הפשע, מקטין את הביטחון הסביבתי של כל אזרח שגר בכל כפר ערבי, וזה לא יכול להימשך.

דוד ביטן: ולכן, התנאי העיקרי שצריך להיות, לדעתי, בתקציב, זה לחייב את ראשי הרשויות לעשות את הפעילות הנכונה על מנת להביא לידי ביטוי את איסוף כלי הנשק הלא-חוקיים במגזר הערבי.

דוד ביטן: אי-אפשר לאסוף את הכול, אבל צריך לנקוט כמה שיותר פעולות בעניין הזה.

אוסאמה סעדי: – – –

דוד ביטן: דבר נוסף – ראשי רשויות, כתנאי לכל דבר ועניין, צריכים להתחייב להגדיל ולשפר את שיעור גביית הארנונה.

דוד ביטן: המצב היום הוא שהרבה מאוד מהכספים, כספי האיזון ברשויות מקומיות, קודם כול – בלי קשר ל-15 מיליארד האלה – הולכים קודם כול לכפרים הערביים ולרשויות הערביות.

דוד ביטן: למה?

דוד ביטן: מכיוון שבסופו של דבר הם בבעיות, כי הם לא מצליחים ולא פועלים נכון כדי לגבות כספי ארנונה מהציבור הרחב.

דוד ביטן: בתקופה האחרונה אין להם ברירה, אז הם התחילו לעלות באחוזים, אבל ברור מאליו שזה תנאי בל יעבור שהממשלה צריכה לתת בעניין הזה, מכיוון שמי שהולך לקבל את רוב הכסף זה ראשי הרשויות.

דוד ביטן: אז אם הם מקבלים – שיעשו את הפעילות, כמו בכל מקום מסודר בישראל, לגבות כמה שיותר כספי ארנונה.

דוד ביטן: ואם צריך לעשות פעולות אכיפה כאלה ואחרות – שיעשו אותן, ולא כפי שהם עושים היום, שהם מתרחקים מפעולות האכיפה כמה שיותר, מכל מיני סיבות.

דוד ביטן: אז אי-אפשר לתת תקציב גדול מאוד של כספי איזון, ועוד תקציב נוסף של 15 מיליארד פיתוח או משהו אחר, והם ימשיכו בשלהם.

דוד ביטן: כי אני אומר – אנחנו, יש לנו אינטרס, וכל הכבוד לראש הממשלה.

דוד ביטן: אתם כל הזמן תוקפים אותו, אבל הנה, בדבר הכי חשוב למגזר הערבי הוא בא ונתן תקציב, ואין הרבה תנאים לתקציב הזה.

אוסאמה סעדי: – – –

דוד ביטן: תאמין לי, אין הרבה תנאים.

אוסאמה סעדי: בינתיים לא נתן כלום.

דוד ביטן: אתם צריכים להגיד לו תודה רבה כל הזמן שהוא עושה את זה, אבל עדיין ראשי רשויות צריכים להתחייב לפעול ולעשות את הדברים הנכונים – –

אוסאמה סעדי: – – –

דוד ביטן: – – כדי שבעוד עשר שנים לא נחזור לעוד תוכנית וניתן עוד פעם כספים סתם, שילכו לעזאזל, ולא ישפרו את החיים בכפרים הערביים.

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

דוד ביטן: אני לא צריך שזה ילך לשום ועדה, האמת.

דוד ביטן: אני אסתפק בתשובת השרה, ובזה אנחנו מסיימים את העניין, כי זה נושא שהממשלה לא סיימה לעבוד עליו, ועדיין יש דיונים בתוך הממשלה על התנאים, כאלה ואחרים.

דוד ביטן: לכן, מוקדם להעביר את זה לוועדה.

דוד ביטן: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

טלי פלוסקוב: תשיב לנו השרה לשוויון מגדרי חברת הכנסת גילה גמליאל.

טלי פלוסקוב: לאחר מכן יש לנו שתי הבעות דעה.

