ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 109, 2016-03-01 00:00

יצחק וקנין: אחר צהריים טובים.

יצחק וקנין: אני פותח את ישיבת מליאת הכנסת.

יצחק וקנין: היום יום שלישי, כ"א באדר א' התשע"ו, 1 במרס 2016.

יצחק וקנין: כהרגלנו ביום שלישי, אנחנו פותחים בנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: אבל לפני כן – הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק האזרחים הוותיקים (תיקון מס' 13), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נאזם בדר: החלטת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בדבר פיצול הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 163), התשע"ו–2015.

נאזם בדר: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת איל בן ראובן, דב חנין, תמר זנדברג ועפר שלח בנושא: מינהל לא תקין בנושא ועדות סל תרבות.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יצחק וקנין: חברי הכנסת שמעוניינים להשתתף בנאומים בני דקה ילחצו על מסך ההצבעה כרגע.

יצחק וקנין: אני אאפשר לחיים ילין להיות הראשון בנאומים בני דקה, ואחריו אנחנו נלך לפי סדר המצביעים.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, אני קודם כול רוצה להודות למאיר כהן, סגן שר הרווחה – שר הרווחה לשעבר וחבר הכנסת מיש עתיד – מרוב סגנים אני מתבלבל – וחבר כנסת בסיעת יש עתיד שהרים יום מופלא למען העובדים הסוציאליים, ובטח רובכם נמצאים בו.

חיים ילין: אני ממש מתרגש מהיום הזה, ואני רוצה להגיד לכל העובדים הסוציאליים שנמצאים פה: כראש המועצה האזורית אשכול לשעבר, בעוטף-עזה, אני יודע בדיוק מה העבודה של העובדים הסוציאליים.

חיים ילין: אני תמיד טענתי שיש שני סוגי חיילים: יש אותו חייל על שכפ"ץ ונשק שמסתער ומגן עלינו פיזית בגופו למען הביטחון הפיזי שלנו, ויש אתכם, העובדים הסוציאליים, החיילים שנלחמים למען הנפשות והנפש שלנו, שאנחנו נצליח לצאת בלי פוסט-טראומה.

חיים ילין: אז אני מודיע לכם שיש בליברפול פתגם שאומר: "לא תצעדי לבד"; שאומרים האוהדים של הקבוצה.

חיים ילין: אתם, אני האוהד שלכם, אז כל מה שאני יכול להגיד לכם זה שלעולם לא תצעדו לבד, ואני אהיה אתכם בכל קרב ובכל מקום שיילחם על הזכויות שמגיעות לכם בצדק.

חיים ילין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חיים ילין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת אחמד טיבי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, גם אני רוצה לברך את חבר הכנסת כהן על יוזמת יום העובד הסוציאלי, העובדת הסוציאלית, בכנסת.

דב חנין: אני רוצה לברך את האורחות והאורחים שלנו ולנצל את ההזדמנות, קודם כול, כדי להגיד להן ולהם תודה.

דב חנין: עובדות סוציאליות, עובדים סוציאליים, הם האנשים שאנחנו שולחים למקומות הקשים ביותר בחברה.

דב חנין: אנחנו שולחים אותם למקומות שבהם המדיניות החברתית מייצרת הרס, מייצרת חורבן.

דב חנין: אנחנו שולחים אותם לשם לעתים בלי כלים מתאימים, בלי אמצעים ומערכות שבאמת יאפשרו להם לתת פתרונות אמיתיים.

דב חנין: במקרים רבים אנחנו אפילו לא נותנים להם תנאי עבודה הולמים – עובדות ועובדים סוציאליים רבים מדי עובדים כעובדי קבלן בלי תנאים, בלי זכויות, בלי מעמד.

דב חנין: ולכן, אנחנו לא צריכים רק להודות להם – אנחנו צריכים לבקש מהם סליחה; ובמיוחד, אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים להתחייב לעמוד לצדם ולצדן במאבק למען החברה הישראלית, למען העובדים והעובדות הסוציאליות, למען צדק חברתי ולמען צדק לעובדים ולעובדות הסוציאליות עצמם נגד הרפורמה בבריאות הנפש, שפוגעת בהם, ולמען שינוי אמיתי במעמד שלהם ובזכויות שלהם, בשכר שלהם, בהגנה עליהם.

דב חנין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, לפני כמה ימים שוב נהרג בטייבה צעיר על-ידי המשטרה, סנד חאג' יחיא.

אחמד טיבי: המשטרה אומרת שסנד תקף ופצע שוטר.

אחמד טיבי: גם בהנחה שהדבר נכון, אפשר היה לעצור אותו, מקסימום אפשר היה לירות בו ברגל, אבל לא לירות בו פעמיים על-ידי שני שוטרים ולהרוג אותו.

אחמד טיבי: לסנד יש משפחה, יש אימא, יש אבא.

אחמד טיבי: מה יגידו במשטרה?

אחמד טיבי: מה נגיד לאבא ואימא?

אחמד טיבי: מה נגיד להורים?

אחמד טיבי: וסנד הוא לא הראשון בטייבה שנורה ונהרג על-ידי המשטרה, אדוני היושב-ראש; סנד הוא השישי.

אחמד טיבי: זאת רשימת השמות, אדוני היושב-ראש, רבותי חברי הכנסת: בשנת 1990, עבד אלחמיד תלי נורה ונהרג על-ידי המשטרה; בשנת 1993 – יוסף ג'אבר זביידה; בשנת 2002, סודקי עבד אלקאדר נורה בטעות על-ידי המשטרה; בשנת 2012, אמיר מסארווה נורה על-ידי המשטרה, ואתמול – והשבוע – נורה סנד ונהרג.

אחמד טיבי: התיק הועבר למח"ש.

אחמד טיבי: מח"ש היא מקור שאנחנו נותנים בו אמון?

אחמד טיבי: בכל המקרים האלה אף שוטר לא הועמד לדין, לא הוגש כתב-אישום, כפי שבדרך כלל שוטרים שיורים בערבים – מאז שנת 2000 עד היום כ-56 – כמעט – רובם, חוץ מאחד – לא הועמדו לדין.

אחמד טיבי: והאימא של סנד זועקת: למה הרגתם את הבן שלי?

יצחק וקנין: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני רוצה להצטרף לברכות ולתודות לעובדים הסוציאליים, וכמובן – לחברנו חבר הכנסת מאיר כהן, אבל בחרתי להקדיש את הדברים שלי היום לרב-סרן אליאב גלמן, זיכרונו לברכה.

איתן ברושי: בן נוסף ייוולד בישראל ולא יזכה להכיר את אביו הגיבור.

איתן ברושי: הוא ישמע סיפורים רבים על אביו, מלח הארץ, איש של שקט ועוצמה, שהיה גיבור גם ברגעיו האחרונים, אך הוא לעולם לא יזכה לפגוש בו פנים אל פנים.

איתן ברושי: רב-סרן אליאב גלמן, זיכרונו לברכה, שהותיר אחריו אישה הרה, רינת, ושני ילדים, לא יזכה לראות את בנו השלישי ולא יזכה ללוות את ילדיו ומשפחתו בעודם יוצרים את סיפור חייהם.

איתן ברושי: אליאב, שרק לפני ארבעה חודשים השתחרר משירותו כמ"פ בחטיבת הצנחנים, הוא כעת חלק נוסף מהמחיר הכבד שאנו משלמים נוכח גל הטרור הכבד והמתמשך שבו אנו מצויים.

איתן ברושי: ביקרתי היום בגוש-עציון ובכרמי-צור את משפחתו של אליאב כדי להביע השתתפות כנה והזדהות אמיתית.

איתן ברושי: אני, כאיש ההתיישבות וכמי שרואה חשיבות בישיבה בגוש-עציון, באתי, ביקרתי, ושוחחנו על אליאב, ועל כך שזוהי אינה הפעם הראשונה שהשכול פוגש את משפחתו ואת מכריו, על מתקפת הטרור הקשה והמתמשכת אשר פוקדת את מדינתנו ועל המחיר הכבד שאנו נדרשים לשלם פעם אחר פעם.

איתן ברושי: אל לנו לקבל את המצב כעובדה.

איתן ברושי: צומת הגוש, שהיה פעם דגל לדו-קיום, הפך בן-לילה לאיום.

איתן ברושי: במציאות שבה עגלות סוּפּר משמשות למיגון ואמצעי לחימה להדיפת מחבלים, חשוב וחיוני לנקוט אמצעים נוספים ויותר משמעותיים להחזרת הביטחון ותחושת הביטחון לכל תושבי ואזרחי ישראל.

איתן ברושי: על מדינת ישראל לעמוד נחושה ותקיפה מול הטרור, להילחם בו ביד קשה, כדי לעצור את המצב הקיים ולהחזיר את הביטחון ואת תחושת הביטחון לאזרחים – –

יצחק וקנין: תודה.

איתן ברושי: – – בטרם יצטרפו משפחות נוספות למעגל השכול.

איתן ברושי: רב-סרן אליאב גלמן, נוח על משכבך בשלום.

יצחק וקנין: תודה, חבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: כן, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: ברשותך, שכחתי שם של אחד ההרוגים, אדוני היושב-ראש.

אחמד טיבי: ב-2003 נורה ונהרג מורסי ג'באלי, גם הוא מהיישוב טייבה.

אחמד טיבי: תודה, אדוני.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: אנחנו נעבור לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אתמול, באקט אנושי ומרגש, נפרדו עובדי מפעל "סודה סטרים", שנאלץ לעבור בגלל חשש מסימון מוצרים – עבר ממעלה-אדומים לאזור רהט – מ-74 עובדים פלסטינים שעבדו הרבה מאוד שנים במפעל, בשרשרת אנושית – הייתי אומרת – מחייבת, מחבקת.

איילת נחמיאס ורבין: ובאמת, הפרידה הזאת הייתה פרידה מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: זהו מחיר בלתי נסבל של כלכלת הטרור.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו – לצערי – לא נשחקים מהטרור היומיומי.

איילת נחמיאס ורבין: הרגע דיבר חברי חבר הכנסת איתן ברושי על אליאב גלמן, שנרצח בשבוע שעבר.

איילת נחמיאס ורבין: המשמעות של – העובדה שאנחנו לא מדברים אפילו את שפת הכלכלה בניסיון לראות כיצד מרגיעים את השטח, לא מציעים שום פתרון, היא בעוכרינו; היא לא רק בעוכריהם של הפלסטינים.

איילת נחמיאס ורבין: היא בעוכרינו, והיא מסוכנת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאנחנו צריכים להבין שכשאנחנו מענישים אותם – ישראל החליטה לא להנפיק להם אשרות עבודה – כשאנחנו מענישים אותם אנחנו מענישים את התעשייה, אנחנו מענישים את יתר העובדים הישראלים, ואנחנו מענישים, אדוני היושב-ראש, את עצמנו.

איילת נחמיאס ורבין: ביטחון זה בהחלט הדבר הכי חשוב, זה הדבר הראשון במעלה, אבל הביטחון הכלכלי שבסופו של דבר אנחנו נצליח – או למרבה הפחד, לא נצליח – ליצור כאן באזור עבור הישראלים ועבור הפלסטינים – בסופו של דבר, זאת הסכנה הגדולה ביותר.

איילת נחמיאס ורבין: ואתה יודע מה, אדוני היושב-ראש?

איילת נחמיאס ורבין: זאת הייתה המלחמה הכי אפקטיבית ב-BDS, זאת הייתה המלחמה הכי טובה בסימון, ואת זה אנחנו צריכים להבין, להפנים – ולפעול, כדי שכלכלת הטרור לא תנצח.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חברת הכנסת נאוה בוקר.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה להביע את הזדהותי עם חבר הכנסת נגוסה, יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, בנושא של עליית 9,000 יוצאי אתיופיה שהיו צריכים, לפי התחייבות והחלטת הממשלה, לעלות בזמן הקרוב.

סופה לנדבר: אני רוצה להביע הזדהות ולהגיד לחבר הכנסת נגוסה: זו לא רק גזענות; זה חוסר אחריות לקבל החלטה ואחר כך להגיד: אין כסף.

סופה לנדבר: זה שקר מוחלט.

סופה לנדבר: כאשר קיבלו את ההחלטה בממשלה היו צריכים לדעת – 9,000 איש שצריכים לעלות מאתיופיה לכאן, צריך כסף לקלוט אותם.

סופה לנדבר: אתה יודע, אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד, כשרת העלייה והקליטה הייתי בגונדר.

סופה לנדבר: אני המלצתי לראש הממשלה, וסגרנו אז מחנה, ואמרתי: להיות שם ולא לדעת – יעלה או לא יעלה, חלק מהמשפחה כאן, חלק מהמשפחה שם – זה פשוט משחק מגעיל; לשחק בגורל של בני-אדם.

סופה לנדבר: כאשר החליטו להעלות אותם היו צריכים לקבל החלטה על בסיס תקציבי.

סופה לנדבר: אז אני רוצה להגיד לחבר הכנסת נגוסה – אומנם הוא לא נמצא כאן, כנראה הוא צופה בטלוויזיה – אני רוצה להגיד לו: אתה צריך לא לדבר על גזענות, או לא רק על גזענות; אני רוצה להגיד לך: חבל שאתה כל כך נאיבי.

סופה לנדבר: אתה חבר בקואליציה שמקבלת החלטות כדי לצאת לתקשורת ואחר כך שוכחת את האנשים שנמצאים שם, באתיופיה.

סופה לנדבר: תודה רבה לך.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחריה – חבר הכנסת חמד עמאר.

נאוה בוקר: אני רוצה לדבר היום, אדוני היושב-ראש, על מחדל בלתי נסבל בחסות החוק הישראלי.

נאוה בוקר: ממש מתחת לאף שלנו הגיע ביום שישי האחרון לישראל עומר ברגותי, מייסד תנועת ה-BDS, והוא לא הגיע לכאן סתם; לברגותי יש מעמד של תושב קבע מתוקף נישואיו לערבייה ישראלית, והוא היה אורח הכבוד, לא פחות ולא יותר, בכנס BDS של ועדת המעקב של ערביי ישראל.

נאוה בוקר: אז למי שלא מכיר, ברגותי השווה בעבר את חיילי צה"ל לנאצים.

נאוה בוקר: הוא מתנגד לכל שיתוף פעולה אקדמי או תרבותי עם ישראל, ותומך בפתרון המדינה האחת – פלסטינית כמובן.

נאוה בוקר: ושכחתי להזכיר עוד משהו: את התואר שלו עשה ברגותי כאן, אצלנו, באקדמיה הישראלית.

נאוה בוקר: לא הגיוני בעיני שכל שני וחמישי מדברים על ה-BDS, אבל צעד כל כך פשוט כמו למנוע ממסית אנטישמי להיכנס לישראל לא עושים.

נאוה בוקר: בשבוע שעבר אני פניתי לשר הפנים בבקשה שישתמש בסמכות שלו וישלול מברגותי את האישור של תושב קבע.

נאוה בוקר: לצערי, עדיין לא קיבלתי תשובה.

נאוה בוקר: לכן, אני קוראת שוב מכאן לשר הפנים: תפעיל את הסמכות שלך ותסייע למדינת ישראל במאבק מול ה-BDS.

נאוה בוקר: תמנע מברגותי כניסה.

נאוה בוקר: אם צריך, כמחוקקת אוביל שינויים גם בחקיקה, אבל מה שברור הוא שאסור לנו להמשיך לאפשר לאדם כזה להיכנס לישראל.

נאוה בוקר: ברגותי גורם לנו מספיק נזק בחו"ל, אז שיישאר שם.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת חמד עמאר, ואחריו – חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בחודשים האחרונים אני מקבל הרבה פניות מצעירים דרוזים שרוצים לבנות את הבית שלהם.

חמד עמאר: שר האוצר התקין תקנות ב-2015 וכמעט הכפיל את המחיר של היטלי המים, מ-87 שקל למטר לקרוב ל-170 שקל למטר.

חמד עמאר: אותו צעיר שבנק ישראל לא מאפשר לו לקחת משכנתה של יותר מ-300,000 שקל – כי זה הסכום שבנק ישראל מאשר לצעירים דרוזים לקבל, אפילו אם ההכנסה שלו ושל אשתו מגיעה ל-50,000 שקל בחודש; אין לו אפשרות ושום בנק לא יאשר לו משכנתה של יותר מ-300,000 שקל.

חמד עמאר: אותו צעיר שצריך לשלם היטלי מים ורישיונות בנייה שמגיעים קרוב ל-70,000 שקל, וקניית חלקה לחיילים משוחררים שמגיעה קרוב ל-150,000–170,000 שקל – יוצא שאותה משכנתה שהוא קיבל, שמגיעה ל-300,000 שקל, בלי לשים אפילו יסודות הוא כבר גמר את המשכנתה שלו.

חמד עמאר: איך הוא יכול לבנות את הבית שלו?

חמד עמאר: לכן אני קורא לשר האוצר: בנושא של היטלי מים וביוב, הרי הרשויות הכינו את התשתיות, תאגידי המים קיבלו את התשתיות שהרשויות הכינו.

חמד עמאר: למה התאגיד צריך להשקיע 200 שקל ו-500 שקל ולגבות עשרות-אלפי שקלים?

