ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 106, 2016-02-23 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום י"ד באדר א' התשע"ו, 23 בפברואר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק פינוי ובינוי (הסכמים לארגון עסקאות פינוי ובינוי), התשע"ו–2016; הצעת חוק טיפול בחולי נפש (תיקון מס' 4) (תקופת אשפוז או טיפול מרבית), התשע"ו–2016.

ירדנה מלר-הורוביץ: לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון מס' 45) (איסור מניעה מצרכן להביא למקום עסק מזון או שתייה מאותו סוג הנמכר במקום), התשע"ו–2016, של חברי הכנסת טלי פלוסקוב, מירב בן ארי ואלי כהן וקבוצת חברי הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: תשובות שר החינוך נפתלי בנט על מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיונים מהירים והצעות לסדר-היום בנושאים הבאים: קורס דיאלוג רב-תרבותי, הצעתו של חבר הכנסת יוסף ג'בארין; ההבדלים בשיטת הניקוד לשיבוץ להוראה בין המורים הערבים לבין המורים היהודים, הצעתם של חברי הכנסת מסעוד גנאים, זוהיר בהלול ועיסאווי פריג'; פעילות ארגון "שוברים שתיקה" נגד אזרחי ישראל וחיילי צה"ל, הצעתם של חברי הכנסת עודד פורר, יואב קיש ואחמד טיבי; גביית תשלומי יתר מציבור הסטודנטים על-ידי חלק מהמוסדות להשכלה גבוהה, הצעתם של חברי הכנסת מירב בן ארי, איציק שמולי ויעקב מרגי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות הוועדה המיוחדת לזכויות הילד בעקבות דיון מהיר בנושא: עומס רב על תחנות טיפת-חלב, הצעתם של חברי הכנסת דב חנין, עליזה לביא, נורית קורן, מנואל טרכטנברג, אורלי לוי אבקסיס ואורי מקלב.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים לנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מפעיל את ההצבעה על מנת שחברי הכנסת יוכלו להירשם, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: בינתיים אבקש מחבר הכנסת מאיר כהן לפתוח את פרק הנאומים.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת סופה לנדבר.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, אנחנו כולנו מכבדים בברכה, ומודים ליעל גרמן, למיכל רוזין, למרב מיכאלי ולשרן השכל על ארגון היום המיוחד הזה, ההיסטורי, לקהילה הלהט"בית.

מאיר כהן: היו ברוכים.

מאיר כהן: אני חושב שראוי שהדיונים האלה יהיו נחלתנו, בכל שנה ביתר שאת, זה חשוב.

מאיר כהן: ל-30 הדקות שנותרו – – –

יולי יואל אדלשטיין: 30 שניות, אני מקווה.

מאיר כהן: שניות, סליחה, אדוני.

מאיר כהן: 30 שניות, כבוד היושב-ראש.

מאיר כהן: ל-30 השניות שנותרו: היום נערך דיון מהיר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת על תופעה שאנחנו מגנים אותה מכול וכול, על כך שמזירות האירועים והפיגועים אנחנו מקבלים, ועיתונאים מקבלים, צילומים חסרי תקדים בתקריבים.

מאיר כהן: ולצערי הגדול, חלק מהמצלמים הם אותם אנשים שעושים עבודת קודש והם אלה שבאים לטפל.

מאיר כהן: אז אני צריך להזכיר לכל כוחות ההצלה: אתם באמת עושים עבודת קודש, אבל תישארו שם.

מאיר כהן: אל תהיו עיתונאים, אל תשלחו תמונות זוועה משם, תחסכו לנו את זה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת מאיר כהן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת סופה לנדבר – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אתמול בוועדת הרווחה אנחנו דנו יחד עם השר ליצמן על הנושא של תרופות מצילות חיים.

סופה לנדבר: יש לי חקיקה כזאת, יש לי יוזמת חוק, אבל בשמחה קיבלתי את הרצון ואת ההבנה של שר הבריאות להחזיר את זה לאזרחים.

סופה לנדבר: כך קרה שבשנת 2008 חוק ההסדרים קבר את העניין של תרופות מצילות חיים.

סופה לנדבר: במדינת ישראל ללמעלה מ-80% מהאזרחים יש ביטוח משלים, ואז לביטוח המשלים הייתה אפשרות לרכוש את התרופות ולתת לציבור; נכון שזה לא 100%, אבל היום 100% של האזרחים לא מקבלים שום דבר, לא מקבלים בזמן הצורך את התרופה הזאת, והנטל על המשפחה – 40,000–50,000 ש"ח בכל חודש – הוא נטל אדיר, אפילו למשפחה שהמצב הכלכלי שלה לא רע.

סופה לנדבר: בגלל זה, לדעתי, צריכים לבטל את ההחלטה של חוק ההסדרים משנת 2008, להעביר חוק, ולתת לבני-אדם אפשרות שהביטוח המשלים ייתן להם לא רק אפשרות לרכוש אספירין או משהו מסוג כזה, אלא ייתן להם אפשרות לקבל בזמן הצורך את התרופה שיכולה להאריך ולהציל את החיים.

סופה לנדבר: קיבלתי בברכה את ההבנה של שר הבריאות.

סופה לנדבר: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת אסף אורן חזן.

יעל כהן-פארן: אדוני היושב-ראש, חברי חברות וחברי הכנסת, היום אנחנו מציינים לראשונה בכנסת ישראל את זכויות הקהילה הגאה.

יעל כהן-פארן: מדובר באירוע היסטורי וחשוב, ראוי לשבח.

יעל כהן-פארן: עם זאת, יש לזכור שבאולם הזה, במשכן הזה, אנחנו מונעים מחברי הקהילה הגאה בישראל זכויות ושוויון.

יעל כהן-פארן: 45 מדינות, שהן קרוב לרבע ממדינות העולם, קיבלו את הציון אפס לפי מחקר חדש בנושא חופש דת ושוויון, ומשמעותו הגבלות קשות על חופש הנישואים.

יעל כהן-פארן: שלוש מכל ארבע מדינות הן מדינות מוסלמיות.

יעל כהן-פארן: ההגבלות הקשות על חופש הנישואים בישראל הקנו גם לנו את הציון אפס, המאוד בלתי מכובד, ומציבות אותנו בין המדינות החשוכות בעולם בתחום זה.

יעל כהן-פארן: ב-19 מדינות מאפשר החוק לקיים נישואים אזרחיים בין בני אותו מין: נכון לשנת 2015 באורוגוואי, איסלנד, אירלנד, ארגנטינה, ארצות-הברית, בלגיה, ברזיל, דנמרק, דרום-אפריקה, הולנד, הממלכה המאוחדת לוקסמבורג, נורבגיה, ניו-זילנד, ספרד, פורטוגל, צרפת, קנדה ושבדיה, ובפינלנד אושר חוק שצפוי להיכנס במרס 2017.

יעל כהן-פארן: בכמה מדינות אחרות מאפשר החוק נישואים חד-מיניים בחלק מהאזורים.

יעל כהן-פארן: מתי נוכל לאפשר נישואים אזרחיים חד-מיניים גם בישראל?

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יעל כהן-פארן: מתי נאשר נישואים אזרחיים בישראל?

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת כהן-פארן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אורן אסף חזן, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.

אורן אסף חזן: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, חברותי, חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, האמת היא שאני תכננתי לעמוד ולדבר פה על משהו אחר לגמרי.

אורן אסף חזן: בסך הכול יש לנו דקה בשבוע להביע את עמדתנו על כל כך הרבה נושאים.

אורן אסף חזן: ואז אני מסתכל ליציע ואני רואה את הפנים של כל החבר'ה האלה.

אורן אסף חזן: כמה אור, שמגיע גם דרך הזכוכית, כמה תום, כמה אהבה.

אורן אסף חזן: אני חייב להגיד לכם דבר אחד, אני אומנם מאמין שמדינת ישראל היא מדינה יהודית, ואת הדבר הזה צריך לשמר, אבל אני אומר בצורה הכי ברורה, שאסור להתעלם מהעובדה שגם להם ולחברים שלהם מגיעות זכויות שוות לשלנו.

אורן אסף חזן: אני חולק על חברת הכנסת פארן בנוגע למוסד הנישואים מסיבה מאוד מאוד פשוטה, שמוסד הנישואים לא מתייחס אך ורק לחברי הקהילה, הוא מתייחס לתחומים ענפים ורחבים, והוא חלק מהעוגנים שלנו כחברה יהודית ועם יהודי, שיש לו שורשים אלפי שנים אחורה.

אורן אסף חזן: אבל כשאני מסתכל עליכם, אני אומר לכם: אנחנו נמצאים כאן בשבילכם.

אורן אסף חזן: וגם לך ולחברייך אני אומר, בכל נושא שבו אני יכול לסייע גם לכם, לעזור שיהיה פה טוב יותר ושכולם ירגישו שווים בין שווים, אני מתחייב לעשות את זה.

אורן אסף חזן: משפט אחרון.

אורן אסף חזן: אני זוכר, כשהייתי ילד הייתה ססמה דווקא בערוץ הילדים: כולנו שונים וכולנו שווים.

אורן אסף חזן: אז, חברים, אנחנו שווים ואנחנו אוהבים, ואנחנו נעשה את הכול כדי שכולם יבינו את זה.

אורן אסף חזן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חזן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שלי יחימוביץ – בבקשה, גברתי, ואחריה – חברת הכנסת מיכל רוזין.

שלי יחימוביץ': אני אקדיש את הדקה שלי לקהילה הגאה: הומואים, לסביות, טרנס, בי וכל חברי הקהילה הנפלאה והאקטיביסטית הזאת.

שלי יחימוביץ': להיות חבר בקהילה הגאה זה לא, כמו שטועים לחשוב ואומרים לפעמים, נטייה מינית, אלא זהות, מאבק.

שלי יחימוביץ': זאת זהות פוליטית, חברתית, זאת הגדרה עצמית של אנשים, וזה בעיקר מאבק יומיומי על הדבר הפשוט הזה ששמו שוויון זכויות בין בני-האדם.

שלי יחימוביץ': כל עוד לא יהיה שוויון זכויות מלא לקהילה הגאה, אנחנו לא נהיה חברה מתוקנת.

שלי יחימוביץ': שוויון הזכויות לקהילה הגאה הוא לא רק עומד בפני עצמו אלא הוא סממן, סמל וסימן לנאורות ולפתיחות ולשוויוניות של העולם המערבי כולו.

שלי יחימוביץ': שאיפתנו היא להיות יחד עם משפחת העמים הנאורים כדי שאנשים יוכלו לאהוב, לחיות, להתחתן ולקבל את הזכויות המלאות גם כחברי הקהילה הגאה, בדיוק כמו שאר בני-האדם.

שלי יחימוביץ': מילה לסיום.

שלי יחימוביץ': אני מלווה את הקהילה הזאת המון המון שנים באופן חברי, באופן משפחתי, באופן פוליטי.

שלי יחימוביץ': מטבע הדברים, כשנלחמים על משהו, רואים, ובצדק, את המאבק הארוך שעוד נותר לעשות ואת התלם הארוך שעוד יש לחרוש.

שלי יחימוביץ': אבל בפרספקטיבה של שנים – הושגו כאן הישגים מדהימים בתחום הנראות, בתחום הזכויות.

שלי יחימוביץ': והיום גם אפשר להצדיע לשתי מחוקקות שהיו פורצות דרך בעניין הזה: חברת הכנסת שולמית אלוני, שביטלה את החוק שאסר משכב זכר – זה היה ביטול מאוד דרמטי – וחברת הכנסת יעל דיין, שלראשונה באופן ממוסד הקימה תת-ועדה בוועדה לקידום מעמד האישה שעסקה בזכויות הקהילה הגאה.

שלי יחימוביץ': השתיים האלה היו פורצות דרך בתקופה שבה זה היה שדה בור, ואפשר להצדיע להן היום.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת יחימוביץ.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין – בבקשה, גברתי, ואחריה – חבר הכנסת מייקל אורן.

מיכל רוזין: כבוד היושב-ראש, תודה רבה, קודם כול אני רוצה להודות לך על האפשרות לקיים את היום המרגש הזה, באמת – תשע ועדות בכנסת שיזמו וניהלו דיונים מרתקים היום, מ-09:00 ועד עכשיו, כולל כנס מרכזי של השדולה הגאה בכנסת, שעסק במדד הביטחון לנשים במרחב הציבורי.

מיכל רוזין: לצערי הרב, הנתונים מאוד קשים.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על 80% מהנשים הלסביות שחוששות להביע בכלל את זהותן המגדרית במרחב הציבורי; 30% מהן מעידות כי ספגו אלימות מילולית ופיזית; 50% ספגו אלימות מקרב רשויות השלטון.

מיכל רוזין: יש לנו עוד דרך ארוכה מאוד, אבל בהחלט יש פה יום מרגש.

מיכל רוזין: תראו את הקהילה המדהימה שיושבת פה אתנו, והם היו אתנו כל היום, מהבוקר עד עכשיו.

מיכל רוזין: אין ספק שהתחלנו פה מסורת, ותודה לך.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מייקל אורן – בבקשה, אדוני, ואחריו – חבר הכנסת מיקי לוי.

מיכאל אורן: תודה, אדוני.

מיכאל אורן: בסוף דצמבר שלחתי מכתב לשר הביטחון בעקבות ידיעה שפורסמה בתקשורת הישראלית, כאילו מח"טים בחיל הצנחנים לא אפשרו לחיילים בודדים לצאת מהבסיסים ביציאות לשבת עם הנשק האישי שלהם.

מיכאל אורן: הגעתי למסקנה שלא ייתכן, במצב של גל טרור, שחיילים יוצאים בלי נשק אישי ביום שישי.

מיכאל אורן: קיבלתי תשובה שהמדיניות שנקבעה היא כי לא ניתן להבטיח שחייל בודד שיוצא לשבת, יש לו מקום אחסון בטוח, בבית, לנשק.

מיכאל אורן: כתבתי שוב ושאלתי אותו: האם בודקים אצל כל חייל איפה הוא שם את הנשק ביום שישי?

מיכאל אורן: האם קיבוצניק שם את זה במקום בטוח יותר מחייל בודד?

מיכאל אורן: האם מושבניק, מישהו שגר בתל-אביב, בדימונה, שם את הנשק במקום בטוח?

מיכאל אורן: שמחתי מאוד היום שהרמטכ"ל יצא וקרא שכל חייל שיוצא ביום שישי, יוצא עם הנשק האישי שלו, כדי לא לחזור על הטרגדיה של ינאי ויסמן, סמל ראשון, שנרצח לפני כמה ימים ללא נשק אישי.

מיכאל אורן: אסור שזה יקרה.

מיכאל אורן: עניין קצת דומה: יצא לי, לצערי, לבקר אצל משפחת כהן, שבתה הדר נרצחה תוך כדי מניעת מתקפת טרור גדולה מאוד בירושלים, והיא שילמה בחייה.

מיכאל אורן: בת 19, שוטרת במשמר הגבול.

מיקי לוי: לוחמת.

מיכאל אורן: אני רוצה לצרף את שמי ואת סיעתי לבקשה למדינה להעניק להדר כהן צל"ש.

מיכאל אורן: מיקי, אני יודע שגם אתה תומך.

מיכאל אורן: מאוד מאוד רצוי.

מיכאל אורן: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מייקל אורן.

דוד ביטן: כבוד היושב-ראש, אני יכול להודיע הודעה?

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא.

יולי יואל אדלשטיין: בתום נאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע בנאומים בני דקה.

יולי יואל אדלשטיין: מייד לאחר מכן.

יולי יואל אדלשטיין: עוד כמה דקות.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת ענת ברקו.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, היום אנו מציינים לראשונה בכנסת את יום זכויות הקהילה הגאה.

מיקי לוי: אכן, מדובר באירוע היסטורי הראוי לשבח.

מיקי לוי: עם זאת, יש לזכור שבאולם הזה מונעים מחברי הקהילה הגאה בישראל שוויון זכויות אדם שונות.

מיקי לוי: לדוגמה: זוגות חד-מיניים המעוניינים בהורות משותפת נדרשים להליכים משפטיים מיוחדים כגון אימוץ על-ידי ההורה הלא-ביולוגי – הליך ממושך הכרוך בפיקוח סוציאלי של השירות למען הילד ומסמן את ההורה המיועד כחשוד.

מיקי לוי: מדובר בתהליך אשר עלול להימשך שנים, משפיל באופן אינהרנטי, הפוגע קשות בזכויות ההורה הלא-ביולוגי, מייצר חוסר ודאות וחוסר יציבות קשים מנשוא בתא המשפחתי ועלול לפגוע בו ובקטינים המעורבים.

מיקי לוי: הדרת זוגות חד-מיניים ממנגנון של הכרזת הורות, בניגוד למצב הנהוג למשל בהולדת הילד מתרומת זרע אצל זוגות הטרוסקסואליים בישראל.

מיקי לוי: כיום יש פגיעה גורפת בזכויות ההורות ובאפשרות שימור הקשר בין ההורה לילדו על-ידי בתי-הדין הרבניים כלפי טרנסים וטרנסיות בגירושים שלאחר קשר נישואים הטרוסקסואליים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת מיקי לוי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת עליזה לביא.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, כנסת נכבדה, קודם כול – לברך את הקהילה הגאה שיושבת כאן.

ענת ברקו: לאורך כל היום היינו ביחד, ואני חושבת שבהחלט נעשתה כברת דרך, ויש עוד הרבה מה לעשות.

ענת ברקו: אני רוצה לדבר על מה שהיה כאן אתמול ביחס לעיגון מעמדם של בתי-המשפט הצבאיים ולומר דבר אחד: החוק שהוצע הוא חוק שעוזר לקורבנות טרור.

ענת ברקו: משפחות שנפגעו יקיריהן יוכלו לקחת תוצרים של בתי-המשפט הצבאיים ולא יצטרכו להתחיל להוכיח את מה שכבר הוכח לגבי הטרוריסטים שהורשעו.

ענת ברקו: היום יש אפליה בין נפגעי עבירה שתוקפיהם נשפטו בבית-משפט צבאי לבין אלו שתוקפיהם נשפטו בבית-משפט אזרחי.

ענת ברקו: אני רוצה להדגיש שהייתי מצפה מכל המפלגות הציוניות בכנסת הזאת לתמוך בחוק שיהיה בו, ולו במעט, להקל על משפחות של נפגעי טרור.

ענת ברקו: לצערי זה לא קרה.

ענת ברקו: לצערי, החוק לא עבר בקריאה ראשונה.

ענת ברקו: אבל אני מבטיחה לכם: החוק יעבור, ואנו נמשיך בכיוון הנכון באמת לתת את הסיוע למשפחות הללו.

נורית קורן: נא לסיים.

ענת ברקו: תודה רבה.

ענת ברקו: אפשר היה, עם ה"נא לסיים" – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

נורית קורן: אחריה – חבר הכנסת ביטן, הודעה.

עמר בר-לב: יש רשימה.

נורית קורן: יש רשימה.

נורית קורן: יש רשימה, הוא רק נותן הודעה.

נורית קורן: יש רשימה.

נורית קורן: הוא לא עושה שום דבר.

עליזה לביא: חבר הכנסת ביטן, לקחת את תשומת הלב ממני.

עליזה לביא: מה יהיה?

דוד ביטן: אני פורס לך שטיח אדום.

נורית קורן: בבקשה, חברת הכנסת עליזה לביא.

נורית קורן: דקה לרשותך.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

עליזה לביא: תודה, גברתי.

עליזה לביא: גברתי היושבת-ראש, חברותי, חברי חברי הכנסת, היום אנחנו מציינות ומציינים לראשונה את יום זכויות הקהילה הגאה, באמת אירוע היסטורי, ברכות לציון היום, ואני חושבת שבאמת ראוי שתהיה מסורת ליום הזה.

עליזה לביא: גם באולם הזה, גם ביציע ובכלל בחברה הישראלית מונעים מחברי הקהילה הגאה את שוויון הזכויות.

עליזה לביא: אבל אני בוחרת בדקה שלי לדבר על החברה הדתית, על החברה והדתית ולהט"בים בתוך הקהילה הדתית.

עליזה לביא: הקהילה הדתית עוד לא עשתה מספיק כדי לפתוח את הדלתות, את השערים, את הלבבות, להבנה שצריך לקבל את כולם ואת כולן.

עליזה לביא: כולנו שווים.

עליזה לביא: לכולנו יש מקום.

עליזה לביא: אני זוכרת את הריאיון הראשון שקיימתי בטלוויזיה, ראיינתי בחור דתי, בוגר ישיבת הסדר, שהסכים בפעם הראשונה לבוא ולשתף ולספר – אומנם בכיסוי פנים, והריאיון היה עם הגב – אבל הוא דיבר בכנות גדולה מאוד – –

נורית קורן: נא לסיים.

עליזה לביא: – – על החרם ועל הנידוי ועל העובדה שאי-אפשר שהוא יקרא בתורה בבתי-הכנסת.

עליזה לביא: צריך לבוא ולשנות את זה בתוך – יש היום שינוי מבורך של ארגונים.

עליזה לביא: פגשתי פה היום – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

עליזה לביא: – – את אוריה בן ברית מארגון "חברותא", שסיפר לי על השינויים.

עליזה לביא: אני ערה ואני יודעת ואני חלק מהקהילה הדתית, אבל זה לא מספיק, ואסור שאנשים ימשיכו – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, תודה.

עליזה לביא: – – עם המשפט של: אני מת כל יום קצת מבפנים, אני לא יכול לעבוד את האלוהים מתוך הקהילה שלי.

עליזה לביא: חברים וחברות, צריך לקבל את כולם, כולנו שווים.

עליזה לביא: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת ביטן – הודעת ועדת הכנסת.

נורית קורן: תודה.

): הודעה מטעם ועדת הכנסת.

): גברתי היושבת-ראש, חברי הכנסת, אבקש להודיע בזאת על חילופי אישים בוועדות הכנסת מטעם סיעת הליכוד: בוועדת החוץ והביטחון, במקום חבר הכנסת אורן אסף חזן יכהן חבר הכנסת אמיר אוחנה; בוועדת הכנסת, במקום חבר הכנסת אורן אסף חזן יכהן חבר הכנסת אמיר אוחנה.

): תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת חמד עמאר, בבקשה.

מיקי לוי: זה מחייב הסבר, אדוני.

חיים ילין: מה הוא עשה?

חיים ילין: מה קרה?

נורית קורן: חבר הכנסת חמד עמאר – נאומים בני דקה.

נורית קורן: חברים, סליחה, אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

קריאות: – – –

נורית קורן: חברים, שקט באולם, בבקשה.

חיים ילין: הדיקטטור הגדול.

נורית קורן: בבקשה, בואו נכבד את חבר הכנסת חמד עמאר.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: דקה לרשותך, בבקשה.

חיים ילין: אתם נתתם הודעה שהיא פצצה.

חיים ילין: מה, אפשר להיות אדישים?

חיים ילין: איך אפשר?

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת ילין.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: נא לכבד את חבר הכנסת חמד עמאר.

נורית קורן: דקה לרשותך, בבקשה.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש – – –

יואל חסון: אפשר לברך את חבר הכנסת אוחנה ביום הזה דווקא – – –

נורית קורן: בבקשה.

יואל חסון: – – –

חמד עמאר: אני לא קיבלתי דקה.

חמד עמאר: את יכולה להפעיל את השעון מההתחלה?

נורית קורן: סליחה, חברים, בואו נכבד את חבר הכנסת חמד עמאר.

נורית קורן: בבקשה, דקה.

חמד עמאר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אנחנו מעלים את הנושא של תאונות דרכים, בטיחות בדרכים, בכנסת, כמעט כל שבוע, ואנחנו דיברנו רק בשבוע שעבר על כבישים אדומים ומוקדי סיכון.