גילה גמליאל: שוויון חברתי.

טלי פלוסקוב: אז יש לנו חידוש:

טלי פלוסקוב: אם השרה תציע להסתפק בתשובת השרה והמציע יסכים, אין הבעת דעה.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

דוד ביטן: – – –

טלי פלוסקוב: אוקיי, אוקיי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי השרה.

גילה גמליאל: כבוד היושבת-ראש, חברי הכנסת, חברות הכנסת, להלן ההתייחסות להצעה לסדר-היום, חבר הכנסת דוד ביטן – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת דוד ביטן, השרה משיבה.

גילה גמליאל: – – בנושא: תוכנית התקצוב לחברה הערבית, התנאים ליישומה והמצב בשטח.

גילה גמליאל: ביום 30 בדצמבר 2015 אושרה החלטת ממשלה מס' 922 בנוגע לתוכנית חומש לשנים 2016–2020 לפיתוח כלכלי באוכלוסיית המיעוטים, החלטה הנותנת מענה לצרכים הבסיסיים של האוכלוסייה הערבית בתחומים כגון דיור, תשתיות, תעסוקה, חינוך, רשויות מקומיות, שילוב נשים באקדמיה, בתעסוקה, וכיוצא בזה.

גילה גמליאל: מדובר בהשקעות של מיליארדי שקלים, שהמטרה שלהן היא לצמצם את הפערים בין האוכלוסייה הערבית לאוכלוסייה היהודית במדינה.

גילה גמליאל: יש להדגיש כי בסוף תוכנית החומש, למרות ההשקעות התקציביות הגדולות, עדיין יישארו פערים וצרכים נוספים אשר ידרשו טיפול המשך, אולם החלטה זו בהחלט תצמצם את הפערים במידה ניכרת.

גילה גמליאל: החלטת הממשלה מעניקה מצד אחד תקציבים וכלים לתכנון הדיור עבור המיעוטים ולפתרון המצוקות בתחום זה, ומצד שני עוסקת באכיפת החוק.

גילה גמליאל: בהחלטת הממשלה נקבע, בנוגע לאכיפת החוק, טיוב הטיפול – חבר הכנסת דוד ביטן – בתופעת הבנייה הבלתי-חוקית בקרב אוכלוסיית המיעוטים.

גילה גמליאל: הוקם צוות מנכ"לים בהשתתפות מנכ"לי משרד ראש הממשלה, משרד לירושלים ומורשת, משרד האוצר, המשרד לשוויון חברתי, משרד הפנים, משרד המשפטים ואף היחידה הארצית לאכיפת דיני התכנון והבנייה, והוא הציג את המלצותיו לממשלה בנושא המאבק בבנייה הבלתי-חוקית בקרב אוכלוסיית המיעוטים.

גילה גמליאל: במסגרת זו הצוות גם התבקש לבחון, בין היתר, את סוגיית מעמדה, מיקומה, הסמכויות והמשאבים הנחוצים ליחידה הארצית ואת תיקוני החקיקה הנדרשים לעבודתה.

גילה גמליאל: בנוסף, צוות ברשות המשנה ליועמ"ש בחן את הסוגיות הנוגעות לבנייה הבלתי-חוקית, ובכלל זה בנייה בלתי חוקית בקרב אוכלוסיית המיעוטים על מאפייניה הייחודיים.

גילה גמליאל: להלן מתווה הפעולה אשר גיבשו המנכ"לים והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ואשר הוצג בדיון בוועדת השרים לקידום החברה הערבית בראשות ראש הממשלה: 1.

גילה גמליאל: חיזוק האכיפה המדינתית: הסמכת היחידה הארצית לפעול כרגולטור; הסמכת היחידה הארצית לפעול במרחב התכנון המקומי והקמת יחידות התערבות בליווי פרקליטות המדינה; תגבור היחידה במשאבים ובתקנים.

גילה גמליאל: 2.