חמד עמאר: ת ודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, כנראה זה ריטואל קבוע שאני מגיש שאילתות והצעות לסדר-היום והן כמעט לא מתקבלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל היות שיש לי את הבמה הזאת, של הנאום בן דקה, אני משתמש בה להעלות נושא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום היה היום של העובדים הסוציאליים, שמטפלים בעניים, והרבה אנשים עניים מגיעים לבתי-חולים, מגיעים לבקר קרובים או ללוות אותם, להמשיך אתם בלילה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לי שני מקרים – יכול להיות שזו תופעה, אבל הראשון: מישהו הגיע לבקר את אבא שלו ונשאר אתו בלילה, כי הוא חייב מלווה, בבית-חולים איכילוב; הוא נכנס בשעה 20:40, יצא ב-07:13, ושילם 134 שקל עבור החניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה: אם נבדוק את שכר המינימום, וזה הרבה אנשים, אז את כל השכר שלו באותו יום הוא שילם על חניה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה ייתכן?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה – 1. 2.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היה לי מקרה אישי בבית-חולים מאיר רק בשבוע שעבר – החניה שם ליממה, מדובר על 20 שקל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנשים יצאו רבע שעה אחרי חצות – הגיעו ב-22:00, יצאו רבע שעה אחרי חצות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם משלמים כפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: למה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי עברו את חצות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה היא אם מישהו צריך לטפל בזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את השאילתה הזאת הייתי יכול להפנות לשר הבריאות, שהוא אחראי לבתי-החולים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום אני מדבר על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יכול להרים את הכפפה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מישהו יכול לבוא ולהגיד: תשמעו, זה מוגזם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: המימון של בתי-החולים לא צריך להיות מהחניה בצורה הזאת ששוחטים את בני-האדם.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת מסעוד גנאים.

עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, היום ציינה הכנסת, בזכותו של חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, את יום העובד הסוציאלי.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אסתפק במילים של תודה על העבודה שלהם, הקדושה, המבורכת, שהחברה צריכה אותה בכל יום, בכל רגע, בכל שעה.

עבדאללה אבו מערוף: יש פתגם שאומר: (אומר דברים בשפה הרוסית, להלן תרגומם: אי-אפשר למזוג "תודה" לכוס).

עבדאללה אבו מערוף: זאת אומרת, אתה לא תשפוך את המילה "תודה" לתוך כוס.

עבדאללה אבו מערוף: לא מספיק להגיד להם תודה – – –

קריאה: – – –

עבדאללה אבו מערוף: זה ברוסית – (חוזר על הדברים בשפה הרוסית) – אז לא מספיק; בסדר, נגיד להם תודה, ומה הלאה?

קריאה: – – –

עבדאללה אבו מערוף: ומה הלאה?

עבדאללה אבו מערוף: לכן אנחנו חייבים – אני מנצל את ההזדמנות – אכן חייבים לעשות שינויים.

עבדאללה אבו מערוף: חייבים שהם יחיו בכבוד – גם המשכורות, גם התקנים, גם תנאי העבודה.

עבדאללה אבו מערוף: זה חלק מאוד חשוב לחברה, עשייה טובה.

עבדאללה אבו מערוף: ומה שיושקע מטעם משרד הרווחה, מטעם התקנים, מטעם המוסד לביטוח לאומי, בענייני העובדים הסוציאליים, לטובתם, למשכורת שלהם, לתנאי העבודה, למשרות שלהם, יחזור לקופת המדינה פי-שלושה או יותר, ולטובת המדינה.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אנחנו חייבים לעשות שינויים רדיקליים בעניין של כל העובדים הסוציאליים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מסעוד גנאים, ואחריו – חבר הכנסת מייקל אורן.

מסעוד גנאים: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, גם אני אתייחס ליום הבין-לאומי לעובדים הסוציאליים.

מסעוד גנאים: ברכות לכל אלה שיזמו – חבר הכנסת מאיר כהן – וכל אלה שהשתתפו.

מסעוד גנאים: וביום הזה אנחנו מברכים כל עובדת סוציאלית וכל עובד סוציאלי על העשייה, על השליחות, על עבודת הקודש, משום שאנשים אלה יום-יום עוזרים לשכבות החלשות, לאלה שזקוקים לעזרה.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, אנחנו חייבים לדאוג לשני דברים: לביטחונם האישי, משום שיש הרבה עובדים סוציאליים, הרבה מחלקות סוציאליות, שנתקלים באיומים, באלימות; אנחנו חייבים להבטיח את ביטחונם האישי כדי שיעשו את עבודתם כראוי.

מסעוד גנאים: ו-2.

מסעוד גנאים: לביטחונם הכלכלי, הכוונה: לשכר שלהם.

מסעוד גנאים: וגם יש מקומות שהם נאנקים תחת העומס, תחת התיקים.

מסעוד גנאים: צריכים לדאוג לכל זה, כדי שהעובדים הסוציאליים יעשו את עבודתם נאמנה וכראוי.

מסעוד גנאים: בסוף אני אגיד תודה לכל עובד ולכל עובדת סוציאליים.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מסעוד גנאים.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת מייקל אורן.

יצחק וקנין: אחריו – חבר הכנסת יוסי יונה.

מיכאל אורן: כבוד היושב-ראש, תודה, מכובדי חברי הכנסת, לפני כמה חודשים קיבלתי שיחת טלפון מההורים של חייל בודד שמשרת בחטיבת הצנחנים בארץ; כמי ששירת לפני מספר שנים רב כחייל בודד בחטיבת הצנחנים, אני משמש כתובת להורים כאלה.

מיכאל אורן: והם התקשרו אלי בדאגה עמוקה – הם שמעו מבנם שהוא לא הורשה לצאת בשבתות עם הנשק האישי שלו.

מיכאל אורן: הם היו מאוד מודאגים, כי אז כבר התחיל גל הטרור.

מיכאל אורן: בעקבות השיחות האלה פניתי לשר הביטחון, הגשתי שאילתה, לקבל הסבר למה חיילים בודדים אינם מורשים לצאת הביתה עם הנשק האישי שלהם.

מיכאל אורן: קיבלתי הסבר שברמת החטיבה לא בטוחים שלחיילים בודדים יש מקום אחסון בטוח של נשק בשבתות – מה שנראה לי הסבר לא מתקבל על הדעת, משום שאני בספק רב, הייתי, שכל מח"ט עובר כל חייל ובודק איפה הוא שם את הנשק בשבת.

מיכאל אורן: האם יש הבדל בין חייל שגר בסביון בשבת וחייל שגר בשכונת עוני בשבת?

מיכאל אורן: ההסבר לא מתקבל על הדעת.

מיכאל אורן: ואז, ב-19 בפברואר, נרצח חייל, ינאי טוביה ויסמן, כאשר הוא הסתער על מחבל, בלי נשק, משום שהוא לא הורשה לצאת עם נשק הביתה לשבת ונרצח בגלל זה.

מיכאל אורן: מייד לאחר מכן הרמטכ"ל הוציא פקודה שכל חייל חייב לצאת לשבת עם הנשק האישי שלו.

מיכאל אורן: ומה קרה?

מיכאל אורן: לפני כמה ימים שוב אני מקבל שיחות מהורים של חיילים בודדים בארץ, שמודאגים, משום שהם שומעים מהבנים שלהם שהם לא מורשים לצאת עם הנשק האישי.

מיכאל אורן: מהבמה הזאת, כבוד היושב-ראש, אני קורא לרמטכ"ל ולכל מערכת הביטחון לדאוג לכך שהפקודה של הרמטכ"ל תיושם במלואה, ושהחיילים שלנו, גם הבודדים – כל החיילים שלנו בצה"ל – יכולים לצאת לחופש בשבתות בראש נקי ויכולים להגן על עצמם ויכולים להגן על כולנו.

מיכאל אורן: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת מייקל אורן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת יוסי יונה, ואחריו – אחרונת הדוברים, תמר זנדברג.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להביא בפני יושבי הבית – אף שחלקם הגדול לא נמצא כאן – את הבעיה שעליה שוחחנו בעבר פה בבית, וביקשתי גם להעביר הצעת חוק – הנושא של צפיפות הילדים בבתי-הספר.

יוסי יונה: הנה, כדי להראות עד כמה הבעיה חמורה, התפרסם לפני יומיים הדוח של הלמ"ס, שמציין שוב – ואני אומר זאת בכאב – את העובדה שישראל נמצאת במקום האחד לפני האחרון כמעט במדינות ה-OECD בצפיפות תלמידים בכיתות.

יוסי יונה: ההצעה שהבאתי בזמנו בוודאי נפלה, והנה, בא משרד החינוך ואמר שיש לו פתרון לבעיה הזאת:

יוסי יונה: בתוך חמש שנים אנחנו נביא לכך שהמספר הממוצע של ילדים בכיתה ירד ל-32.

יוסי יונה: אבל אני רוצה להעיר את תשומת לבנו כולנו ש-32 זה עדיין מספר מאוד מאוד גדול.

יוסי יונה: בזמנו גם נעשה דוח פנימי, של ועדת שמחון, שמשרד החינוך עצמו מינה, שעומד על החומרה של המצב הזה, וגם שם צוין המספר האופטימלי של 25 תלמידים בכיתה.

יוסי יונה: אנחנו לא עושים זאת, ולכן – אני אומר, אנחנו לא נותנים פתרון או מענה לבעיה הזאת – ולכן פוגעים באופן אנוש במערכת החינוך שלנו.

יוסי יונה: והנה, כולנו מדברים על כך שעתידה של ישראל זה בהון האנושי, אבל הממשלה לא נוהגת באופן עקבי עם התובנה המאוד-ברורה לכולנו.

יוסי יונה: אז אני מבקש להביע את מחאתי על הטיפול הלקוי בסוגיה זו.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יוסי יונה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אני שייכת לאופוזיציה.

תמר זנדברג: אנחנו נוהגים לבקר הרבה גורמים בממשלה, בין בעלי ההון ובכל מקום בחברה הישראלית.

תמר זנדברג: אני רוצה להפנות את תשומת הלב למשהו שאירע, מעשה נבלה ממש, שעבר כאן, בכנסת, לפני כמה שנים.

תמר זנדברג: שאול אמסטרדמסקי חשף היום ב"כלכליסט" שהטבת המס השערורייתית שהורידה את המס שמשפחת עופר משלמת מ-900 מיליון שקל – כמעט מיליארד שקל – ל-100,000 בלבד – אני חוזרת, במקום כמעט מיליארד שקל 100,000 שקל בלבד – היא תוצאה של חוק שנחקק כאן, בכנסת, בשנת 2008, בוועדת העלייה והקליטה, חוק שעורך-הדין של משפחת עופר, עו"ד פיני רובין, היה מעורב באופן אישי בחקיקתו.

תמר זנדברג: החוק הזה לא היה מוצדק מלכתחילה.

תמר זנדברג: הוא זכה לכינוי "חוק האוליגרכים", כי הוא אפשר לאוליגרכים עשירים לבוא לישראל לא כאיזו משאת נפש ציונית אלא כאל מקלט מס.

תמר זנדברג: אבל עכשיו התברר שלא רק זה שהוא שירת אוליגרכים יהודים לבוא מחו"ל להזדקן כאן תוך הטבות מס מפליגות, הוא גם אפשר למשפחת עופר להתחמק מתשלום מסים.

תמר זנדברג: אני רוצה להזכיר: משפחת עופר, את ההון שלה, את הכסף שלה, עושה ממשאבי הטבע הציבוריים בים-המלח, ממשאבי הטבע במפרץ חיפה; שהיא תורמת לזיהום שם, מסביב, והיא תורמת לנו הרבה עוולות, לחברה הישראלית.

תמר זנדברג: את התמורה שהיא צריכה להחזיר במסים – היא מגיעה לכאן ושמה, סליחה, את טלפיה על הליך החקיקה בכנסת, כדי לוודא שברבות הימים הוא ייתן לה הטבות מס.

תמר זנדברג: אני חושבת שהכנסת, אסור לה לעבור על זה בשתיקה.

תמר זנדברג: את החוק הזה, הכנסת כאן – ואני אזום את זה – צריכה לתקן, ואני מקווה שכולכם תצטרפו לתיקון העוול הזה.

תמר זנדברג: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת תמר זנדברג.

יצחק וקנין: הודעה לסגן מזכירת הכנסת.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בעניין השתתפות בעיתון הנושא אופי פרסומי.

נאזם בדר: תודה.

יצחק וקנין: תודה לסגן מזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: ציון יום מורשת שבזי

יצחק וקנין: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יצחק וקנין: סעיף 3 בסדר-היום: ציון יום מורשת שבזי – הצעות לסדר-היום מס' 3094, 3093 ו-3114 של חברי הכנסת נורית קורן, איתן כבל ויואב בן צור.

יצחק וקנין: אנחנו נאמר דברי פתיחה לפני שנקרא למציעים.

יצחק וקנין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום מורשת שבזי, שמתקיים ביוזמתה הברוכה של חברת הכנסת נורית קורן, סגנית יושב-ראש הכנסת.

יצחק וקנין: רבי שלום שבזי היה דמות בולטת ומשפיעה.

יצחק וקנין: הוא פעל במאה ה-17 בקרב יהדות תימן, אך השפעתו נודעת הרבה מעבר לה.

יצחק וקנין: הוא נחשב לגדול משוררי יהדות תימן.

יצחק וקנין: שירתו המופלאה, ברוח שירי משוררי "תור הזהב" בספרד, הושפעה רבות מחוכמת הקבלה ועסקה בעיקר ביחסי עם ישראל ובורא עולם.

יצחק וקנין: בהקדמה לספרו "חמדת ימים", על חמשת חומשי התורה, חיבורו הבולט, כתב בחריזה בסגנונו המיוחד: "אליך אלוהי תהילתי ושיחי יערב, / שלח עזרי מצפון ודרום וממזרח ומערב".

יצחק וקנין: הוא חתם את הקדמתו בתקווה: "רצוני שאזכה עם החכמים שסמכתי עליהם ולזכות אחרים, ולהורות דרך ישר לתלמידים, וקראתי זה הספר: 'חמדת ימים'".

יצחק וקנין: גדולתו, בקיאותו ושירתו הענפה היו לשם דבר והותירו חותם עמוק על מורשת החוכמה היהודית לדורותיה.

יצחק וקנין: אין ספק כי ראוי רבי שלום שבזי למקום של כבוד בכותל המזרח של חכמי ישראל בכל הדורות, ואת תרומתנו הצנועה להנצחתו ולהעמקת מורשתו אנחנו מעלים כאן היום בדיון זה, שיוסיף בוודאי כבוד לאיש ולפועלו.

יצחק וקנין: אני מודה לחברי הכנסת המציעים, ומזמין את יוזמת יום שבזי בכנסת, חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר דוד אזולאי, גברתי השרה מירי רגב, חברי חברי הכנסת, אני מתרגשת לעמוד מעל בימת הכנסת בציון יום מיוחד לזכרו של רבי שלום שבזי, זכר צדיק לברכה.

נורית קורן: מאז בחירתי לכנסת ישראל אני פועלת מתוך אמונה פנימית עמוקה לקיומו של יום העוסק ביהדות תימן בבית הזה, אשר מייצג את כל עדות ישראל.

נורית קורן: יום זה הוא יום בעל חשיבות אישית עבורי.

נורית קורן: מורשת יהודי תימן הנה נוף ילדותי.

נורית קורן: אבי שלמה מנצורה ואמי פנינה זביב, אשר עלו מתימן בשנת 1949, הקפידו לשמור ולהנחיל את התרבות העשירה שהתפתחה באלפיים שנות גלות.

נורית קורן: בכל שבת, לאחר ארוחת השבת החגיגית ובזמן הג'עלה, אבי היה פותח את הדיוואן.

נורית קורן: אני רק רוצה לומר לאנשים שצופים בי כרגע, הדיוואן זה כל שיריו של רבי שלום שבזי, כל השירים שאנחנו אומרים בערב שבת, ואנחנו גם מנעימים בשבע ברכות.

נורית קורן: אנחנו יושבים בשבע ברכות, וזה השיר שתמיד פותח.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שגם כאשר נפגשים יחד פותחים את הדיוואן ומתחילים לסלסל את הזמירות.

נורית קורן: והזמירות מדברות על הכמיהה לציון.

נורית קורן: לפני כ-400 שנים, בעיצומה של גלות יהדות תימן, בתקופה קשה ומצוקה של יהודי תימן, שהגיעה לשיאה בניסיון לגרש אותם מתימן ב-1679, דרך כוכבו של הרב שלום שבזי, מנהיגם הרוחני של יהודי תימן, שהיה איש רוח, משורר, סופר, פילוסוף, גדול בתורה ובקי במדעי התקופה.

נורית קורן: את ייחודו מצא שבזי בשירתו, אשר התמקדה בנושא הגאולה והשיבה לציון, חיזקה את יהודי תימן בגלותם הקשה וליוותה אותם בשמחה גם בעלייתם ארצה.

נורית קורן: מכ-10,000 שירים שנמצאו עד כה בכתבי היד התימניים, כ-900 נכתבו על-ידי רבי שלום שבזי, מה שמציב אותו כאחד מגדולי המשוררים בכל קהילות ישראל, בגולה ובארץ-ישראל.

נורית קורן: מדובר בשירה יהודית, אנושית וציונית שמילאה את לבבות היהודים במשך הדורות בתקווה, ערגה ואהבת הארץ, כפי שמעיד הבית הבא מתוך שירו של רבי שלום שבזי: "אהבת הדסה על לבבי נקשרה, / ואני בתוך גולָה פעמַי צוללים: / לוּ יש רשות לי אעלה אתחברה, תוך שערי ציון אשר הם נֶהְלָלִים".

אילן גילאון: – – –

נורית קורן: תודה רבה לך, חברי, שאתה שר.

אילן גילאון: – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: "אהבת הדסה על לבבי, על לבבי נקשרה".

דב חנין: – – –

אילן גילאון: "ואני בתוך – – –".