חמד עמאר: אני הגשתי הצעה לסדר-היום בנושא של כביש 66, שהוא כביש אדום, ואני אתן לכם דוגמה מה זה כביש אדום.

חמד עמאר: כביש 66 – באורך של 17 קילומטר, מצומת מגידו לצומת התשבי.

חמד עמאר: בכביש הזה, בעשור האחרון, נהרגו 40 בני-אדם, נפצעו 770 בני-אדם, חלקם קשה מאוד.

חמד עמאר: רק בשמונת החודשים האחרונים של השנה שעברה נהרגו חמישה בני-אדם ונפצעו רבים.

חמד עמאר: הכביש הזה הוא צר, הכביש הזה ללא שוליים בכלל.

חמד עמאר: בגלל ריבוי תאונות דרכים חזיתיות החליטו בחברה הלאומית לדרכים – – –

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

חמד עמאר: לעשות חומה, "חומה" אני קורא לה – כביש צר עם חומה, כשאין שוליים.

חמד עמאר: כל עצירה של רכב שם זה פקק, זו תאונת דרכים, זו סכנת חיים.

חמד עמאר: אני קורא לשר התחבורה להתמקד בכבישים האדומים האלה ולשים את הכביש הזה בסדר העדיפויות של המשרד ולהתחיל לעבוד.

חמד עמאר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת חיים ילין.

נורית קורן: אני סוגרת את הרשימה.

מסעוד גנאים: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, היום היה דיון חשוב בוועדת הכלכלה על תאונות דרכים, אבל בעיקר על החלטות בתי-המשפט ועל תיקי בתי-המשפט על העבריינים או הנהגים שהשתתפו בתאונות הדרכים.

מסעוד גנאים: האמת, שמענו דברים מאוד הזויים, מאוד מסוכנים.

מסעוד גנאים: אין הרתעה, עונשים קלים מאוד.

מסעוד גנאים: מישהו, דרס אותו נהג אוטובוס, והוא יצא אחרי שלושה-ארבעה-חמישה חודשים ב-1,200 שקל בשלושה תשלומים, ארבעה תשלומים.

מסעוד גנאים: נשלל הרישיון לחודשיים, ובתוך השלילה הוא נהג.

מסעוד גנאים: ממש אנרכיה.

מסעוד גנאים: אחד מעורכי-הדין המשפטנים העלה דבר חשוב מאוד; הוא אמר שהנהגים לא מורתעים בגלל שהענישה לא מיידית.

מסעוד גנאים: הכוונה, זה לוקח זמן, ועסקות טיעון, ובסוף יוצאים בזול.

מסעוד גנאים: צריך שיהיה מיידי: שהנהג שמעורב בתאונה ירגיש שהוא נענש.

מסעוד גנאים: לכן, אני מציע לאמץ את השיטה הסעודית.

מסעוד גנאים: בסעודיה, למשל, כפי שנאמר לנו, שם לכל שוטר יש מקל, ולפי העבירה – אם העבירה קלה אז שוברים לך את הפנסים האחוריים; אם היא כבדה יותר אז את כל הפנסים; או שוברים לך את כל הזכוכית של האוטו, ואתה, לך ותשלם.

מסעוד גנאים: אם דרסת מישהו ושברת לו את הרגל, אתה תישאר בכלא עד שהוא יצא מבית-חולים ואתה תשלם את כל התשלומים.

מסעוד גנאים: אז יאללה, לשיטה הסעודית.

מסעוד גנאים: תודה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, חברי וחברות הכנסת, היום אנו מציינים לראשונה בכנסת את יום זכויות הקהילה הגאה.

חיים ילין: אכן, מדובר באירוע היסטורי, ובאמת מבחינתי זאת חגיגה.

חיים ילין: עם זאת, יש לזכור שבאולם הזה, בכנסת ישראל, חברי הקהילה הגאה בישראל לא שווים, ואני חווה את זה בשנה הראשונה שלי בכנסת.

חיים ילין: רק לאחרונה הכנסת פסקה שוב נגד חוק הפרשנות, האוסר אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית באופן רוחבי, בכל ספרי החוקים.

חיים ילין: גם השנה אתם, כל נציגי הקהילה, תצטרכו להגיע כל פעם מחדש לבג"ץ ולהילחם על הזכויות שלכם.

חיים ילין: אנחנו אתכם, נעשה את כל המלחמה יחד אתכם.

חיים ילין: עדיין, עדיין להיות בקהילה הגאה – –

נורית קורן: נא לסיים.

חיים ילין: – – זה אומר שבמצב סוציו-אקונומי נמוך, לעולם – ותקשיבי טוב – הם לא יוכלו להביא ילד לעולם.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת חיים ילין.

חיים ילין: בגלל שאם אין להם רכוש, הם לא יוכלו לעשות זאת.

חיים ילין: אני רוצה לציין – – –

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, נא לסיים.

חיים ילין: תני לי רק להודות.

נורית קורן: לא, לסיים, משפט אחרון.

חיים ילין: להודות.

חיים ילין: תקשיבי טוב, כבוד היושבת-ראש, אני אסיים עוד עשר שניות, אני רוצה להודות לאנשים.

נורית קורן: חבר הכנסת ילין, אני רוצה להיות בסדר עם כולם.

חיים ילין: אני רוצה להודות ליעל, למיכל ולמרב, חברות הכנסת היקרות, שבאמת הרימו יום נפלא.

חיים ילין: מגיע לכן כל הכבוד, ואני יודע בדיוק מה הקושי להרים יום כזה, במיוחד על מיעוט במדינת ישראל.

חיים ילין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, ואחריו – חברת הכנסת יעל גרמן.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת לעמוד בזמנים.

חיים ילין: דקה וחצי, לא יקרה כלום.

נורית קורן: לא, יקרה, כי אני נותנת לכולם את אותו זמן, שווה לכולם.

חיים ילין: היושבת-ראש, משפט תודה.

נורית קורן: בבקשה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אתמול ירדו גשמי ברכה, אבל הגשמים האלה לא היו כל כך מבורכים לתושבי שכונת שׁניר, או, למי שנוח, קוראים לה שׂניר – בלוד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השכונה הזו, בכל פעם שיש גשם, הם דואגים גם לעצמם, גם לבתים שלהם וגם לבנים שלהם, כי תמיד יש להם הצפות, תשתיות רעועות, בעיה של ניקוז.

עבד אל חכים חאג' יחיא: והילדים, כדי לחזור הביתה מבתי-הספר – הייתה להם בעיה וההורים שלהם היו צריכים עם הידיים שלהם לנסות ולעשות פה ושם פתחים כדי שמי הגשם יזרמו והילדים יוכלו להגיע הביתה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ולמה זה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי הכלים הכבדים של העירייה היו עסוקים בלהרוס קומה שלישית של בית אל-עזאמי בלוד העתיקה, ובמקום לבוא ולהציל חיי ילדים וחיי אדם, דווקא בחרו ביום הגשום הזה ללכת להרוס מקום שיכול להיות – – –

נורית קורן: נא לסיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – הוא יכול להיות מאושר, ויש לו היתכנות תכנונית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: היו צריכים לחכות לפחות לבן-אדם, שיאשר את הבית שלו, ולעזור לילדים, שיוכלו לחזור הביתה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, ולאחריה – חבר הכנסת יואל חסון.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, חברותי חברות הכנסת וחברי חברי הכנסת, היום זה באמת יום היסטורי.

יעל גרמן: אנחנו מציינים לראשונה יום זכויות לקהילה הגאה בכנסת.

יעל גרמן: אני רוצה להודות, קודם כול גם ליושב-ראש של הכנסת, גם למנכ"ל וגם לכל עובדי הכנסת שטרחו ועשו והצליחו באמת להרים את זה.

יעל גרמן: אבל בראש ובראשונה אני רוצה להודות לכל העוזרים הפרלמנטריים, לעוזרים שלי, לעוזרים של מיכל, לעוזרים של מרב, לעוזרים של שרן.

יעל גרמן: אבל כמו שאמרו גם חברי – ואני פונה אליכם, בני-הנוער הנפלאים – לדאבוני הרב, בכנסת, כאן, במשכן הזה, אין לנו סיכוי להעביר את החוקים שיביאו לכם את השוויון שמגיע לכם.

יעל גרמן: ביום רביעי הגשתי חוק שצריך היה לאסור טיפולי המרה.

יעל גרמן: דיברה חברתי עליזה לביא על מה שעוברים חברי הקהילה הלהט"בית במגזר הדתי, בחברה הדתית.

יעל גרמן: אז למי שלא יודע, מחברי הכנסת – –

נורית קורן: נא לסיים.

יעל גרמן: – – בחברה הדתית מכריחים להט"בים, מכריחים, בעיקר הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים, לעבור טיפולי המרה – דבר נורא ואיום, שפוצע את הנפש של הילדים, דבר שאסור שיהיה במדינת ישראל.

נורית קורן: תודה.

יעל גרמן: את החוק הזה ביקשתי להעביר, אבל לחוק הזה סירבה הקואליציה, ולדאבוני הרב, לא אוכל להביא את הישועה ביום רביעי.

יעל גרמן: אבל אנחנו – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

יעל גרמן: – – לא נוותר.

יעל גרמן: אנחנו נמשיך להיאבק למענכם כדי שתקבלו את מה שמגיע לכם, שוויון זכויות מלא.

נורית קורן: תודה, חברת הכנסת יעל גרמן.

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון.

נורית קורן: אני מבקשת לעמוד בזמנים.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זה באמת יום היסטורי וחשוב, אני באמת מודה ליושבות-ראש השדולה הגאה בכנסת.

יואל חסון: אני אמרתי בכל הדיונים שאני זוכר את השדולה הראשונה, שהיינו בה אולי, בקושי שלושה-ארבעה חברי כנסת – קהל גדול אבל מעט חברי כנסת.

יואל חסון: באמת יש כאן כברת דרך ארוכה.

יואל חסון: יש המון עבודה, המון דברים שצריך לעשות, אבל – כברת דרך ארוכה.

יואל חסון: הקול נשמע, וגם דברים ייעשו.

יואל חסון: אבל יש גם נקודה קצת חשוכה ביום הזה.

יואל חסון: הצטערתי לראות שבכמה מוועדות הכנסת, היושבים-ראש הקבועים בחרו לא לנהל את הדיון, שמבחינתם היה, כנראה, רגיש מדי, והעבירו את הניהול לחברי כנסת אחרים.

יואל חסון: כשנהיה במציאות שבה יושבי-ראש ועדות הכנסת, לא משנה מאיזו מפלגה, מנהלים דיון בנושא הקהילה הגאה בלי שום בעיה ולא מעבירים את זה למישהו אחר, ביום הזה נדע שהשלמנו את היום הזה והיום הזה מושלם.

יואל חסון: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני חייבת לומר – – – אז חשוב – – –

נורית קורן: חברת הכנסת רויטל סויד.

יואל חסון: את לא באמת מאמינה שהוא היה חולה.

מירב בן ארי: אני כן מאמינה.

יואל חסון: את מאמינה שהוא היה חולה.

מירב בן ארי: אני כן מאמינה.

יואל חסון: אני לא מאמין.

מירב בן ארי: – – – אני מוצאת לנכון להגן עליו.

נורית קורן: בבקשה, חברים, בואו נאפשר לחברת הכנסת סויד לומר את דברה.

נורית קורן: בבקשה, דקה לרשותך.

רויטל סויד: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, חברים יקרים, אין ספק שזהו יום מכונן ורגע מכונן בכנסת ישראל – ציון היום המיוחד למען זכויות הקהילה הגאה.

רויטל סויד: אני רוצה לדבר, בהמשך לדברים של חברת הכנסת גרמן, דווקא על החקיקה.

רויטל סויד: אני רוצה לדבר על הצעת החוק שלי שעולה מחר לקריאה טרומית, הצעת החוק שלי שקוראת להכיר בזוגות חד-מיניים כהורים שכולים; לא רק בהורה הביולוגי אלא גם בהורה שגידל את הילד.

רויטל סויד: מה יותר ברור וטריוויאלי מזה?

רויטל סויד: שכול לא פוסח על זוגות חד-מיניים.

רויטל סויד: אני קוראת בהצעת החוק להכיר בבן-הזוג או בבת-הזוג כאלמן ואלמנה.

רויטל סויד: איך יכול להיות שבשנת 2016, אחרי שמציינים לראשונה את יום הזכויות של הקהילה הגאה בכנסת, עדיין חוק כזה יכול להיות שלא יעבור מחר?

רויטל סויד: למה חברי הקהילה הגאה, הורים ששכלו ילד, שלא נדע, חס וחלילה, או אלמן ואלמנה, צריכים ללכת לבתי-משפט, להתעסק בביורוקרטיה, ולהתעסק בזכויות שמגיעות לכל אחד במדינת ישראל?

רויטל סויד: במדינת ישראל השכול והאבל הם דבר שהוא בקונסנזוס.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: נא לסיים.

רויטל סויד: לא מבקשים פה דברים שהם ענייני דת ומדינה.

רויטל סויד: לא מבקשים זכויות בחיים; לפחות שיהיו זכויות לאחר מכן.

רויטל סויד: ואני קוראת לחברי בקואליציה להצביע בעד החוק מחר.

רויטל סויד: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר, ולאחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

נורית קורן: דקה לרשותך.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, בסוף השבוע האחרון הלך לעולמו שמואל וילנברג, הניצול האחרון מטרבלינקה.

עודד פורר: קרוב ל-900,000 יהודים נרצחו בטרבלינקה, ושמואל היה העד האחרון לזוועות.

עודד פורר: המחנה בטרבלינקה הוא מיוחד, כי הנאצים לא השאירו שם זכר והשתדלו להשמיד את כל הראיות שיכלו להשמיד למה שהתרחש שם.

עודד פורר: לשמואל הייתה צוואה: הקמת מרכז הנצחה והתכנסות במקום.

עודד פורר: ממשלת ישראל ידעה לממן הקמה של ביתן הנצחה יהודי-ישראלי באושוויץ כדי לאפשר את שימור זיכרון השואה, הגבורה והתקומה; אני קורא לממשלת ישראל למלא גם את צוואתו של הניצול האחרון מטרבלינקה, של שמואל וילנברג, ולממן ולסייע בהקמתו של מרכז דומה, מרכז התכנסות דומה במחנה ההשמדה בטרבלינקה, כדי שכולם יזכרו, ונוכל לזכור ולהזכיר שלעולם לא עוד.

עודד פורר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

נורית קורן: נא לעמוד בזמנים.

איילת נחמיאס ורבין: אני אעשה כל מאמץ, גברתי היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: חברי חברי הכנסת, אני באמת רוצה לומר תודה מקרב לב ליושב-ראש הכנסת, שהבין שהגיעה השעה לכבד, לתת מקום לקהילה המדהימה הזאת, לקהילת הלהט"ב, שגם בגללה אני הקמתי את שדולת המשפחה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: המשפחה הישראלית היא כבר לא גבר, אישה, שני ילדים וכלב, אנחנו כבר משהו אחר.

איילת נחמיאס ורבין: היום ישבתי, הקשבתי לכם, דיברנו, אני מקווה מאוד שאנחנו נצמח למקום אחר.

איילת נחמיאס ורבין: ואני דווקא רוצה לדבר על משפחה ישראלית לא טיפוסית, על דגנית ונינה הלוי, שאולי חלק מכם אוכלים את הלחם שהן החלו לאפות לפני כמה שנים, "לחמנינה".

איילת נחמיאס ורבין: כשנינה הבינה שהיא בעצם אישה שכלואה בגופו של גבר, דגנית הייתה מספיק אוהבת, מספיק חכמה, מספיק בת-זוג אמיתית כדי לחבק את נינה בעולם החדש שלה, כמו שהיא ראתה את עצמה, לחבק אותה ולבנות את המשפחה שלהן מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: משפחה מאוד מאוד מיוחדת.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאת החום שלהן רואים גם בלחם שלהן, אבל כנראה במשפחה שהן הצליחו לבנות ולייצר מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נמצאים ונמצאות כאן בשביל הקהילה היום.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לחברותי יושבות-ראש השדולה על העבודה המדהימה שעשיתן ביום הזה.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

נורית קורן: נא לסיים.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עמר בר-לב, ולאחריו – חבר הכנסת דב חנין.

עמר בר-לב: "כשאתן קוראות את השורות הבאות זה אחרי שהלכתי לישון בשלווה אל תוך החידלון.

עמר בר-לב: ישנתי ולא סבלתי.

עמר בר-לב: ישנתי והפסקתי את הכאב והסבל שהיו מנת חלקי רוב מכריע של חיי", כך נפרדה מאי פלג, זיכרונה לברכה, מחבריה ומשפחתה ויקיריה.

עמר בר-לב: מאי הייתה הטרנסג'נדרית הראשונה שעמדה בראש ארגון גאה מחוץ לתל-אביב.

עמר בר-לב: במדינת ישראל יש אפס הכרה בקהילה הטרנסג'נדרית, ואנחנו כחברי כנסת מחויבים שלא להסכים ולא לקבל; ששום מגדר כזה או אחר, שום קבוצה, שום מיעוט במדינת ישראל לא יהיה שקוף למדינה, לחוקיה ולערכיה.

עמר בר-לב: כל בן-אדם, כל גבר, כל אישה, יש לו את הזכות המלאה לחיות באמונתו, לחיות באמונתה, ותפקידנו כחברי כנסת לקיים את זה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, אני מגיע לכאן מכנס קשה, שבו אנחנו שמענו עדויות של בני משפחות של נפגעים בענף הבניין, בני משפחות של הרוגים ופצועים.

דב חנין: מה שקורה בתחום הזה הוא בלתי אפשרי, בלתי נסבל ובלתי נסלח, ואחריותנו כאן, בכנסת, לעשות מעשה כדי להביא לשינוי.

דב חנין: אנחנו מציינים היום, בפעם הראשונה במליאת הכנסת, את יום זכויות הקהילה הגאה.

דב חנין: אכן, אירוע היסטורי חשוב.

דב חנין: אבל באולם הזה, גברתי היושבת-ראש, מונעים מחברי הקהילות הגאות בישראל שוויון וזכויות אדם שונות.

דב חנין: אני רוצה להתייחס לארגוני הקהילה הגאה, להביע הערכה למאמצים שלהם, לפעילות הרבה שלהם, אבל התקציבים שאנחנו נותנים להם הם פירורים: פחות ממיליון שקלים בשנה.

דב חנין: סכום מגוחך.

דב חנין: זו בדיחה עצובה לעומת הסכומים העצומים שמועברים כאן בהסכמים קואליציוניים.

דב חנין: זה לא מאפשר לקהילות הלהט"ב להתמודד עם הקשיים, עם האתגרים, עם הגידול בתופעות של אלימות, תופעות של זנות וסמים, מקרי אובדנות.

דב חנין: כל הכבוד למתנדבים, שמספקים שירותי רווחה ובריאות נפש.

דב חנין: חבל שהמדינה לא נותנת – –

נורית קורן: נא לסיים.

דב חנין: – – את מה שהיא צריכה לתת.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ציון יום הזכויות לקהילה הגאה בכנסת

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נורית קורן: תמו הנאומים בני דקה, ואני פותחת את היום המיוחד לרגל יום זכויות הקהילה הגאה.

נורית קורן: חברי הכנסת, אנו פותחים כעת דיון מיוחד לרגל יום זכויות הקהילה הגאה.

נורית קורן: קהילת הלהט"ב בחברה הישראלית עשתה כברת דרך משמעותית מאוד במרוצת השנים.

נורית קורן: כולנו יכולים להיות גאים מאוד בכך שלחיות כהומוסקסואל או לסבית בישראל ב-2016 איננו בושה או מגרעת.

נורית קורן: אדרבה, דומה שיותר ויותר מרגישים בנוח לצאת מהארון, בכל המובנים, ואינם חוששים או מתביישים עוד בנטייתם ובאורח חייהם.

נורית קורן: גם אם יש עדיין מקום לשיפור ולמרות שיש עדיין תפיסות שמרניות רווחות, דומה כי השינוי בשיח הציבורי שהתחולל בשנים האחרונות מתבטא באווירה סובלנית ומקבלת בהרבה ביחס לעבר וביחס נאות ושוויוני לבני הקהילה.

נורית קורן: שינוי זה מתבטא במידה רבה בזכויותיהם של אנשים המקיימים זוגיות חד-מינית.

נורית קורן: על אף שנישואים חד-מיניים אינם מוכרים רשמית, הרי שזכויותיהם הפיננסיות של זוגות אלה מוכרות ומעוגנות היטב במשפט הישראלי ובאות לידי ביטוי בפסיקת בתי-המשפט ובאיסור החוקי להפלות אדם מכל סיבה, ובכלל זה בשל נטייתו המינית וזהותו המגדרית.

נורית קורן: למרבה הצער, בקצה המחנה אוחזת לעתים אש הקנאה; רוח רעה מאוד של קיצונים מלאי שנאה וקנאות, המרימים יד על השונה מהם.

נורית קורן: כזה היה הרצח הנוראי של הנערה שירה בנקי, זכרה לברכה, שלא השתייכה לקהילה אך התגאתה באופן שבו היא תומכת בה – באופן גלוי ובעמידה על זכויותיה.

נורית קורן: בהירצחה לימדה אותנו שירה פרק נוסף וחשוב בזכותו של כל אדם לחיות כהבנתו.

נורית קורן: הלוואי שכולנו נפנים טוב בהרבה, כי גם אם אורח החיים, תפיסת העולם או שיוך כלשהו אינם לרוחו של מאן דהוא, אין איש רשאי, בשום מקרה, לפגוע או ליטול את חיי זולתו בשל כך.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעות לסדר-היום מס' 2982, 2415, 2929, 2666, 3009 ו-3069.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

נורית קורן: חמש דקות לרשותך.

נורית קורן: נא לעמוד בזמנים.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: לא, חמש דקות.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: חמש דקות.

נורית קורן: בבקשה.

מיכל רוזין: טוב.

מיכל רוזין: כבוד סגנית היושב-ראש, חברי הכנסת, אני עומדת פה מאוד מאוד נרגשת, אחרי יום מאוד מרגש, מול – עם הקהילה המדהימה הזאת שנמצאת כאן אתנו.

מיכל רוזין: אבל אני לא שוכחת לרגע את הקשיים, גם אלה שעלו היום בכל הוועדות, והקשיים שמוכרים לנו כל כך טוב, שאתם הקהילה מתמודדת יום-יום.

מיכל רוזין: אני רוצה להזכיר לכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית, ולממשלה, שחברי הקהילה נמצאים בכל אחת מקבוצות האוכלוסייה, בכל המגזרים, בכל האוכלוסיות, ולכן הם גם האלקטורט שלכם.

מיכל רוזין: הם גם המצביעים והמצביעות שלכם, ויש לכם אחריות כלפיהם וכלפיהן.

מיכל רוזין: התפקיד שלנו זה לראות את אותם חברי וחברות הקהילה, לא להתעלם, לא להפנות מבט, לא להגיד: לא בבית-ספרנו, אצלנו אין כאלה דברים.

מיכל רוזין: כי זו בדיוק הלהט"בפוביה.

מיכל רוזין: לראות את הילדים ואת הילדות שלא מרגישים נוח בגוף שלהם, שהמגדר שלהם חונק אותם בעודם יושבים ויושבות עוד בארגז החול, לפעמים, בגן; לראות את הנערים והנערות שיושבים מול הטלוויזיה ומסתכלים על הוריהם בפחד, שמא יגלו שהם להט"בים; את הילדים בהפסקות בבית-הספר, שמהנדסים כל צעד בהליכה שלהם, כל קול שיוצא מפיהם וכל מבט לבני מינם.

מיכל רוזין: הם מפחדים, לפעמים רועדים מפחד, שהבריון הכיתתי לא ילעג להם בשיעור או יכה אותם בהפסקה.