גילה גמליאל: הטלת אחריות על הרשויות המקומיות: העברת הסמכות והאחריות לרשויות המקומיות והקמת יחידות אכיפה חדשות; חיזוק יחידות אכיפה קיימות; ביקורת ובקרה הדוקות על-ידי היחידה הארצית.

גילה גמליאל: 3.

גילה גמליאל: שכלול כלי האכיפה: הכללת עבירות תכנון ובנייה בחוק העבירות המינהליות וקביעת קנסות מינהליים; החמרת הענישה והגדלת הקנסות בהליך הפלילי; תפיסת כלים המשמשים לביצוע העבירות; מגוון נוסף של כלים.

גילה גמליאל: 4.

גילה גמליאל: שיפור בביצוע ובמימוש של צווים: שיפור התיאום בין יחידות האכיפה למשטרת ישראל; בקרה אחר ביצוע הצווים; הגבלה מידתית של סמכויות בתי-המשפט לעכב ביצוע צווים; הגבלת יכולת רשויות מקומיות לטרפד את מימוש הצווים.

גילה גמליאל: זו התוכנית שהוגשה על-ידי צוות מנכ"לים בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

גילה גמליאל: לגבי הפשיעה בחברה הערבית ומהחברה הערבית, אנו הסבנו הרבה מאוד משאבים על מנת לפתוח תחנות משטרה ברשויות הערביות, על מנת למגר את הפשיעה בתוך החברה הערבית ומחוצה לה, תוך גיוס שוטרים מהחברה הערבית, על-ידי הקצאת משאבים נוספים ל"עיר ללא אלימות" ועל-ידי מבצע איסוף נשק בלתי-חוקי.

גילה גמליאל: כל הפרמטרים האלה נבחנו בצורה מקצועית, ונעשו בשיתוף פעולה עם כל הגורמים הנוגעים בדבר, עם כל הנציגים וההנהגה של החברה הערבית – שבעצמה זועקת את מה שאתה אומר כאן, חבר הכנסת דוד ביטן.

גילה גמליאל: הם רוצים להיכנס לתוך העניין של בנייה חוקית, והם רוצים גם בנייה לגובה, וגם בהיבט של הפשיעה הם דורשים את הוצאת הנשק הבלתי-חוקי מתוך הערים והיישובים.

גילה גמליאל: אם מסתכלים על המכלול, אני רוצה לומר לך, חבר הכנסת דוד ביטן, שהעבודה נעשתה בצורה מאוד יסודית, מאוד מקצועית, מאוד ממוקדת, ועל כן כל הקולגות המודאגים – אצלי בעיקר, בסיעת הליכוד – אני רוצה להרגיע את כולם ולומר לכם שהייתה כאן עבודה יסודית, מקצועית, שמסתכלת, כפי שאמרתי, על כל התחומים, כולל התחומים של אכיפת החוק.

גילה גמליאל: הדברים נעשו לא בשיח מתלהם אלא בשיתוף.

גילה גמליאל: אני מאמינה ומקווה שראש הממשלה, שאמור להחליט בתקופה הקרובה על מועד היישום, יקבל את ההחלטה במהרה ונוכל כבר, גם בתחום הבנייה, כפי שכל התוכנית כבר יצאה לפועל, לקבל את היישום כמה שיותר מהר.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מציעה להסתפק בדברי, וזה מקובל עליך – –

טלי פלוסקוב: מסכים.

גילה גמליאל: – – כך שתודה רבה.

טלי פלוסקוב: כאמור, ברגע שיש הסכמה של מציעים ומשיבים, אין דעה נוספת.

טלי פלוסקוב: עוברים לנושא הבא: הצעת חוק – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצבעה.

טלי פלוסקוב: אין הצבעה.

טלי פלוסקוב: ברגע שמסתפקים בתשובת השר – או השרה, במקרה הזה – אין הצבעה.

דוד ביטן: אין לי בעיה שהם – – –

מיקי לוי: אתם מסתפקים?