נורית קורן: אבל אני אמשיך – – –

דב חנין: – – –

יצחק וקנין: אפשר לעשות מקהלה, חבר הכנסת אילן גילאון.

נורית קורן: תודה.

יצחק וקנין: אני, בשביל המעמד, הייתי – – –

איילת נחמיאס ורבין: – – – במעגלים, איזה סלסול.

נורית קורן: תודה רבה.

דב חנין: – – – במיוחד שהקול של נורית הוא נעים.

נורית קורן: תודה.

יצחק וקנין: אתה רואה שאני לא מפריע, שלא יחשדו בי שאני אומר משהו שלא צריך, אבל – – –

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, מהיום, כל מי שעולה לשם – עם צעד תימני.

יצחק וקנין: זאת קצת בעיה, כי אין הרבה מקום פה.

נורית קורן: זאת בעיה, יש כאן כללים.

נורית קורן: אז ככה.

נורית קורן: אני רוצה לומר שגם היום, אחרי 68 שנים מקום המדינה, יהודים מכל קצוות תבל משתוקקים להגיע ארצה והכמיהה לציון נטועה חזק בלבם.

נורית קורן: והזמרים שקמו לעדה, כמו אהרן עמרם – שיושב אתנו כאן, הנה, הוא פה – משה ענקי, ציון גולן, אהרן ירימי ועוד רבים וטובים, שומרים על המסורת שלנו ושרים את השירים המקוריים שנכתבו בתימן.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם, אדוני היושב-ראש, שכשנבחרתי לכנסת פניתי לשר החינוך נפתלי בנט בבקשה לפעול להכללת מורשת יהודי ארצות ערב, והאסלאם בכלל, ובתוכה את מורשת יהודי תימן, בתוכניות הלימודים במערכת החינוך.

נורית קורן: אני מודה לו, לשר החינוך, על כי הודיע לאחרונה על הקמת ועדת מומחים ברוח זו.

נורית קורן: הנני מבקשת שבאותה מידה שישבו אנשי מקצוע ומומחים על תוכניות לימודים בכל התחומים במשך ששת העשורים האחרונים, כך יקדישו אנשי המקצוע של משרד החינוך את ידיעותיהם, כישוריהם ומרצם לפיתוח נרחב של מערכי שיעור ולימודים על תולדות יהודי ארצות ערב והאסלאם.

נורית קורן: כמו כן, אני פונה לשר החינוך – לכלול באופן מיידי את האוצר שהזכרתי בדברי, של אוסף השירה והיצירה הספרותית של רבי שלום שבזי, ולהקנות לו את מקומו הראוי במערכת החינוך הכללית של מדינת ישראל.

נורית קורן: לסיכום, אני רוצה להודות לך, חברתי שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב, על תמיכתך ביום היסטורי זה ועל פעילותך מתחילת הקדנציה לשימור מורשת יהדות ארצות ערב והאסלאם, ויהדות תימן בפרט.

נורית קורן: אני רוצה לספר לכם שלפני כמה חודשים הגשתי הצעת חוק להקמת רשות לאומית לתרבות שלום שבזי, והיום סוכם עם משרד האוצר ומשרד התרבות, השרה מירי רגב, ששימור מורשת רבי שלום שבזי תתחזק ותקודם במסגרות התרבות בישראל.

נורית קורן: לסיום, אני רוצה להודות לכל העמותות הפועלות בהתנדבות לשימור המורשת של יהודי תימן: האגודה לטיפוח חברה ותרבות, "אעלה בתמר", "הליכות עַם ישראל", "אפיקים", "שרשרת הדורות", וכמובן לתחנת הרדיו על שם רבי שלום שבזי.

נורית קורן: אני יודעת שאתם עושים עבודת קודש ואתם משלימים את העבודה שהממשלה לא עושה.

נורית קורן: אני מקווה שהיום הזה יביא לכך שרק נקדם את התרבות של כל יהודי ארצות האסלאם, ואני מאוד מקווה שגם יהדות תימן תועלה על נס.

נורית קורן: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לסגנית יושב-ראש הכנסת חברת הכנסת נורית קורן.

יצחק וקנין: יעלה יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל.

יצחק וקנין: איתן, שלא יתבלבלו, שידעו שאתה תימני, למה הצבע שלך, והעיניים – מבלבלים.

איתן כבל: חברי אדוני היושב-ראש, גברתי וחברתי השרה, רשמת פרלמנטרית, אורחים נכבדים, חברי וחברותי חברי הכנסת, קודם כול, אני מודה לחברתי נורית קורן על שהעלתה על סדר-יומנו את הנושא הזה, ואני רוצה להתחיל ולומר כך: אין, אני חושב, אדם שמגלם בתוכו את כל מה שאנחנו, העדה התימנית, כמו רבי שלום שבזי.

איתן כבל: זאת אומרת, אמרת רבי שלום שבזי – בעצם הכלת את כל העדה פנימה; במה שהוא מצטייר, במה שהוא נתפס.

איתן כבל: בשבילנו הוא הסמל, הוא ראש וראשון.

איתן כבל: אינני חושב שיש איזו עדה שיש בה דמות, חבר הכנסת יוסי יונה, שהיא כל כך מרכזית בהוויה ובחוויה של כל העדה כמו שרבי שלום שבזי מסמל עבורנו.

איתן כבל: יש בו הכול, ולא לחינם יש איזה סוג של ערגה – אם בשירה, אם בתפילה, אם בהיסטוריה, אם – לכוחות הגדולים שהיו טמונים בו.

איתן כבל: אני אומר זאת כך: יהדות תימן, שהיא יהדות מפוארת, מהמפוארות ביותר שיש, יש בה הרבה מעבר לקול נעים – ובמקרה לי אין – והרבה מעבר לריקודים, מלאווח וג'חנון; יש בה תוכן עמוק.

איתן כבל: ולשמחתי, בשנים האחרונות – ונמצא כאן ביציע חברי יגאל בן-שלום, שאביו, זיכרונו לברכה, שהכרתיו באופן אישי, היה באמת מהמובילים והפעילים ביותר לשימור מסורת יהדות תימן.

יצחק וקנין: אתה יודע, אני הייתי בבית-הכנסת בחדרה, שאבא שלו הוא מהמקימים שלו.

יצחק וקנין: לתפארת, אני יכול להגיד.

יצחק וקנין: לא פעם אחת הייתי שם.

איתן כבל: אני אומר זאת, כיוון שבשנים האחרונות הולך, לשמחתי, ומתפתח מחקר מאוד גדול על יהדות תימן, שזה הרבה מעבר לכל מה שאני אמרתי.

איתן כבל: אני מוכרח לומר, כבר ביום הזה, אתם יודעים – כל אחד והסיפור שלו מבית; המשפחה שלי הגיעה מתימן ב"מרבד הקסמים".

איתן כבל: אני, אישית, דובר תימנית, אפשר לומר שוטף.

איתן כבל: המשפחה שלי הגיעה, אדוני היושב-ראש, ממחוז שנקרא בלאד-אנֵס, שזה בערך 30, 40 ק"מ דרומית לצנעא.

איתן כבל: אבא שלי בא מכפר שקוראים לו אחלל, שנקנה בקושאן יחד עם משפחה ערבית שקוראים לה משפחת אל-ווחיישי.

איתן כבל: אימא שלי באה מכפר שהוא לא רחוק משם, מאת'יין.

איתן כבל: סבא שלי, זיכרונו לברכה, אב-אבי, שיהיה בריא, יש לו זיכרון שהולך אל רבי שלום שבזי: סבי, זיכרונו לברכה, היה חולה במחלת הנפילה, והוא עלה לקברו של רבי שלום שבזי, התפלל שם וחזר לביתו איש בריא.

איתן כבל: אפשר להאמין, אפשר לקבל, אפשר להתייחס לזה, חברותי וחברי – – –

יצחק וקנין: על זה אמרו חז"ל, איתן: גדולים צדיקים במיתתם יותר מאשר בחייהם.

איתן כבל: ואני אומר את זה לכולנו.

איתן כבל: יש מי שיכול לנפנף זאת.

איתן כבל: הנה, הגיע ליציע כבוד הרב רצון ערוסי, שהוא באמת מהגדולים של יהדות תימן.

יצחק וקנין: אנחנו מקדמים אותך בברכה, הרב ערוסי.

איתן כבל: ונמצא גם כאן, הוזכר קודם, באמת, אהרן עמרם, שהוא מגדולי משוררי וזמרי תימן, ויש לי קשר למשפחה, קשר קרוב מאוד, ואני מברך אותם.

איתן כבל: אני רוצה לסיים ולומר שמנקודת המבט שלי – תראו, אני יודע שאני לא נראה תימני.

איתן כבל: אני יודע שלא, אבל אני גם לא בחרתי איפה להיוולד, אבל אני כל כולי, כל כולי – אל תבריז.

יצחק וקנין: לא, אבל לפי הסחוג שיש באיתן, הוא – מרגישים שהוא תימני.

איתן כבל: אני יכול לומר לכם, בהוויה שלי, מעבר לעובדה שאני דובר תימנית, אני אוהב את המורשת, ואני אוהב את העדה שלי, ואני מחובר אליה בכל נימי נפשי, חבר הכנסת מאיר כהן.

איתן כבל: מבחינתי, אני אמרתי, אולי אני יום אחד אכתוב ספר על תקופת ילדותי בראש-העין ועל כל הדמויות שהן חלק ממני.

איתן כבל: אפילו כתבתי בסוף השבוע – ואני מסיים, אדוני היושב-ראש – איזה – –

עיסאווי פריג': ראיתי את המפה שלך – – –

איתן כבל: כן, – – פוסט על ראש-העין, שגדלתי עליה, שהריחות שלה והטעמים שלה, גם כשמתבגרים, כל זה חוזר אליך בעוצמות הרבה יותר גדולות.

איתן כבל: אני מודה לך, חברתי נורית קורן, על שנתת לי את הזכות לעלות ולדבר כאן היום.

איתן כבל: אני מחויב לכך שמורשת יהדות תימן תלך ותקבל את הפרסום ואת הכבוד הראוי לה, ואנחנו ראויים לכך.

יצחק וקנין: אין ספק.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, תודה, ותודה לכם, חברי, על שהגעתם.

איתן כבל: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת יואב בן צור אירס את בנו; ידבר במקומו חבר הכנסת יגאל גואטה, חברו לסיעה.

יצחק וקנין: אני מזמין את חבר הכנסת יגאל גואטה.

קריאה: – – –

יצחק וקנין: תשמעי, אנחנו, יש לנו ערבות הדדית.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, כבוד השרה, חברי חברי הכנסת, זכות היא לי לעמוד מעל בימה זו ולהעלות את זכרו של גדול רבני תימן, שחי במאה ה-17, מורנו ורבנו ועטרת ראשנו רבי שלום שבזי, זכר צדיק וקדוש לברכה.

יגאל גואטה: רבי שלום שבזי היה ידוע בגאונותו בתורה, בגדלותו ועמקנותו בנגלה ובנסתר, בהלכה ואגדה, לצד היותו גדול המשוררים, שחיבר מאות – ויש אומרים אפילו 15,000 – שירים, שרובם, לצערנו, אינם עמנו היום.

יגאל גואטה: כל שיריו הם ערגה וכיסופים לה' יתברך, לעם ישראל ולבית-המקדש, עד שהיו שכינוהו "משורר הגאולה".

יגאל גואטה: באחד משיריו אומר רבי שלום שבזי: "מרובים שאלות שלם ידידך ושיריו לא יכילון הניירות".

יגאל גואטה: חשקו הגדול בלימוד התורה עולה מתוך רבים משיריו, ובייחוד מאותם שירים שבהם הוא מביע געגועיו אל ידידיו תלמידי החכמים, שאל תורתם הוא כמהַ.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, הרב שמואל בן יוסף עדני, מגדולי חכמי תימן, שחי בסוף המאה ה-19, כתב עליו בלשונו המליצית: "עוד נוסיף להתפלא על המשורר האביר אשר הופיע בעיר צנעא הגדולה זה כשלוש מאות שנה, אחרון בזמן וגדול המעלה, הוא הרב הגדול בענקים כבוד מורנו ורבנו רבי שלום שבזי, לחיי העולם הבא.

יגאל גואטה: הוא האיש אשר בחר בו ה', הבקי בכל סתרי התורה, וכל עומק ההלכה, אשר לא יאומן כי יסופר כי איש פרטי אשר חייו קצובים, יחבר כל כך שירים ויתר חיבורים, ישתוממו הרעיונים ויתמהו הנבונים איך וכמה כוחו גדול, זה הרב גדול הדורים".

יגאל גואטה: מורנו רבי שלום שבזי ידוע היה כבעל מופת ונסים גלויים.

יגאל גואטה: רבי יעקב ספיר, בספרו "אבן ספיר", מספר שבכל ערב שבת נעשה לו נס קפיצת הדרך ובא לארץ-ישראל לשבות שם – פעם בירושלים, פעם בטבריה, פעם בעכו ופעם בחברון – ואחרי צאת השבת היה שב אל ארצו.

יגאל גואטה: עדת תימן המפוארת הכירה והוקירה את גדלותו.

יגאל גואטה: שמו של רבי שלום שבזי מונצח בשמותיהם של בתי-כנסת רבים של העדה התימנית, וכן ברחובות ובשכונות הנושאים את שמו, בעיקר ביישובים שבהם התיישבו יוצאי תימן בישראל.

יגאל גואטה: השכונה המפורסמת ביותר הקרויה על שמו היא שכונת שבזי בתל-אביב.

יגאל גואטה: על שמו הוקם מושב טירת-שלום, אשר כיום הוא שכונה בדרום נס-ציונה.

יגאל גואטה: לא רק בתימן, מקום הולדתו, הכירו בגדלותו, אלא שמו התפרסם בכל תפוצות תבל, ושלחו אליו שליחים עם שאלות סבוכות בהלכה.

יגאל גואטה: ביום זה, שבו אנו מעלים את זכרו הגדול, אני רוצה לסיים במילים משירתו: "חוס אלוהי ממעונך / על חבצלת שרונך / יעבור עלי רצונך / כאשר עבר חרונך.

יגאל גואטה: // שגבני מזדוני, כי לך לבי ועיני / הלעולמים עווני / יעמוד בינך וביני".

יגאל גואטה: זכותו תגן עלינו ועל כל ישראל.

יגאל גואטה: אמן.

יצחק וקנין: אמן.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת יגאל גואטה.

יצחק וקנין: תשיב לכל הדוברים שרת התרבות והספורט חברת הכנסת מירי רגב.

מירי רגב: כבוד היושב-ראש, תודה רבה לך, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, ראשית, כבוד הרב ערוסי, שנמצא אתנו כאן, אהרן עמרם המשורר, חברי בני העדה, יהדות תימן, חברי יגאל בן-שלום, חבר מועצת המוזיאונים בשלב זה, וכמובן העובדים והעובדות הסוציאליות שנמצאים פה היום, אני רוצה לברך אתכם, אז גם אני "עושה לכם שלום" בחזרה.

מירי רגב: היום מציינת הכנסת את העשייה הברוכה של העובדים והעובדות הסוציאליים, שפועלים למען החברה הישראלית על כל גווניה.

מירי רגב: אני רוצה להודות לכם על העשייה המסורה והמקצועית שלכם.

מירי רגב: מכובדי כולם, בגלריה העשירה של מעצבי הרוח היהודית שמור מקום של כבוד לרב שלום שבזי, שייזכר לעד כאחד מגדולי היוצרים והמנהיגים בתרבות העברית לדורותיה.

מירי רגב: כניסתו להיסטוריה של עמנו חלה בתקופה של חרדה קיומית וסכנות הרות גורל לקהילה היהודית בתימן.

מירי רגב: בכוח מנהיגותו וכישרונו הוא העניק ביטחון חדש וגאווה יוצרת לקהילה שכל כך אהב.

מירי רגב: הוא מחק את הייאוש, הצית את משואת התקווה, ומעל הכול – כתב שירה מהפנטת, שירת כמיהה וגעגוע, שנטעה בקרב בני עמו את האמונה שלא ירחק היום שבו יזכו כולם ללמוד תורה בארץ-ישראל.

מירי רגב: ואכן, הציפייה השתלמה.

מירי רגב: הרב שלום שבזי אומנם לא זכה להיכנס בשעריה של הארץ המובטחת, אבל רבבות יוצאי תימן עלו ארצה וצעדו בשבילי חזונו, בעת שמילות שיריו המשיכו להתנגן בקולם ובלבם.

מירי רגב: החלום הגדול של היוצר הגדול הזה הפך למציאות.

מירי רגב: שלום שבזי גילם את הרב-תרבותיות היהודית כולה במפעל חיים אחד.

מירי רגב: שיריו ינקו השראה וצמחו מתוך כלל ענפי היצירה היהודית: מההלכה והמקרא, התלמוד והפילוסופיה ועד סיפורי האגדות, המדרשים ועולמות הקבלה.

מירי רגב: השילוב הזה יצר מארג מרגש של יצירה עשירה ומלאת קסם: פיוטים ושירי שבח, שירי מוסר ושירי נשמה, לחני אגדות ופזמוני יום-יום.

מירי רגב: בכתיבתו הוא נשא בגאווה את קסמיה הגדולים של יהדות תימן – קהילה מפוארת, מופלאה, שורשית ומסורה, שבנותיה ובניה המשיכו לעלות ארצה מהמאה ה-13 ועד ימינו-אנו, המשיכו לקחת חלק פעיל בבניין העם והארץ והפיחו רוח עצומה בחלום הציוני.

מירי רגב: כמו כל יוצאי עדות המזרח, גם עבור יהודי תימן החלום הזה לא היה צבוע רק בגוונים ורודים; בדרכם הם נתקלו בקשיים לא מבוטלים ובגילויים רבים של הדרה, קיפוח ואפליה.