מיכל רוזין: לצערנו, יותר ויותר מקרים כאלה קורים.

מיכל רוזין: המרחב הציבורי לבני ובנות הקהילה הוא עדיין מרחב ציבורי מאוד לא בטוח, מאיים ומפחיד.

מיכל רוזין: והיום באמת הכנסת נתנה מקום לבני ובנות הקהילה, לאזרחים ולאזרחיות, להביע את הקשיים, את ההשפלות, לפעמים, החמורות, שהם עוברים.

מיכל רוזין: שמענו בכנס המרכזי שלנו על העובדה ש-50% מהנשים הלסביות חוו אלימות – מילולית, פיזית – מצד מוסדות השלטון, ולמעלה מ-30% חוו ברחוב, במרחב הציבורי, אלימות פיזית ומילולית.

מיכל רוזין: ואני רוצה להגיד לכם ולכן, חברות הקהילה: פה זה הבית שלכם.

מיכל רוזין: הוא בית שלכם בדיוק כמו של כל קבוצה אחרת באוכלוסייה.

מיכל רוזין: זה הבית של הלוחם ליאם רובין, טרנסג'נדר שעובר את תהליך השינוי במהלך שירותו הצבאי.

מיכל רוזין: הוא חווה על בשרו מילדות את חוסר המודעות והדעות הקדומות של הסביבה הקרובה לו, ורק לאחר שהתגייס הוא הגיע להבנה שזה או למות או להפוך לגבר, כפי שהוא מספר.

מיכל רוזין: והיום הוא מצהיר על עצמו כטרנסג'נדר גאה, כלוחם גאה, כמי שימשיך להילחם כדי להעלות את המודעות לקהילה ולקשיים שלה, שיהיה שירות שווה לכולם.

מיכל רוזין: ליאם, זה הבית שלך.

מיכל רוזין: זה הבית של טלי מחיפה, שהיא ובת-זוגתה מזה 11 שנים ילדו ילד במסגרת הזוגית, ועדיין נזקקות לאישור בית-המשפט, המותנה בתסקיר של משרד הרווחה, שיכיר בהן כזוג הורים, הורות, לילד.

מיכל רוזין: ואיך טלי אמרה לי בכאב, כל העניין של דרישת תסקיר מייצר תפיסה כאילו במקרים של אימהות לסביות מדובר בהורות חשודה, שדורשת אישור מיוחד של המדינה וההכרה בה.

מיכל רוזין: טלי, זה הבית שלך.

מיכל רוזין: זה גם הבית של יניב, שתיאר היום כיצד בית-הספר אינו מקום בטוח עבורו וכיצד המורות אינן משמשות, מהוות, אוזן קשבת עבורו ולמצוקותיו.

מיכל רוזין: יניב, זה הבית שלך.

מיכל רוזין: הדרך לשוויון זכויות מלא עוד ארוכה מאוד, ועברו הרבה מאוד שנים, והזכירה פה חברתי חברת הכנסת שלי יחימוביץ גם את ראשת המפלגה שלי – אני עוד מימי רצ, כן, עד כדי כך אני ותיקה – שולמית אלוני; ובוודאי את חברת הכנסת יעל דיין, ופה אני אומרת גילוי נאות: אני התחלתי את פעילותי הפוליטית פה, אתה, בוועדת המשנה להומוסקסואלים, לסביות ובי, ככה קראו לוועדה.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שזה לא מספיק רק לדבר ולהעלות מודעות.

מיכל רוזין: העלינו שבע הצעות חוק לוועדת השרים לחקיקה, כולן נדחו או לא התקבלו, התנגדו להן.

מיכל רוזין: ואני רוצה להגיד בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים: לקהילה נמאס להיות השטיח האדום של נתניהו וממשלתו לבית הלבן או לכל קהילות העולם המתקדמות.

מיכל רוזין: לא יכול להיות שנתניהו ידבר באנגלית צחה על הקהילה הגאה, על כך שאנחנו דואגים לחופש ביטוי וחופש עיתונות – אני מצטטת מפיו – לזכויות גייז, לזכויות לכולם.

מיכל רוזין: הוא אמר גם: יש לנו קשר טבעי עם מדינות שבהן זכויות נשים, זכויות הומואים ולסביות וזכויות של מיעוטים זוכות לכבוד הראוי להן.

נורית קורן: נא לסיים.

מיכל רוזין: לאחר הרצח הנורא ב"בר-נוער" הוא אמר בצורה חד-משמעית: אני יודע שיש צרכים מיוחדים לקהילה ואני אפעל לקדם אותם.

מיכל רוזין: כך גם אמר שר החינוך, שהתחייב להכפיל את התקציב לארגוני הקהילה ולקדם תוכנית חינוך בנושא – אני כבר מסיימת – אחרי רצח שירה בנקי, זכרה לברכה.

מיכל רוזין: אז, אדוני ראש הממשלה, שר החינוך, חברי וחברות הקואליציה, אני יודעת שהמשימה לא קלה, אני מכירה גם את הקשיים ואת האתגרים, ועם זאת, זה הזמן להרים את הדגל האמיתי ולא רק לדבר; לא רק מס שפתיים אלא בהחלט לדאוג; לא רק להתפאר בקהילה ברחבי העולם אלא באמת פה, בתוך הבית, לדאוג להפסיק את האפליה ולדאוג לזכויות שוות לקהילה כולה.

מיכל רוזין: תודה.

נורית קורן: תודה.

מיכל רוזין: ותודה לכם כולם וכולן שהייתם חלק מהיום הזה.

מיכל רוזין: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: חברת הכנסת מרב מיכאלי.

נורית קורן: אני רוצה לברך את כל הצופים שיושבים וצופים בנו.

נורית קורן: אני רק מבקשת, אם אפשר לעמוד בזמנים.

נורית קורן: חמש דקות.

מירב בן ארי: – – – צופים וצופות – – –

נורית קורן: צופים וצופות, נכון.

יואל חסון: צופות וצופים.

מרב מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, תודה, ושלום, חברות וחברים.

מרב מיכאלי: תענוג, תענוג, תענוג שהייתם אתנו כל היום המדהים הזה, ותודה ליושב-ראש הכנסת, שבאמת אישר אותו בכזאת מהירות ובכזה חפץ לב, בכזה רוחב לב, צריך להגיד.

מרב מיכאלי: פעם ראשונה שבכנסת ישראל מצוין היום לזכויות הקהילה הגאה – אכן יום חגיגי ויום מרגש, והיו בו דיונים חשובים להפליא, ואורחות ואורחים נפלאים.

מרב מיכאלי: אבל הוא היה רק חגיגי.

מרב מיכאלי: אני קיוויתי, באמת קיוויתי, אני אומרת בכנות, קיוויתי שאני אוכל לעמוד כאן היום, יום שלישי של הכנסת, ולהגיש הצעת חוק שתעבור מה שנקרא בהסכמה, שגם הקואליציה תצביע בעדה וגם האופוזיציה תצביע בעדה, והיא תעבור בקריאה טרומית.

מרב מיכאלי: הצעת החוק שלי מדברת על שינוי החוק בנושא האימוץ.

מרב מיכאלי: היום החוק אומר: אין אימוץ אלא על-ידי איש ואשתו, נשואים כמו שמדינת ישראל מכירה בנישואים, וכזכור, במדינת ישראל עדיין אין נישואים אזרחיים.

מרב מיכאלי: אז נכון, חברי חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, יושב-ראש המפלגה שלי, בשבתו כשר רווחה עשה שינויים שונים בתקנות, ויש יותר אנשות ואנשים שיכולות היום לאמץ ילדות וילדים בישראל, אבל החוק – החוק עדיין מפלה, החוק עדיין מדיר.

מרב מיכאלי: החוק עדיין לא מכיר בקיומם של נשים וגברים שההעדפות שלהן אחרות.

מרב מיכאלי: החוק עדיין לא מוכן לקבל את הקיום הקווירי, את הקיום הלהטב"קי.

מרב מיכאלי: המשמעות של זה היא לא רק בתחום האימוץ, אלא בהרבה מאוד תחומים אחרים, ויעידו על כך לפחות שבע הצעות החוק שעלו שלשום לוועדת השרים ונדחו על-ידי הממשלה הזאת באופן מוחלט.

מרב מיכאלי: החוק בישראל עדיין פשוט מדיר ומתעלם, ולא מקבל ולא נותן את הזכויות לקהילה הגאה.

מרב מיכאלי: עכשיו הרחיבה פה חברתי – ומרחיב ראש הממשלה, כמו שאמרה חברתי מיכל רוזין, בכל הזדמנות, בזכויות הרבות שיש לקהילה בישראל.

מרב מיכאלי: בפועל, במידה מאוד רבה זה נכון, אבל כל הזכויות האלה הושגו במאבקים קשים ומרים של חברות וחברי קהילה אמיצים, של שותפות ושותפים למאבקים האלה, חלקם כאן בכנסת, חלקם מחוץ לכנסת, במשך שנים ארוכות, וכולם הסתיימו בהכרעות של בתי-המשפט.

מרב מיכאלי: אבל הבית הזה, הכנסת, הגוף המחוקק, הרשות המחוקקת של מדינת ישראל – שקובעת את הנורמות של החיים שלנו, קובעת מי אנחנו, מה אנחנו, מה מותר, מה אסור, למי מותר ולמי אסור, לפי מה רושמות ורושמים, את מי רושמות ורושמים ובאיזה תעודה – הבית הזה עדיין מתעקש לסובב את הראש, לסובב את הגב, אם תרצו, לקהילה הגאה.

מרב מיכאלי: אני אגיד יותר גרוע מזה, ברשותכן וברשותכם: הממשלה הזאת, הקואליציה הזאת, מקבלת כאיזה מין גזירת גורל את העובדה שחלקים מסוימים ממנה לא מסוגלים לבלוע את הקיום הקווירי, הלסבי, ההומואי, הטרנסי, הבי; מקבלת כמו גזירת גורל את זה שהחלקים האלה עדיין ממש מוקיעים את הקהילה הזאת.

מרב מיכאלי: אפילו לא נאבקים על זה, אפילו לא מנסים לאתגר את החלקים ולראות האם בשל כך באמת יפרקו את הממשלה, האם בשביל זה באמת יזרקו לפח את כל ההישגים הפוליטיים, הכלכליים, הכספיים האחרים שלהם, אלא באמת מין השלמה שכזאת.

מרב מיכאלי: יש פה ציבור – ואגב, לא בהכרח הציבור, אלא המנהיגים המסוימים שלו שיושבים כאן – שאיזה קוד פוליטי עלום, שמרני וחשוך שלהם מחייב אותם להמשיך ולהתכחש לקהילה הגאה, וכל הקואליציה רוקדת לפי החליל שלהם.

מרב מיכאלי: אז כן, יום הזכויות לקהילה הגאה בכנסת הוא יום שמח, גדול, היסטורי – צריך גם להגיד את זה, גם זה ציון דרך היסטורי.

מרב מיכאלי: אבל ההיסטוריה שלנו, באותה מידה ובאותה נשימה, ביום הזה תקועה – תקועה עמוק באי-שוויון, באפליה, באי-הכרה של החוק במדינת ישראל בקהילה הגאה ובשוויון האנושי שמגיע לכל אחת ולכל אחד בה, פשוט כי כולנו בנות ובני אדם.

מרב מיכאלי: הלוואי, אמן, שלא ייקח יותר מדי זמן, ונעמוד כאן ונצביע מחר על החוקים האלה שלנו.

מרב מיכאלי: אנחנו נצביע בעדם.

מרב מיכאלי: אני יכולה רק לאחל – גם לקואליציה הזאת, אבל גם לכל אחת ואחד מאתנו – שבאמת מאוד מהר נצביע כולנו בעד החוקים האלה, שיביאו לשוויון בפני החוק, שוויון אמיתי של כל האזרחיות והאזרחים במדינת ישראל, בלי הבדל דת, גזע, מין, לאום, נטייה פוליטית, נטייה מינית וכל נטייה אחרת.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברותי חברות הכנסת, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה להתחיל בתודות, וזה ייקח כמה שניות או אולי דקה, כי אני רוצה לציין את כל מי שלקח חלק ביום הנפלא הזה: אז בראש ובראשונה, כמובן, כמו שכולנו אמרנו, יושב-ראש הכנסת, חבר הכנסת יולי אדלשטיין; לאחר מכן מנכ"ל הכנסת רונן פלוט וכל הצוות שלו; ראשי הוועדות, שעמדו בראש הוועדות – קארין אלהרר, יואב קיש, עאידה תומא סלימאן, אלי אלאלוף, יעקב מרגי – שנתן את הזכות למירב בן ארי, אברהם נגוסה, סתיו שפיר, תודה רבה לכם; מנכ"ל הכנסת – כבר אמרתי; קצין הכנסת ניצב יוסי גריף, שהוציא את כל הבעיות מהבוץ ושם את העגלה על דרך המלך; ראש תחום בכיר אמנות גברת שרון סופר; כל ראשי האגודה למען זכויות הלהט"בים – אוהד, חן ואימרי; כל הארגונים הגאים שנמצאים כאן.

יעל גרמן: אבל מעל הכול, תרשו לי להודות לאלה שעשו את העבודה הקשה ביותר, ואלה היועצים הפרלמנטריים שלנו.

יעל גרמן: נכון, מיכל?

מיכל רוזין: כל הכבוד להם.

יעל גרמן: אני בטוחה שגם מרב.

יעל גרמן: אז אני רוצה לציין אותם.

יעל גרמן: אני רוצה לציין את מיכל גרא מרגליות, את נעמה שחר, את שרה גרונר, את שי, את שקד, את ליאור בן אליהו, את דור מלול, את ניב נוטמן.

יעל גרמן: אני רוצה, מעל הכול, לציין את אסף וייס.

יעל גרמן: אז תודה רבה.

יעל גרמן: עשיתם פשוט עבודה נהדרת.

יעל גרמן: אבל עכשיו, מן התודות אני רוצה לנחות למציאות.

יעל גרמן: מלמדים אותנו ומלמדים אתכם בבתי-הספר שאנחנו מדינה דמוקרטית, ואין ספק שאנחנו מדינה דמוקרטית בהרבה מאוד פרמטרים.

יעל גרמן: אבל בדמוקרטיה, כמו שאתם תלמדו, כולם שווים בפני החוק.

יעל גרמן: זה אחד העקרונות של הדמוקרטיה.

יעל גרמן: אין דבר כזה שהחוק מפלה בין אחד לשני – בין נשים לגברים, בין ערבים ליהודים, בין עניים לעשירים, בין חרדים לחילונים, בין אשכנזים לספרדים, אבל הוא כן מפלה בין כל הקהילה הלהט"בית לבין שאר הקהילות, לבין שאר האזרחים.

יעל גרמן: מפני שאם כולנו יכולים לאמץ ילדים, ואם אנחנו יכולים לעשות פונדקאות, להגיע לילד, להחזיק אותו, לאהוב אותו ולהיות הורה דרך פונדקאות, הקהילה הלהט"בית לא יכולה, כי לשון החוק היא "גבר ואישה" או "איש ואשתו", ולא "שני בני-אדם"; זו צריכה להיות לשון החוק.

יעל גרמן: לא יכול להיות שיהיה עיוות, לא יכול להיות שבחוק יהיה אי-שוויון, שאם יש גבר ואישה הם יכולים לאמץ ואם זה שני בני-זוג מאותו מין, בין אם זה שתי נשים או שני גברים, הם לא יכולים לאמץ, לא מגיע להם להיות הורים; שאם זה גבר ואישה, הם יכולים לעבור תהליך של פונדקאות ולהחזיק ילד בידיהם ולגדל אותו ולהיות הורים – זכות אלמנטרית של כל אחד להיות הורה – ואם אלה שני בני-זוג מאותו מין, או אישה בודדה חד-הורית או גבר לבד, הם לא יכולים, הם לא זכאים.

יעל גרמן: זה לא דמוקרטיה, זה לא שוויון, ואת זה צריך לשנות.

יעל גרמן: כן, אני יודעת שאנחנו נלחמים נגד מסך של בערות.

יעל גרמן: יש לנו מסך ברזל, לא זכוכית, מסך ברזל של בערות, שסבורה משום מה שזה משנה אם גבר אוהב גבר או גבר אוהב אישה.

יעל גרמן: מה זה משנה, מה?

יעל גרמן: האם זה עושה אותו פחות מוסרי, פחות חכם, פחות מועיל לחברה?

יעל גרמן: האם בכלל מישהו יודע, כאשר הוא פוגש ברחוב אדם שהוא לא מכיר, אם היא לסבית, אם הוא הומו, אם הוא בי, אם הוא טרנסג'נדר?

יעל גרמן: לא, אנחנו לא יודעים, ובצדק, כיוון שאין הבדל.

יעל גרמן: אז ממש כפי שאין הבדל כשאנחנו פוגשים אנשים ולא יודעים, לא יכול להיות שיהיה הבדל בחוק.

יעל גרמן: וזו המשימה שלנו, זו המשימה שלנו כאן בכנסת.

יעל גרמן: ואני רוצה לסיים במשהו חיובי, שחברתי מיכל כבר סיפרה, בליאם, שכתב: "קוראים לי ליאם, ואני לוחם ב'קרקל'.

יעל גרמן: התגייסתי במרס 2014, בעצם כלוחמת.

יעל גרמן: במהלך השירות הבנתי המון על עצמי ועל כמה שהכחשתי את מי שאני באמת, ויצאתי מהארון כטרנסג'נדר.

יעל גרמן: התחלתי תהליך שינוי מין בצבא.

יעל גרמן: זה אומר לקחת הורמונים וללכת הרבה לרופאים, והמדהים בכל זה הוא שהצבא אפשר לי לעשות את זה ועוד להישאר לוחם בגדוד".

נורית קורן: נא לסיים.

יעל גרמן: "הסביבה בצבא והמפקדים, כולם קיבלו אותי בצורה מדהימה.

יעל גרמן: אבל כשהגשתי בקשה לחיל הרפואה לעשות ניתוח להסרת חזה, נדחיתי – – – לא ויתרתי, הגשתי קבילה.

יעל גרמן: אחרי חודש התקשרו אלי מנציב קבילות החיילים: חדשות טובות, הקבילה התקבלה, וחיל הרפואה ישנו את הנוהל לגבי ניתוחים פרטיים לטרנסג'נדרים.

יעל גרמן: "

נורית קורן: אני מבקשת לקצר ולסיים.

יעל גרמן: הלוואי שהחברה שלנו תלמד מהצבא.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

נורית קורן: אני רק מבקשת באמת לעמוד בזמנים.

נורית קורן: בבקשה.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, עמיתותי ועמיתי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני נרגש לעמוד כאן היום, יום היסטורי שבו אנחנו מציינים בפעם הראשונה את יום המאבק לזכויות קהילות הלהט"ב כאן במליאת הכנסת, וזו ההזדמנות להסתכל לאחור, על הדרך שעברנו.

דב חנין: אני זוכר את הימים הראשונים שלי בכנסת, זה היה לפני הרבה זמן, לפני תשע שנים, כאשר, גברתי היושבת-ראש, כל אירוע שקיימנו בעניין הקהילה הגאה הוצג כסוג של פרובוקציה ועורר כל כך הרבה מתח שאנחנו טרחנו כל הזמן לחשוב איך להעביר את האירוע פשוט בשקט כדי לקיים דיון שיהיה דיון ענייני ולא יתפוצץ בסערת רגשות.

דב חנין: התקדמנו דרך ארוכה בכנסת, ואני שמח במיוחד להיות היום חבר בשדולה שיש לה ארבע יושבות-ראש.

דב חנין: כל הכבוד לכן על היום המרשים הזה, ואני גאה לעמוד מאחוריכן ולתמוך במאבק ולהיות שותף בקרב הזה.

דב חנין: יש הישגים.

דב חנין: יש הישגים גם בחקיקה, כולל הקביעה ההיסטורית שבישראל אסורה על-פי חוק היום אפליה מטעמי נטייה מינית וגם אפליה מטעמי זהות מגדרית.

דב חנין: זו הקביעה שהשגנו בחוק זכויות התלמיד, שהייתה לי הזכות להיות יוזם שלו; חוק שבעצם קובע את העיקרון שחל לא רק על תלמידים ולא רק על מערכת החינוך, אלא חל על החברה הישראלית.

דב חנין: אבל יש אתגרים בפנינו, ואנחנו צריכים לראות אותם בצורה ברורה, וגם היום כאן, בדיון המיוחד הזה, אחד האתגרים מאוד בולט: שלא כרגיל בדיוני מליאה בכנסת, אנחנו לא צפויים לשמוע כאן תשובת ממשלה, וזה מלמד שהממשלה לא נמצאת באמת במקום שבו הכנסת נמצאת.

דב חנין: מצער לראות שהממשלה ביום כזה לא מתייצבת כאן עם שר או שרה.

נורית קורן: למה, יש פה שר.

דב חנין: לא, אתה הולך לענות בשם הממשלה?

נורית קורן: בוודאי, יש פה שר.

נורית קורן: למה – אין פה שר?

דב חנין: אני שמח, אני שמח.

אבי (אברהם) גבאי: רציתי שתמשיך – – –

דב חנין: לא, מצוין.

דב חנין: אני שמח, גברתי היושבת-ראש.

דב חנין: אם כך כל הביקורות שלי ייענו במהירות, אז אני אבוא על סיפוקי.

דב חנין: אני שמח שגם הממשלה תאמר את דברה, טוב שכך, אדוני, ובוודאי אני שמח שאתה תהיה השר שמציג את תשובת הממשלה כאן.

דב חנין: אבל הממשלה בכל זאת לא עומדת במקום שבו הכנסת עומדת, וראינו את זה שוב בוועדת השרים לענייני חקיקה, שדחתה את כל הצעות החוק שאנחנו הבאנו כדי להפוך את היום הזה מיום טקסי ליום מעשי.

דב חנין: יש אתגרים בפנינו, יש אתגרים של שינוי חברתי, וכשאני מדבר על שינוי חברתי אני נזכר בדמותה הקורנת של שירה בנקי, זיכרונה לברכה, שנרצחה במצעד גאווה בירושלים ומעידה על הדרך שאנחנו עוד צריכים לעבור בחברה שלנו.

דב חנין: ויש אתגרים במשפט, יש אתגרים במעמד אישי שצריך לתקן, בזכויות של ארגונים שפועלים, בשוויון אישי.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אנחנו צריכים להתקדם במקביל בשני ערוצים.

דב חנין: ישנם מאבקים עקרוניים שצריך להמשיך ולהילחם בהם, כמו המאבק על חוק נישואים אזרחיים, שיאפשר גם לבני ובנות אותו המין להינשא באופן חופשי לפי מצפונם; ובמקביל למאבק הזה צריך להתקדם גם בערוצים המעשיים, שבהם ניתן להתקדם גם בכנסת הנוכחית: חוליה-חוליה לבער את אותם מקומות ואת אותן בעיות שבהם ממשיך להיגרם לאנשים גם היום עוול בשל השתייכותם, בשל נטייתם המינית, בשל זהותם המגדרית.

דב חנין: הדברים האלה נמצאים לפתחנו.

דב חנין: אין שום סיבה להסכים לעוולות, להסכים לסבל.

דב חנין: עם הדברים האלה אפשר וצריך להתמודד גם היום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, רשימת המשימות שעומדת בפנינו ביום הזה היא עצומה.

דב חנין: אני רוצה להודות לפעילי ופעילות הקהילות הגאות בישראל, לכם, אורחות ואורחים, שליוויתם היום אותנו בכנסת בדיונים, להבטיח לכם שאנחנו נישאר מחויבים, נילחם.

דב חנין: אנחנו צריכים אתכם, אנחנו צריכים את קולכם, אנחנו צריכים את הדרישות שלכם.