עבדאללה אבו מערוף: – – –

מיקי לוי: לוועדה?

טלי פלוסקוב: רבותי, שוב אני חוזרת ואומרת, ברגע שהמציע מסכים למשיבה – – –

דוד ביטן: – – – את העמדות – – –

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: נכון.

דוד ביטן: כי הם טוענים – – –

טלי פלוסקוב: אין.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/627); נספחות.

טלי פלוסקוב: ]

טלי פלוסקוב: רבותי, אנחנו עוברים להצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון) (הוספת נציג סטודנטים למועצה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת אלי אלאלוף, יעקב מרגי ומירב בן ארי וקבוצת חברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: תציג את הצעת החוק חברת הכנסת מירב בן ארי; בבקשה, גברתי.

מירב בן ארי: תודה, גברתי היושבת-ראש – –

טלי פלוסקוב: עד עשר דקות.

מירב בן ארי: – – גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני שמעתי עכשיו על מה שקורה בעירי, ביפו, אז אני גם שולחת החלמה מהירה לפצועים.

מירב בן ארי: יש כבר חמישה.

טלי פלוסקוב: מה קרה שם?

טלי פלוסקוב: אנחנו פה בניהול מליאה ולא מעודכנים.

מירב בן ארי: יש כבר חמישה אנשים שנדקרו, גם בטיילת בתל-אביב וגם ביפו.

מירב בן ארי: הבנתי שזה מחבל שדקר שם את אותם אנשים, זאת אומרת, עבר מאדם לאדם.

מירב בן ארי: זה מצער מאוד, בעיקר שג'ו ביידן ברגעים אלה ממש במרכז פרס לשלום.

מירב בן ארי: אני אדבר על הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון) (הוספת נציג סטודנטים למועצה), התשע"ו–2016.

מירב בן ארי: ראשית, אני רוצה להתנצל בשם יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה אלי אלאלוף, שלא הגיע מסיבות משפחתיות אישיות.

מירב בן ארי: הנושא הזה חשוב לו מאוד, קרוב ללבו, ומהיום שהוא נכנס לכנסת הוא מתעסק בכל הנושא של קידום רפורמות בחינוך הטכנולוגי בישראל.

מירב בן ארי: לכן, ראשית, אני מתנצלת בשמו.

מירב בן ארי: אבל אני גם גאה לעמוד כאן, כי אני חלק מהצעת החוק הזאת.

מירב בן ארי: היא הצעת חוק פרטית.

מירב בן ארי: חבר הכנסת אלי אלאלוף יזם אותה בשיתוף עם התאחדות הסטודנטים וחברי הכנסת שאמרת את שמותיהם, ואני לא אחזור.

מירב בן ארי: תפקידיה המרכזיים של המועצה כוללים הכרה והסמכה של מכללות טכנולוגיות, קידום איכות ומקצועיות במקצועות ההנדסאים והטכנאים והסדרת הלימודים הגבוהים בתחומי ההנדסאות והטכנאות המוסמכת.

מירב בן ארי: הצעת החוק היא פשוטה, היא מבקשת להוסיף להרכב המועצה נציג סטודנטים – פשוטה וחשובה באותה מידה: להוסיף להרכב המועצה נציג סטודנטים ממכללה טכנולוגית מוכרת, שזהותו תיקבע בהתאם להמלצת התאחדות הסטודנטים.

מירב בן ארי: גם השרה, שהייתה בעבר יושבת-ראש התאחדות הסטודנטים, אמרה לי שזה חשוב לה שיהיה סוף-סוף נציג של המכללות הטכנולוגיות.

מירב בן ארי: פעילות המועצה נוגעת באופן ישיר ללימודים ולעתידם המקצועי של הסטודנטים במכללות הטכנולוגיות.