מירי רגב: הניסיון לבנות כאן כור היתוך הפוסל סימני היכר ייחודיים של המורשת אילץ יהודים רבים לטשטש כל סממן של תרבות מזרחית ולוותר על הזכות הבסיסית להשמיע את שירם ולספר את סיפורם.

מירי רגב: כשרת התרבות, אני מחויבת להוביל תהליכים של תיקון שירפאו את פצעי ההדרה; לבנות בתנופה גשרים חדשים אשר יביאו לידי ביטוי את תרבותם של כלל יוצאי עדות המזרח, ובה, כמובן, גם את תרבות יוצאי תימן ואת מורשתו הנפלאה, העשירה, הנוגעת ללב, של שלום שבזי בפרט.

מירי רגב: בשם החזון הזה אני פועלת לטיפוח המורשות והתרבויות של כלל השבטים והעדות בישראל ומבקשת להציבן במקום הראוי להן: בקדמת הבמה הציבורית ובמרכז סדר-היום התרבותי.

מירי רגב: אני גאה בתמיכת משרדי במפעלים חשובים כמו ה"תימניאדה", המרכז הרב-תחומי "ענבל", וכמובן עמותת "אעלה בתמר", עמותה הפועלת לשימור, טיפוח והפצה של התרבות העשירה של יהדות תימן.

מירי רגב: יום מורשת שלום שבזי מזכיר לנו את המחויבות לבחון דרכים נוספות לתמיכה בתרבות התוססת הזאת ולמצוא את הדרכים להנציח את מנהיגיה ומעצבי רוחה; כי כמו שיש מקום בתוכניות הלימודים ובשטרות החדשים ליוצרים כמו לאה גולדברג, אלתרמן וטשרניחובסקי, יש גם מקום לדמויות מופת כמו הרב שלום שבזי.

מירי רגב: ואני מתכוונת לפעול בכל הדרכים כדי להעניק לו ולרבים אחרים מיוצאי עדות המזרח את החשיפה הראויה להם.

מירי רגב: זוהי התגלמות המאבק שלי למען צדק תרבותי.

מירי רגב: אני מבקשת לברך ביום חשוב זה את חברתי חברת הכנסת נורית קורן על היוזמה החשובה של ייסוד יום מורשת לזכרו של הרב שלום שבזי – וזה נוסף על הפעילות שלך בתחומים רבים: בתחומי אנשים וילדים עם מוגבלות, נכי צה"ל, צער בעלי-חיים ועוד.

מירי רגב: אני רואה בך שותפה אמיתית לחיזוק המורשת של יהדות תימן, כי יחד נוכל לעשות יותר למען המורשת בכלל, ובוודאי למען יהדות תימן.

מירי רגב: תודה רבה לך על היום החשוב הזה ועל האנשים החשובים שכמובן נמצאים כאן בין אורחינו.

מירי רגב: אני רואה ביום הזה נדבך נוסף בעשייתה הנרחבת של הממשלה לחיזוק התרבות העשירה של יהדות המזרח, ואין לי ספק שבדרך זו נוסיף ונצעד גם במעלה הדרך.

מירי רגב: אני מתכוונת להמשיך לפעול למען חיזוק המסורות, והתקציב שעליו בישרה חברת הכנסת נורית קורן הוא אכן תקציב חשוב, תוספת של תקציב לא רק ליהדות תימן – לכלל המורשות במדינת ישראל, ובהן גם, כמובן, יהדות תימן.

מירי רגב: אני רוצה בהזדמנות הזאת להודות לשר האוצר, אשר אפשר את העלאת התקציב הזאת.

מירי רגב: חברים, קרוב ל-300 שנה חלפו מאז הלך לעולמו אחד מגדולי מנהיגיה ויוצריה של התרבות היהודית.

מירי רגב: השנים חלפו, אך קולו של הרב שלום שבזי ממשיך ללוות אותנו ומילותיו מוסיפות להדהד במעמקי הנפש.

מירי רגב: אנו כאן היום מחויבים לשמור על שיריו, על דרכו, ולהפיח חיים בחזונו ובמפעל חייו.

מירי רגב: בעזרת השם נעשה ונצליח.

מירי רגב: תודה רבה.

יצחק וקנין: גברתי השרה, תודה לך, אבל לפני כן, מה את מציעה שנעשה?

יצחק וקנין: נעביר את זה, את הנושא, לוועדת החינוך, התרבות והספורט, או שנסתפק?

מירי רגב: לא, אני חושבת – –

יצחק וקנין: נורית?

נורית קורן: – – –

יצחק וקנין: מסתפקים.

יצחק וקנין: אם כן, אנחנו – – –

מירי רגב: – – נסתפק בדיון הזה כאן.

איתן כבל: נסתפק, שלא נקלקל.

נורית קורן: – – –

יצחק וקנין: לא לא, ודאי, ודאי.

יצחק וקנין: אני חייב לשאול, כדי – – –

מירי רגב: אולי נעביר את זה אליךָ.

יצחק וקנין: אז אנחנו מסתפקים בתשובת השרה.

יצחק וקנין: אני רוצה להודות לשרה מירי רגב, שרת התרבות והספורט, להודות לחבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש ועדת הכלכלה, ולהודות ליוזמת של יום מורשת רבי שלום שבזי, זכר צדיק לברכה.

יצחק וקנין: עלי והצליחי.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת נורית קורן.

יצחק וקנין: רבותי חברי הכנסת, אנחנו ממשיכים בסדר-היום: ציון יום העובדים הסוציאליים.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד תודה מיוחדת לחבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, שפועל רבות בנושאים החברתיים.

יצחק וקנין: נאמר כמה דברים לפני שאני אזמין את חבר הכנסת מאיר כהן להציג הצעת חוק.

יצחק וקנין: אנחנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום העובד הסוציאלי הבין-לאומי, שאותו אנו מציינים היום ביוזמת סגן יושב-ראש הכנסת ושר הרווחה לשעבר, חבר הכנסת מאיר כהן.

יצחק וקנין: יום זה מתקיים בשיתוף איגוד העובדים הסוציאליים בארץ והקרן לידידות.

יצחק וקנין: במהלך היום התקיימו כאן דיונים בוועדות הכנסת השונות בנושאים הנוגעים לפעילות העובדים הסוציאליים, וכן התקיים אירוע הוקרה מיוחד לעובדים.

יצחק וקנין: הנושא שעומד במרכז היום הזה הוא קידום כבודם וזכויותיהם של אנשים ברחבי העולם, כפי שנקבע על-ידי ארגון הגג של איגודי העובדים הסוציאליים, הפדרציה הבין-לאומית של עובדים סוציאליים, IFSW – ארגון העוסק בקידום העובדים הסוציאליים בעולם ובאתגרים הייחודיים שעומדים במרכז עיסוקם.

יצחק וקנין: ברוח עקרונות הצדק בתורת ישראל, שעוגנו גם בחוקי-היסוד שלנו, ארגון זה שם לו למטרה את החתירה לצדק חברתי, זכויות אדם ופיתוח חברתי באמצעות קידום בעבודה סוציאלית, מודלים ושיטות עבודה מומלצות.

יצחק וקנין: אצלנו, העיסוק בעבודה סוציאלית מוסדר בחוק העובדים הסוציאליים, התשנ"ו–1996, ומוגדר "עיסוק מקצועי, משלח יד, לשיפור תפקודם האישי והחברתי של הפרט, המשפחה והקהילה, בדרך של טיפול, שיקום, ייעוד והדרכה, הנעשים בדרך כלל בידי עובד סוציאלי ובשיטות טיפול מקצועיות הנהוגות בעבודה סוציאלית".

יצחק וקנין: מאחורי הניסוחים הפורמליים עומדים אלפי עובדים ועובדות מסורים, המקדישים את חייהם למען הזולת ורווחתו תוך עמידה בלחצים והתמודדויות לא פשוטות.

יצחק וקנין: עובדים אלו ראויים להוקרתנו העמוקה, ואנו מחזקים מכאן את ידיהם במלאכת הקודש שהם עושים יום-יום, שעה-שעה.

יצחק וקנין: תודה לכל העובדים הסוציאליים, כל העוסקים במלאכה.

יצחק וקנין: [הצעת חוק פ/2554/20; נספחות.

יצחק וקנין: ]

יצחק וקנין: אני מתכבד להזמין את סגן יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, להציג את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – הכרעה במחלוקות בין הורים בעניין הנתון לאפוטרופסותם), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי כנסת.

מאיר כהן: תודה רבה לאדוני היושב-ראש, שלום לכולם, שלום לפקידות הסעד, לעובדות ולעובדים הסוציאליים שנמצאים שם, שלום לך, הגברת צפרא דוויק, שלום לכולם, תודה רבה שבאתם, אנחנו גאים ובאמת מרגישים שעשינו ולו מעט לציין את העבודה הקשה ולעמוד על האיכויות של עבודתכם.

מאיר כהן: אדוני השר, אדוני יושב-ראש האופוזיציה, שר הרווחה לשעבר, אני רוצה לומר משהו לחברי העובדים הסוציאליים: דיברו היום הרבה בשבחכם בכל ועדה שהיינו בה, ובאמת כולם תמימי דעים על כך שתרומתכם לא תסולא בפז.

מאיר כהן: עם זה, כדי שזה לא ייראה עוד ציון של יום, ועוד ועדות, שברגע שהן נגמרות אנחנו מייד עוברים לנושא הבא, התחייבו בפני ראשי הוועדות שהישיבות היום – בעקבות הישיבות האלה יתקיים רצף של ישיבות, שבסופו הסוגיות שעלו, חלקן יבשילו לדיונים הרבה יותר מעמיקים אצל השרים הנדונים וחלקן יבשילו להצעות חוק.

מאיר כהן: ובהחלט, בסופו של יום אנחנו רואים שבידינו ולפנינו עבודה קשה מאוד כדי לשנות – ובראש ובראשונה להתעסק בשכרכם.

מאיר כהן: לא בשביל זה באתם, אני יודע, צפרא, ואתם לא האנשים שיצאו לשבות ולשרוף צמיגים, אבל ראוי לה לכנסת, כמו שאמרתם, שלא תרפה עד שמצבכם ישופר, כי אתם יכולים לעשות מלאכת קודש, ואתם עושים, אבל עם זה אי-אפשר ללכת ולהתפרנס.

מאיר כהן: הסקר היום – תשמע, אדוני השר; תשמע, אדוני השר, אני מבקש ממך לשמוע: נערך היום סקר של הקרן לידידות והאיגוד הסוציאלי.

מאיר כהן: כשליש מהעובדים הסוציאליים, חבר הכנסת הרצוג, כשליש מהעובדות והעובדים הסוציאליים, נתמכים כלכלית על-ידי בני המשפחה שלהם; נתון קשה מאוד.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד תודה לכל המארגנים של היום: צפרא דוויק, דוד גולן, אפרת מוזס, אבי בן-זקרי, חגי תבל, צוות הכנסת, יעל מהכנסת, לכל חברי הכנסת והיושבי-ראש שהסכימו וקיימו דיונים.

מאיר כהן: אני עובר להצעת החוק – שמחתי לקבל את תמיכת הממשלה, והיא אף זכתה להיות פטורה מחובת הנחה.

מאיר כהן: הצעת החוק שאני מביא היום לכנסת היא הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – הכרעה במחלוקות בין הורים בעניין הנתון לאפוטרופסותם), התשע"ו–2016.

מאיר כהן: ההצעה זכתה השבוע לאישור ועדת השרים לחקיקה, ולא בכדי.

מאיר כהן: מדובר, ידידי העובדות והעובדים הסוציאליים, בהצעת חוק שעורכת שינוי חשוב בכל הקשור לסוגיית סדרי הדין והמשמורת בין הורים מתגרשים, ותהיה לה השפעה ישירה לשיפור מצבם הן של הילדים והן של המשפחות, הנמצאים על-פי רוב במרכזו של מאבק מתיש, גם בין ההורים לבין עצמם וגם בכל התא המשפחתי.

מאיר כהן: ביולי 2013, כשר הרווחה, מיניתי את ועדת סילמן לבחינת מדיניות משרד הרווחה גם בנושא הוצאה של ילדים מהבית, גם הדיונים המשפטיים, ובחינה מחדש של כל נושא הסדרי הראייה.

מאיר כהן: שלח אלי מייל היום אב שאמר לי: אנא, אל תשתמש במושג הסדרי ראייה, זה יותר מזכיר הסדרים – כך קוראים להסדרי ראייה בבתי-כלא – ולכן הוא ביקש שנקרא לזה זמני השהות.

מאיר כהן: אני חושב שאנחנו מקבלים את בקשתו ונקרא לזה זמני השהות.

מאיר כהן: הוועדה פרסמה את החלטותיה בפברואר 2014.

מאיר כהן: בין היתר, זיהתה הוועדה שהשימוש המוגבר בסעיף 19 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב–1962, מחולל עימותים בעצימות גבוהה סביב נושאים הקשורים להסדרי הראייה בין ההורים.

מאיר כהן: נוסף על כך, הוועדה זיהתה עלייה חדה בשימוש בסעיף הזה: מ-3,000 מקרים בשנה ל-6,000 מקרים – פי-שניים.

מאיר כהן: ובמה מדובר?

מאיר כהן: תקשיבו, העניין הוא פשוט מכפי שהוא נשמע: סעיף 19 לחוק, חברי חברי הכנסת, קובע, בין היתר, כי אם ההורים אינם מסכימים בעניין הנתון לאפוטרופוס ואינו קשור לרכוש הקטין, הם רשאים לפנות יחד לבית-המשפט, ובית-המשפט, אם לא עלה בידו להביא לידי הסכמה ביניהם, ואם ראה שיש מקום להכריע בדבר, יכריע בסכסוך – שימו לב, בית-המשפט יכריע בסכסוך – או יטיל את ההכרעה על מי שימצא לנכון.

מאיר כהן: זה המקום היחיד שבו אומרים לשופט: או שתכריע, או שתטיל את זה על מישהו אחר שיכריע.

מאיר כהן: פעמים רבות בית-המשפט – ברוב המקרים – מטיל את ההכרעה על העובד הסוציאלי לעניין סדרי דין, מה שמוביל לכך שהתסקיר של העובד הסוציאלי – פרופסור יונה – התסקיר של העובד הסוציאלי בעצם הופך לפסיקה של בית-המשפט.

מאיר כהן: אגב, אין עוד סיטואציה דומה לכך.

מאיר כהן: במקום שהשופט – ואין בדברי ביקורת על השופטים, חס ושלום, אבל – במקום שהם ינהלו תהליך של שפיטה, תהליך של דיון – תהליכים כאלה לעתים לוקחים 20 שניות: השופט קורא את התסקיר, והתסקיר הופך להיות פסיקה של בית-המשפט.

מאיר כהן: תפקיד העובד הסוציאלי לעניין סדרי דין הוא להכין תסקיר ולהביא המלצות לפני בית-המשפט.

מאיר כהן: תפקיד בית-המשפט הוא לחקור, לאפשר לכל הצדדים להביע את דעתם, ואז לפסוק.

מאיר כהן: העברת כובד האחריות לכתפי העובד הסוציאלי לעניין סדרי דין אינה במקומה, שהרי העובד הסוציאלי אינו בתפקיד שופט, והדבר הוא בבחינת נטל כבד מאוד על העובדים הסוציאליים.

מאיר כהן: פעמים רבות תפקידו של העובד הסוציאלי לעניין סדרי דין הוא ללוות את התסקיר ולפעול למימושו.

מאיר כהן: לא אחת מתקשים העובדים הסוציאליים בביצוע תפקיד זה, שכן המצב הנוכחי גורם לכך שאחד מהצדדים חש פגוע מתיאורו של העובד הסוציאלי את תפקודו ההורי בתסקיר.

מאיר כהן: שערו בנפשכם, הם גם כותבים תסקיר, ובוודאי שהם מתארים את תפקוד ההורים, ותמיד יהיה צד אחד שאינו מרוצה מהתיאור של העובד הסוציאלי לעניין סדרי דין.

מאיר כהן: לא רק שפוסקים על-פי התסקיר, גם אומרים להם: תלכו ותמשיכו ללוות את הטיפול.

מאיר כהן: כראש עירייה בזמנו נתקלתי במאות מקרים של הורים שלא היו מוכנים שאותם עובדים סוציאליים ימשיכו בטיפול, כי הם אמרו שמעצם כתיבת התסקיר הם מוטים.

מאיר כהן: הצעת החוק נועדה להסדיר את סעיף 19 לחוק, שעניינו הכרעת בית-המשפט, ולקבוע שבית-המשפט, ורק הוא, תהיה לו הסמכות להכריע בעניינים הקשורים לקטין שהובאו לפניו.

מאיר כהן: במילים אחרות, האחריות להכרעה השיפוטית תהיה רק של בית-המשפט; יתחשב בתסקיר, יתייחס לתסקיר, אבל שיעשה דיון מעמיק יותר.

מאיר כהן: יש אנשים שמתנגדים, ואמרו לי: מאיר, אנחנו מתנגדים לחוק.

מאיר כהן: שאלתי אותם: למה?

מאיר כהן: הם אמרו לי: תראה, אין מספיק שופטים ואין מספיק זמן.

מאיר כהן: זה לא מענייננו.

מאיר כהן: לא מענייננו.

מאיר כהן: אם יש בעיה של שופטים, יואילו הנהלות בתי-המשפט להציב יותר שופטים.