דב חנין: אנחנו נתייצב יחד אתכם ונגיע ליום שבחברה שלנו יהיה שוויון.

דב חנין: זאת תהיה חברה שיהיה בה מקום אמיתי לכולנו.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני אתחיל קודם כול, כמובן, בברכות ליושבות-ראש של השדולה שאני חברה בה בגאווה גדולה, לחברות הכנסת מיכל רוזין, מרב מיכאלי, יעל גרמן ושרן השכל.

מירב בן ארי: כל הכבוד על היום המדהים, החשוב הזה, שבו הבאתן לכאן מאות בני-נוער, משפחות, ילדים בכל הגילים, שהגיעו לכאן ונחשפו לכנסת ולדיונים שהתנהלו בתשע ועדות במקביל.

מירב בן ארי: וכן, אני בהחלט גם חייבת לציין את יושב-ראש הכנסת, שלקח על עצמו וקיים את היום החשוב הזה.

מירב בן ארי: אני רוצה לדבר גם על כמה דברים שהיו כאן היום ובעיני הם חשובים.

מירב בן ארי: קודם כול, הייתה לי הזכות לנהל את ועדת החינוך.

מירב בן ארי: אני מחליפה את היושב-ראש מספר פעמים, כמעט פעם בשבוע, ולכן זו הייתה זכות בשבילי להיות בדיון.

מירב בן ארי: בפעם הראשונה נחשפנו לכך שבשנת 2016, 130 גננות קיבלו הסמכה בנושא של ילדים להט"ב, ומבחינתי זה אדיר.

מירב בן ארי: אני גם פרגנתי על זה לחברת הכנסת גרמן, שזה קורה בעיר שלה, בעיר הרצליה, ואני קוראת מפה לכולם: לא יכול להיות שזה רק בעיר אחת, ולא יכול להיות שזה רק 130 גננות.

מירב בן ארי: זו תוכנית מדהימה, שבה חושפים כבר את הגננות איך להתמודד.

מירב בן ארי: אגב, ראינו גם ספרים מקסימים, שחילקו לנו היום.

מירב בן ארי: זו פעילות ייחודית.

מירב בן ארי: מה שהדהים אותי – ושאלתי בוועדה: האם זו פעם ראשונה?

מירב בן ארי: כן, זו פעם ראשונה, בשנת 2016, שגננות עוברות איזושהי הסמכה על ילדים להט"ב.

מירב בן ארי: בסדר, זה קצת מאוחר מדי, והיינו צריכים לעשות את זה כבר לפני, אבל לפחות זה כבר טיפה בים.

מירב בן ארי: מה שהיה יפה מאוד היום, בעיני – – –

קריאה: – – –

מירב בן ארי: כן, זו טיפה בים.

מירב בן ארי: את יודעת, ים של גננות, ומתוכן יש רק 130.

מירב בן ארי: טוב, זו התחלה.

מירב בן ארי: בעיני, מה שהיה יפה זה שהיה לי רצף היום.

מירב בן ארי: התחלתי את היום בוועדת החינוך, שמעתי על הגננות, שמעתי על בית-ספר יסודי, שנרקמת תוכנית עבורו במיוחד, ושמעתי על תיכונים, ואז הגעתי לוועדת החוץ והביטחון, ושם שמעתי על החיילים.

מירב בן ארי: זה לא מושלם, וזה לא טוב אפילו, אבל זו התחלה של משהו שלא ראיתי.

מירב בן ארי: היום ישב לוחם של "קרקל" לצדי וסיפר על התהליך שהוא עובר מול הצבא, ואמר את השם של אותה מפקדת – אני לא זוכרת את שמה, אולי את זוכרת – והוא אמר:

מירב בן ארי: היא מלווה אותי והיא עוזרת; החייט – במקרה זו הייתה גם חייטת, שתופרת לו את החליפה.

מירב בן ארי: אומנם אני פה רק שנה, אבל ראיתי גם במבטים שלכם שזה משהו די נדיר.

מירב בן ארי: אתן בצדק מדברות על החקיקה.

מירב בן ארי: דרך אגב, בכל ישיבת ועדה שהייתי דיברתי על זה, ולא הסתתרתי ולא הלכתי מאחורי הגב.

מירב בן ארי: אילו יכולתי הייתי מעבירה – יש לי הצעת חוק שלי, מדהימה, גם על ברית הזוגיות, שלא קיבלו אותה ולא העבירו לי אותה.

מירב בן ארי: אני מודה בקשיים.

מירב בן ארי: יש לנו קשיים.

מירב בן ארי: אבל אמרתי את זה גם בוועדות היום: כאן קשה?

מירב בן ארי: יש עוד ערוצים.

מירב בן ארי: אני מלווה את "איגי", חוש"ן ו"מעברים" מיום שנכנסתי לכנסת.

מירב בן ארי: אמרתי היום בשדולה שבשבילי זו גאווה לשבת בשדולה ולהכיר את הפרצופים, כי ישבתי, ודיברתי, והייתי אתם במשרד החינוך, כשאני לא נמצאת ומנותקת אלא אני חלק מהם.

מירב בן ארי: אני גם אומרת לכם, באופן אישי, מעבר לעניין הזה – דיברתי על זה היום בשתי הוועדות, ולדעתי גם בשדולה: הולך לקום בישראל, באמצעות משרד הרווחה ומשרד האוצר, שלטר לצעירים וצעירות מהלהט"ב, טרנסג'נדרים, טרנג'נדריות, הומואים ולסביות שגרים ברחוב.

מירב בן ארי: "בית דרור" לא נותן מענה, בצדק, כי זה עד גיל 20 – זה אמור להיות עד גיל 18 והיא עוד מושכת קצת עד גיל 20.

מירב בן ארי: הייתי שם, ראיתי את החבר'ה ודיברתי אתם.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שבמדינת ישראל בגיל 20 זורקים לרחוב ואומרים: תתמודדו.

מירב בן ארי: לכן, הולך לקום כאן שלטר.

מירב בן ארי: זה כבר יצא, ועיריית תל-אביב מחפשת מבנה כדי לשים את המקום הזה.

מירב בן ארי: בעיני, שוב, זו אפשרות לתת תקציב לאותה אוכלוסייה שצריכה.

מירב בן ארי: הדבר השני שאמרתי – ושוב אני אנצל את הפעם האחרונה בהחלט שאני יכולה לקרוא לראש עיר אחד בישראל באזור המרכז שירים את הכפפה וייקח על עצמו את ההוסטל השיקומי.

מירב בן ארי: הוא לא צריך לשים כסף, הכסף כבר נמצא; כל מה שצריך הוא שייקח, ואז אותה נערה צעירה טרנסג'נדרית או לסבית שעברה תהליך של שיקום בתוך השלטר ורוצה לעבור למקום יותר רציני, כך שהיא תוכל לקבל מענה, יהיה לה את ההוסטל הזה.

מירב בן ארי: יש לנו את התקציב לשלטר וגם להוסטל; עכשיו, כל מה שצריך זה את העיר.

מירב בן ארי: אני כבר אעשה לכם preview, בתור יושבת-ראש ועדת המשנה לצעירים וצעירות חסרי בית.

מירב בן ארי: אני באתי לוועדה הזאת עם כסף.

מירב בן ארי: שלום, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: שלום.

מירב בן ארי: הוועדה הזאת הגיעה עם כסף מהאוצר ומשרד הרווחה.

מירב בן ארי: מדינת ישראל באה ואמרה: אנחנו הולכים לשים על זה תקציב לטובת הקהילה הזאת.

מירב בן ארי: לכן, בעיני, זה חשוב וקריטי.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד אחרון, גברתי היושבת-ראש, וגם לנצל את זה שראש הממשלה נמצא כאן.

מירב בן ארי: היה כאן היום יום מדהים, באמת יום מיוחד ויום מקסים, אבל בעיני, הדבר הכי מיוחד היה – ותסלחו לי רגע, היושבות-ראש המעולות של השדולה – היו העדויות: הילדים שבאו ודיברו, ההורים שבאו ושיתפו, החיילת, החייל, הסטודנט, האימא.

נורית קורן: אני רק מבקשת שתעמדי בזמנים.

מירב בן ארי: הנה, אני מסיימת.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד להם תודה רבה, כי צריך הרבה אומץ לבוא, לספר את הסיפור האישי, לספר שאפילו חשבת להתאבד פעם, ולא להתבייש ולבוא בפנים חשופות.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע היום ונתן עדות.

מירב בן ארי: ריגשתם אותנו, ריגשתם אותי באופן אישי, ואני גם ראיתי את זה אצל שאר חברי הכנסת וחברות הכנסת.

מירב בן ארי: אז תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת אמיר אוחנה – ואני מברכת את ראש הממשלה שהואיל ובא לכאן.

נורית קורן: כל הכבוד.

נורית קורן: זה יום שלישי, ואנחנו בדרך כלל נשארים במליאה ריקה.

נורית קורן: זה יום חשוב.

נורית קורן: לרשותך חמש דקות.

אמיר אוחנה: תודה, גברתי היושבת-ראש.

אמיר אוחנה: תודה, חברי השר, חברותי וחברי חברי הכנסת.

אמיר אוחנה: תודה רבה לך, אדוני ראש הממשלה, שאתה מכבד אותנו בנוכחותך כאן.

אמיר אוחנה: תודה לכם, חברי וחברותי לקהילת הלהט"ב.

אמיר אוחנה: יושבים אתנו במדינת ישראל, give or take, 10% מהאוכלוסייה – אגב, כל אוכלוסייה, ימנים, שמאלנים, ערבים, יהודים, חובשי כיפות שחורות, סרוגות, שקופות, נשים וגברים – שמרגישים מופלים.

אמיר אוחנה: הם מרגישים מופלים בפני החוק.

קריאה: לא מרגישים – הם מופלים.

אמיר אוחנה: הם אינם יכולים להינשא בארצם, הם אינם יכולים להביא ילדים בארצם, הם אינם יכולים לרשת את בנות ובני זוגם במקרה של פטירה, חס וחלילה, ולא משום שהם עוינים את המדינה, לא משום שהם אינם משרתים בצבא, לא משום שהם אינם משלמים מסים – מפני שהם הומואים, לסביות או טרנסים וטרנסיות.

אמיר אוחנה: איזה רע הם עשו למישהו שהם מושאים לשנאה שהיא לעתים עזה עד מוות, שהם מושאים להשפלה, שמי שהם, המהות שלהם, הזהות שלהם, מושלכת לחלל האוויר כקללה, כמילה שנועדה להשפיל, להקטין ולעלוב?

אמיר אוחנה: איזה רע – שהם אוהבים את בני מינם?

אמיר אוחנה: שהם לא כמו כולם?

אמיר אוחנה: מדינה יהודית, רבותי, איננה מדינת הלכה.

אמיר אוחנה: מדינה יהודית זוכרת ויודעת שגם אנו היינו שנואים על לא עוול בכפנו, שגם אנחנו נרדפנו, שגם אנחנו הופלינו, שגם אותנו ניסו להמיר רק משום שלא היינו כמו כולם.

אמיר אוחנה: מדינה יהודית זוכרת שנוח לו לאדם שיפיל עצמו לכבשן האש ואל ילבין פני חברו ברבים.

אמיר אוחנה: מדינה יהודית היא גם בית הלל, ולא רק בית שמאי.

אמיר אוחנה: חברי וחברותי לקהילה, יש לנו כמדינה עוד לאן לשאוף.

אמיר אוחנה: זה נכון, יש מדינות מתקדמות מאתנו, ויש גם מדינות שאינן.

אמיר אוחנה: אני לא מדבר על ה-obvious, על המדינות הקרובות בסביבה, שבהן להט"בים במקרה הטוב נאסרים בבתי-סוהר, ובמקרה הפחות-טוב מושלכים מגגות או נתלים ממנופים; אני מדבר גם על מדינות המערב.

אמיר אוחנה: באחד הדיונים שהיו לי עם חברת הכנסת רוזין אך לפני פחות משבוע, הטיחה בי אחת המשתתפות שכולנו נעזוב לברלין.

אמיר אוחנה: אנחנו נעזוב לברלין.

אמיר אוחנה: הזכרתי לאותה משתתפת שבברלין אין נישואים בין בני אותו מין, בברלין אין פונדקאות לבני אותו מין, כלומר גם בעולם המערבי יש עוד לאן להתקדם.

אמיר אוחנה: זה נכון.

מיכל רוזין: – – – תנועות מאיימות.

אמיר אוחנה: אבל כשאנחנו מביטים על המאבק הלהט"בי, רבותי – –

מיכל רוזין: הרבה יותר נוח שם.

אמיר אוחנה: – – בפרספקטיבה היסטורית, כשאנחנו משווים אותו למאבקים דומים נוספים, אנחנו מבינים שזו לא שאלה של "אם", זו רק שאלה של "מתי".

אמיר אוחנה: אנחנו עוד נזכה בימי חיינו לראות את הימים הטובים שבהם "הומו" כבר לא תהיה קללה, שבהם המדינה לא תבדיל בין זוג לזוג, בין משפחה למשפחה.

אמיר אוחנה: זכינו לחיות בעידן שבו אנחנו רואים את הזמנים משתנים לנגד עינינו, וכמו שקורה בדרך כלל, החברה מקדימה את המחוקק.

אמיר אוחנה: הזמנים שבהם מתוך הבית הזה ממש יצאו קריאות, ואני מצטט: לטפל בהם כמו שטיפלנו בשפעת העופות – הן כבר לא נשמעות כאן, ואני מקווה שהן לא יחזרו.

אמיר אוחנה: התקופה שאני חוויתי כשהבנתי שאני שונה, לפני עידן הגוגל וה"ויקיפדיה", ואפילו לא ידעתי שיש לזה שם, שיש לזה מילה, גם היא חלפה לבלי שוב.

אמיר אוחנה: אנחנו צועדים קדימה.

אמיר אוחנה: הזמנים שבהם יום כזה, כפי שאירע כאן היום – וזה המקום להודות גם לחברותי יושבות-ראש השדולה הגאה בכנסת, מימין ומשמאל, גם לאדוני יושב-ראש הכנסת, שאפשר את היום החשוב הזה כאן, וגם ליושבי-ראש הוועדות השונות, לחברי וחברות הכנסת שקיימו את הדיונים החשובים, וגם לכם, לכם שם ביציע, למשתתפות ולמשתתפים הרבים, שכיבדתם אותנו בנוכחותכם, ששיתפתם אותנו בחוויות שלכם, זה לא מובן מאליו.

אמיר אוחנה: אני יודע, חברותי, אוהו איך אני יודע, שיש קושי להעביר חוקים.

אמיר אוחנה: יש קושי.

אמיר אוחנה: אני עוד לא חודשיים כאן, אפילו, וכבר יורק דם בניסיון להעביר את דבר החקיקה הראשון שלי, שהוא בעיני מאוד בסיסי, מאוד אלמנטרי – – –

נורית קורן: אני רק מבקשת לסיים.

אמיר אוחנה: אז אני אתקדם לקראת סיום.

שלי יחימוביץ': תהיי יותר לארג'ית.

אמיר אוחנה: למעשה, ואת זה צריך לדעת גם הציבור, השאלה אם חוק יעבור או לא יעבור לעתים רחוקות מוכרעת כאן במליאה, היא בדרך כלל מוכרעת מאחורי הקלעים, ולא תמיד, למרבה הצער, ממניעים ענייניים של צדק.

אמיר אוחנה: למעשה דבר החקיקה הפרו-להט"בי החשוב ביותר שעבר כאן

אמיר אוחנה: בכנסת אי-פעם קרה במחטף, בהרבה עבודה של מאחורי הקלעים: אחרי שנים של ניסיון מימין ומשמאל לבטל את אותו סעיף 351 לחוק העונשין, שקבע אותנו כעבריינים, הצליחה – וטוב עשית, חברתי חברת הכנסת יחימוביץ, שציינת והזכרת את חברת הכנסת שולמית אלוני, זיכרונה לברכה, ואת חברת הכנסת יעל דיין, תיבדל לחיים ארוכים, שהיו מהחלוצות בתחום המאבק הלהט"בי.

אמיר אוחנה: אני שמח להיות חלק משינוי המגמה הזו שהמאבק הלהט"בי הוא נחלת מפלגות השמאל, ואני שמח שהעניין הזה פורץ את הקווים; אני חושב שזה משרת את העניין עצמו בראש ובראשונה, וזה לא צריך להיות עניין של מפלגה מסוימת או עניין של קואליציה–אופוזיציה, זה צריך להיות עניין של קונסנזוס כמה שיותר רחב.

אמיר אוחנה: אני מייד במשפט האחרון שלי.

אמיר אוחנה: הוויכוחים היום בינינו היו ויכוחים ידידותיים, אש ידידותית של קואליציה–אופוזיציה, ולא כמו פעם, שאנשים עלו על הבריקדות בטענות של טומאה וזוהמה וכו' – דברים שהובאו לכנסת.

אמיר אוחנה: אנחנו מתקדמים, אנחנו מתקדמים.

מיכל רוזין: באמת לא שמענו את הדברים.

אמיר אוחנה: אני רוצה גם – לא כתבתי את הדברים, אבל אני רוצה באמת להודות לך, ראש הממשלה.

אמיר אוחנה: אתה ראש הממשלה הראשון שפנה אל קהילת הלהט"ב יותר מפעם אחת.

אמיר אוחנה: אני יודע שלו זה תלוי רק בך, היינו במקום הרבה יותר טוב.

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת אוחנה, יצחק רבין כשר הביטחון עמד כאן על הדוכן – –

נורית קורן: אני רק מבקשת, חבר הכנסת אוחנה – – –

אמיר אוחנה: אז אני – – –

שלי יחימוביץ': – – והכיר בזכויות של בן-זוגו של אלוף-משנה בצבא.

אמיר אוחנה: סליחה, אבל ההכרה הזאת נעשתה על-ידי שר הביטחון דאז, למיטב ידיעתי, יצחק מרדכי.

אמיר אוחנה: בכל מקרה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אוחנה, אני מאוד רוצה לתת את הזמנים.

נורית קורן: משפט אחרון, בבקשה, תסיים.

אמיר אוחנה: מאה אחוז.

אמיר אוחנה: בכל מקרה, אני רוצה להודות לך, אדוני ראש הממשלה, גם על שאתה כאן, גם על הפעילות שלך לאורך השנים.

אמיר אוחנה: אני יודע, מי כמוני יודע, שיש קשיים – גם חברותי יודעות, לא תמיד הן מודות בכך, אבל יש קשיים קואליציוניים.

אמיר אוחנה: אנחנו נתמודד אתם.

אמיר אוחנה: ואני אומר לכם, חברי, היום המיוחל הזה שאליו אנחנו שואפים, לראות את שוויון החירויות מתממש, יבוא כפי שהוא בא לאפרו-אמריקנים באמריקה, כפי שהוא בא לנשים.

אמיר אוחנה: הוא יבוא גם אלינו; אנחנו נזכה לראות את היום הזה.

אמיר אוחנה: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אנחנו עוברים לתשובת השר, בבקשה.

נורית קורן: ראש הממשלה רוצה להשיב?

בנימין נתניהו: אני רוצה להגיד משפט אחד לפני שהשר מדבר.

נורית קורן: בוודאי ובוודאי, בבקשה, אדוני ראש הממשלה.

בנימין נתניהו: זה לא פוסל את השר?

נורית קורן: לא.

נורית קורן: כבוד לנו שהגעת היום.

נורית קורן: זה יום שלישי, יש ימים מיוחדים, ואני אשמח לשמוע את דבריך.

בנימין נתניהו: אני יודע שקיימתם דיונים חשובים וממושכים, ואני ביקשתי לבוא הנה, בסדר-יום לא פחות עמוס, להגיד משפט אחד לבני ובנות הקהילה הלהט"בית ביום ציון זכויות לקהילה הגאה.

בנימין נתניהו: המשפט שלי הוא פשוט: כל אדם נברא בצלם אלוהים.

בנימין נתניהו: זה רעיון שהובא לאנושות לפני אלפי שנים על-ידי עמנו, וזה גם העיקרון שחייב לכוון את חיינו הלאומיים היום.

בנימין נתניהו: אני מודה לך.

בנימין נתניהו: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני ראש הממשלה, על שהתפנית מעיסוקך ובאת ביום חשוב זה.

נורית קורן: בבקשה, השר אבי גבאי, השר להגנת הסביבה – תשובת הממשלה.

אבי (אברהם) גבאי: טוב, כבוד היושבת-ראש, חברי כנסת נכבדים, אני קודם כול כמובן רוצה לברך את הכנסת על כך שבחרה לציין את יום זכויות הקהילה הגאה ולהעלות את הנושא של הזכויות על סדר-היום הציבורי.

אבי (אברהם) גבאי: מעל לכול אני מלא אמפתיה לקהל כאן ולכל חברי הקהילה, שנלחמים על הזכויות שלהם, הזכויות הצודקות שלהם, וכולי תקווה שבסופו של יום נגיע לנקודה שכולנו רוצים להגיע אליה.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל – באופן אבסורדי יש רק אופוזיציה היום.

מירב בן ארי: לא, יש פה – – –

נורית קורן: למה?

נורית קורן: יש אחת, שתיים – שלוש יחד אתי.

אמיר אוחנה: ארבעה.

נורית קורן: ארבעה, סליחה, נכון.

אבי (אברהם) גבאי: אני מרגיש, ככה, זה לא נוח לדבר.

מרב מיכאלי: – – – אתה צודק.

אבי (אברהם) גבאי: באמת, נכון?

אבי (אברהם) גבאי: משהו לא מסתדר לי.

מיקי לוי: – – –

מרב מיכאלי: אדוני השר, זו לא הפעם הראשונה שזה לא מסתדר לך פחות טוב – – –

מירב בן ארי: – – –

נורית קורן: חברים, חברים, בואו ניתן לשר להמשיך את דבריו ונקשיב.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב, באמת, שאנחנו צריכים להסתכל על ההתקדמות שחלה בכל מה שקשור בזכויות הקהילה, ולא רק להסתכל על מה שעוד לא השגנו ומה שעוד לא הושג.

אבי (אברהם) גבאי: סך הכול, מדינת ישראל נראית היום שונה לגמרי מכפי שהיא נראתה לפני עשר שנים או 15 שנה.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שאם נסתכל על מה שקורה היום בנושא הזה, בעצם אפשר לראות גם התקדמות גדולה מאוד בכל מה שקשור בשיח החברתי כלפי הקהילה, בנראות של הקהילה בקרב הציבור הכללי, שזה מה שחשוב, ולא רק במקומות אחרים.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שהנושא של הקהילה נמצא כל היום על סדר-היום הציבורי, המדינה מתקדמת כל הזמן להכרה בבני-אדם כשווים ללא קשר לנטייתם המינית, יש ארגונים, כמו "איגי" וחוש"ן, של הקהילה, שנתמכים על-ידי הממשלה – אולי לא מספיק, כמו שאמר חבר הכנסת דב חנין, אבל נתמכים.

אבי (אברהם) גבאי: ואני חושב שאם יהיה צורך ביותר מכך, אני בטוח ששר האוצר ידע לפתור את הבעיה הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: יש בני ובנות הקהילה שעושים קדם-שירות כחלק מארגון "איגי", שזה דבר שהוא פשוט נפלא, שיש דבר כזה; גיליתי את זה לפני כמה חודשים כתוצאה מכך שבן של חברים פשוט הצטרף לפעילות הזאת, לא ידעתי שזה קיים.

אבי (אברהם) גבאי: אין ספק שאנחנו צריכים כולנו לזכור, לפני הכול, באמת את שירה בנקי, שבאוגוסט האחרון נרצחה, נרצחה ברצח שכולו שנאה, כולו חוסר יכולת לקבל את האחר, כולו על רקע העובדה שקיימת קהילה שבאה ואומרת: אנחנו לגיטימיים, אנחנו כמו כולם, תנו לנו את הזכויות.