מירב בן ארי: ראוי שתהיה נציגות לאוכלוסייה זאת, שגם דעתה וגם הקשיים של המכללות – ואנחנו יודעים כמה קשיים יש במכללות הטכנולוגיות – שגם הטענות והצעות שלהם יובאו במועצה הזאת.

מירב בן ארי: המחוקק כבר הכיר בנחיצותם של נציגי סטודנטים במל"ג.

מירב בן ארי: חבר הכנסת איציק שמולי היה נציג במל"ג, וגם הוא שותף להצעה הזאת, וטבעי שנציג הסטודנטים ישב גם במועצת ההנדסאים.

מירב בן ארי: מהלך זה הוא חלק ממגמת שינוי של השוואת מעמד ההנדסאים לבעלי תואר אקדמי, שהתחילה בשנת 2012 עם חקיקת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים.

מירב בן ארי: המהלך נועד לקדם את ההשכלה הטכנולוגית במדינת ישראל, תוך שיפור תנאיהם וייצוג ענייניהם של סטודנטים במוסדות טכנולוגיים, כמו גם העלאת קרנה של ההשכלה הטכנולוגית בקרב ציבור הצעירים במדינה.

מירב בן ארי: אני חושבת שזו הצעת חוק חשובה.

מירב בן ארי: בעיני, כל הצעת חוק שתקדם עוד ועוד את הסטודנטים הטכנולוגיים, ההנדסאים, היא הצעת חוק מבורכת וחשובה, וכמובן, אני קוראת לכולם לתמוך בהצעת חוק חשובה זו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת מירב בן ארי.

טלי פלוסקוב: יש לנו רשימת דוברים, רבותי.

טלי פלוסקוב: עיסאווי פריג' – אינו נוכח; מנואל טרכטנברג – אינו נוכח; איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת; יואל חסון – אינו נוכח; דב חנין – אינו נוכח; מיכל רוזין – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: עבד אל חכים חאג' יחיא; עד שלוש דקות, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, אני אנצל את שלוש הדקות שלי פשוט לענות על כמה אי-דיוקים ואי-ודאות של חבר הכנסת ביטן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר כך: אישור תוכניות מתאר – אני אתן דוגמה מהיום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום היה בבית-משפט דיון על תוכנית המתאר של הכפר ג'לג'וליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי 18 שנים, בית-משפט מחייב את המדינה לאשר את התוכנית בתוך זמן סביר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה זה זמן סביר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד לא יודעים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וזה אחרי 18 שנים, כשלפחות – מהיכרות אישית שלי – 11 שנים עברו מאז שהוועדה המחוזית קבעה שהתוכנית מקובלת עליה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו הבנייה ללא היתר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבנייה ללא היתר זו האשמה הראשונה של המדינה, וביום שהמדינה תבוא ותבקש, גברתי השרה, אכיפה – והכוונה קנסות והריסות – זה אומר "הרצחת וגם ירשת".

עבד אל חכים חאג' יחיא: חד-משמעית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מדינה שלא מאשרת תוכניות מתאר, שמעכבת אותן – היישוב שלי, טייבה, 15 שנים לקח להם לאשר תוכנית מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והתוכנית, שאושרה רק לפני שנה, מיועדת לתת את התשובות עד 2020, ובינתיים מכינים תב"עות, תוכניות מפורטות, ועד שמאשרים אותן בוועדות המחוזיות, אנחנו נגיע ל-2020.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אפילו תוכנית המתאר שנועדה ל-2020, כבר אי-אפשר לנצל אותה וכבר צריך להכין ולהגיש עוד תוכנית מתאר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה המצב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המדינה לא אישרה תוכניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה הייתה מדיניות שיש מקום ויש צורך לשנות אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אמרת בצדק, גברתי השרה, שהתוכנית הזאת באה לצמצם פערים, ולא לסגור פערים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מקווה שגם חבר הכנסת ביטן וגם האחרים ילכו לבג"ץ, כי יכול להיות שבג"ץ אחת ולתמיד ידבר על צדק בקשר לאוכלוסייה הערבית ויחייב את הממשלה לסגור את הפערים; לסגור אותם, ולא לצמצם אותם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מה שאנחנו מבקשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כנראה שיהיה צורך גם בעניין מענקי האיזון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לגבי מענקי האיזון, חד-משמעית, כל החישובים אומרים שהמשחק בפרמטרים נוטה נגד האוכלוסייה הערבית ב-500 מיליון שקל בשנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה מחושב, זה בדוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: משרד הפנים, מחשש לכעס של כמה רשויות מקומיות יהודיות, לא רוצה לתקן, ומשחק גם בנושא הזה של הנוסחה עצמה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה שלא משלמים היטלים – גם מי שבונה ללא היתר – אני קובע ככה, ואלה עובדות: אנשים בונים על האדמה שלהם, ובאדמה שלהם הם צריכים להיות אלה שיקבלו פיצוי, כי אין להם חשמל, אין להם כבישים ואין להם מים – –