מאיר כהן: אבל לא יעלה על הדעת שבגלל בעיות טכניות אנחנו נמשיך להטיל על הכתפיים של פקידות ופקידי הסעד לעניין סדרי דין את כל הקושי שכרוך בזמני השהייה ובקביעת תוצאות שלעתים משפיעות השפעה אמיתית ולאורך זמן על הילדים ועל הוריהם.

מאיר כהן: אני קיבלתי את תמיכת הממשלה, כמובן בהתניות.

מאיר כהן: אני מוכן, יש לי סבלנות לכל התניה, אבל אני מבקש ממעט חברי הכנסת שנשארו כאן – ואני מלא הערכה לכם, תודה רבה לכם, אני חושב גם בשם העובדים הסוציאליים – לתמוך בהצעת החוק הזאת, כדי שנביא שינוי אמיתי.

מאיר כהן: חברי, היו ברוכים ומאושרים.

מאיר כהן: תודה רבה לכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת כהן.

יואל חסון: הצעת החוק הזאת היא בתמיכת הממשלה.

יואל חסון: השר ירצה בכל זאת להתייחס?

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר, השר אזולאי.

יואל חסון: מייד אחרי דברי השר אנחנו נעבור להצבעה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שאתייחס להצעת החוק אני רוצה, בשם שר הרווחה חבר הכנסת חיים כץ, להעביר את ברכתו לעובדים הסוציאליים: ראשית, אני רוצה לברך את כל העובדים הסוציאליים שמתארחים היום בכנסת.

דוד אזולאי: זה יום חשוב לא רק לכם, העובדים הסוציאליים, אלא לכל אזרחי מדינת ישראל.

דוד אזולאי: זהו יום המסמל את חשיבותה של העבודה הסוציאלית ואת כוחה של הנתינה.

דוד אזולאי: הכנסת על כל חבריה מכבדת את אלפי העובדות והעובדים הסוציאליים במדינת ישראל ומוקירה את עבודתם הקשה והמורכבת.

דוד אזולאי: העובדים הסוציאליים, אנשי מקצוע מיומנים ומסורים, נמצאים בחזית החברתית של המדינה ומתמודדים לא אחת עם דילמות מוסריות ועם שאלות חברתיות קשות.

דוד אזולאי: אנו רואים כיצד לאורך השנים מעמדם של העובדים הסוציאליים נשחק; הם אינם מתוגמלים כראוי, הם מתמודדים עם עומסי עבודה כבדים, עם מחסור בתקנים ועם שכר נמוך, וכל אלו – אל מול משימות רבות, קשות ומורכבות.

דוד אזולאי: אנו עדים למסעות הסתה, הכפשה, איומים והפחדה נגד עובדים סוציאליים ברשתות החברתיות חדשות לבקרים, והתוצאה היא איומים ואף פגיעות פיזיות באותם עובדים, שעבודתם נעשית תוך הקרבה אישית, במסירות רבה, רגישות, חריצות, ומעל לכול – מתוך תחושה מתמדת של שליחות.

דוד אזולאי: חשוב לי לומר לכל העובדים הסוציאליים במדינת ישראל – אומנם כותב השר כץ "אני"; אני עושה מזה "אנחנו":

דוד אזולאי: אנחנו אתכם במאבק

דוד אזולאי: כם הצודק והחשוב לתיקון העוולות ההיסטוריות שנעשו לכם.

דוד אזולאי: כותב כאן השר כץ שמאז כניסתו לתפקיד שר הרווחה הוא פועל יום-יום לשיפור תנאי עובדי המשרד והעובדים הסוציאליים, ומתחייב להמשיך להיאבק למענכם ולשפר את מעמדכם.

דוד אזולאי: אדגיש בפניכם כי במשך השנים משרד הרווחה קופח בכל הקשור לדרגות השכר של עובדיו בהשוואה למשרדים האחרים.

דוד אזולאי: אחד ההישגים הוא ביטול הדרגות הנמוכות במשרד הרווחה, ובכך בעצם נמחק הפער הבין-משרדי במגזר הציבורי.

דוד אזולאי: נוסף על כך, במסגרת המשא-ומתן של ההסתדרות והאוצר הצליח שר הרווחה להשיג העלאת שכר גם לעובדים הסוציאליים.

דוד אזולאי: חשוב לציין כי זו רק ההתחלה, והוא מתחייב להמשיך ולהיאבק לטובת העובדים הסוציאליים ולעמוד לצדם במאבקם הצודק לשיפור תנאי העסקתם וביטחונם האישי.

דוד אזולאי: אין לי להוסיף אלא לומר שגם אני – מזדהה כאן עם כל מילה.

דוד אזולאי: כרגע להצעת החוק שהוצעה כאן על-ידי חבר הכנסת מאיר כהן, ידידי, חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר – איך אומרים – הדברים משתנים; עבדך הנאמן הגיש את הצעת החוק הזאת במשך שתי קדנציות, והיא נדחתה.

דוד אזולאי: מה לעשות, משמים רוצים שהיום אתה תציע את הצעת החוק ואני אשיב לך עליה.

דוד אזולאי: אני רוצה קודם כול לברך אותך, אני חושב שזאת הצעת חוק ראויה, היא הצעה מצוינת, שבעצם באה להגיד לבית-המשפט במילים פשוטות: אנא ממך, אל תעמיס על העובדים הסוציאליים, יש להם מספיק הכרעות קשות שהם צריכים לקבל.

דוד אזולאי: בוא אתה, בית-המשפט, יש לך סמכות, יש לך אחריות – קבל אותה, תבצע אותה.

דוד אזולאי: אל תעמיס את זה ואל תשחרר את עצמך, בית-המשפט, מהאחריות הזאת.

דוד אזולאי: אני חושב, שהצעת החוק הזאת ראויה.

דוד אזולאי: אני לא זכיתי, אבל כיוון שאתה זכית, זה נחשב אותו הדבר, ואני באמת מברך על כך.

דוד אזולאי: אני מבטיח לך שאסייע לך לקדם את הצעת החוק הזאת.

דוד אזולאי: היא הצעת חוק בעתה ובזמנה, ואני מאוד מקווה שנזכה יחד ליישם את הצעת החוק הזאת עוד בקדנציה הזאת.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: אדוני השר, לאיזו ועדה אתה מציע להעביר?

דוד אזולאי: אני מציע לוועדת הרווחה.

דוד אזולאי: זו האכסניה הנאה ביותר.

יואל חסון: זה לא כזה חד-משמעי, אבל בסדר, עבודה ורווחה.

יואל חסון: אם אין התנגדות או הצעה אחרת, זה בסדר גמור.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר.

דוד אזולאי: תודה רבה, אדוני.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת החוק, בתמיכת הממשלה, כפי שנאמר.

יואל חסון: הצבעה.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 20 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות (תיקון – הכרעה במחלוקות בין הורים בעניין הנתון לאפוטרופסותם), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: בעד – 20, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת החוק התקבלה ותועבר לוועדת העבודה והרווחה, כמובן לצורך הכנתה לקריאה ראשונה.

יואל חסון: ציון יום העובדים הסוציאליים

יואל חסון: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

יואל חסון: אנחנו מציינים כעת את יום העובדים והעובדות הסוציאליים, הצעות לסדר-היום מס' 3079, 3147, 3162, 3172 ו-3196.

יואל חסון: אני רוצה לקדם בברכה את העובדות.

יואל חסון: אני רוצה לקדם בברכה את העובדות והעובדים הסוציאליים שנמצאים אתנו כאן ביציע, ולהזמין את חברי הכנסת שיזמו את הדיון הזה.

יואל חסון: ראשונת היוזמות, חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

יואל חסון: שלוש דקות עומדות לרשותך.

מיכל בירן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשמדינה שולחת את בניה ובנותיה למלחמה בשדה הקרב, היא דואגת גם לגבות אותם – היא שולחת להם מזון, וכלי נשק, ועורף, וגיבוי, והכול.

מיכל בירן: וכשזה לא קורה, ולפעמים יש פשלות, יש ועדות חקירה שלמות על העניין הזה.

מיכל בירן: אבל כששולחים את העובדים הסוציאליים, שגם הם בנינו ובנותינו, לשדה הקרב בחזית אחרת – חזית המלחמה בעוני, במצוקה, בייאוש – מפקירים אותם לגמרי.

מיכל בירן: העומס העצום המוטל על העובדים הסוציאליים בתת-תקנון משווע – תת-תקנון זה כזה ביטוי משעמם, אבל מה הוא אומר?

מיכל בירן: הוא אומר שבארצות-הברית – לא בסקנדינביה, בארצות-הברית – יש עובדת סוציאלית לכל 20 נערים בסיכון; במדינת ישראל – לפעמים אחת ל-80.

מיכל בירן: בעומס הזה, גם עם כל הרצון הטוב וכל האהבה, יש גבול למה שאנשים יכולים לעשות.

מיכל בירן: ומהן המשכורות שלהם?

מיכל בירן: אין לי מילים; לפעמים מדובר פשוט במצב מבזה, לפעמים המשפחות שלהן עוזרות העובדות הסוציאליות משתכרות יותר מהעובדות הסוציאליות עצמן.

מיכל בירן: יש עובדות סוציאליות שמקבלות השלמה לשכר מינימום.

מיכל בירן: עוד שיטה נפוצה היא חלקיות משרה, 75% משרה.

מיכל בירן: מה המשמעות של זה?

מיכל בירן: הכסף יורד ברבע.

מיכל בירן: האם באמת אפשר למצוא, כשאת עובדת סוציאלית מסורה, עוד רבע משרה במקום אחר כדי להשלים את ההכנסה?

מיכל בירן: אי-אפשר.

מיכל בירן: זה גוזר עוני.

מיכל בירן: מהם הכלים והיכולת לעזור למשפחות ולאנשים שזקוקים לעזרתם של העובדים הסוציאליים?

מיכל בירן: גם שם היד קמוצה – היד קמוצה, אבל כשקורה משהו, כשחלילה מחליט אדם – חלילה – לרצוח את ילדיו – מהדברים המזעזעים שאנחנו נתקלים בהם מדי פעם בפעם – את מי זורקים ראשון כבשר תותחים?

מיכל בירן: את מי משליכים ומפקירים לזעמו, המוצדק לעתים, של הציבור?

מיכל בירן: את העובדות הסוציאליות.

מיכל בירן: לא אומרים שזאת הממשלה שהחליטה לא לדאוג לתעסוקה הוגנת, שכשאנשים עובדים פה בזיעת אפיהם הם בכל זאת חיים בעוני; לא מספרים מי גורם למצוקה, לחרדות, לא מדברים על חלקה של הממשלה; לא מדברים על התת-תקנון ועל העומס העצום.

מיכל בירן: נותנים לעובדות ולעובדים הסוציאליים לשאת במלוא המחיר, במלוא הצער, והדבר הזה פשוט שובר את לבי.

מיכל בירן: אני פה, וסיעת המחנה הציוני, מחויבות – ואני בטוחה שגם חברי כנסת אחרים שותפים למאבק הזה, למאבק של העובדים והעובדות הסוציאליים – כי אתם הבנים והבנות שלנו, אתם הלוחמים שמדינת ישראל שולחת לשדה הקרב, ואנחנו צריכים להיות כאן הגב שלכם.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת בירן – דברים בהחלט חשובים.

יואל חסון: חבר הכנסת גואטה, בבקשה.

יואל חסון: חמש דקות לרשותך.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני יודע שזה לא פופולרי, אבל אני חייב להצטער על זה שאין פה מישהו מהממשלה – לא שר הרווחה.

יגאל גואטה: לא יכולתי להתאפק, אני מתנצל.

מאיר כהן: אני פה.

מיכל בירן: ברוך הבא לכנסת.

יגאל גואטה: מכובדי – –

יואל חסון: לא, הוא התכוון לשר הרווחה עצמו.

יגאל גואטה: שר הרווחה.

יואל חסון: שר הרווחה לשעבר פה, חצי נחמה.

יגאל גואטה: – – אחרונים חביבים, יקירי העובדים והעובדות הסוציאליים – –

יואל חסון: מצטער שאתה חצי נחמה.

יגאל גואטה: – – מכובדי כולם, אחת המטרות שקבעתי לעצמי בעת כניסתי לכנסת ולכהונתי כחבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, הייתה להיות לפה לאוכלוסייה המוחלשת בישראל.

יגאל גואטה: האוכלוסייה הזאת, שהרשויות ברובן הפנו לה עורף, מגיעה בסופו של דבר למפלט האחרון, ואלו הם העובדים הסוציאליים.

יגאל גואטה: מכאן האחריות הכבדה המוטלת עליכם, מכאן הזהירות המרבית הנדרשת מכם.

יגאל גואטה: זה תפקיד כמעט יחיד שבו החלק הרגשי, מה שקרוי בלשוננו "הלב והנשמה", הוא חלק מהותי מהתפקיד.

יגאל גואטה: עובד ועובדת בתחום הרווחה שאין להם לב פתוח למצוקות הזולת, עובדים סוציאליים שאין להם רגש ונשמה, אין להם מה לעשות בתחום הזה.

יגאל גואטה: ידידי אנשי הרווחה, אני מגיע מהשטח, משני עברי המתרס.

יגאל גואטה: הייתי ילד רווחה; לימים הפכתי להיות כתובת לאותם ילדים.

יגאל גואטה: אני יודע בדיוק איזו עבודת קודש אתם עושים וכמה היא קשה.

יגאל גואטה: אני יודע עד כמה היא לא מתוגמלת, ואני יודע עד כמה לא פעם היא כפוית טובה – לא כפיות טובה מצד הנערים והנערות או ההורים והמשפחות, חלילה, אלא כפיות טובה מצד הממסד.

יגאל גואטה: הרי ברוב המקרים ידיכם כבולות.

יגאל גואטה: אתם רואים מקרר ריק, אתם רואים מזרנים על הרצפה, אתם רואים אם חד-הורית הנאנקת תחת העול, אתם רואים תינוק שאין לו "מטרנה" – זאת לא ססמה: תינוק שאין לו "מטרנה", זה אומר שאין לו מה לאכול.

יגאל גואטה: בואו ותגלו לי מה בדיוק מצפים מכם לעשות.

יגאל גואטה: יש לכם איזו כספת במחלקת הרווחה?

יגאל גואטה: אולי יש לכם איזו קופה קטנה שאנחנו לא יודעים עליה?

יגאל גואטה: אני מכיר עובדות סוציאליות שהן מלאכיות, הן חוזרות הביתה ולא מסוגלות להירדם, ואז הן בעצמן פונות ל"חסדי נעמי", ל"עזר מציון" ולכל ארגוני החסד.

יגאל גואטה: כי – מה לעשות, במקום שהמדינה הייתה צריכה להיות, הם, ארגוני החסד, נמצאים, לצערנו.

יגאל גואטה: זאת אולי הזדמנות לקרוא מפה לשר הרווחה, בבקשה, בתחינה, אבל באותה נשימה אני לא יכול שלא להגיד גם בדרישה נוקבת, להגדיל בצורה גורפת את סכומי התקציבים, גם עבור העובדות הסוציאליות, ובטח עבור "קמחא דפסחא", שאנחנו קרובים אליו, לקראת חג הפסח.

יגאל גואטה: אולי אתה, שרואה את השחור בעיניים של המצוקה, שמגלה רגישות אמיתית, תזרוק הצדה את כל התזכירים המלומדים ותבין, השר, אף-על-פי שאינך כאן, שאתה מציל רבבות משפחות מחרפת רעב בימי החגים הבאים עלינו לטובה.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, אני רואה חשיבות עליונה בקיום יום העובד הסוציאלי הבין-לאומי בכנסת באופן רשמי ומכובד, מכיוון שחשוב מאוד להעלות למודעות את ההצלחות וההישגים, ולא רק את הקשיים והאתגרים.

יגאל גואטה: יש לנו הרבה במה להתגאות.

יגאל גואטה: במסגרת תפקידי בכנסת וכחבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות אעשה כל שביכולתי כדי שתהיה הלימה בין תרומת

יגאל גואטה: כם ותפקידכם לבין מעמדכם בחברה הישראלית.

יגאל גואטה: אמר לי פעם מישהו במליצה: מה שחשוב בחיים זה לא הכסף, זה הכמות של הכסף.

יגאל גואטה: בעידן שלנו, שבו אנשים מתרוצצים כל היום סביב הכסף, מאחר שלשיטתם ההצלחה נמדדת בכסף, ובעולם ההולך והופך להיות טכנולוגי ודיגיטלי, אתם בחרתם להישאר מאחור ולגעת ולטפל באנשים, בנשמות, ולא באמצעות צגים ומסכים.

יגאל גואטה: כשהתלבטתם באיזה מסלול לימודים לבחור, כזה שיעניק לכם כבוד וכסף או כזה שבו אתם תהיו אלו שמעניקים ולא מתוגמלים, בחרתם מתוך ידיעה ברורה במסלול שבו הנתינה היא העיקר.

יגאל גואטה: בחרתם להיות לאחיעזר ולאחיסמך לאוכלוסיות החלשות ביותר בחברה, ושלא על מנת לקבל פרס.

יגאל גואטה: החובה שלנו היא, ראשית, להעריך את בחירתכם.

יגאל גואטה: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לשאול אתכם, האם לדעתכם המשאב הטבעי שנקרא עובדים סוציאליים זוכה לתהודה הציבורית שלה זוכים משאבי הטבע האחרים של מדינת ישראל?

יגאל גואטה: האם המשאב הטבעי הזה – אוצר טבע, הייתי קורא לו – שתפקידו לצמצם את הפערים ההולכים וגדלים בחברה הישראלית ולשפר את ביטחונם ורווחתם של אזרחי ישראל, מקבל התייחסות הולמת בהפניית תקציבים ומשאבים?