יעל גרמן: אדוני השר, מה הממשלה עושה מבחינה חוקתית – – –

אבי (אברהם) גבאי: יעל, אני אנסה לדמיין מה הממשלה בין 2013 ל-2015 עשתה בעניין הזה.

יעל גרמן: בבקשה?

אבי (אברהם) גבאי: אולי אני אבדוק מה בין 2013 ל-2015 הממשלה עשתה בעניין הזה.

יעל גרמן: אני אספר לך.

אבי (אברהם) גבאי: הייתה איזו ממשלה, היא יכלה לפתור את הבעיה הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: נו, באמת.

יעל גרמן: הממשלה הקודמת העבירה את חוק – – –

נורית קורן: חברת הכנסת גרמן, נא לאפשר לשר לומר את דבריו.

אבי (אברהם) גבאי: את רוצה להתעמת, אני מוכן להתעמת, אין לי בעיה.

יעל גרמן: לא, אני לא רוצה.

אבי (אברהם) גבאי: אני באתי לומר את שלי; את רוצה?

אבי (אברהם) גבאי: אני מסכים.

יעל גרמן: אדוני השר, יש לי כבוד רב ואני לא רוצה להתעמת.

יעל גרמן: אני באמת שואלת:

יעל גרמן: אתם מדברים כל כך יפה, ובאמת ראש הממשלה עשה ג'סטה נפלאה ובא לברך, אבל בעובדה, במציאות, ביום ראשון האחרון היו שישה חוקים שמטרתם הייתה לקדם את הקהילה הלהט"בית – אף אחד מהם לא עבר.

אמיר אוחנה: עשיתם עבודה?

אמיר אוחנה: באמת ציפיתם שזה יעבור?

אמיר אוחנה: – – –

מיכל רוזין: כן, כן.

יעל גרמן: אז איך אתה מסביר את זה שמצד אחד אתם בעד הקהילה אבל מצד שני לא מצביעים בעד?

אמיר אוחנה: – – –

מיכל רוזין: אל תתקוף אותנו – – –

אבי (אברהם) גבאי: יעל, את יודעת – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, חברי הכנסת.

אבי (אברהם) גבאי: חברת הכנסת גרמן – – –

אמיר אוחנה: – – –

אבי (אברהם) גבאי: חברת הכנסת – – –

מיכל רוזין: – – – וראש הממשלה, אנחנו כיבדנו אותו, הוא לא טרח אפילו להגיד תודה לראשות השדולה על זה שהן – – – עם כל הכבוד לו, עם הביבי-בולשיט הזה, תסלח לי, שהוא פה עולה ורק אומר כמה חשובה לו הקהילה וכדומה, אבל בפועל אנחנו יודעים שאין לא תקציבים ולא חקיקה – אז מספיק עם זה – – –

אמיר אוחנה: מיכל, כשמרצ הייתה בממשלה – – –

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב – – – להפסיק אותם – – –

נורית קורן: חברי הכנסת – כן.

נורית קורן: חברי הכנסת – – –

מיכל רוזין: – – –

אמיר אוחנה: – – –

אבי (אברהם) גבאי: אמיר, אמיר.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, חבר הכנסת אוחנה, בואו נמשיך.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: סליחה, חברת הכנסת רוזין.

נורית קורן: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: – – –

אמיר אוחנה: – – –

נורית קורן: זה ציון יום מיוחד, אני מבקשת, עד עכשיו שמרנו על איפוק, בואו נשמע את תשובת השר ונמשיך בסדר-היום.

נורית קורן: בבקשה.

אבי (אברהם) גבאי: אני רוצה לומר, חברת הכנסת גרמן – ואת כמובן יודעת שאני מאוד מאוד מעריך אותך, לא רק מעריך אותך; מאוד מאוד מעריך אותך – הייתם בממשלה.

אבי (אברהם) גבאי: הייתם בממשלה בלי חרדים.

אבי (אברהם) גבאי: יכולתם להעביר את החוק הפשוט הזה, שאומר – – –

קריאה: – – –

אבי (אברהם) גבאי: לא, להכיר בנישואים.

אבי (אברהם) גבאי: הכרת בנישואים?

יעל גרמן: אבל אנחנו העברנו את חוק הפונדקאות – – –

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, למה לא עד הסוף?

אבי (אברהם) גבאי: למה לא עד הסוף?

אבי (אברהם) גבאי: מה קרה?

אבי (אברהם) גבאי: למה לא עשיתם את זה?

יעל גרמן: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן, אני מבקשת.

יעל גרמן: אנחנו עשינו, רק צריכים להחיל רציפות על החוק – – –

אבי (אברהם) גבאי: רבותי, כולנו יודעים שהחוק – – –

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן.

אלעזר שטרן: – – – רק משפט אחד.

אבי (אברהם) גבאי: אני אסיים ותגיד את המשפט.

אלעזר שטרן: אני אגיד לך: הייתה ממשלה בלי חרדים, אבל הבית היהודי – – –

נורית קורן: סליחה, חברי הכנסת, אני מבקשת.

נורית קורן: אני קוראת אתכם לסדר.

נורית קורן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אבי (אברהם) גבאי: אוקיי.

אבי (אברהם) גבאי: לא, אל תקראי אותו לסדר.

אבי (אברהם) גבאי: עזבי אותו.

נורית קורן: בבקשה.

אבי (אברהם) גבאי: החוק בישראל, כמו שאתם יודעים, ולצערנו, עדיין לא מכיר בנישואין חד-מיניים או באיחוד אזרחי, אבל אין ספק שבתי-המשפט עושים את מה שצריך לעשות.

אבי (אברהם) גבאי: גם עבור הכנסת, אגב, במובן מסוים מוציאים את הערמונים מן האש, וכל הזמן מוסיפים זכויות ומכירים בזכויות, בעיקר בנושאים כלכליים, זכויות של זוגות חד-מיניים.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שחשוב מאוד שבתי-המשפט עושים את זה, ובמובן מסוים מקילים גם לגבי בעיות אחרות שיש כאן בתוך הכנסת שמונעות מהדבר הזה לקרות.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שבסופו של יום אנחנו נמשיך ונתקדם, ובסופו של יום גם הדברים שכולנו רוצים היום שיקרו – יקרו.

אבי (אברהם) גבאי: בסופו של יום כולנו מבינים שזה עניין של קונסטלציות, כי זה יקרה, כי מה שקורה בעולם קורה בישראל, ביום כזה או אחר, וגם זה יקרה.

אבי (אברהם) גבאי: אין ספק שהמדינה צריכה להמשיך ולדכא תופעות של הומופוביה ושנאה, גם באמצעות אכיפה, גם באמצעות מערכת החינוך.

אבי (אברהם) גבאי: הממשלה באמת מתכוונת לבדוק אפשרות של הקמת רשות שתהיה אחראית לנושא זכויות הקהילה הגאה, גוף שיהיו לו גם אחריות, גם תקציב, גם תכלול של הנושא.

אבי (אברהם) גבאי: הוא בטח יסייע לקדם את הזכויות של הקהילה ולפעול למען הקידום שלהם בקהילה הכללית.

אבי (אברהם) גבאי: אני רק רוצה לומר לסיום, שאופטימיות, בעיני, מסייעת הרבה מאוד פעמים להגיע להישגים.

אבי (אברהם) גבאי: המדינה התקדמה מאוד בנושאים של זכויות הקהילה, ובסוף גם הנושא שחסר – יקרה.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

נורית קורן: אדוני השר, מה אתה מציע – להסתפק בתשובתך או להעביר את זה לוועדה?

נורית קורן: מה המציעים רוצים?

נורית קורן: מה המציעים, בבקשה?

נורית קורן: דב חנין.

אבי (אברהם) גבאי: מה אתם רוצים?

דב חנין: אני מציע להעביר לוועדה למעמד האישה – – –

אבי (אברהם) גבאי: אני מציע להסתפק בתשובה.

אבי (אברהם) גבאי: מי שרוצה לקיים דיון – שיקיים דיון.

מירב בן ארי: – – – דיוני המשך – – –

יעל גרמן: אנחנו היינו רוצים שזה יהיה בוועדה לביקורת המדינה.

אבי (אברהם) גבאי: נו, באמת.

יעל גרמן: למה?

יעל גרמן: היה דיון נהדר – – –

אבי (אברהם) גבאי: יעל, נו, ברצינות.

אבי (אברהם) גבאי: את רוצה תשובה – – –

נורית קורן: עוד מישהו רוצה להציע?

קריאה: לאיזו ועדה הצעת?

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין הציע לוועדה למעמד האישה.

אבי (אברהם) גבאי: זה לא לעניין.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל גרמן – ביקורת המדינה.

נורית קורן: חבר הכנסת אוחנה?

אבי (אברהם) גבאי: אולי ועדת העבודה והרווחה?

יעל גרמן: דב מסכים לביקורת – – –

קריאה: – – – ועדת הכנסת.

נורית קורן: כן, כן.

נורית קורן: זה מה שאנחנו נעשה, בגלל שאנחנו לא יודעים בדיוק לאיזה ועדה.

יעל גרמן: דב מסכים לביקורת המדינה.

קריאה: – – –

נורית קורן: זה לא משנה.

נורית קורן: יש כאן עוד מציעים.

נורית קורן: יש כאן עוד מציעים.

נורית קורן: אז אנחנו נצביע על – בעד זה להעביר לוועדת הכנסת, שתחליט לאיזו ועדה להעביר את ההצעה, ונגד זה להסתפק בתשובת השר.

נורית קורן: בבקשה, אנחנו מצביעים.

נורית קורן: חברים, אנחנו מצביעים.

נורית קורן: מי בעד?

קריאה: – – – לוועדת הכנסת?

נורית קורן: רגע, שני דברים: נגד יהיה להסתפק בתשובת השר, ובעד יהיה להעביר לוועדת הכנסת כדי שתחליט באיזו ועדה לדון בהצעה.

נורית קורן: אז מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 16 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 16, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כך, ההצעות לסדר-היום: ציון יום הזכויות לקהילה הגאה בכנסת, תועברנה לוועדת הכנסת כדי שתחליט באיזו ועדה יידון הנושא.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: היו הוועדה לביקורת המדינה, הוועדה למעמד האישה, והשר אפילו הציע לוועדת העבודה והרווחה.

נורית קורן: אוקיי, לפרוטוקול, זה נרשם.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים.

נורית קורן: אנחנו כרגע בשעת שאלות לשר להגנת הסביבה.

נורית קורן: יש כאן שאלות של חבר הכנסת מיקי לוי.

נורית קורן: אדוני השר, אתה מתבקש לעלות לדוכן.

מיכל בירן: אפשר לדעת מה הרשימה – – –

נורית קורן: כן.

נורית קורן: אני אקריא את כולם, אחד אחרי השני, בסדר?

נורית קורן: מזכיר הכנסת, יש רשימה מסודרת של דוברים או שאני אקריא אותם?

נורית קורן: אתה תזין אותה?

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: אז כך, אנחנו מתחילים בחבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – אורן אסף חזן, ותכף תוזן הרשימה.

נורית קורן: חבר הכנסת, אני לא רואה אותך.

מיקי לוי: אני כאן.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: אדוני השר, נוכח כוונתו של ראש העיר ירושלים להקים מטמנת פסולת בניין בוואדי שבין הגבעה-הצרפתית לשכונת עיסאוויה בקרבת בית-החולים "הדסה הר-הצופים", מתחולל מאבק ציבורי מזה חודשים, ובמסגרתו פניתי אליך כמה פעמים על מנת ללמוד את עמדת המשרד בנוגע לכוונה זו של ראש העיר.

מיקי לוי: האם כבר גובש תזכיר מקצועי מצד גורמים במשרדך עם חוות דעת בנוגע להשלכות הקמת מטמנה שכזאת סמוך לבתי התושבים או לבית-החולים?

מיקי לוי: מתפקידי הקודם, אדוני השר, אני מכיר היטב את התושבים ואוזני כרויה לרחשי לבם.

מיקי לוי: אני אומר לך, התושבים בגבעה-הצרפתית מודאגים מאוד בקשר לפגעי הסביבה שהמטמנה הזאת תעשה להם ולילדיהם.

מיקי לוי: כאמור, קיימת חלופה: להקים את המטמנה במדרונות מעלה-אדומים, באזור שממנו לא צפוי להיגרם נזק לתושבים, וראש העיר מעלה-אדומים אף הביע את נכונותו לכך.

מיקי לוי: ראש העיר ירושלים מתנגד לחלופה זו במין טענה משונה שצריך לנסוע עוד כמה קילומטרים כדי לשפוך את הפסולת.

מיקי לוי: האם משרדך בחן אותה?

מיקי לוי: האם משרדך מתכוון לפעול לשינוי המתווה הקיים להקמת המטמנה?

מיקי לוי: תודה רבה.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני חבר הכנסת מיקי לוי, מדובר בסוגיה גנרית של NIMBY, Not In My Backyard.

אבי (אברהם) גבאי: אנשים לא רוצים שתהיה לידם מטמנה.

אבי (אברהם) גבאי: אף אחד לא רוצה את זה.

אבי (אברהם) גבאי: אין מקום שיסכים שתהיה לידו מטמנה, רק שיש מקומות שלציבור יש יכולת לעשות מאבק ציבורי ולהגיע לחברי כנסת ויש מקומות שאין להם את הכוח הזה, ולכן אנחנו לא שומעים על זה.

אבי (אברהם) גבאי: לא מדובר על מטמנת פסולת; מדובר על אתר שאליו יפונו עודפי עפר.

אבי (אברהם) גבאי: זה לא פסולת, זה לא דברים מזהמים.

אבי (אברהם) גבאי: ולכן, היה תהליך מסודר שבו היזם, שזה עיריית ירושלים, הגיש תסקיר השפעה על הסביבה.

אבי (אברהם) גבאי: המשרד התייחס לתסקיר, הכניס את ההערות שלו, ולאחר תיקון ההערות הדבר אושר בוועדה המחוזית, כך שהעמדה המקצועית של המשרד להגנת הסביבה תומכת בפרויקט הזה.

אבי (אברהם) גבאי: החלופה של מעלה-אדומים פחות טובה, משתי סיבות: הסיבה הראשונה – קודם כול, יש בעייתיות בהעברת פסולת ליהודה ושומרון בגלל אמנות בין-לאומיות.

אבי (אברהם) גבאי: אבל הנושא של המרחק הוא נושא סופר-חשוב.

אבי (אברהם) גבאי: זה לא שמישהו מנסה לחסוך עוד כמה קילומטרים של נסיעה של נהגי משאיות.

אבי (אברהם) גבאי: בהנחה שתעשה דבר כזה ותרחיק את נקודת ההטמנה, מה שיקרה – ואנחנו רואים את זה: בכל מקום שאין נקודת הטמנה זמינה ונגישה וקרובה שופכים פסולת ברשות הרבים.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, אנחנו נעשה דבר כזה, אנחנו נקלקל לעצמנו את ירושלים.

אבי (אברהם) גבאי: זה מה שיקרה.

אבי (אברהם) גבאי: ולכן, החלופה הזאת היא לא טובה, היא פחות טובה מהחלופה של הגבעה-הצרפתית.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, שאלה נוספת.

מיקי לוי: אדוני, אני מניח שאנחנו נפגוש את התושבים בבית-המשפט, כי מדובר בפסולת בניין, מדובר באבק למשך 20 שנה.

מיקי לוי: אבל נראה שהנושא הזה, לפחות כאן, נעצר, ונצטרך לטפל בו, לפחות מבחינת התושבים, בבית-המשפט.

מיקי לוי: אבל יש לי שאלת המשך, בבקשה ממך: הבוקר התכנסה ועדת המשנה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה כדי לדון בנושא תמ"א 1 – תוכנית שעשויה לסכן את חופי הים במדינת ישראל ולאפשר בנייה בקרבת החופים.

מיקי לוי: לשמחתי, אני מבין שאתה מתנגד לתמ"א 1 שמקדמים במשרד האוצר.

מיקי לוי: נשאלת השאלה, אדוני – ואני מה-זה סומך על יושרך מהיכרותי אתך בעבר: האם תפעל לביטול פרק החופים בתוכנית, שיכול לסייע ליזמי נדל"ן על חשבון האינטרס הציבורי ושמירת ערכי הטבע?

מיקי לוי: תודה.

אבי (אברהם) גבאי: תודה על המחמאה.

אבי (אברהם) גבאי: אני עוסק בנושא הזה כבר כמה חודשים.

אבי (אברהם) גבאי: כל פעם אנחנו מצליחים להוריד את זה וזה איכשהו חוזר בצורה אחרת.

אבי (אברהם) גבאי: אתה מכיר את הדברים האלה שיש להם סוג של "נחום תקום" כזה.

אבי (אברהם) גבאי: אני ממש, גם אתמול וגם עכשיו, מסתמס עם בינת שוורץ, ואנחנו כבר מתקדמים להסכמות שהמשמעות שלהן היא שלא יבנו בתוך ה-100 מטר; אולי במקרים שבהם הדבר יאושר ברמה הארצית.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, לייצר תהליך שמאוד מאוד קשה לעבור אותו כדי שיבנו, וגם שם תחת מגבלות.

אבי (אברהם) גבאי: אבל ככלל, את רוב מה שרצינו להשיג אנחנו כבר השגנו בשלושת הימים האחרונים.

אבי (אברהם) גבאי: נותר עוד משהו קטן.

אבי (אברהם) גבאי: בסך הכול אנחנו עושים את מה שצריך לעשות כדי לשמור על החופים.

אבי (אברהם) גבאי: אני, בתפיסתי, לא חושב שצריך לבנות ב-100 מטר.

אבי (אברהם) גבאי: פשוט לא צריך לבנות, נקודה – לא בתוך העיר ולא באזורים שמחוץ לעיר.

אבי (אברהם) גבאי: בתוך הערים יש מספיק בתי-קפה ומספיק מסעדות.

אבי (אברהם) גבאי: לא אלמן ישראל שצריך גם במעט שיש לבנות.

אבי (אברהם) גבאי: בסך הכול אנחנו מתקדמים בעניין הזה.

מיקי לוי: אני מודה לך על התשובה הכנה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – חבר הכנסת אורן אסף חזן.

איילת נחמיאס ורבין: אדוני השר, אני מאוד מודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתכתבים בנושא מכל האמוניה כבר בעצם מתחילת תפקידך.

איילת נחמיאס ורבין: זאת הייתה השאילתה הראשונה שלי.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי, אנחנו נדרשים לזה שוב ושוב.

איילת נחמיאס ורבין: למען הסר ספק, למרות שזאת השאלה שלי – אני יודעת כמה עבודה אתה עושה בעניין.

איילת נחמיאס ורבין: אבל, בחודש יוני אשתקד פורסם מכרז להעברת מכל האמוניה.

איילת נחמיאס ורבין: לאחר כמה חודשים פורסמו השלמות למכרז, שבלעדיהן לא היה ניתן להציע הצעות.

איילת נחמיאס ורבין: בתחילת ינואר 2016 הכרזת שבתוך ארבעה שבועות ייסגר המכרז וייקבעו הזוכים בו.

איילת נחמיאס ורבין: לא נסגר המכרז, ולכן כדאי לדעת מה הסטטוס העדכני, ואם אני זוכרת נכון, השבוע או בשבוע שעבר, סביב האירועים מצפון, דובר כבר על 2020.

איילת נחמיאס ורבין: מתי אתה מעריך שתתבצע ההעברה?

אבי (אברהם) גבאי: אין ספק שזה נושא מאוד חשוב, ואנחנו עוסקים בו.

אבי (אברהם) גבאי: כרגע מועד הגשת ההצעות למכרז הוא ה-31 במרס.

אבי (אברהם) גבאי: אבל, צריך להבין דבר מאוד בסיסי בנושא מכל האמוניה: זה לא מכרז ל"גליק" גדול.

אבי (אברהם) גבאי: אף אחד פה לא ניגש למכרז שהוא כולו בוננזה.

אבי (אברהם) גבאי: זה מכרז מאוד מאוד בעייתי מבחינה עסקית, ולכן הממשלה פה גם נותנת תמיכה של 200 מיליון שקלים וגם אנחנו מוסיפים בתוך המכרז עוד ועוד ועוד הגנות כדי לצמצם את הסיכון של היזם.

אבי (אברהם) גבאי: אני אתן דוגמה מאוד פשוטה: צריך להבין שכמחצית האמוניה בישראל, השימוש בה הוא בעצם לחברת "חיפה כימיקלים", שהיא הלקוח.

אבי (אברהם) גבאי: תארי לך מישהו שמקים מפעל שגם כך הוא לא כדאי במיוחד – כי ישראל היא לא מספיק גדולה בשביל שיהיה בה מפעל אמוניה – ובסוף הלקוח הגדול שלו מחליט לסגור את העסק, להעביר חלק מהייצור מישראל, או סתם השוק שלו לא מוצלח והוא לא מצליח למכור.

אבי (אברהם) גבאי: הוא יורד עכשיו במכירות שלו ב-20%–30%.

אבי (אברהם) גבאי: מפעל האמוניה קורס, פשוט קורס.

אבי (אברהם) גבאי: ירידה של 20%–30% – אין עסק שיודע לעמוד בדבר כזה.

אבי (אברהם) גבאי: תמיד עלויות הייצור השוליות יותר קטנות מהממוצע וכו' – כלכלה בסיסית.

אבי (אברהם) גבאי: לכן אנחנו מוסיפים עוד ועוד הגנות, ולא פשוט עם המתמודדים הפוטנציאליים וזה לא קל.

אבי (אברהם) גבאי: נוסף על זה, התרחש אירוע עוד יותר בעייתי בחודשים האחרונים, וזה ירידת מחירי הגז הטבעי בעולם, שגרמה לירידת מחיר האמוניה בעולם.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו לא יכולים לייצר אמוניה בישראל ולמכור את האמוניה במחיר גבוה, כי זה בערך להרוג את "חיפה כימיקלים" ואחרים.

אבי (אברהם) גבאי: לכן, אנחנו מנסים להגיע לאיזו הסכמה עם חברות הגז ועם שר האנרגיה ושר האוצר – ישבנו על זה השבוע עוד פעם – על בניית מנגנון למחיר שונה לייצור אמוניה מגז טבעי.

אבי (אברהם) גבאי: זה קשור גם בסוגיה של הבג"ץ על המתווה, שצריכה להתרחש בימים הקרובים, אני מניח.

אבי (אברהם) גבאי: יש לנו עוד חלופה שאנחנו בודקים על מנת לאפשר את הדבר הזה, שיתרחש, כי הרגע המחיר הוא כזה שאני די בספק איזו הצעה נקבל ב-31 במרס אם לא נפתור את הבעיה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: גברתי, אפשר שאלת המשך?

נורית קורן: כן, כן, עוד שאלה, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני מבינה שגם 2020 זה לא מועד שכרגע אפשר לדבר עליו, כי זה תלוי – – –

אבי (אברהם) גבאי: לא, אני לא מסכים.

אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שאם ב-31 במרס אנחנו נקבל הצעות, נבדוק את המכרז חודשיים, שלושה גג, יש לנו פוטנציאל שב-2019 יש פה שחקן שמייצר.

איילת נחמיאס ורבין: אז שני דברים לי אליך, ברשותך, השר: קודם כול, אתה ציינת בעצמך את מתווה הגז, ואני חושבת שעמדתך בעניין מתווה הגז ידועה, והנה אנחנו רואים את המחירים הכבדים.

איילת נחמיאס ורבין: נניח שאנחנו אחרי בג"ץ הגז, למרות שאני עוד לא כל כך רואה מה תהיה החלטת בג"ץ – היא לא כל כך ברורה מאליה – אבל בהנחה שבג"ץ יאשר את המתווה, אני תוהה לעצמי לאיזה הסכמות אפשר להגיע עם חברות הגז רק בנושא מכל האמוניה.