טלי פלוסקוב: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – והם חיים במצב שהם מתחננים ומבקשים: תאשרו לנו תוכניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו רוצים לשלם אגרות, אנחנו רוצים לחיות כמו בני-אדם, עם תשתיות שלמות.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: סליחה, עוד כמה שניות.

טלי פלוסקוב: אני כבר נתתי לך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לבוא ולבקש להרוס ולהטיל קנסות, לדעתי, זה לא צודק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הבנייה הרוויה – אני אומר: תוכניות מתאר מתייחסות ליישובים הערביים כיישובים כפריים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתן דוגמה של טייבה, ואמרתי את זה אתמול ישירות בעיניים לראש הממשלה כשהוא דיבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תוכנית המתאר של טייבה, שאושרה רק לפני שנה, מגבילה את הבנייה לשלוש קומות, ובטייבה יש יותר מ-40,000.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז לא לבוא אלינו בטענות, אלא לבוא לממשלה בטענות, כי צריך לתקן.

טלי פלוסקוב: תודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשתי פגישה, ואני מקווה שאנחנו נשב, כי הרבה דברים צריך להבהיר בנושא הזה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת חאג' יחיא.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יוסי יונה – אינו נוכח; חבר הכנסת ישראל אייכלר – אינו נוכח; חבר הכנסת אראל מרגלית – אינו נוכח; חברת הכנסת תמר זנדברג – אינה נוכחת; חברת יעל כהן-פארן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אחמד טיבי – אינו נוכח; חבר הכנסת דוד אמסלם – אינו נוכח; חבר הכנסת עמר בר-לב – אינו נוכח.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי?

נחמן שי: – – –

טלי פלוסקוב: למחוק.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – אינה נוכחת; חברת הכנסת עליזה לביא – אינה נוכחת; חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר; חבר הכנסת זוהיר בהלול – אינו נוכח; חברת הכנסת רויטל סויד – אינה נוכחת; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – אינה נוכחת; חבר הכנסת יחיאל חיליק בר – אינו נוכח – – –

קריאה: – – –

מירב בן ארי: כן, את רואה – – –

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: הוא כנראה אחרון הדוברים, ואנחנו נעבור להצבעה.

טלי פלוסקוב: אדוני, עד שלוש דקות.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, גברתי השרה, חברי חברי הכנסת, יום דמים, יום קשה, עבר היום על אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אירוע הדקירה בפתח-תקווה – באירוע הזה אזרח לא התבלבל, הפגין אומץ לב, חטף את הסכין מהמחבל הדוקר ודקר אותו בחזרה, ולמזלנו חייו ניצלו.

מיקי לוי: הוא התנהג בגבורה עילאית.

מיקי לוי: בירושלים ברחוב צלאח א-דין היה אירוע ירי – מחבל פתח באש ופצע שני שוטרים; אחד במצב קשה ואחד במצב בינוני.

מיקי לוי: כוח משטרה ולוחמי משמר הגבול חיסלו את המחבל.