יגאל גואטה: תרשו לי לשאול: עובדת סוציאלית שמגיעה לביתו של קשיש ניצול השואה או אזרח קשה-יום ורואה שאין לו כסף לתרופות, האם היא יכולה לפנות לגורם כלשהו מטעם המדינה שיסייע לאותו קשיש, או שהיא תמצא עצמה מקוששת צדקה עבור אותו קשיש?

יואל חסון: נא לסיים.

יגאל גואטה: ובעברית קלה וכואבת, הפכנו את העובדת הסוציאלית לשנוררית.

יגאל גואטה: לכן, חברי חברי הכנסת, אנחנו צריכים למקד את תשומת לבנו במשאב הטבעי שנקרא עובדים סוציאליים, כי אין מישהו אחר שיילחם את מלחמתם.

יגאל גואטה: חובה עלינו להקשיב לזעקת אלו שקולם לא נשמע.

יגאל גואטה: לסיום, אני רוצה לשוב ולברך את העובדים הסוציאליים, לחזק את ידם ולומר להם: במקום שאנחנו לא משלמים את שכרכם – כל מי שעוסק בצורכי ציבור באמונה – הקדוש-ברוך-הוא ישלם שכרכם.

יגאל גואטה: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גואטה.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – בבקשה, אדוני.

יואל חסון: חמש דקות עומדות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השר, הכנסת ציינה היום את יום העובד הסוציאלי – לא העבודה הסוציאלית, אלא העובד – התמקדה בעובד עצמו, וזה מאוד חשוב, כי אם העובד הסוציאלי לא יהיה מוכן נפשית, מוכן עם כל הכלים שהוא צריך כדי לתת את השירות – שירותי הרווחה – לנזקקים, אז יש קושי בזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא ארבה בשבחים, אלא אכנס לנקודות המרכזיות שמחייבות טיפול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתחיל בזה: יש בעיה של תקנים – חסרים הרבה עובדים סוציאליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עומס כבד על כל עובד סוציאלי, ואני אומר את זה, ואמרתי את זה גם היום: העובד הסוציאלי, לא צריך להתחיל לספור לו כמה תיקים, כי הוא לא עובד באריזה, ולספור בסוף היום כמה אריזות הוא הכין וכמה עשה, כי הוא מטפל בבני-אדם, בבני-אדם נזקקים, בבני-אדם בשעה הקשה שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא מטפל במשפחות, בהורים, באומנה של הילדים, בתסקירים לבית-המשפט – הוא צריך לחרוץ דיני נפשות, דיני אדם; הוא צריך לקבוע לאן ילד ילך, מה יהיה מצב המשפחה, איך יתקדמו, האם האישה בסכנת חיים או לא בסכנת חיים, האם המשפחה הזאת יכולה להמשיך להתקיים ולחיות חיים נורמליים, האם הקשיש הזה מקבל את מה שמגיע לו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז העניין של התקנים ועומס העבודה על העובדים הסוציאליים זה הדבר הראשון שצריך לטפל בו, ולהגביל, להגביל במפורש, את מספר התיקים שעובד סוציאלי יכול לטפל בהם, כי הוא מגיע גם לביקורי בית ופגישות, ולתסקירים לוועדות, לבית-משפט – ולהעמיס עליו עוד ועוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נוסף על כך, מדברים על עובדי קבלן; היום יש כ-15,000 עובדים סוציאליים, בין 8,000 ל-9,000 מהם לא במשרות קבועות; הם או עובדי עמותות, או עובדי קבלן, או עובדי עמותות שהרשויות המקומיות או המדינה הקימו כדי לעקוף את המחסור בתקנים, והם גם לא מקבלים קביעות, לא מקבלים ותק, כי העמותות האלה מתחלפות ומשתנות, והם לא מקבלים קביעות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו עוד בעיה: הם צריכים לקבל הגנה בדיוק כמו רופאים בבתי-חולים, כי הרבה עובדים סוציאליים – יש הרבה שביתות של עובדים סוציאליים כי חברים שלהם הותקפו – אנחנו יודעים שאנשים שמגיעים לטיפול של העובדים הסוציאליים הם לפעמים לא אנשים הכי מוכשרים, וגם יכול להיות שיש גם רקע עברייני לחלקם – אני לא רוצה להכליל, ואני לא מכליל, כדי שלא אובן אחרת – חלק מהם יכולים להיות תוקפניים, אז גם להם צריך לתת את ההגנה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש עוד בעיה מאוד גדולה: העניין של המצ'ינג, גם בפעילות וגם בתקנים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הרי יש רשויות מקומיות עניות, שלא מאיישות תקנים כי הן לא יכולות להשלים את החלק של הרשות המקומית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הם מפסיקים את הפעילות של העובדים הסוציאליים כי אין להם כדי להשלים את החלק של הרשות המקומית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מבין גם איך מתקצבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה גם תקנים וגם פעילות?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה לפי מספר התושבים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם זה לפי אחוז העוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה הקריטריונים של המשרד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: את זה צריך לדעת, כי אני לא רואה גם את השר פה, שגם יגיב – אני לא רואה את שר הרווחה; אני מדבר על שר הרווחה – במתכוון דיברתי על שר הרווחה, אני רואה שיש שר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז העניין של המצ'ינג לא יכול להיות – העני ימשיך להיות עני כי אין להם להשלים, אין ליישוב שלו להשלים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: העניין של שכר העובדים – אני אומר עכשיו עובדות – בשפה, אם יש גברים והרבה נשים, אתה יכול לדבר בשפת זכר, אבל אני אדבר על העובדות הסוציאליות; כ-83% מהעובדים הסוציאליים הם נשים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם השתחררנו מהתפיסה שהשכר של האישה הוא עדיין השלמת הכנסה, או שהיא יכולה להיות מפרנסת?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי השכר הזה, הנמוך מאוד, של העובדות הסוציאליות – אנחנו מגיעים למצב – אני לא יודע אם הם צריכים או צריכות עוד עובדים סוציאליים לטפל בהן, כי הן עניות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: באמת – – –

מאיר כהן: כי הן נשים.

מאיר כהן: כי אם היה ההפך – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, אני אומר:

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הן נשים, או כי הן עובדות מתחת לקו העוני ובחלקי משרות, ואז צריכים לקבל טיפול?

עבד אל חכים חאג' יחיא: היום ציינו את יום העובד הסוציאלי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מצטער מאוד – היה באודיטוריום השלב של הענקת פרסים, ואני מצטער שלא ראיתי אף שר ואף חבר כנסת מהקואליציה, וזה מאוד ציער אותי, כי היום הזה הוא יום לכולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בין אלה שקיבלו את הפרסים של פורצי הדרך היה פרופסור מוחמד חאג' יחיא, שהוא קרוב משפחה שלי, ידיד קרוב, ואני מאוד אוהב אותו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא פרופסור מהראשונים בעולם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הוא קיבל את הפרס על מחקרים שהוא עשה – הוא מרצה וגם חוקר – על מחקר על אלימות במשפחה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אני מאחל לו אריכות חיים ובריאות, ושימשיך במחקרים שלו לטובת האנושות, לטובת העולם, ושיצליח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: פרופסור מוחמד חאג' יחיא (אומר דברים בשפה הערבית, להלן תרגומם: אנו אוהבים אותך מאוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האל יצליח את דרכך, יאריך את ימיך וייתן לך בריאות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנו גאים בך ונמשיך להעלות אותך על נס.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה לך).

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

יואל חסון: שוכראן עמי.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.

יואל חסון: חמש דקות.

אילן גילאון: אדוני היושב-ראש, חברים יקרים, יש חברי כנסת שהם עיתונאים, יש חברי כנסת שהם עורכי-דין, יש חברי כנסת שהם אנשי עסקים, ויש חברי כנסת שהם מורים ועובדים סוציאליים.

אילן גילאון: ואת אלה אני אוהב יותר מכול, ובתוך כל אלה אני אוהב את חברי מאיר כהן, שיזם את היום הזה, שאני כל כך נהנה לפרגן לו על כך.

אילן גילאון: מאיר כהן, מפרגנים לך.

מאיר כהן: סליחה, אדוני.

אילן גילאון: אמרתי שבתוך כל חברי הכנסת שהם גם מורים וגם עובדים סוציאליים, שאותם אני אוהב הכי הרבה מיתר חברי הכנסת, אותך אני אוהב יותר מכול, כי אתה, כמו העובדים הסוציאליים, מסתכל על בני-אדם כמטרות ולא כאמצעים.

אילן גילאון: זה נורא קשה להיות הדובר האחרון, משום שכל הסופרלטיבים היפים על החזית והחלוץ והפלמ"ח נלקחו לי, אבל אני מתעקש כל הזמן להגיד שמצאתי שיר של אלתרמן על אנשי העלייה השנייה; הוא אומר שם: "וכל רואיהם / אמרו עליהם: איזה מין בני-אדם משונים! // אומרים ועושים / ויוצאים לעבוד.

אילן גילאון: / באמת בני-אדם משונים מאוד" – אז העו"סים זה משם בעצם.

אילן גילאון: באמת בני-אדם משונים מאוד, ואני שואל את השאלה הזאת לא אחת את עצמי: מדוע אנשים שכנראה הם חפים מכל ציניות – כי אחרת אי-אפשר ללכת להיות עובד סוציאלי – מדוע הם לוקחים את אבן הריחיים הכבדה הזאת על כתפיהם בעידן כזה, שכולם כל כך אטוֹמים ובדידים ומפריטים?

אילן גילאון: מדוע האנשים האלה, שאינם ציניים – ולא להיות ציני זה אומר בעצם שאתה לא עובר ליד החיים וליד האנשים, אלא אתה עובר בתוכם, ואתה בעצם לוקח קצת מתוך כל כאב, ואחרי שעובר הזמן, אתה מערים עוד ועוד על עצמך – מדוע הם עושים את זה לעצמם?

אילן גילאון: זאת אומרת, אני לא יכול שלא להעריך/להעריץ היום תכונה כזאת.

אילן גילאון: וכאשר אני יודע באיזה אוקסימורון אנחנו חיים, האוקסימורון הכי גדול שאני יכול לחשוב עליו – שהוא סימן לאי-הערכה – שיש עובדים סוציאליים עובדי קבלן.

אילן גילאון: זה בלתי מתקבל על הדעת.

אילן גילאון: זה אוקסימורון.

אילן גילאון: זה היפוכו של דבר, כאשר אנחנו יודעים שהמנגישים מספר אחת הם האנשים הללו.

אילן גילאון: חוד החנית החברתית; הפרולטריון האחרון שנשאר; אנשים, ובעיקר נשים – שעובדות 30 שנה כדי לקבל משכורת של מנכ"ל בנק בחודש אחד, למרות תיאור הקושי שאני כאן מתאר.

אילן גילאון: אני אומר: משהו כאן דפוק, משהו כאן לא מסתדר לי בהוויה הכוללת, בתפיסה הכוללת שלנו, בסדר העדיפויות שלנו, בתוך העולם הזה, שכולו רצוף מאבקים, ובעצם המאבק שלנו צריך להיות שזה יהיה עולם ללא כל כך הרבה מאבקים, קצת יותר הגון, קצת יותר הגון בחלוקתו, באחריותו.

אילן גילאון: אבל אנחנו, כנראה, בשרשרת הזאת תמיד מתייחסים לאלה שהם בשורה הראשונה לא בכבוד הראוי.

אילן גילאון: והכבוד הראוי הוא בהחלט גם המעמד והסטטוס הכלכלי של האנשים הללו, שבו אנחנו צריכים לטפל, וזה עניין של קבלת החלטות.

אילן גילאון: ואני בעיקר עליתי לכאן כדי להגיד: חברות, חברים – ובעיקר חברות – יש במקום הציני הזה גם אנשים שמחשיבים מאוד מאוד את מה שאתם עושים, רואים נכוחה את משקל הדברים שאתם עושים, רואים נכוחה את אי-ההגינות בכל שהתמורה היא כל כך מועטה, ושלעתים הגבול בין מקרה סוציאלי לעובד סוציאלי כל כך דק, עד כדי כך שעובדים סוציאליים יכולים להפוך למטופלים של עצמם, בסופו של דבר, מתוך חוסר אחריות; שהמדינה עובדת by proxy, והיא מנוהלת על-ידי עמותות – שיהיו בריאות, אבל אני אומר:

אילן גילאון: ככל שיש יותר עמותות, סימן שהמדינה היא פחות אחראית – עמותות שמעסיקות עובדים סוציאליים.

אילן גילאון: ואז אני אומר לעצמי: בעצם, את כל הדבר הזה יכולנו לשנות.

אילן גילאון: משום שעוני ומצוקה הם רק דבר אחד – חלוקה אובייקטיבית לא נכונה של עושר, סדר עדיפויות מקולקל של חברה, שלנו הסבירו בבית-הספר, אדוני היושב-ראש, שהיא חברה שהיא אור לגויים ופנס לגויים ווינקר לגויים ופרוז'קטור לגויים וכל חשמלאות הרכב לגויים שאתה רק רוצה.

אילן גילאון: והעובדים הסוציאליים בעצם הם כעדות שיש לנו פוטנציאל, כי יש לנו חוד חנית כזה – יש לנו פוטנציאל להגיע לשם, אבל אנחנו ממש לא שם.

אילן גילאון: וזה העבודה של 100 השנים הבאות.

אילן גילאון: העובדים הסוציאליים, העובדות הסוציאליות, המורות, האחיות – הפרולטריון האחרון.

אילן גילאון: האנשים האלה, שמסתכלים על בני-אדם כמטרות ולא כאמצעים, שמסתכלים באופן לא אינסטרומנטלי, הם בעצם יהיו גם הישועה שלנו.

אילן גילאון: ואני רציתי שהם ידעו שיש מי שמעריך את זה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת גילאון.

יואל חסון: נשמח לשמוע את התייחסות הממשלה.

יואל חסון: השר אזולאי, בבקשה, בשם שר הרווחה.

תמר זנדברג: יפה מאוד, אילן.

יואל חסון: בבקשה, אדוני השר.

יואל חסון: אתה קיבלת היום את התפקיד של לענות על השאלות הקשות.

דוד אזולאי: המזל שלי, שאני מזדהה עם הדברים, אני מזדהה עם העובדים הסוציאליים, אז אין לי שום קושי למלא את מקומו של שר הרווחה, שנבצר ממנו – – –

יואל חסון: הקושי זה בבשורות ובתשובות לקהל שיושב פה, וכל מי שיושב או צופה בבית.

דוד אזולאי: אז תראה, קודם כול, לפחות לפי מה שהעביר אלי שר הרווחה, הוא אכן קשוב למצוקותיהם של העובדים הסוציאליים, הוא עושה הכול לשפר את שכרם ומעמדם של העובדים הסוציאליים.

דוד אזולאי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לברך את חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, שיזם את היום המבורך הזה.

דוד אזולאי: פעולה מבורכת, פעולה ראויה, זה יום של הזדמנות להציף את בעיותיהם של העובדים הסוציאליים.

דוד אזולאי: כמי שמכיר את זה גם מקרוב, בעבודתי החינוכית בעבר, אני יודע באיזה תנאים הם נמצאים, ומי כמוך – אתה גם מכיר את זה כראש רשות – לא כל רשות נותנת את התנאים, גם הפיזיים, ברשות המקומית לאותם עובדים סוציאליים, ומספר התיקים שהם מטפלים בהם – אין ספק שבסופו של דבר זה בא לידי ביטוי אצל האזרח, כשהוא עומד מול אותה עובדת סוציאלית או אותו עובד סוציאלי והוא מקבל את השירות הזה.

דוד אזולאי: באיזשהו מקום, בהחלט, כאשר אין תנאים נאותים באותו מקום, או שהעובדת הסוציאלית צריכה לנסוע חצי יום כדי לשבת שעה-שעתיים עם מטופל שלה, אז באמת הדברים האלה טעונים שיפור.

דוד אזולאי: ואני רק יכול להגיד: אני מאוד מקווה, כפי שהדברים – כפי שאמרתי קודם – השר חיים כץ, מי שמכיר אותו בעבודתו בוועדת העבודה והרווחה, כאיש עשייה, אני מאמין שהוא יעשה הכול לשפר ולחזק את מעמדם של העובדים הסוציאליים.

דוד אזולאי: אני חושב שאם החברים ירצו להעביר את זה לדיון בוועדת הרווחה, בהחלט אפשר להמשיך שם את הדיון.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: תודה רבה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני השר – ולדיון ההוא אני מקווה שיבוא גם שר הרווחה עצמו ויוכל להתייחס לדברים.

יואל חסון: אז אם אין הצעות נוספות, אנחנו באמת נצביע על העברת המשך הדיון בנושא לוועדת העבודה והרווחה.

יואל חסון: אנחנו מצביעים.

יואל חסון: בבקשה.

יואל חסון: מי שבעד – בעד ועדה, ומי שנגד – נגד.

יואל חסון: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

יואל חסון: תשעה בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים.

יואל חסון: אני מוסיף את קולו של חבר הכנסת גואטה – בעד, אני מתאר.

יואל חסון: הנושא יועבר להמשך דיון בוועדת העבודה והרווחה – נושא ציון יום העובדים הסוציאליים.

יואל חסון: אני מבקש להודות לעובדים הסוציאליים ולעובדות הסוציאליות שהגיעו לכאן והיו חלק מהדיון.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/623); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: ואנחנו עוברים להמשך סדר-היום.

יואל חסון: הנושא הבא: הצעת חוק הארכת תקופת זכות יוצרים בתקליט וזכויות מבצעים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת יעקב מרגי, מירב בן ארי ודוד ביטן וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: יציג את הצעת החוק חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב-ראש ועדת החינוך.