אבי (אברהם) גבאי: אפשר, אפשר.

אבי (אברהם) גבאי: יש מודל.

איילת נחמיאס ורבין: אוקיי.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר השני, אני חושבת שלאור זה שאתה מדבר בכל זאת רק על 2019, במקרה הטוב, איך ממגנים לפחות את גג מכל האמוניה?

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, קשה לדעת מתי יהיה הסבב הבא במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: זה באמת לא מונח רק לפתחך, אלא לפתח הממשלה כולה, אבל אני חושבת שאי-אפשר להתעלם מהעניין של חוסר המיגון של הגג של המכל הנוכחי.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

אבי (אברהם) גבאי: טוב, מכל האמוניה ממוגן בהתאם להמלצות של ועדת שפיר, שחקרה את העניין, ובהתאם להנחיות של גופי הביטחון.

אבי (אברהם) גבאי: זאת לא סוגיה אמיתית של הגנת הסביבה, בסופו של יום, אלא זה החלטות או מדיניות של רשות חירום לאומית, פיקוד העורף וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: מבחינתם, מה שיש כרגע זה מה שצריך להיות.

אבי (אברהם) גבאי: אני אמרתי גם ברדיו ואני אומר את זה גם לך: עם כל הכבוד לאיומים של נסראללה, בואו לא נתרגש יותר ממה שהוא מאיים.

אבי (אברהם) גבאי: אף אחד לא פוגע במכל אמוניה כשהוא יודע מה המשמעויות של זה.

אבי (אברהם) גבאי: דווקא ממה שהוא אמר – שזאת הפצצה הגרעינית שלו – הוא בעצם אמר שהוא לא ישתמש בזה.

אבי (אברהם) גבאי: כמו שאנחנו יודעים, מ-1945 לא בדיוק השתמשו בפצצות גרעיניות.

אבי (אברהם) גבאי: אז אני לא אומר – – –

איילת נחמיאס ורבין: זה יכול לקרות בטעות.

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, תרשי לי רגע לומר.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא אומר שאנחנו לא צריכים להמשיך לטפל בעניין ולהשקיע את הכסף בלהעביר את מכל האמוניה וכו', אבל אנחנו בטח לא צריכים לשתף פעולה עם המניפולציות הפסיכולוגיות שעושה לנו נסראללה ולהתרגש יותר מדי ממה שהוא אמר.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

אבי (אברהם) גבאי: תרשי לי, את שואלת שאלה, אז אני אענה.

אבי (אברהם) גבאי: מכל האמוניה, יש בו סיכונים אחרים חוץ מסיכונים מלחמתיים: יש בו סיכונים של רעידות אדמה; יש בו סיכונים של סתם תקלה שיכולה לקרות.

אבי (אברהם) גבאי: לכן, צריך לטפל בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל הסיכונים שיותר מורכב לנהל אלה סיכונים שצריך ככל הניתן למנוע אותם.

אבי (אברהם) גבאי: אבל את יודעת, ניהול סיכונים זה דבר שבסופו של יום אומרים איזה סיכונים אנחנו כן לוקחים.

אבי (אברהם) גבאי: לא מכסים את כל הסיכונים בחיים.

אבי (אברהם) גבאי: אין דבר כזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבינה את זה, האמן לי.

איילת נחמיאס ורבין: רק אני חושבת שאנחנו מבינים שהבעיה הייתה קיימת שעה לפני שנסראללה אמר את הדברים שלו וגם שעתיים אחרי.

נורית קורן: תודה, חברת הכנסת.

אבי (אברהם) גבאי: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: זאת הבעיה העיקרית, ועדיין זה כל הזמן – – –

נורית קורן: חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים לשאלה הבאה.

נורית קורן: חבר הכנסת אורן אסף חזן – אינו נמצא באולם.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים לשאלה הבאה.

נורית קורן: חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, בבקשה, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, באזור טייבה, טירה, קלנסואה והסביבה ישנם אתרי פסולת, חלקם פעילים וחלקם אינם פעילים, אשר מהווים מפגע סביבתי ובריאותי לתושבים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מה התוכנית של המשרד להגנת הסביבה כדי לפנות ולשקם את האתרים הללו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם יש תקציב לתוכנית כדי לבצעה, ולוחות זמנים?

אבי (אברהם) גבאי: היום הייתי בטייבה והיום הייתי בכפר-קאסם, אתה בטח יודע.

אבי (אברהם) גבאי: גם פגשתי את ראשי הערים שם.

אבי (אברהם) גבאי: הפתרון לכל הנושא של הפסולת במגזר הערבי הוא תוכנית "סביבה שווה" של המשרד, שיזם עמיר פרץ; יש כאלה שאומרים שלפניו, אבל אני לא נכנס לדבר הזה.

אבי (אברהם) גבאי: בסופו של יום אנחנו לקחנו את התוכנית הזאת ועשינו אותה קצת שונה, קצת הרבה שונה.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו הגדלנו את התקציב ל-300 מיליון שקל.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו בעצם עשינו launch לתוכנית לפני חודש.

אבי (אברהם) גבאי: לפני כחודש הרשויות קיבלו התחייבות כספית לשדרג את כל יכולות הרשויות בתחום ניהול הפסולת במגזר הערבי.

אבי (אברהם) גבאי: אכן, הן מבצעות את זה, ואכן, ביישובי המשולש יש התקדמות מאוד יפה.

אבי (אברהם) גבאי: הם אמורים לסיים את רוב העבודות עד מאי.

אבי (אברהם) גבאי: זה מראה שהאנשים רציניים; זה לא דיבורים שבעוד שנתיים יהיה בסדר, אלא במאי השנה עיקר הדברים יקרו.

אבי (אברהם) גבאי: כל רשות בעצם קיבלה את החופש להחליט מה היא רוצה לעשות, זאת אומרת, כל רשות בהתאם לצרכים שלה ולבעיות שלה וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: הדבר המרכזי שאמור לקרות זה בעצם שאנחנו נראה הרבה פחות פסולת שנזרקת ברשות הרבים, וכתוצאה מזה הסביבה של הכפרים תיראה הרבה יותר טוב בסופו של יום.

אבי (אברהם) גבאי: גם טייבה קיבלה תקציב לעניין, גם לדברים אחרים.

אבי (אברהם) גבאי: בטייבה יש בעיה גם עם אתר שנמצא מזרחית לעיר, והיינו גם בו היום, ראינו אותו היום, וגם בו אנחנו הולכים לטפל.

אבי (אברהם) גבאי: הם הוציאו אתמול מכרז למתכנן, שיתכנן איך פותרים את הבעיה הזאת, ולאחר מכן נעשה את השלב הבא – לפתור את הבעיה הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: אבל אנחנו מטפלים בזה גם באמצעות הקרן לשיקום שטחים פתוחים ואחרים.

מאיר כהן: בתוכנית יש פתרון קצה או – – –

אבי (אברהם) גבאי: התוכנית לא מתמקדת במיחזור.

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת כהן.

אבי (אברהם) גבאי: היא לא מתמקדת במיחזור.

אבי (אברהם) גבאי: זה בדיוק העניין.

אבי (אברהם) גבאי: אני אומר, קודם כול שיהיה פח אשפה, אחרי זה נעשה מיחזור.

אבי (אברהם) גבאי: במגזר הערבי, רבותי, אפילו בטייבה, שזאת עיר – – –

מאיר כהן: הייתי בפזורה – – –

נורית קורן: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת כהן.

אבי (אברהם) גבאי: לא הצלחתי לשמוע, סליחה.

נורית קורן: רק שנייה.

נורית קורן: אי-אפשר לנהל דיאלוג.

נורית קורן: חבר הכנסת כהן, אתה לא יכול לשאול כרגע.

מיקי לוי: – – – דמוקרטיה – – –

נורית קורן: רק רגע.

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, יש פרוטוקול, יש כללים, צריך לעמוד בהם.

מיקי לוי: – – –

נורית קורן: אם חבר הכנסת מאיר כהן רוצה לשאול, בסוף השאלה.

נורית קורן: כרגע השאלה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מיקי לוי: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, אל תפריע לי.

מיקי לוי: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נורית קורן: בבקשה.

מיקי לוי: זה קורה רק אצלך.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: יש כללים ואני צריכה לעמוד בהם.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אנחנו מדברים גם על האתר המערבי, שהוא של חברה פרטית, והוא פועל בניגוד לחוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה – יש גם בית-משפט, ואדבר על זה, היום גם יש לי הצעה לסדר-היום בנושא הזה, בהשלכות שלו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: נדבר ארוכות יותר, כי יש לי עשר דקות אחר כך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל האם יש תוכנית – ויש גם דיון בבית-משפט בעוד יומיים – מה העמדה של משרדך בקשר לסגירת האתר?

אבי (אברהם) גבאי: כל הנושא הזה של אתר "שרונים" נמצא בבית-המשפט, כמו שאתה אומר – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: "שרונים" ו"כ.ח".

אבי (אברהם) גבאי: ו"כ.

אבי (אברהם) גבאי: ח", כן, שניהם בבית-המשפט.

אבי (אברהם) גבאי: זו סוגיה משפטית בסופו של יום.

אבי (אברהם) גבאי: יש שם עמדה מקצועית של אנשי הדרג המקצועי בעניין הזה, ואני לא מתערב בעמדות כאלה, כתפיסת עולם.

אבי (אברהם) גבאי: לכן אני לא מחליט עבור הדרג המקצועי מה עמדתו.

אבי (אברהם) גבאי: בסך הכול, הנטייה של הדרג המקצועי היא ללכת עם העירייה בעניין הזה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו ממשיכים לשאלה הבאה.

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש וכבוד השר, למשרד להגנת הסביבה, אדוני, יש קרן שתכליתה הגנה על בעלי-החיים.

איציק שמולי: בעזרתה תומכים בכל מיני פעילויות, ארגונים וכיוצא באלה.

איציק שמולי: הקרן גם רשאית לגייס תרומות מאזרחים ומגופים חיצוניים, מלבד הכסף הממשלתי שיש שם.

איציק שמולי: רצוני לשאול: 1.

איציק שמולי: כמה כסף גייסה הקרן ממקורות חוץ-ממשלתיים בכל אחת מחמש השנים האחרונות?

איציק שמולי: 2.

איציק שמולי: אילו צעדים נוקטת הקרן כדי להגיע לעוד תורמים פוטנציאליים?

איציק שמולי: 3.

איציק שמולי: איפה זה עומד, כלומר איפה סך הכסף שיש בתוך הקרן עומד ביחס למה שמבקשים הארגונים?

איציק שמולי: זאת אומרת, לא כמה בקשות אושרו אלא אם, למשל, "תנו לחיות לחיות" מבקשים 100,000 שקל, ומאשרים להם 20,000 שקל – סתם כדוגמה – זה אומר שאישרו 20% מהבקשה, אז איזה אחוז מסך כל הבקשה מאושר בסופו של דבר?

אבי (אברהם) גבאי: קודם כול, אני חייב לומר שכששאלת את השאילתה לא ידעתי שהקרן אמורה או יכולה לגייס תרומות.

אבי (אברהם) גבאי: היא באמת גייסה מאות שקלים או אלפי שקלים כל שנה, סכומים זניחים לגמרי.

אבי (אברהם) גבאי: אגיד לך את דעתי.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא חושב שהממשלה צריכה לגייס תרומות.

אבי (אברהם) גבאי: עם כל הכבוד, ממשלה לא אמורה לגייס תרומות.

אבי (אברהם) גבאי: אם הממשלה חושבת שהיא צריכה עוד כסף – שתיתן תקציב.

אבי (אברהם) גבאי: הרי אלה לא סכומי עתק, בסדר?

אבי (אברהם) גבאי: אני נגד גופים ציבוריים ממשלתיים שמגייסים תרומות, ואני לא אעשה את זה אצלי, בסדר?

אבי (אברהם) גבאי: כמו שכולנו מרגישים מאוד לא בנוח כשאנחנו רואים את חיילי צה"ל מקוששים תרומות, אז גם כאן לא צריך לגיס תרומות בהקשר הזה.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא בעד, ולא אעשה את הדבר הזה ולא אמדוד את האנשים במשרד על כמה תרומות הם גייסו.

אבי (אברהם) גבאי: זאת לא העבודה שלהם.

אבי (אברהם) גבאי: גם יש מספיק ארגונים, והארגונים יגייסו לבד את התרומות.

אבי (אברהם) גבאי: ואגב, אם אני הייתי תורם לנושא, לא הייתי תורם לממשלה, הייתי תורם ישירות לארגון.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא צריך את הקרן שתתווך ביני לבין "צער בעלי-חיים", כך שכל הרעיון מלכתחילה הוא די לא נכון, ולכן אני לא מתכוון לקדם אותו.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי היקף התמיכה, אני הסתכלתי על הרשימה של כל הארגונים שנתמכים.

אבי (אברהם) גבאי: זאת שאלה קצת בעייתית כשאתה שואל איזה אחוז הם קיבלו ממה שביקשו, כי אם מישהו הגיש בקשה הזויה – ויש שם, למשל, ארגון שביקש 1.5 מיליון שקל וקיבל 300,000, אבל 300,000 זה הרבה בסך הכול ביחס למה שארגון כזה צריך לקבל – אז זה משנה לך את כל הממוצע.

אבי (אברהם) גבאי: אתן לך את הרשימה, תקבל את הרשימה ותראה בדיוק מה ביקשו ומה קיבלו.

אבי (אברהם) גבאי: יש ארגונים שקיבלו את רוב מה שביקשו, יש ארגונים שקיבלו חלק קטן, ויש ארגונים שקיבלו חצי ממה שביקשו וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: אבל אין ספק שגם אם נביא עוד כסף לעניין הזה – ואנחנו מתכוונים להביא, אגב, שר האוצר הבטיח לנו תוספת של כמעט 50% לנושא הזה, עוד השנה – אנחנו את הכסף הזה כמובן נמשיך לחלק לארגונים.

אבי (אברהם) גבאי: אבל אני חושב, למדוד את זה באחוזים מהבקשה זה קצת פחות נראה לי בעל משמעות גדולה.

אבי (אברהם) גבאי: בכל מקרה, תקבל את הרשימה, בדיוק מה ביקשו ומה הם קיבלו.

נורית קורן: חבר הכנסת שמולי, עוד שאלה, בבקשה.

איציק שמולי: אדוני השר, אני מסכים עם הקביעה השנייה שלך, יש בזה היגיון.

איציק שמולי: עם הקביעה הראשונה יש לי בעיה, כי אני חושב שבתחום של ההגנה על בעלי-החיים, הממשלה – לא רק זאת, גם כל הממשלות שהיו לפניה – משחקת משחק כפול.

איציק שמולי: למה אני מתכוון?

איציק שמולי: למשל, בנושא האכיפה.

איציק שמולי: באכיפה, באה המשטרה, בא משרד החקלאות ובא המשרד להגנת הסביבה, ואומרים: זה עלינו.

איציק שמולי: בפועל אנחנו רואים איפה זה עומד בסדרי העדיפויות של כל הגופים הללו.

איציק שמולי: מצד שני, כשעולות יוזמות מהצד השני, שהן סוג של להפריט את הכוח, את הסמכות, לעזור לבצע אכיפה, יש עמידה על הרגליים האחוריות.

איציק שמולי: קודם כול, זה שיש השנה עוד כסף, על כך תבורכו.

איציק שמולי: באמת, זה לא מובן מאליו.

איציק שמולי: אבל אני חושב שבכל זאת, אם לא קנה המידה שאני הצעתי, בואו תציעו אתם משהו אחר ביחס לצורך של העמותות שכן עושות למען בעלי-החיים.

איציק שמולי: אני מבטיח לך שאם נדבר – ואני בטוח שאתה עושה את זה – עם "צער בעלי-חיים", "תנו לחיות לחיות", "אנונימוס", כל הגופים הללו – בגלל שאנחנו יחסית נמצאים בתחתית, הצורך הוא מאוד מאוד גדול.

אבי (אברהם) גבאי: ברור.

איציק שמולי: לכן, אם לא המדד שאני הצעתי, ומעבר לזה שאתם שמים עוד כסף השנה, בואו תציעו מדד אחר: לבוא, לבחון ולראות איפה אנחנו עומדים ביחס ליעד.

איציק שמולי: כי זה נראה כאילו הממשלות לדורותיהן נותנות כמה כסף שיש.

איציק שמולי: זו ההתייחסות.

איציק שמולי: אין אסטרטגיה לתחום, אין מדיניות בתחום, כל ארגון עושה פחות או יותר מה שנראה לו לנכון, וזו לא התנהלות.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא של אכיפה, באיזו רמה נעשה או לא נעשה, אני מוכן שנדבר על זה.

אבי (אברהם) גבאי: לא דיברנו על זה אף פעם, אבל זה לא העניין.

אבי (אברהם) גבאי: המדידה של התקציבים שם או של אחוזי המענה לבקשות – זה נראה לי פשוט לא נכון.

אבי (אברהם) גבאי: אגב, חלק מהבעיה – ואני לא מתבייש לומר זאת – הוא הרבה מאוד ארגונים: בהרבה מאוד תחומים, בכל נושא קמים לך הרבה מאוד ארגונים.

אבי (אברהם) גבאי: ואז אתה מחלק קצת לכל אחד, וכל אחד יש לו את התקורות שלו וההוצאות, ובסוף על כל 100 שקלים שהמדינה שמה בנושא, מגיע מעט מאוד לנושא עצמו, בגלל ריבוי הארגונים.

אבי (אברהם) גבאי: אני רואה את זה בנושא הסביבה.

אבי (אברהם) גבאי: הם חוזרים על עצמם, ויש כפילות.

אבי (אברהם) גבאי: כולם, בגדול, מייצרים לנו הרבה מאוד תקורות מיותרות.

אבי (אברהם) גבאי: אולי צריך לקרוא לארגונים להתאחד, פשוט להתאחד.

אבי (אברהם) גבאי: גם כן, בתור אחד שבאמת הנושא קרוב ללבו, ואתה עוסק בזה, ואני מאוד מעריך את מה שאתה עושה בעניין, תיזום שהארגונים יתאחדו.

אבי (אברהם) גבאי: לא צריך את כל הארגונים האלה, כל אחד בנפרד.

אבי (אברהם) גבאי: אם יש ארגון ספציפי שיש לו משהו ספציפי, סבבה, מצוין, אבל כולם חוזרים על עצמם.

אבי (אברהם) גבאי: וזו דרך מעולה להשיג הרבה יותר אפקטיביות וכסף לנושא עצמו.

נורית קורן: תודה, אדוני השר.

נורית קורן: שאלה נוספת של חבר הכנסת עיסאווי פריג' – בבקשה.

נורית קורן: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

עיסאווי פריג': אדוני השר, אני לא צריך עכשיו להתחנף, מהאופוזיציה, אבל אנחנו עוקבים אחרי מעשיך.

עיסאווי פריג': אתה שר, יחסית, שבא לעבוד.

עיסאווי פריג': זה דבר – – –

מירב בן ארי: – – –

עיסאווי פריג': אני אומר את מה שאני חושב, מה לעשות.

מירב בן ארי: – – –

עיסאווי פריג': זה כואב לך?

עיסאווי פריג': זה בסדר, זה בצד שלכם.

עיסאווי פריג': זה הסגנון.

חיים ילין: הוא התכוון ש-99% מתוך 100%.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני מבקשת לקרוא את השאלה מהנוסח, אלה הכללים.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי, נא לא להפריע לו.

נורית קורן: לתת לו לסיים את השאלה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, אצלך – –

נורית קורן: יש כללים.

עיסאווי פריג': – – הכללים נוקשים מדי.

עיסאווי פריג': אני רציתי להקל.

נורית קורן: הם לא נוקשים.

נורית קורן: הם כללים בתקנון של הכנסת מאז ומתמיד – –

עיסאווי פריג': טוב, בסדר.

נורית קורן: – – אני מנסה לעמוד בהם, זה התפקיד שלי.

עיסאווי פריג': בסדר, בסדר.

עיסאווי פריג': אין בעיה.

נורית קורן: תודה.

עיסאווי פריג': מכובדי השר, שאלתי לגבי שרפות הפסולת.

עיסאווי פריג': ברשותך, אתה התייחסת ברמת המקרו.

עיסאווי פריג': 1.

עיסאווי פריג': כיצד המשרד מתמודד עם התופעה, שגורמת נזק בכל רמה?

עיסאווי פריג': 2.

עיסאווי פריג': האם הועברו בשנים האחרונות תקציבים לשם הגברת יכולת הפיקוח של המשרד להגנת הסביבה על שורפי הפסולת?

עיסאווי פריג': 3.

עיסאווי פריג': מה לדעתך ניתן לעשות?

עיסאווי פריג': אנחנו מרגישים את זה בכל מקום ובאלפי מקרים.

עיסאווי פריג': תודה.

אבי (אברהם) גבאי: עיסאווי, הנושא פשוט מאוד.

אבי (אברהם) גבאי: כשהמדינה לא נותנת תשתיות ולא מייצרת תשתיות, אז שורפים פסולת.

אבי (אברהם) גבאי: אף אחד לא באמת רוצה לשרוף פסולת.

אבי (אברהם) גבאי: אין במגזר הערבי פירומנים, שכל מה שמעניין אותם זה לשרוף את הפסולת ליד הבית שלהם.

אבי (אברהם) גבאי: המדינה לא סיפקה מספיק תשתיות.

אבי (אברהם) גבאי: וזה בדיוק פרויקט "סביבה שווה".

אבי (אברהם) גבאי: קח את טירה, למשל.

אבי (אברהם) גבאי: בטירה, העירייה אוספת פסולת רק מ-80% מהתושבים.

אבי (אברהם) גבאי: שאר ה-20% – מה הם עושים?

אבי (אברהם) גבאי: שורפים, כי לא נותנים להם שירות.

אבי (אברהם) גבאי: וחלק מפרויקט "סביבה שווה" זה שנגיע ל-100% התושבים.

אבי (אברהם) גבאי: ברגע שנגיע ל-100% התושבים לא יצטרכו לשרוף פסולת.

אבי (אברהם) גבאי: זה כל הסיפור.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי הסוגיה של האכיפה, במסגרת התוכנית אנחנו שמים כסף גם לאכיפה; לא רק לתשתיות אלא גם לאכיפה.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו מודדים עכשיו גם את המשטרה הירוקה בעניין הזה בצורה הרבה יותר, נקרא לזה, אגרסיבית.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו רוצים לראות כמה שיותר החרמות משאיות, כי כשמישהו שם את הפסולת בצורה לא חוקית ולוקחים לו את המשאית, זה באמת כואב.

אבי (אברהם) גבאי: כשנותנים קנס של 700 שקל, 1,000 שקל, זה לא באמת כואב, כי כלכלית זה כדאי.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו, בנושא הזה – גם במסגרת התוכנית וגם בכלל – מגבירים מאוד את האכיפה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: שאלה נוספת – חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': מכובדי השר, אני אקח את דבריך, ואני הולך לשטח.

עיסאווי פריג': מתי אני אחזור אליך באותה שאלה, לראות שינוי ברמת המעשה?

עיסאווי פריג': תגיד לי מתי.

אבי (אברהם) גבאי: שאלה מעולה.

אבי (אברהם) גבאי: אני אגיד לך.

אבי (אברהם) גבאי: אני גם היום התראיינתי ב"פאנט", באולפן שם, אמרתי לו את אותו דבר.

אבי (אברהם) גבאי: אמרתי לו: ביולי תזמין אותי ותראה שינוי גדול.

אבי (אברהם) גבאי: יולי – לא הרבה זמן, נכון?

אבי (אברהם) גבאי: הופתעת.

אבי (אברהם) גבאי: הופתעת.