מיקי לוי: בנמל יפו לפני כשעה קלה היה אירוע פח"ע בשני מוקדים – שבעה פצועים; חמישה פצועים במצב קשה ושלושה פצועים במצב קל – –

מירב בן ארי: – – –

מיקי לוי: – – וכנראה – ואני נזהר בלשוני כי הדיווח עדיין לא הושלם – אחד נפטר מפצעיו, ואיני יודע עדיין מיהו.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, אני מסתכל על כיסאו של ראש הממשלה וקורא לו פעם נוספת, ואני מסתכל על כיסאותיהם של חברי חברי הכנסת מהרשימה המשותפת: תעבירו את המסרים לרשות הפלסטינית: תפסיקו להסית.

מיקי לוי: הדרך הזאת היא לא הדרך.

מיקי לוי: לא תרוויחו שום דבר מכך שאתם מפגעים והורגים באזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: אני קורא לראש הממשלה: תפגין אומץ לב ותפסיק לשמוע ליועץ המשפטי בנושא הזה.

מיקי לוי: תשלול את דמי הביטוח הלאומי מהמפגעים הגרים בירושלים.

מיקי לוי: תיקח את אותן משפחות של אותם מחבלים ותגרש אותן אל מעבר לתחום הקו הירוק.

מיקי לוי: תפוצץ – לא תהרוס – את הבתים של אותם מחבלים.

מיקי לוי: אחרי חמישה חודשים של 35 הרוגים וכמה מאות פצועים, הביטחון האישי של תושבי מדינת ישראל נפגע.

מיקי לוי: אני מודיע לכם: לא תרוויחו מהדרך הזאת שום דבר.

מיקי לוי: זה רק יקשיח את העמדה, זה רק יקשיח את אלה שלא רוצים להגיע לשום הסדר.

מיקי לוי: תתפכחו.

מיקי לוי: הגיע הזמן לעשות מעשה של שני הצדדים.

מיקי לוי: היום הוא יום דמים.

מיקי לוי: מה אתם חושבים?

מיקי לוי: מחר אזרחי מדינת ישראל יקומו לעיתון מרוח בדם.

מיקי לוי: לְמה אתם מצפים?

מיקי לוי: לבי לבי עליכם.

מיקי לוי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – אינה נוכחת; חבר הכנסת אמיר אוחנה – אינו נוכח; חברת הכנסת יעל גרמן – אינה נוכחת.

טלי פלוסקוב: אם כן, רבותי, אנחנו נעבור להצבעה על הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון) (הוספת נציג סטודנטים למועצה), התשע"ו–2016.

טלי פלוסקוב: מי בעד?

טלי פלוסקוב: מי נגד?

טלי פלוסקוב: נא להצביע.

טלי פלוסקוב: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון) (הוספת נציג סטודנטים למועצה), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מיקי לוי: הרשות מלבה את היצרים.

מיקי לוי: אני אומר לכם.

טלי פלוסקוב: עשרה חברי כנסת בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון) (הוספת נציג סטודנטים למועצה), התשע"ו–2016, עברה בקריאה ראשונה, והיא עוברת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איציק שמולי, מירב בן ארי, סופה לנדבר, אוסאמה סעדי, קארין אלהרר ונורית קורן בנושא:

נאזם בדר: סירוב חברות הביטוח לשלם למשפחת ילד שנרצח בטענה ש"רצח אינו דבר בלתי צפוי".

נאזם בדר: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה, אדוני.

טלי פלוסקוב: כמובן שאחרי הנאום של חבר הכנסת מיקי לוי, נשאר לנו לאחל החלמה מהירה לפצועים, ואנחנו משתתפים בצערה של משפחת ההרוג.

טלי פלוסקוב: תם סדר-היום.

טלי פלוסקוב: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ט באדר א' התשע"ו, 9 במרס 2016, בשעה 11:00.

טלי פלוסקוב: ישיבה זו נעולה.