יואל חסון: בבקשה, אדוני.

יואל חסון: נציין, אדוני, שיש לך עד עשר דקות.

יעקב מרגי: אנחנו לא ננצל את הכול, הנושא ברור ופשוט.

יואל חסון: מה שתחליט.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי כבוד השר, הצעת חוק הארכת תקופת זכות יוצרים בתקליט וזכויות מבצעים (תיקוני חקיקה) באה להשוות מצב ולתקן עיוות שנוצר עם השנים.

יעקב מרגי: כולנו חווינו יחד וראינו את מה שקרה עם אמן אחד, לפני שבועיים או יותר, שלושה שבועות, הזמר גבי שושן; זה קצת הציף לנו והציב לנו תמונת מצב של – איך נאמר – של האמנים בכלל, ובמיוחד האמנים הוותיקים, שעם השנים – עם השנים – ההכנסה היחידה שלהם – הרי הם לא היו שכירים, הם השקיעו בקריירה, המדינה נהנתה, הציבור נהנה, הם יצרו, הם הפיקו.

יעקב מרגי: עם השנים, ההכנסה היחידה שלהם זה אותם תמלוגים שהם מקבלים – הן המפיקים והן היוצרים עצמם – מאותם שירים.

יעקב מרגי: אם ניקח – נחשפנו למצב העגום, הכלכלי, של הרבה אמנים מבוגרים, שכמות ההשמעות שלהם או התמלוגים שהם מקבלים זה לא כמו של אמן חדש שעכשיו מפיק תקליט, או מושמע חדשות לבקרים, ואז ההכנסה הגבוהה.

יעקב מרגי: עם השנים, ההכנסה הזאת הולכת ויורדת.

יעקב מרגי: במקביל, גם תוחלת החיים במדינת ישראל – ברוך השם, ואנחנו רק מודים ומקווים שהיא תמשיך לעלות – הולכת ועולה.

יעקב מרגי: יוצא מצב – אני אביא לכם דוגמה אחת:

יעקב מרגי: אם לא נתקן את החוק הזה – "הגשש החיוור", נכון?

יעקב מרגי: אמנים שתרמו קצת להוויה הישראלית – – –

יואל חסון: קצת, טיפה.

יעקב מרגי: קצת, נכון?

יעקב מרגי: בעוד כמה חודשים, ואפילו – הם יפסיקו להיות הבעלים על היצירה שלהם.

יעקב מרגי: הם יפסיקו לקבל את אותם תמלוגים.

יעקב מרגי: ואנחנו משווים את המצב במדינת ישראל למה שקורה ברוב מדינות אירופה, בארצות-הברית, בקנדה, ומאריכים זאת ל-70 שנה.

יעקב מרגי: מובן שאנחנו לא יכולים להחיל את החוק רטרואקטיבית, גם על אלה שכבר עברו 50 שנה על היצירות שלהם, אבל לפחות מכאן ולהבא, מכניסת החוק לתוקפו, אמנים ימשיכו ליהנות מאותם תמלוגים בתקופת זמן של 70 שנה.

יעקב מרגי: הצעת החוק הזאת הוגשה יחד עם חברי כנסת נוספים: מירב בן ארי, דוד ביטן, נאוה בוקר, יואל חסון, יעקב פרי ועפר שלח.

יעקב מרגי: זו הזדמנות גם להודות ליו"ר ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל, שלקח על עצמו לקדם את החוק הזה במהירות.

יעקב מרגי: אני מציין שחובתנו לתיאום עם הממשלה כפי שנאמרה בוועדת שרים קוימה כבר בדיונים לקראת הקריאה ראשונה, ואני מבקש מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק גם עכשיו, כמובן, בקריאה ראשונה, ולאחר מכן, כשתובא, בקריאה שנייה ושלישית.

יעקב מרגי: ותודה לכל החברים; תודה, אדוני היושב-ראש.

יואל חסון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מרגי.

יואל חסון: אנחנו נקריא עכשיו את רשימת מבקשי רשות הדיבור.

יואל חסון: נחמן שי – לא נמצא.

יואל חסון: יעל כהן-פארן – לא נמצאת.

יואל חסון: טלב אבו עראר – לא נמצא.

יואל חסון: אמיר אוחנה – לא נמצא.

יואל חסון: ישראל אייכלר – לא נמצא.

יואל חסון: תמר זנדברג – גם לא נמצאת.

יואל חסון: מנואל טרכטנברג – לא נמצא.

יואל חסון: מיכל רוזין – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת איציק שמולי – מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – מוותר.

יואל חסון: חברת הכנסת מירב בן ארי – לא נמצאת.

יואל חסון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת.

יואל חסון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת יוסי יונה – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת דב חנין – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת אחמד טיבי – נמצא אך מוותר.

אחמד טיבי: לראשונה בחיי.

יואל חסון: חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת יעל גרמן – גם לא נמצאת.

יואל חסון: חברת הכנסת קסניה סבטלובה – גם לא נמצאת.

יואל חסון: חבר הכנסת עפר שלח – לא נמצא.

יואל חסון: חבר הכנסת מיקי לוי – נמצא ומאוד נוכח, אך מוותר.

יואל חסון: חבר הכנסת אורן אסף חזן – לא נמצא.

יואל חסון: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – רשומה, רוצה לדבר?

שלי יחימוביץ': כן.

יואל חסון: בבקשה, גברתי.

יואל חסון: אחרונת הדוברים.

יואל חסון: הרשימה נעולה.

שלי יחימוביץ': כיוון שבאופן אותנטי אני מתנגדת לחוק הזה וחושבת שהוא מופרז וחוסם את חופש היצירה, אני גם אנצל את הזמן הזה כדי לדבר על היום שמוקדש לעובדים הסוציאליים.

שלי יחימוביץ': בדיוק לפני שנה הלכה לעולמה חברה שלי, נאדיה חילו, שהייתה העובדת הסוציאלית הערבייה הראשונה במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': אחריה עוד היו רבות, אבל היא הייתה החלוצה.

שלי יחימוביץ': היא הייתה חלוצה באופן כללי: היא גם האישה הערבייה הראשונה שהוציאה רישיון נהיגה, וכן הלאה, והיום, בסגירת מעגל נפלאה, באחד האירועים שהיו בכנסת לציון היום הזה, קיבלה בתה, נטלי חילו מונייר, פרס הצטיינות – על היותה עובדת סוציאלית מצטיינת.

שלי יחימוביץ': בכך קמה לה שושלת של עובדות סוציאליות מסורות בכל נימי נשמתן.

שלי יחימוביץ': נאדיה גם הקימה את המרכז להתפתחות הילד ביפו, והייתה באמת דוגמה ומופת, בוודאי לסטודנטיות ערביות לעבודה סוציאלית, אבל בכלל לנשים שבחרו במקצוע הקשה, הסיזיפי הזה, שכל-כולו שליחות, שאין תמורה כספית בצדו.

שלי יחימוביץ': בכל שנה ושנה אני מתבוננת בהתפעלות על נשים, וגם יותר ויותר גברים צעירים, שבוחרים במסלול הזה.

שלי יחימוביץ': הם יודעים שהוא לא יתגמל אותם, הם יודעים שאין מסלול קידום, והם עושים את זה מתוך תפיסה אידיאולוגית טהורה ומתוך אישיות מיוחדת של סיוע, ושל רצון עז ויוקד לסיוע ועזרה לזולת.

שלי יחימוביץ': הם חוד החנית שלנו, הם ראש החץ שלנו.

שלי יחימוביץ': העובדות הסוציאליות הן אלה שמבצעות את השליחות הכי נעלה של מדינה, והיא לטפל בחלשים, בדלים ובנזקקים ביותר, והן עושות את זה, באופן אבסורדי, כשגם הן כבר הופכות יותר ויותר לחלשות ולדלות בחברה הישראלית.

שלי יחימוביץ': חצי מהעובדות הסוציאליות מועסקות דרך חברות קבלן ועמותות; הן בפועל עובדות קבלן.

שלי יחימוביץ': זו חרפה שלא תיאמן, זו תוצאה של הפרטת שירותי הרווחה, הפרטה מתמשכת, שנובעת מאידיאולוגיה משובשת, שאומרת שצריך להוציא את הכול ל-outsourcing, לגורמים עסקיים, שהם יטפלו בחלשים שלנו.

שלי יחימוביץ': זאת תפיסת עולם כושלת מבחינה מוסרית, ויש לה השלכות חמורות ביותר מבחינת מעמדן ושכרן של העובדות הסוציאליות – שלא במקרה הן גם נשים – וגם השפעה קשה ביותר על הציבור המוחלש ביותר, שלו אנחנו חבים את החוב המוסרי הגדול ביותר.

שלי יחימוביץ': אנחנו כאן, בכנסת, מחויבים כל הזמן לדאוג לגורלן ולעתידן של הנשים המופלאות האלה, שעושות את העבודה הקדושה והחשובה ביותר.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יואל חסון: תודה רבה לך, חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

יואל חסון: אנחנו עוברים להצבעה.

יואל חסון: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 10 נגד – 3 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הארכת תקופת זכות יוצרים בתקליט וזכויות מבצעים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

יואל חסון: ובכן, עשרה חברי כנסת בעד, שלושה מתנגדים.

יואל חסון: אני קובע שהצעת חוק הארכת תקופת זכות היוצרים בתקליט וזכויות מבצעים (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2016, התקבלה בקריאה ראשונה, ותועבר להמשך דיון בוועדת הכלכלה – תחזור לדיון בוועדת הכלכלה – להכנה לקריאה שנייה ושלישית.

יואל חסון: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/624); נספחות.

יואל חסון: ]

יואל חסון: הצעת החוק הבאה:

יואל חסון: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45) (איסור מניעה מצרכן להביא למקום עסק מזון או שתייה מאותו סוג הנמכר במקום), התשע"ו–2016, של חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברת הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת אלי כהן וקבוצת חברי הכנסת, לקריאה ראשונה.

יואל חסון: חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בבקשה.

יואל חסון: עד עשר דקות עומדות לרשותך.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שיהיה קצת פחות, אבל תודה בכל אופן.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, כן, יש לנו בסדר-היום עוד שתי הצעות חוק, ושתי הצעות החוק האלה הן שלי, ואני מאוד גאה בכך ומקווה מאוד שעד סוף המושב הזה אנחנו נוכל גם להעביר אותן בקריאה שנייה ושלישית.

טלי פלוסקוב: הצעת החוק שאנחנו מדברים עליה היא מאוד פשוטה; אם אנחנו לוקחים היום משפחה עם שלושה ילדים שהולכת לקולנוע, לסרט, אנחנו רואים עובדה, שמעבר לכ-100 שקל שהם משלמים עבור הכרטיסים, הם משאירים שם, בקולנוע, עוד משהו כמו 200 שקל, וה-200 שקל האלה הולכים כדי לפנק את הילדים שלנו, מה לעשות.

טלי פלוסקוב: ואז אנחנו קונים להם פופקורן, ואנחנו קונים להם קולה, ואז יוצאים – אני קוראת לזה – עם חור בכיס.

טלי פלוסקוב: אז כמה פעמים בחודש אנחנו יכולים להרשות לעצמנו פינוק כזה למשפחה?

טלי פלוסקוב: לא כל משפחה באמת יכולה לעשות את זה גם פעם אחת בחודש.

טלי פלוסקוב: לכן, אני בעצם מדברת כאן על תיקון של חוק שחוקק לא מזמן ובעלי עסקים מצאו בו פרצה.

טלי פלוסקוב: מה הפרצה הזאת אומרת?

טלי פלוסקוב: מה קורה היום כשאנחנו רוצים להביא את האוכל מהבית – אם אימא רוצה להכין את אותו פופקורן בבית, או לקנות קולה במכולת שנמצאת ליד הקולנוע?

טלי פלוסקוב: בכניסה פוגש אותם שומר או סדרן ואומר להם: סליחה, אוכל מסוג זה מוכרים בפנים, ולכן אתם לא יכולים להכניס את האוכל הזה פנימה.

טלי פלוסקוב: מה קורה כאן?

טלי פלוסקוב: אנחנו הופכים להיות אותם לקוחות שבויים שיכולים לקנות את הדברים האלה רק בתוך המתחם.

טלי פלוסקוב: מצד אחד, זה בעצם נותן את האפשרויות לאותם בעלי עסקים להגזים במחיר – ואנחנו רואים את המחירים האלה – כי, מה לעשות, אנחנו הורים שרוצים לפנק את הילדים שלנו, ואנחנו קונים את זה בכל מחיר שיש בפנים; מצד שני, אנחנו לא יכולים להביא את זה מהבית.

טלי פלוסקוב: אז מה בעצם תיקון החקיקה אומר?

טלי פלוסקוב: שאסור לאותו סדרן או מי שעומד בכניסה לאסור הכנסת אוכל מהבית.

טלי פלוסקוב: שתי מטרות אנחנו לוקחים פה על עצמנו.

טלי פלוסקוב: אחת, שאותו בעל עסק, אם הוא ירצה למכור לנו את הפופקורן או הקולה, והוא ידע שאם זה יהיה יותר מדי יקר אנחנו נוכל להביא את זה מהבית, זה יביא אותו לאותה מטרה שאנחנו כולנו מחפשים – צמצום הפערים ומלחמה ביוקר המחיה – להוריד את המחיר.

טלי פלוסקוב: לא יוריד את המחיר?

טלי פלוסקוב: אנחנו נביא מהבית.

טלי פלוסקוב: ומצד שני, אותה משפחה – אם אותו עסק לא ישכיל להוריד את המחיר, אנחנו נביא את הפופקורן מהבית.

טלי פלוסקוב: לכן, רבותי, אני מקווה מאוד שהתיקון הזה בעצם יביא לכך שהמחירים לא יהיו כל כך גבוהים, גם בבתי-הקולנוע וגם במתחמי הספורט – ובטח גם פה אתם יודעים על מה אני מדברת.

טלי פלוסקוב: אני, ברשותכם, באמת רוצה להודות למועצה הישראלית לצרכנות, כי הם אלה שבאו אלי ואמרו שיש חוק אבל אין אכיפה, אין כוח אכיפה, כי אותם בעלי קולנוע אומרים: לא אני האחראי, זה לא העסק שלי; נכון, בחוק אסרתם עלי לאסור להכניס את האוכל, אבל מי שבפנים זה לא העסק שלי, ולכן לו מותר.

טלי פלוסקוב: ולכן אנחנו היום עושים את התיקון הזה, ולכולם יהיה ברור שמותר להכניס אוכל מהבית או מהמכולת ליד – לתוך המתחם.

טלי פלוסקוב: בוודאי ובוודאי אני רוצה להגיד תודה לשרת המשפטים איילת שקד, שעזרה לי להעביר את החקיקה הזאת, וכמובן ליושב-ראש ועדת הכלכלה איתן כבל; הוא לא נמצא היום, ובכל אופן הוא הבטיח לי שאנחנו נסיים את החקיקה גם בקריאה השנייה והשלישית במושב הזה.

טלי פלוסקוב: לכן, אני פונה לאותם חברי הכנסת הכמעט-בודדים שנמצאים היום באולם, כמובן לתמוך בחוק.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית, מהקואליציה, האופוזיציה, שהצטרפו אלי לחוק הזה, ולבקש לתמוך בהצעה שלי.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: אני מודה לך מאוד.

אחמד טיבי: אנחנו פותחים עם רשימת הדוברים הרשומים.

אחמד טיבי: חבר הכנסת נחמן שי – מוותר.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל פארן – איננה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טלב אבו עראר – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אמיר אוחנה – מיש מאוג'וד.

אחמד טיבי: חבר הכנסת ישראל אייכלר – מיש מאוג'וד.

אחמד טיבי: חברת הכנסת תמר זנדברג – איננה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טרכטנברג – איננו.

אחמד טיבי: חברת הכנסת רוזין, מיכל רוזין – – –

מיקי לוי: איך אומרים – מיש מאוג'וּדָה?

אחמד טיבי: מיכל רוזין – מיש מאוּג'ודֶה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק שמולי – נמצא אבל מוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא – נמצא אך מוותר.

אחמד טיבי: חברת הכנסת מירב בן ארי – איננה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן – מוותרת.

אחמד טיבי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – איננה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת יוסי יונה – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אחמד טיבי – לא יכול.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עמר בר-לב – איננו.

אחמד טיבי: חברת הכנסת עליזה לביא – איננה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת עיסאווי פריג' – איננו.

קריאה: תשאל אם יש מישהו באולם וזהו, מה אתה – – –?

אחמד טיבי: יש תקנון – אני הולך לפי התקנון.

טלי פלוסקוב: חייב – – –

דב חנין: אנחנו מסכימים.

דב חנין: אנחנו מסכימים – – –

אחמד טיבי: שלא יבוא אחר כך חבר כנסת רשום ויגיד: לא הקראת את שמי.

אחמד טיבי: חברת הכנסת יעל גרמן – איננה.

אחמד טיבי: חברת הכנסת סבטלובה – איננה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת שלח – איננו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת מיקי לוי – נמצא ורוצה לדבר.

אחמד טיבי: מחזה נדיר בישיבה היום.

אחמד טיבי: שלוש דקות.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, החוק המונח לפנינו הוא חוק חשוב מאין כמוהו להורדת יוקר המחיה.

מיקי לוי: הרי כל אחד מאתנו, כולל משפחותינו, ילדינו, חברינו, מגיע לבית-הקולנוע ומשלם, בתמורה לתירס, 20–24 שקלים.

קריאה: פופקורן.