עיסאווי פריג': אני הופתעתי, אבל אני אעשה את זה.

אבי (אברהם) גבאי: טוב מאוד.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה, שאלה נוספת.

נורית קורן: אחריה – חברת הכנסת יעל כהן-פארן, שאלה אחרונה.

אבי (אברהם) גבאי: אגב, רק משפט אחד נוסף, עיסאווי, אנחנו כממשלה, בעניין הזה, עשינו את מה שאנחנו צריכים לעשות: הכנו תוכנית כללית, הבאנו תקציבים, נתנו את התקציבים לרשויות, ועכשיו זה בידיים שלהן.

אבי (אברהם) גבאי: זה באמת בידיים שלהן, זה היופי שבעניין.

אבי (אברהם) גבאי: עכשיו הן צריכות לעשות.

עיסאווי פריג': תעניש אותן אם הן לא יעמדו בזה.

אבי (אברהם) גבאי: הציבור יעניש אותן.

אבי (אברהם) גבאי: קודם כול, הן רוצות.

אבי (אברהם) גבאי: עזוב, עיסאווי, תשמע, הן רוצות.

אבי (אברהם) גבאי: ראש עיר רוצה לטפל בבעיה הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: אין לי תלונה.

אבי (אברהם) גבאי: יש שיתוף פעולה מעולה של ראשי הרשויות בעניין הזה.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו נראה שינוי ברוב המכריע של הרשויות.

אבי (אברהם) גבאי: ברור שתמיד יש איזו רשות – פחות טובה, יותר טובה – שזה לא יקרה בה.

אבי (אברהם) גבאי: אבל ככלל, אני חושב שיש עבודה מעולה בעניין הזה.

אבי (אברהם) גבאי: גם נתנו לרשויות לבחור מה הן רוצות לעשות, כל אחת בהתאם לבעיות הספציפיות שלה.

אבי (אברהם) גבאי: לא אמרנו: אנחנו השלטון המרכזי, תעשו 1, 2, 3, 4.

אבי (אברהם) גבאי: להפך, באנו בשיטה הפוכה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: כבוד השר, תודה.

מיכל רוזין: די שאלו בשאלה הנוספת, אבל אני בכל זאת אקריא את השאלה שאושרה לשעת שאלות, וגם יש לי שאלת המשך.

מיכל רוזין: הקמת המפעל לייצור אמוניה המתוכננת במישור-רותם תיקח עוד שנים רבות.

מיכל רוזין: בנוסף, מסתמן כי המכל הקיים בחיפה לא ייסגר לפחות עד לשנת 2020, 2021 – זאת, לאחר שהמכל אמור היה להיסגר מלכתחילה בשנת 2017.

מיכל רוזין: לצפי הסגירה ממשיך להתווסף עוד ועוד זמן.

מיכל רוזין: על כן, כיצד פועל המשרד להגנת הסביבה על מנת להפחית את כמות האמוניה במכל הקיים, ובכך – את הסכנה שלה חשופים תושבי חיפה והצפון?

מיכל רוזין: האם המשרד החל בתהליך של בחינת חלופות להקמת המפעל, כגון הייבוא המפוצל שהוצע בדוח חברת "א.ת.ו.

מיכל רוזין: ס" לבקשת המשרד להגנת הסביבה בדצמבר 2011?

מיכל רוזין: אני אוסיף שהיה דיון בוועדה לביקורת המדינה, וכל הרשויות בדרום טוענות בתוקף שהן לא רוצות את המכל – ברשויות שלהן.

מיכל רוזין: תודה.

אבי (אברהם) גבאי: לגבי החלופות למכל אמוניה, אני חושב שהחלופה של בניית מפעל היא החלופה הנכונה וצריך להתמקד בה.

אבי (אברהם) גבאי: אם אנחנו נתחיל לזגזג סביב החלופה הזאת, אז לא יקרה כלום.

אבי (אברהם) גבאי: החלופה להקים מכלים נוספים או מכלים נפרדים היא חלופה לא נכונה, כי בסופו של דבר, אם מסתכלים על זה מבחינה ביטחונית, זה לא משנה איפה תשימי את המכל, אפשר להגיע אליו.

אבי (אברהם) גבאי: אז אם יצאו לא 12,000 טונות אלא 6,000 טונות ממכל, זה אותו דבר, זה קטסטרופה בכל מקרה, כך שזה לא פותר שום בעיה.

אבי (אברהם) גבאי: אגב, אנחנו לא נצליח היום לאשר הקמת מכלים ליד אף אחד – את רואה, מטמנת עפר שלא עושה כלום לא מצליחים לאשר, או שמנסים לאשר ויש ערעורים – אז חבל שנבז

אבי (אברהם) גבאי: בז כוחות על דבר שלא יקרה.

אבי (אברהם) גבאי: יש חלופה נוספת שמדברים עליה: לצמצם את המכל דרך זה שבמכל לא יהיו 12,000 טונות אלא ימלאו אותו לא פעם בחודש אלא פעמיים-שלוש בחודש.

קארין אלהרר: אבל אומרים שהאדים יותר מזיקים מהחומר עצמו.

אבי (אברהם) גבאי: שנייה.

אבי (אברהם) גבאי: האדים זה החומר.

קארין אלהרר: בסדר, אבל אם מרוקנים, הנזק שיכול להיגרם יותר גדול.

קארין אלהרר: ככה הבנתי מהדיון.

אבי (אברהם) גבאי: לא הבנתי את האמירה.

קארין אלהרר: בדיון שהיה ביום ראשון אנשי המשרד להגנת הסביבה אמרו שאם תרוקן חומר, בעצם יכול להיגרם יותר נזק.

אבי (אברהם) גבאי: אם את מרוקנת חומר, את מרוקנת אותו לאוויר, וזה אדים.

אבי (אברהם) גבאי: זה מסוכן מאוד, חד-משמעית.

קארין אלהרר: בסדר, אז – – –

נורית קורן: חברת הכנסת קארין אלהרר, אני מבקשת – –

קארין אלהרר: – – –

נורית קורן: – – זמן השאלות הוא של חברת הכנסת מיכל רוזין.

נורית קורן: ומי שירצה לשאול – אנחנו תכף מסיימים.

נורית קורן: תוכלו לשאול בשני נושאים שאני אומר אותם.

נורית קורן: בבקשה.

אבי (אברהם) גבאי: מה שהתחלתי לומר, שיש חלופה שימלאו את המכל פעמיים או שלוש בשנה.

אבי (אברהם) גבאי: בדקנו גם את זה.

אבי (אברהם) גבאי: סטטיסטית – סטטיסטית, זו סטטיסטיקה מוחלטת – הסיכון הכי גדול במכל האמוניה זה שבמכלית שבאה לתדלק את המכל תהיה איזושהי תקלה, הצינור ייפול וכו', ואז תדלוף אמוניה.

אבי (אברהם) גבאי: ההסתברות של הסיכון הזה היא הרבה יותר גדולה משל כל נזק אחר שיקרה למכל.

אבי (אברהם) גבאי: אם נעשה את זה, אנחנו מכפילים ומשלשים את ההסתברות היותר-בעייתית, ולכן לעשות את זה זה פשוט לא נכון.

אבי (אברהם) גבאי: אין פה שום היגיון, לעשות דבר כזה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, בזה סיימת את השאלות, תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל כהן-פארן – שאלה אחרונה, בבקשה.

נורית קורן: עוד מעט, מי מחברי הכנסת שירצה לשאול יוכל לשאול בשני נושאים: "סביבה שווה" ותחבורה בהנעה חלופית.

יעל כהן-פארן: תודה, כבוד השר, תודה, גברתי היושבת-ראש, השאלה שלי נוגעת להצהרות שלך.

יעל כהן-פארן: במסגרת התוכנית הלאומית לצמצום זיהום אוויר במפרץ חיפה דיווחת על ירידה של 11% ברמת זיהום האוויר.

יעל כהן-פארן: אני רוצה לשאול: 1.

יעל כהן-פארן: איך השוו את הנתון הזה?

יעל כהן-פארן: 2.

יעל כהן-פארן: מהו קו הבסיס שממנו חושבה הירידה?

יעל כהן-פארן: 3.

יעל כהן-פארן: לאיזו תקופה הוא מתייחס? 4.

יעל כהן-פארן: לאילו חומרים הוא מתייחס?

יעל כהן-פארן: 5.

יעל כהן-פארן: מה הייתה הירידה בכל חומר?

יעל כהן-פארן: תודה.

אבי (אברהם) גבאי: אני מתייחס, כמובן, לחומרים נדיפים.

אבי (אברהם) גבאי: לקחנו את המפעלים שאנחנו יודעים – כל אלה שאין בהם שינוי, אין בהם שינוי, אבל לקחנו את המפעלים שאנחנו יודעים מה השינוי שקרה בהם, ומודדים את היקף הירידה בטונות, מודדים את זיהום האוויר בטונות, ובהתאם לזה חושבו 11% ירידה.

יעל כהן-פארן: של חומרים נדיפים?

אבי (אברהם) גבאי: כן.

יעל כהן-פארן: לפי המידע מהתעשייה?

אבי (אברהם) גבאי: לא, לא.

אבי (אברהם) גבאי: לא, לא.

אבי (אברהם) גבאי: לאו דווקא מידע מהתעשייה.

יעל כהן-פארן: אז לפי מידע מאיפה?

אבי (אברהם) גבאי: חלק מהמידע הוא מהתעשייה, אבל חלק מהמידע – אנחנו מודדים אותו.

אבי (אברהם) גבאי: אגב, אני לא יודע אם קראת היום, אבל אנחנו היום הוצאנו הזמנה לשימוע ל"כרמל אולפינים" – –

יעל כהן-פארן: כן, אני יודעת.

אבי (אברהם) גבאי: – – על דליפה של חומרים מעבר למה שמותר להם, מעבר לידוע – דליפה רב-מוקדית, מה שנקרא, שזה לא מהארובות אלא מהמערכת עצמה.

אבי (אברהם) גבאי: אם באמת מה שאנחנו חושבים שקרה שם – קרה, אז זו בעיה לא פשוטה.

יעל כהן-פארן: אז לא ירדו.

נורית קורן: שאלה נוספת.

יעל כהן-פארן: רגע, רק הבהרה: אם קרה מה שקרה, אז הם לא ירדו ב-11%.

יעל כהן-פארן: אבל לא הבנתי עדיין: 11% ביחס לאיזו שנה?

יעל כהן-פארן: זאת הייתה השאלה הראשונה.

אבי (אברהם) גבאי: ביחס ל-2014.

יעל כהן-פארן: ביחס לשנה הקודמת.

אבי (אברהם) גבאי: כן.

יעל כהן-פארן: 2014.

יעל כהן-פארן: הבנתי.

יעל כהן-פארן: אפשר לקבל את המידע הזה בכתב?

אבי (אברהם) גבאי: כן, ודאי.

יעל כהן-פארן: אוקיי.

יעל כהן-פארן: שאלה נוספת – אומנם עלה כאן

יעל כהן-פארן: פעמיים – – –

אבי (אברהם) גבאי: אגב, זה כתוב – סליחה, זה כתוב בתוכנית שלנו – – –

יעל כהן-פארן: כן, אבל אין את המידע, את הנתונים המפורטים.

אבי (אברהם) גבאי: סליחה, זה כתוב בסטטוס שלנו.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו פרסמנו דוח רבעוני, הוא נמצא לידיעת הציבור.

אבי (אברהם) גבאי: אנחנו לא – – –

יעל כהן-פארן: אוקיי.

יעל כהן-פארן: אני חייבת להגיב על דברים שעלו כאן קודם.

יעל כהן-פארן: שאלו גם חברתי חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וגם חברת הכנסת מיכל רוזין לגבי מכל האמוניה.

יעל כהן-פארן: אני חוששת שהדברים שהעלית, חלקם לא מדויקים – בוא נגיד את זה בצורה עדינה – – –

אבי (אברהם) גבאי: אז תגידי את זה בצורה לא עדינה.

יעל כהן-פארן: בצורה לא עדינה: מכל האמוניה הנוכחי אינו ממוגן מלמעלה ולא יכול להיות ממוגן מלמעלה – –

אבי (אברהם) גבאי: נכון.

יעל כהן-פארן: – – ודוח הרצל שפיר אומר את זה.

יעל כהן-פארן: והמיגונים הנוספים שהוצעו בדוח הרצל שפיר – ולא ניכנס לפרטים הטכניים, שאני בטוחה שגם אתה מכיר אותם – נוגעים לצמצום האפקט של דליפה, לא של פיצוץ ולא ספרינקלרים וכל מיני כדורי גומי – –

אבי (אברהם) גבאי: נכון.

יעל כהן-פארן: – – ומעצרות.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר יש כאן בעיה של מכל ענק שאי-אפשר למגן אותו; של מטורף שחי במקום לא נודע מצפון לנו ומאיים עלינו כל הזמן – נכון, יכול להיות שהוא סתם מברבר, אבל יכול להיות שיש גם איזושהי כוונה אולי מתישהו גם לכוון לשם; הרי כיוונו לשם במלחמת לבנון השנייה.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, השאלה הנשאלת היא, האם המכל הזה צריך להישאר במפרץ חיפה, בלב אוכלוסייה, כשבסך הכול מרביתו, 80% ממנו, משמשת מפעל אחד?

יעל כהן-פארן: האם מדינת ישראל לא יכולה להסתדר בלי המפעל הזה ובלי הסכנה לזיהום נוראי – סליחה: הרג נוראי של אנשים בעקבות אפשרות של פיצוץ של המכל?

נורית קורן: תודה.

אבי (אברהם) גבאי: טוב, את לא באמת שואלת שאלה, את יותר מצהירה הצהרות.

אבי (אברהם) גבאי: בסדר, זה לגיטימי.

יעל כהן-פארן: – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל פארן.

אבי (אברהם) גבאי: אני אענה כאילו באמת שאלת שאלה.

יעל כהן-פארן: שאלתי.

אבי (אברהם) גבאי: לא, אני אענה כאילו באמת שאלת שאלה.

אבי (אברהם) גבאי: תראי, זה נכון שרוב השימוש באמוניה הוא ב"חיפה כימיקלים" ואחרי זה קצת בכי"ל וכו', אבל כמעט כל מפעל בישראל משתמש באמוניה.

יעל כהן-פארן: – – –

אבי (אברהם) גבאי: כמויות קטנות, עדיין צריך.

יעל כהן-פארן: זה כמויות קטנות, לא צריך – – –

אבי (אברהם) גבאי: סליחה.

אבי (אברהם) גבאי: אז לא משנה, אז יהיה לנו מכל של 4,000 טונות.

אבי (אברהם) גבאי: אז זה מה שיעשה את השינוי?

יעל כהן-פארן: בטח.

אבי (אברהם) גבאי: כן?

יעל כהן-פארן: – – –

אבי (אברהם) גבאי: ו-4,000 טונות זה יהיה בסדר?

יעל כהן-פארן: – – –

אבי (אברהם) גבאי: לא, 4,000 טונות זה יהיה בסדר?

יעל כהן-פארן: יהיה לך מכל קטן שאתה יכול לפקח עליו.

אבי (אברהם) גבאי: ובינתיים 600 עובדים ילכו הביתה.

יעל כהן-פארן: – – –

אבי (אברהם) גבאי: לא, יעל, 600 העובדים שילכו הביתה, זה בסדר, זה לא מפריע לך.

יעל כהן-פארן: זה לא 600, זה לא 600, וגם ככה עובדים – – –

אבי (אברהם) גבאי: זה גם לא מפריע לך.

אבי (אברהם) גבאי: אגב, זה גם לא מפריע, 600 עובדים שהולכים הביתה – –

יעל כהן-פארן: – – –

אבי (אברהם) גבאי: – – גם לא מפריע לכל העובדים בעמותות שלך.

נורית קורן: חברת הכנסת יעל פארן.

אבי (אברהם) גבאי: זה לא מפריע להם.

אבי (אברהם) גבאי: הם, יש להם עבודה.

יעל כהן-פארן: זה לא 600 עובדים, וזה מאוד מפריע לי.

נורית קורן: טוב, אדוני השר, אתה לא חייב להשיב.

אבי (אברהם) גבאי: לא, אני רוצה להשיב לה.

אבי (אברהם) גבאי: למה לא?

נורית קורן: אתה לא חייב להשיב.

אבי (אברהם) גבאי: אני רוצה להשיב לה.

אבי (אברהם) גבאי: אני מבין בזה קצת יותר ממנה.

מאיר כהן: – – – היא גם אומרת לשר לא להשיב לה.

נורית קורן: לא, אני לא אמרתי.

נורית קורן: אני אומרת לו שהוא לא חייב.

עיסאווי פריג': – – – לשחרר – – –

נורית קורן: חברים, לידי מזכיר הכנסת – יודע מה הנהלים, יודע מה הדברים.

נורית קורן: הוא יושב לצדי, עושה את עבודתו, וגם אני עושה את עבודתי.

נורית קורן: אוקיי, יש כאן שני נושאים חשובים, ומי שרוצה לשאול את השר – אני מבקשת להירשם: "סביבה שווה" ותחבורה בהנעה חלופית.

נורית קורן: אם יש חבר כנסת שמעוניין לשאול את השר בנושא הזה, בבקשה.

נורית קורן: האם מישהו מעוניין?

קריאה: – – –

נורית קורן: טוב, אוקיי.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה לכם.

נורית קורן: אדוני השר, תודה רבה לך.

נורית קורן: אתה עדיין אתנו, כי אנחנו צריכים שיהיה לנו שר באולם.

נורית קורן: [מס' כ/586; "דברי הכנסת", מושב ראשון, חוב' י"ד, עמ' 2817; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק אומנה לילדים, התשע"ו–2016, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית.

נורית קורן: יציג את הצעת החוק יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות חבר הכנסת אלי אלאלוף.

נורית קורן: בבקשה.

עיסאווי פריג': אלי, אתה עומד לקבל מחיאות כפיים – – –

אלי אלאלוף: בוא נאפשר החלפת משמרות טובה.

אלי אלאלוף: זה כל כך מתאים, בלי לפגוע בחברת הכנסת נורית קורן, שהיא גם חברה בוועדה וגם פעילה בחוק שאני עומד להציג, אבל סליחה, זה מרגש שמאיר ינהל את הישיבה.

אלי אלאלוף: נכון?

נורית קורן: נכון, אתה רואה?

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אדוני היושב-ראש ידידי מאיר כהן, חברי הכנסת, זה ממש רגע מאוד מאוד מאוד מרגש.

אלי אלאלוף: ביקשתי, חשבתי שאני אצליח לשנות את התקנון ולאפשר שהחוק הזה יוצג על-ידי מי שפעלה, אוהבת, הפעילה ותיקנה עיוותים של עשרות שנים – יותר מהגיל שלה – חברת הכנסת קארין אלהרר.

אלי אלאלוף: זה החוק שלך, אז אני רק שליח ציבור ואני מקווה לא לקלקל.

עיסאווי פריג': בוא נתחלף, אלאלוף.

אלי אלאלוף: אמרתי, אבל אמרו לי שהתקנון מחייב להיות חברת ועדה.

אלי אלאלוף: לאור הפעילות שלה בוועדה, הייתי בטוח שהיא חברה.

אלי אלאלוף: בעיני היא חברה בכל מקום.

אלי אלאלוף: אז באמת זה חוק האומנה, ואני חייב גם גילוי אישי להגיד לכם:

אלי אלאלוף: בתפקידי הקודם בקרן רש"י חלמתי להצליח במכרז ולהשיג זכות להפעיל את תוכנית האומנה.

אלי אלאלוף: נכשלתי, אבל זה לא כישלון, זה עבר לאחד הגופים הטובים שמפעיל אותה.

אלי אלאלוף: באמת, זה תיקון עיוות שב-68 השנים של המדינה אין חוק לאומנה.

אלי אלאלוף: את האינפורמציה אני מקבל מידידי ד"ר יצחק קדמן, יושב-ראש המועצה לשלום הילד.

אלי אלאלוף: הנושא הזה מאוד חשוב, במיוחד, וקודם כול, לילד.

אלי אלאלוף: כל החוק הזה מכוון לשמירה על האינטרסים של הילד.

אלי אלאלוף: זה המוקד המרכזי, זו החשיבות העליונה של החוק הזה.

אלי אלאלוף: לכן הוא חייב להיות חוק שהנגישות אליו, הגישה אליו, של כל אחד מחברי הוועדה, היא קודם כול כלפי הרגישות הנדרשת.

אלי אלאלוף: כל יום שאלוהים עושה היום, יש כ-3,000 ילדים באומנה, בכל המצבים, אם זה בגלל מוגבלויות, אם זה מפני שגם הבית לא מתפקד, אם זה בגלל שהבית, לצערי, לפעמים הופך לדבר מסוכן.

אלי אלאלוף: אבל הפתרון הזה, זו לא בושה להגיד, הוא גם פתרון כלכלי טוב למדינה.

אלי אלאלוף: העלות של ילד באומנה היא פחותה מעלות של ילד בתנאי פנימייה.

אלי אלאלוף: שלא יישמע מדברי שכאילו עדיף כלכלית להעביר אותו לאומנה במקום.

אלי אלאלוף: לא, אין פתרון אופטימלי לילד, צריך מגוון של אפשרויות כדי למצוא את הפתרון הטוב ביותר לגבי ילדים שזקוקים למערכת חוץ-ביתית, כולל האומנה.

אלי אלאלוף: הנושא המרכזי שגם נדרשנו לו בוועדה ובחוק זה הקול של ילדי האומנה.

אלי אלאלוף: זו אחת הנקודות המרכזיות.

אלי אלאלוף: זה לא תמיד קל לעזוב בית, לפעמים בגיל מאוד צעיר, אפילו חודשים, ויכולת הביטוי והיכולת להתבטא ולשמור על החופש של הילד שזקוק להתבטא, לפעמים, כולל תלונה על משפחת האומנה, זה דבר שראינו כדבר מרכזי.

אלי אלאלוף: חייבים לאפשר לילד להתבטא, להתלונן, לשבח, ושתהיה לו כתובת עצמאית, ללא תלות במנגנון שמלווה אותו.

אלי אלאלוף: למרות שאין לי טענות – ואני חוזר, לא כל מילה שאני אומר זה ביטוי לביקורת על מישהו אחר.

אלי אלאלוף: בחוק הזה הוחלט להקים מוסד של נציבות קבילות הילדים בלבד.

אלי אלאלוף: היה לנו ויכוח בוועדה והייתי מאלה שחשבו שאולי גם ניתן ביטוי למשפחות האומנה או למשפחות הביולוגיות.

אלי אלאלוף: השתכנעתי, ולכן המוסד הוא זה.

אלי אלאלוף: אני שוב אומר, ואני רואה את החיוך הנפלא של קארין – היא שכנעה אותנו: לא, תשאירו את זה אך ורק לילדים.

אלי אלאלוף: גם המועצה לשלום הילד הייתה בעד זה.

אלי אלאלוף: מה שחשוב, שגם נקבע נושא של עונשים, במידה ש – ואני מקווה שלא נצטרך.

אלי אלאלוף: כל זה על מנת להבטיח לילד את היחס האופטימלי וההגון ביותר כלפיו.

אלי אלאלוף: יש הרבה עקרונות חדשניים, ואם זה לא ברמה עולמית, אני מוכן להסתפק ברמה הלאומית שלנו.

אלי אלאלוף: אנחנו קבענו בחוק הזה שתהיה חובת רישיון למי שרוצה להיות משפחה אומנת.

אלי אלאלוף: קבענו גם שגוף שמפעיל חייב לקבל רישיון, בתנאים מאוד ספציפיים, מאוד מדויקים.