מיקי לוי: פופקורן, איוא, אבל זה תירס.

מיקי לוי: פופקורן – בין 16 ל-24 שקלים; מחירים מטורפים.

מיקי לוי: אתם יודעים כמה עולה קילו אחד של תירס לפופקורן?

מיקי לוי: כמה שקלים בודדים, 9 שקלים קילו, תלוי היכן קונים, ושם – אפשר לעשות מהקילו הזה, אני יודע, איזה חמישה או שישה סבבים של מכל גדול של 24 שקל.

מיקי לוי: זה מטורף.

מיקי לוי: וכשאתה בא עם בקבוק משקה, בכניסה לקולנוע אומרים לך: תזרוק את זה, כאילו אתה בכניסה לשדה-התעופה.

מיקי לוי: סליחה, אני רוצה לבוא עם דיאט קולה לבית-הקולנוע, ולא לשלם 12 או 14 שקל עבור המשקה.

מיקי לוי: וכשהגענו לשדה-התעופה – המצב עוד יותר חמור: תזרוק, כי זה פצצה.

מיקי לוי: וכשאתה נכנס פנימה לשדה-התעופה – אז גבו מאתנו 19 שקלים עבור הפוך, עבור מאפה – 16 שקלים, עבור בקבוק מים – 14 שקלים, ורק אחרי שעשיתי מהומה ואיימתי על מנכ"ל רשות שדות-התעופה שנגיש חוק בעניין הזה, אז ניאותו בשדה-התעופה, וויתרתי, לא הלכתי על מיץ סחוט ולא על סלט – מי שלא אוכל בבית את הסנדוויץ' שלו, אני באמת לא יכול, כחבר כנסת, או אנחנו כחברי כנסת, להגן עליו, אבל בהחלט הצלחנו להוריד את מחיר המים ל-8.60 שקלים, ואת הקוקה-קולה ל-9.40 שקלים, אם אני לא טועה, ואת ההפוך, כמו שנהוג באותה רשת שנותנת שם, ל-12 שקלים בסך הכול.

מיקי לוי: בסך הכול, כל נוסע – אנחנו כנוסעים היינו נוסעים שבויים, בשדה-התעופה, וחלקנו נמנענו – רק לא לגשת ולהשאיר 50–60 שקלים תמורת משהו שבכל בית-קפה יעלה 20 שקלים – נמנענו מלגשת ולקנות.

מיקי לוי: אז זה מתווסף לאותם נושאים שמחובתנו כחברי הכנסת להשגיח ולהוריד את יוקר המחיה, ועל כך יישר כוח וכל הכבוד.

מיקי לוי: אני פשוט מאוד מעריך את המהלך הזה.

מיקי לוי: בהצלחה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: האמת היא, אני רוצה לעשות משהו לפנים משורת הדין.

אחמד טיבי: ביקש ממני חבר הכנסת דב חנין למחוק את שמו.

אחמד טיבי: היות שזה דבר נדיר, לא היה כדבר הזה מאז שאני חבר הכנסת, אני רוצה לציין שח"כ דב חנין נמצא, ואני רוצה לקרוא בשמו ולשמוע שהוא מוותר.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין.

קריאות: – – –

אחמד טיבי: אני מבקש שקט.

אחמד טיבי: אני מבקש שקט.

אחמד טיבי: אני מבקש, חברים, שקט.

אחמד טיבי: אני מבקש שקט.

אחמד טיבי: אני מבקש שקט.

אחמד טיבי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: אני מוותר.

אחמד טיבי: אני מודה לך.

אחמד טיבי: זה היה רגע היסטורי.

מיקי לוי: נרשם בפרוטוקול.

אחמד טיבי: אוקיי.

אחמד טיבי: אחרון הדוברים – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

קריאה: מוותר.

קריאה: מוותרים עליו.

אחמד טיבי: חבר הכנסת אורן אסף חזן – –

קריאה: אינו נוכח.

אחמד טיבי: – – אינו נוכח.

אחמד טיבי: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה.

אחמד טיבי: בבקשה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 15 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45) (איסור מניעה מצרכן להביא למקום עסק מזון או שתייה מאותו סוג הנמכר במקום), התשע"ו–2016, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

אחמד טיבי: 15 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: הצעת החוק התקבלה בקריאה ראשונה, והיא כמובן חוזרת לוועדת הכלכלה.

אחמד טיבי: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/625); נספחות.

אחמד טיבי: ]

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצעה הבאה: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173 – הוראת שעה).

אחמד טיבי: שוב, תציג את הצעת החוק חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

אחמד טיבי: בבקשה, גברתי.

אחמד טיבי: פעמיים כי טוב.

קריאה: – – –

אחמד טיבי: אתה מקבל.

אחמד טיבי: אני מסכים.

אחמד טיבי: גואטה, מגיע לך.

טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברי חברי הכנסת, חברות וחברי הכנסת, הצעת החוק השנייה שאני מציגה היום היא הצעת חוק שקשורה לנשים עצמאיות ולמענק הלידה שהן מקבלות.

טלי פלוסקוב: ממה נולד הרעיון להצעת החוק הזאת?

טלי פלוסקוב: אני אספר לכם.

טלי פלוסקוב: לפני הבחירות התראיינתי באחד מערוצי הטלוויזיה.

טלי פלוסקוב: איפרה אותי מישהי שהייתה עצמאית, והיא סיפרה לי שהיא ילדה, ולפי המצב, והמכתב שהיא קיבלה מהביטוח הלאומי, היא נאלצה להחזיר למדינה 12,000 שקלים.

טלי פלוסקוב: שאלתי אותה: מה הסיבה?

טלי פלוסקוב: ואז היא סיפרה לי דבר כזה: את מענק הלידה היא קיבלה על בסיס חישוב שנת המס הקודמת להיריון.

טלי פלוסקוב: עשו לה חישוב כמה היא קיבלה, שלושה חודשים חלקי 12 כפול שלוש – זה הסכום.

טלי פלוסקוב: אבל אחרי הלידה ואחרי חזרתה לעבודה, הביטוח הלאומי עשה חישוב פעם שנייה, אבל הפעם הם עשו את החישוב על בסיס שנת המס שבה היא הייתה בהיריון.

טלי פלוסקוב: ברור לכולם שכשאישה בהיריון היא לא יכולה לעבוד בתפוקה מלאה – גם לא מרגישה טוב; רק נשים יכולות להבין על מה אני מדברת.

טלי פלוסקוב: ואז, מכיוון שההכנסות שלה בשנת ההיריון היו יותר נמוכות, היא נאלצה להחזיר את ההפרש לקופת המדינה.

טלי פלוסקוב: מה בעצם החוק שלי אומר?

טלי פלוסקוב: החוק אומר שהחישוב של דמי לידה יבוצע כעת או על שנת המס הקודמת להריונה, או על שנת המס האחרונה, שהיא ילדה בה – הגבוה בהם.

טלי פלוסקוב: מה שזה אומר:

טלי פלוסקוב: אם היא עבדה יותר בשנה שבה היא הייתה – בכל הכוח עבדה – או בשנה שהיא הייתה בהיריון.

טלי פלוסקוב: במה בעצם זה מיטיב עם העצמאים?

טלי פלוסקוב: וזו לא הצעת החוק הראשונה שאנחנו, במפלגת כולנו, יחד עם השותפים שלנו, מקדמים כאן – ומצד שני, זה נותן לנשים עצמאיות כוח נוסף ורצון להיות עצמאיות במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: כי יש לנו עוד לא מעט דברים שאנחנו צריכים לתקן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שהעלות של התיקון הזה, לפי מקורות שונים, מישהו אומר 10 מיליון, מישהו אומר 20 מיליון, וודאי וודאי שלא הייתי יכולה להעביר הצעת חוק כזאת בלי תמיכה של שר האוצר משה כחלון – בוודאי ובוודאי אני רוצה להודות לו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להודות לארגון "להב", וליושב-ראש הארגון רועי כהן, שבאמת עושים עבודה יוצאת מן הכלל כדי להיטיב עם עצמאים במדינת ישראל.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לארגון "עצמאים עושים שינוי", שהרבה רעיונות – וגם עכשיו אנחנו כבר עובדים על כמה הצעות חוק שבאות דווקא מהשטח, ואני חייבת להגיד לכם שאני חושבת שהצעות החוק הכי טובות הן דווקא אלה שבאות מהשטח ומרעיונות של אנשים שחווים את זה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לעליזה לביא, אני יודעת שהיא הגישה הצעת חוק כזאת בקדנציה הקודמת, דומה, ועכשיו אנחנו עשינו את העבודה יחד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה גם לרועי פולקמן, שעזר לי בהכנת הצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה לאלי אלאלוף, יושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, לצוות הוועדה, ליועצים המשפטיים, על המלחמה שאנחנו עדיין – עדיין – ממשיכים להילחם כדי שהצעת החוק לא תעבור באמצעות הוראת שעה.

טלי פלוסקוב: כרגע התפשרנו עם הביטוח הלאומי, להעביר את זה כהוראת שעה לחמש שנים.

טלי פלוסקוב: אני מאמינה שאפשר להעביר את זה כהצעת חוק רגילה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה מאוד שבדיונים לקריאה שנייה ושלישית נצליח לשכנע את הביטוח הלאומי להעביר את זה בחקיקה רגילה.

טלי פלוסקוב: ובוודאי ובוודאי לכל חברי הכנסת, שהם באמת מכל סיעות הבית: רועי פולקמן, אורלי לוי אבקסיס, מירב בן ארי, מרב מיכאלי, נורית קורן, קסניה סבטלוביה, רחל עזריה, איציק שמואלי, נחמן שי, יפעת שאשא ביטון, יואב קיש ונאוה בוקר, שהצטרפו אלי להצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לבקש, כמובן, מכל חברי הכנסת שנמצאים לתמוך ולעזור לי להעביר את החוק הזה ולסיים אותו עוד במושב הנוכחי, כי הרבה אנשים מחכים לבשורה מאתנו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני.

אחמד טיבי: אני מודה לך, גברתי.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים לרשימת הדוברים: חברת הכנסת אייכלר – לא נמצא.

אחמד טיבי: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד רוצה לדבר, אבל אני אוותר.

אחמד טיבי: נמצאת ומוותרת.

אחמד טיבי: חבר הכנסת טרכטנברג – לא נמצא.

אחמד טיבי: חבר הכנסת חאג' יחיא – מהסס, והכריע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אהלן.

אחמד טיבי: אהלן, אהלן, שיח', תפאדל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שהנושא הזה הוא נושא מאוד חשוב, העניין של הביטוח הלאומי מול העצמאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש המקרה של לידה, ויש גם מקרה של תאונות, תאונות דרכים, ומכל מיני סיבות העצמאי לא יכול לתפקד, ואז איך שמחשבים את הפיצוי שלו, או את המענק שלו, תלוי בעניין, זה שונה, וצריכים להיות רוויזיה מסוימת ושינוי מסוים בנושא הזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אתן דוגמה: מישהו עצמאי שעבר תאונת דרכים, הוא היה בדרך חזרה מהעבודה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כדי לקבל את הפיצוי, גם מבחינת הביטוח של הרכב וגם מבחינת הביטוח הלאומי, התייחסו לשלושת החודשים האחרונים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל הוא עצמאי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עצמאי הוא לא עם שכר קבוע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בשלושת החודשים האחרונים לפני התאונה ההכנסה שלו הייתה קטנה מאוד.

טלי פלוסקוב: זה יכול להיות גם עונתי, לצורך העניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בדיוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה העניין, עונתי, או לפי פרויקטים, או לפי תשלומים מסוימים שתלויים בהתקדמות העבודה, או תלוי בנושא, אם הוא גם מייצא, או מייצר, ומתי משלמים, ושוטף ולא שוטף, כל העניין של התשלום, זה מתעכב, ואז הוא מקבל גרושים, אם הוא בכלל מקבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז צריך לעשות שינוי, בדיוק עניין ההצעה שלך: השנה הקודמת או השנה השוטפת, והגבוה בהם, כי כשמשלמים, לא מתייחסים לכך שלא הייתה לך בתקופה הזאת עבודה סדירה או הכנסה סדירה, אלא מתייחסים לכל השנה; משלמים מקדמות ובסוף השנה עושים את ההתחשבנות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואפילו, ההפרשים, משלמים עליהם גם ריביות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז העניין הזה – הגיע הזמן, ואני תומך בהצעה, ושיהיה בהצלחה, ונקדם גם נושאים אחרים בעניין של הביטוח הלאומי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

אחמד טיבי: (אומר בערבית: עלה והצלח, שיח'.

אחמד טיבי: )

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת עליזה לביא – מיש מאוג'ודה.

אחמד טיבי: חבר הכנסת איציק שמולי – מאוג'וד.

אחמד טיבי: עליזה לביא – מיש מאוג'ודה.

אחמד טיבי: איציק שמולי – מאוג'וד.

אחמד טיבי: אני רוצה להעיר, למה חבר הכנסת מיקי לוי שואל אותי את השאלות האלה – כי הוא אחד מהתלמידים המתמידים בשיעור בערבית – –

נחמן שי: הוא לא היה היום.

אחמד טיבי: כן.

אחמד טיבי: – – והיום הוא ביקש אישור לא להיות בשיעור.

אחמד טיבי: הוא לא היה היום.

מרב מיכאלי: להיות מיש מאוג'וד.

אחמד טיבי: כן, להיות מיש מאוג'וד.

טלי פלוסקוב: – – – היושב-ראש?

אחמד טיבי: (אומר בערבית ומתרגם:) ביקש אישור להיות מיש מאוג'וד.

מרב מיכאלי: – – –

אחמד טיבי: חברת הכנסת מרב מיכאלי, יו"ר סיעת המחנה הציוני, אמרה שהיא מאוד ממהרת ולכן ביקשה הצבעה.

קריאות: – – –

קריאה: אפשר הצבעה שמית?

קריאה: – – –

קריאה: הצבעה שמית.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אחמד טיבי: אני עוד לא עברתי להצבעה, כי לפנים משורת הדין אני ביקשתי לשמוע את חברת הכנסת ורבין.

אחמד טיבי: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לברך את חברתי היקרה מאוד חברת הכנסת טלי פלוסקוב על הצעת החוק החשובה הזאת, ומאוד מאוד מקווה שאתם תסייעו לי להעביר את הצעת החוק שלי, שגם היא עוסקת בעצמאיות, והיא אומרת שלא יבטלו דמי לידה לעצמאית שמגיעה למקום העבודה שלה במהלך חופשת הלידה, עד תקרה של פי-ארבעה מסכום שכר המינימום, משום שאני חושבת שמאוד מאוד חשוב שנשים עצמאיות לא ייקרעו לגזרים בין הצורך לשמור על העסק הקטן שלהן, הזעיר שלהן אפילו, לבין הצורך להיות ליד הילד שלהן, ולא יחושו שהחרב מתהפכת להן מעל הראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברתי היקרה, ברכות.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: זו הייתה תוספת חשובה.

אחמד טיבי: אנחנו עוברים להצבעה, רבותי.

מרב מיכאלי: – – –

קריאה: ברכות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

אחמד טיבי: הישיבה עוד לא הסתיימה.

אחמד טיבי: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 13 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 173 – הוראת שעה) (חישוב דמי לידה של עובדת עצמאית), התשע"ו–2016, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

אחמד טיבי: ובכן, רבותי, 13 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

אחמד טיבי: ההצעה תועבר לוועדת – העבודה והרווחה, או – – –?

קריאה: – – –

אחמד טיבי: עבודה ורווחה.

עאידה תומא סלימאן: – – –

אחמד טיבי: לפרוטוקול, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן אמרה: למעמד האישה.

טלי פלוסקוב: למעמד האישה?

טלי פלוסקוב: – – – לסיים.

אחמד טיבי: אז ועדת הכנסת תקבע.

אחמד טיבי: ועדת הכנסת תכריע.

עאידה תומא סלימאן: למה ועדת הכנסת?

עאידה תומא סלימאן: מי מתנגד?

עאידה תומא סלימאן: – – –

אחמד טיבי: כי זה היה – – –

טלי פלוסקוב: עאידה, אני אתמוך, בוועדת הכנסת, שזה יעבור אלייך.

טלי פלוסקוב: בסדר?

אחמד טיבי: אם תסכימו עכשיו, זה יעבור – – –

טלי פלוסקוב: לא, אבל היה פה משהו – תעבירו לוועדת הכנסת, ואני – – –

עאידה תומא סלימאן: – – – עוד פעם.

אחמד טיבי: אוקיי, זה ועדת הכנסת.

טלי פלוסקוב: עאידה, אני אהיה שם – – –

אחמד טיבי: אני רוצה לתקן, לפי התקנון.

אחמד טיבי: חברת הכנסת תומא סלימאן, היות שמדובר בהצעת חוק פרטית, סעיף 91 אומר כי הצעת חוק פרטית שנדונה בקריאה טרומית כהכנה לקריאה ראשונה בוועדה מסוימת, כאשר מצביעים עליה בקריאה הראשונה היא חוזרת לוועדה המקורית, ואין זכות לחבר או חברת הכנסת, גם אם קוראים לה עאידה תומא סלימאן, לבקש להעביר אותה לוועדה אחרת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

אחמד טיבי: היא חוזרת לוועדת העבודה והרווחה.

קריאה: בסדר – – –

טלי פלוסקוב: היינו צריכים – – –

אחמד טיבי: ובכן, רבותי, תם סדר-היום.

אחמד טיבי: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, כ"ב באדר א' התשע"ו, 2 במרס 2016, בשעה 11:00.

אחמד טיבי: ישיבה זו נעולה.