אלי אלאלוף: לכן גם צריך פיקוח מאוד הולם, אינטנסיבי, של הגוף – זה באופנה עכשיו, אומרים "רגולטור"; אני, בעיני, זה לא רגולטור, זה גוף ממשלתי עם אחריות כוללת, שחייב במשרד הרווחה לקבל את כל הכלים כדי לעמוד בפיקוח הנדרש על המשפחות והילדים האלה.

אלי אלאלוף: דאגנו גם שתהיה אחריות לרכוש של הילד, ורכוש זה לא רק כסף, זה לא רק איזה נכס כלשהו.

אלי אלאלוף: רכוש זה גם שלמות הילד, ולכן יש פה גם מנגנון של אפוטרופוס.

אלי אלאלוף: כפי שאמרתי, זה דורש הרבה הרבה מאוד רגישות, ולכן אני חייב לציין בשמחה שחברי הוועדה, וגם אלה שהם לא חברי הוועדה והגיעו לוועדה כדי לדון בנושא הזה, עשו את זה ברגישות רבה, על מנת שהילד, הוריו האומנים והוריו הביולוגיים יקבלו את היחס ההולם.

אלי אלאלוף: זה חוק ארוך, כבד – אם אני לא טועה, המועצה לשלום הילד דיברה על זה לפני 15 שנה, ובקדנציה הקודמת כבר קארין ניסתה, ועשינו פה המשך של הצעה קודמת – ולכן נשארו כמה נושאים לטיפול.

אלי אלאלוף: שלא יהיה ספק, זה חוק חי, ואני מקווה שכל מי שיבוא אחרינו – וכל עוד אנחנו פה – ילווה אותו.

אלי אלאלוף: חסרים לנו פתרונות אופטימליים לנושא השמה של ילדים.

אלי אלאלוף: חסר לנו פתרון – ואני, באופן אישי, למרות שאומרים לי שאני עובר על החוק כאבא של ילד מאומץ, כאבא מאמץ גאה – בנושא של מעבר של ילד ממצב של אומנה למצב של אימוץ; זה תהליך שלפעמים קורה, לפעמים זה גם קורה טוב מאוד, וזה תהליך שצריך להמשיך ולחוקק אותו בצורה טובה יותר.

אלי אלאלוף: נושא שלא קבענו בצורה הכי שיטתית שיכולה להיות זה גם הנושא של מעבר של ילדים, שלפעמים חייבים לעבור ממצב של אומנה למוסד חוץ-ביתי, כמו שהז'רגון המקצועי אומר.

אלי אלאלוף: אז גם עם זה צריך להתמודד, ובוודאי יהיו עוד כמה נקודות.

אלי אלאלוף: אבל מה שזה אפשר לנו זה גם להתמודד עם החיים היומיומיים של משפחות האומנה.

אלי אלאלוף: למשל, נושא של החזר ההוצאות שלהן.

אלי אלאלוף: אתם יודעים שבחלק מהזמן, או חלק מההוצאות שלהן נחשבו כהכנסה, במירכאות, והוחזרו רק בניכוי מס.

אלי אלאלוף: אז גם זה נפתר.

אלי אלאלוף: אני ממש חייב להגיד שזה חוק של אהבה.

אלי אלאלוף: תרשו לי, זה בדרך כלל לא מתאים לז'רגון המשפטי, של אנשי משפט, אבל באמת, הוא בא מאישה מדהימה, ואני חייב להודות לה על זה שהתעקשה, דרבנה, תבעה – כל המילים שבדרך כלל יש להן קונוטציה של כפייה, ופה זה היה למען אהבת הילד.

אלי אלאלוף: אז אני באמת רוצה להודות לך פורמלית, קארין אלהרר.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה להודות לשרים.

אלי אלאלוף: נעים לי לעשות את זה לחבר, למאיר כהן, כשר הרווחה שהתחיל את התהליך, יחד אתה, בקדנציה הקודמת; ולהבנה של שר הרווחה הנוכחי, שגם ממשיך לתמוך בזה, וכל המנגנון שלו, שעבד אתנו, גם אם מדי פעם הסבלנות שלנו פקעה ודרשנו, ככה, מהמנגנון.

אלי אלאלוף: אבל אני במיוחד רוצה להודות לגברת שלוה ליבוביץ על תרומתה, ולצוות המשפטי של המשרד, לצוות המשפטי של הוועדה, לצוות של משרד – אני לא ידעתי, לפני שבאתי, אני חייב להגיד לכם, שלמשרד המשפטים יש כל כך הרבה מעורבות בחקיקה חברתית.

אלי אלאלוף: יש לו, ויש לו גם רגישות נדרשת.

אלי אלאלוף: לביטוח הלאומי, שהבטיח גם – לא היה לנו זמן, לפי הדרישות של בעלת-הבית, לחכות לביטוח הלאומי, לתקנה שמתקנת את הביטוח של משפחת האומנה כביטוח מתנדב.

אלי אלאלוף: אבל זה יהיה, תסמכו עלינו, לא נוותר להם.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות גם לכל הגופים שמייצגים ארגונים או הורים, שבאו ושיתפו פעולה והזהירו אותנו, חלק מהזמן בכאב גדול ולא קל, ואני מודה להם באופן אישי.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכל הצוות של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: לא היה קשה לשכנע אותם – מחר נמשיך, מחרתיים צריך לגמור את זה – והם נענו.

אלי אלאלוף: וכל המנגנון הנפלא הזה עמד לרשות החוק, שדרש את זה.

אלי אלאלוף: לצערי, בתקופת החקיקה הזו קרה אסון.

אלי אלאלוף: לא רק אחד, אבל זה קשור לחקיקה שאני מציג כרגע.

אלי אלאלוף: אני באמת רוצה להודות לנתן מאיר מעתניאל; איפה נתן?

אלי אלאלוף: נתן, איפה אתה?

אלי אלאלוף: תודה, נתן, שבאת.

אלי אלאלוף: נתן הוא בעלה של דפנה, זיכרונה לברכה, שנרצחה בעתניאל, שהייתה גם בעצמה ילדה באומנה.

אלי אלאלוף: כשהיא התחתנה והקימה משפחה, וגילינו את היופי שלה ואת האצילות שלה אחרי שנרצחה, היא החליטה שגם הבית שלה יהיה בית של אומנה.

אלי אלאלוף: והיא קיבלה ילדים, כמו שהיא הייתה בבית כזה.

אלי אלאלוף: יהי זכרה ברוך.

אלי אלאלוף: ובשם כל חברי הוועדה וכל הצוות החלטנו, כמה שמותר לפי התקנון – אבל פה, סליחה, אולי עברנו על תקנון כזה – להקדיש את החוק הזה לזכרה של דפנה.

אלי אלאלוף: יהי זכרה ברוך.

אלי אלאלוף: החוק הזה עבר בוועדה פה אחד, ולכן אין שום הסתייגות.

אלי אלאלוף: אני מזמין את החברים להצביע בקריאה שנייה ושלישית ולאשר אותו.

אלי אלאלוף: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: כאמור, לחוק הזה – אנחנו מקדמים בברכה את נתן מאיר ואת בני המשפחה, ואת החברים והחברות מהיישוב עתניאל.

מאיר כהן: כאמור, אין הסתייגויות, אבל יש בקשת דיבור אחת.

מאיר כהן: אני מזמין את חברת הכנסת קארין אלהרר.

מאיר כהן: אלי, תודה רבה לך.

מאיר כהן: אדוני חבר הכנסת אלי אלאלוף, יושב-ראש הוועדה, מגיעות לך תודות.

מאיר כהן: גברתי חברת הכנסת קארין אלהרר.

מאיר כהן: אנחנו מקדמים בברכה גם את ד"ר קדמן, שהיה שותף פעיל.

קארין אלהרר: אדוני, חברי, היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אדוני השר, האמת, שבשביל רגעים כאלה בדיוק הגעתי לכנסת.

קארין אלהרר: חוק האומנה, שהתחלתי לעסוק בו ביום הראשון שלי במשכן, הוא חוק חשוב מאין כמוהו, ולו מפאת העובדה הפשוטה שהוא מסדיר פעם ראשונה בחקיקה תחום שהוא חשוב מאוד.

קארין אלהרר: האמת היא שהכול התחיל לפני שבכלל נבחרתי לכנסת.

קארין אלהרר: חבר, שי פירון, הורה האומנה הראשון שפגשתי, סיפר לי והכיר לי את ילד האומנה שלו.

קארין אלהרר: הוא סיפר לי על כל הקשיים, המכשלות, המחסומים, הכול כדי מה?

קארין אלהרר: להעניק לילד את המשפחה הכי טובה שיכולה להיות בנסיבות העניין.

קארין אלהרר: וזו בעצם החשיפה שלי, החלון הראשון לעולם האומנה, וזה גרם לי לחשוב שברגע שאבחר לכנסת – מייד כשהיו לי אספירציות פוליטיות הבנתי שזה הדבר הראשון שאני מתכוונת לעסוק בו.

קארין אלהרר: בשנתיים האחרונות, למעלה משנתיים, החוק הזה קרם עור וגידים.

קארין אלהרר: אחרי ששמעתי על רציחתה של דפנה מאיר, קראתי קצת מהדברים שנכתבו עליה, נתן, דברים שאתה כתבת, וגיליתי באמת שהיא הייתה אישה מדהימה שקיבלה, אבל בעיקר בעיקר בעיקר – היא נתנה.

קארין אלהרר: היא שהתה בילדותה במשפחת אירוח, ומשהקימה משפחה אתך, נתן, היא לא שכחה את הילדים האחרים, והיה ברור שגם אתם תהוו משפחת אומנה, ואתם הייתם משפחת אומנה לשני ילדים – אתה עדיין.

קארין אלהרר: אז החלטתי שזאת הדרך שלי להודות לה; היא, כמייצגת אנשים שמקדישים את עצמם גם לנתינה.

קארין אלהרר: וזאת הדרך שלי לזכור אותה, להנציח אותה, להקדיש לה את החוק החשוב הזה.

קארין אלהרר: אז באמת בישראל חיים כ-10,000 ילדים שהוצאו מבתי הוריהם מסיבות כאלה ואחרות.

קארין אלהרר: 80% מהם עדיין נשלחים למוסדות, לפנימיות ולכפרי-נוער, ורק 20% מהם מגיעים למשפחות אומנה.

קארין אלהרר: זה היה נראה לי נורא מוזר, כי הרי כולנו מכירים את האמרה שהכי טוב זה המשפחה, והבנתי שהרבה פעמים משפחות מפחדות להגיע למקום הזה, כי זה הרבה יותר מסובך, זה הרבה יותר קשה, זה הרבה פחות מוסדר, ואין חלוקה נורא ברורה של מה תפקיד משפחת האומנה, מה תפקיד המשפחה הביולוגית, איפה הילד בכלל בכל הסיפור.

קארין אלהרר: והיום, לשמחתי, אחרי שהחוק הזה יעבור בקריאה שנייה ושלישית, המצב הזה עתיד להשתנות, כי הורי האומנה יהיו קודם כול חייבים ברישיון, מי יכול להיות הורה אומנה.

קארין אלהרר: מה, אנחנו ניתן את הילד לכל אחד?

קארין אלהרר: יהיו תנאי סף מאוד מאוד ברורים.

קארין אלהרר: החוק יאפשר להורי האומנה לטעון בעבור הילדים, כי ברור לנו שהם יודעים הכי טוב מה המצב של הילד – הם מגדלים אותו.

קארין אלהרר: החוק, באמת כמו שאמר חברי היקר אלי אלאלוף, יקים את נציבות הילדים.

קארין אלהרר: זה משהו שהיה בגדר חלום בקדנציה הקודמת, והנה הוא קורה עכשיו.

קארין אלהרר: זה משהו משמעותי מאוד, כי זו נציבות שהיא לא סתם, זו נציבות שנגישה לילדים ומדברת בשפה שלהם ומאפשרת להם להגיע אליה בכל תלונה.

קארין אלהרר: דבר שהיה מאוד משמעותי הוא להבהיר מה הן הזכויות המגיעות לילדי אומנה עם מוגבלות, שהם בכלל היו פחות מטופלים בעניין הזה.

קארין אלהרר: החוק קובע שימונה מפקח ארצי מסודר – כל הדברים האלה שלא קרו פעם.

קארין אלהרר: אני מאוד מאוד מקווה שבעקבות הקביעות המאוד-ברורות האלה בחוק אנחנו נראה רק התרחבות של מספר המשפחות שיבואו וירצו להיות משפחות אומנה.

קארין אלהרר: יצאתי למהלך הזה, למסע הזה, מבחינתי, כי אני באמת מאמינה בכל לבי שלכל הילדים מגיעה משפחה תומכת, אוהבת, בין אם לזמן קצר – ואז הם יחזרו לבתי הוריהם הביולוגיים – ובין אם לזמן ארוך, תלוי בצורך.

קארין אלהרר: הילדים האלה הם קטנים מכדי להבין את גודל השינוי, אבל הבית, הבית הזה שמחבק אותם ואוהב אותם, יכול לשנות לגמרי את העתיד שלהם.

קארין אלהרר: הדאגה שלנו כמדינה למערך האומנה, בעיני היא דאגה ישירה וברורה לילדים – וילדים, בואו נזכור, הם באמת העתיד שלנו.

קארין אלהרר: אני מקווה שהחוק הזה ייושם בהקדם האפשרי.

קארין אלהרר: יש תשעה חודשים להפעלה, משרד הרווחה כבר על הקווים לעניין תקנות.

קארין אלהרר: אני באמת רוצה לקוות שזה ייתן הזדמנות לכולם.

קארין אלהרר: אבל, אתם יודעים, נכון שאני יזמתי, אבל החוק הזה הוא שלי לא יותר ולא פחות משל הרבה מאוד אנשים טובים אחרים, שהיו חלק ממש משמעותי ובלעדיהם זה לא היה קורה.

קארין אלהרר: אז באמת היו הרבה אנשים: הראשון, שבעצם נתן לי את הטיוטה הראשונה – והוא סיפר לי אחר כך שהוא החזיק אותה 15 שנים בכיס – ד"ר יצחק קדמן מהמועצה לשלום הילד.

קארין אלהרר: אני שמחה שזיכית אותי; זו הזדמנות ואני שמחה שביחד עשינו את זה.

קארין אלהרר: חברי היקר, אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת מאיר כהן, כשהיית שר הרווחה לא שקלת שיקולים שהם לא ענייניים: פתחת את הדלת, רתמת את כל משרד הרווחה לעניין הזה, להצעת חוק פרטית – הרי בקלות יכולת להפוך אותה להצעה ממשלתית – ובאמת, בצורה שמעוררת השתאות.

קארין אלהרר: לשר הרווחה המכהן חיים כץ, שכיו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בקדנציה הקודמת התחיל את הדיונים וגם אישר את החלת דין הרציפות בקדנציה הזאת.

קארין אלהרר: לחברי הטוב, אלי אלאלוף, שמכהן כיו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת המכהנת – אני יודעת שהייתי מאוד טרחנית, אבל היית סבלני מאוד, ובאמת הסכמת לכל בקשה.

קארין אלהרר: לכל צוות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות: למנהלת הוועדה, לאתי, לרותם יוסף המתמחה, ובמיוחד במיוחד במיוחד לעורכת-דין נועה בן-שבת על הסבלנות אין קץ.

קארין אלהרר: אני חושבת שלא היה שבוע שחלף בלי טלפונים, ובלי: נו, מתי, ומתי הישיבה הבאה; נועה, את באמת באמת באמת מדהימה.

קארין אלהרר: לשלוה ליבוביץ, המפקחת הארצית על תחום האומנה במשרד הרווחה, על שיתוף הפעולה יוצא הדופן.

קארין אלהרר: המחויבות שלך היא באמת – אני נורא נורא שמחה שאת בתפקיד הזה.

קארין אלהרר: לעו"ד רינת וייגלר ולעו"ד נועם פליק ממשרד הרווחה, שותפים אמיתיים; עו"ד ליאת יעקובוביץ ועו"ד מוריה בקשי, ממשרד המשפטים שתיהן.

קארין אלהרר: עו"ד מיכל מזוז מהמוסד לביטוח לאומי.

קארין אלהרר: עו"ד לידיה רבינוביץ, הלשכה לסיוע משפטי ממלכתי; עו"ד ורד וינדמן, המועצה לשלום הילד.

קארין אלהרר: מוטי רנד מהפורום למען ילדי הרווחה וד"ר עודד סושרד מעמותת "הכול מתחיל בחינוך", תראו, זה לא היה קל, הם מייצגים את הצד השני, את הצד של ההורים הביולוגיים, והעובדה שהם היו שם בדיונים ונתנו מהאינפוטים שלהם והיו כל כך מעורבים, זה בהחלט אות כבוד.

קארין אלהרר: אני לא יודעת, אחרונים או לא אחרונים, אבל הכי יקרים: משפחות האומנה, עמותות האומנה, ילדי האומנה.

קארין אלהרר: תודה רבה ששיתפתם אותי ברגשות שלכם וחידדתם את הקושי, עוררתם בי את הצורך לעשות.

קארין אלהרר: תודה אחרונה לצוות שלי, היועצות שלי, שליוו את החוק הזה מתחילתו, ליועצות הקודמות: שפי יצחק ומור אברג'יל; ליועצות בהווה, וזה צוות גדול: ליאור יעקבי, רחל בן-דוד, שירה עמיאל.

קארין אלהרר: תודות מיוחדות – מעין אבימאיר, תודה רבה.

קארין אלהרר: ולעדי דיק, האחת והיחידה, עכשיו את יכולה לנסוע בשלום לניו-יורק.

קארין אלהרר: אני מודה לכל האנשים הנוספים שלקחו חלק ברגע הזה.

קארין אלהרר: מבחינתי יש פה היום היסטוריה.

קארין אלהרר: אני אמשיך לפעול כמה שיותר – –

עיסאווי פריג': שווה להיות חבר כנסת, קארין.

קארין אלהרר: – – למען ילדים במדינת ישראל, כי מגיעה לכולם הזדמנות שווה.

קארין אלהרר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, חברי הכנסת, תודה רבה.

מאיר כהן: נא לשבת.

מאיר כהן: תוך כדי, אני מבקש מסגן מזכירת הכנסת להודיע את הודעתו.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, אבקש להודיעכם, כי חבר הכנסת אלי כהן מבקש להסיר את שמו מהצעת חוק להגדלת היצע הדירות לדיור בר-השגה ולדיור ציבורי (עסקת קומבינציה), התשע"ו–2016, שמספרה פ/2540/20.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: (קריאה שנייה וקריאה שלישית)

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו רוצים להצביע בקריאה שנייה ושלישית.

מאיר כהן: חברים, אני מבקש.

מאיר כהן: קארין, תתמקמי במקומך, אנחנו רוצים להצביע.

מאיר כהן: אנא מכולם לשבת.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק אומנה לילדים, התשע"ו–2016, קריאה שנייה.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו מצביעים – כהצעת הוועדה, כמובן.

מאיר כהן: מי בעד?

מאיר כהן: מי נגד?

מאיר כהן: הצבעה מס' 3 בעד סעיפים 1–92 – 22 נגד – אין נמנעים – אין סעיפים 1–92 נתקבלו.

מאיר כהן: בעד – 22, אפס מתנגדים, אפס נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה בקריאה שנייה.

מאיר כהן: אנחנו ניגשים לקריאה השלישית, בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 4 בעד החוק – 21 נגד – אין נמנעים – אין חוק אומנה לילדים, התשע"ו–2016, נתקבל.

מאיר כהן: 21 בעד, אין מתנגדים.

מאיר כהן: מזל טוב.

מאיר כהן: הצעת החוק עברה גם בקריאה השנייה וגם בקריאה השלישית, ותירשם בספר החוקים.

מאיר כהן: [רשומות (הצעות חוק, חוב' כ/622); נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון מס' 10) (העברת מסמך בדרך דיגיטלית), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מיקי לוי, לקריאה ראשונה.

מאיר כהן: אדוני חבר הכנסת מיקי לוי, עשר דקות לרשותך להציג את הצעת החוק.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הנדון: הצעת החוק לעסקאות ללא נייר.

מיקי לוי: נראה לי שאחרי קארין תכף אני אתחיל לבכות.

מיקי לוי: יש לי עשר דקות, אני אמתין דקה.

מיקי לוי: הרעיון להצעת החוק הזאת בא לעולם בעקבות הסיורים שלי ברשות המסים והררי הקלסרים והנייר שראיתי שם בתוך ארגזים, בתוך קלקרים כאלה.

מיקי לוי: מהות הצעת החוק היא לחייב שליחת מסמכים באופן דיגיטלי בעסק בין המדינה או גופים מתוקצבים ובין ספקים שעמם הם מתקשרים.

מיקי לוי: לעניין זה – להסמיך את שר האוצר, באישור ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, לקבוע אמות מידה לעניין הגופים שהתיקון יחול עליהם.

מיקי לוי: בתפקידי הקודם-קודם, כשהייתי נכנס לענף תביעות, התמונה שהייתה נגלית לעיני זה מסדרון ענק, באורך של 50, 60 מטר, ולאורך המסדרון, משני הצדדים, קלסרים על קלסרים עם תיקי חקירה וכתבי-אישום.

מיקי לוי: אני אודה על האמת, זה תמיד הוציא אותי מדעתי, כי בעיני רוחי ראיתי איך תיקי חקירה יקרים, יקרי ערך, שאלפי שעות עבודה הושקעו בהם, נעלמים מאותו מסדרון.

מיקי לוי: כשהגעתי להיות אחראי על רשות המסים, כמות הנייר בתיקי הדיווחים ובתשלומים שהמדינה מחויבת אליהם לספקים – הכמות הזאת הייתה פי כמה וכמה לעומת מה שהייתי רגיל.

מיקי לוי: לכן, ההחלטה שגמלה בלבי: לצפות פני העתיד – אני עדיין רחוק משם – ולהוביל את רשות המסים להיות רשות ללא נייר, ואת משרדי הממשלה – ללא נייר.

מיקי לוי: לא יכול להיות שמדינת ישראל תוציא מכרזים ויגיעו סדרי גודל של 50, 60, 100 קלסרים עמוסים בנייר, שאף אחד לא מסוגל לענות על כל הסעיפים כדי לענות על אותם מכרזים.

מיקי לוי: יתרה מכך, כשהמדינה אמורה לשלם תשלום לספק, לוקח ימים ולעתים חודשים עד שהחשבונית עושה את הדרך ומגיעה למאשר את אותה חשבונית.

מיקי לוי: אין שום סיבה לכך.

מיקי לוי: אפשר לקצר את הטווחים, אפשר לשלם – שהחשבוניות האלה יגיעו למאשר החשבונית הרבה יותר מהר, וכך הספק יקבל את המגיע לו הרבה יותר מהר.

מיקי לוי: בעיני רוחי אני מסתכל גם על אותם יערות שאנחנו במו-ידינו פוגעים בהם, ולא מנצלים אותם רק לייצור רהיטים ושאר מצרכים שעניינם עץ.

מיקי לוי: אפשר לחסוך המון המון כריתה של עצים על-ידי כך שאנחנו נעבור לדיווח דיגיטלי.

מיקי לוי: הנושא המחשובי והטכנולוגי התפתח בתקופה האחרונה, כך שאין שום סיבה להשמיד את אותם מיליוני עצים רק למטרה של נייר, פיתוח נייר ולאחר מכן מחזור נייר.

מיקי לוי: אפשר לחסוך את כל העניין הזה.

מיקי לוי: מה עוד שהאחסון של אותו נייר, של אותם מכרזים, של אותן חשבוניות, מצריך מחסנים גדולים, מצריך אחזקה.

מיקי לוי: אפשר היום לעבור ולהעביר אותם בצורה של קבצים לתוך מחשבים.

מיקי לוי: בעניין הזה אני חושב שעשינו צעד בלתי רגיל לעבר הנושא של בכלל רשות מסים ללא נייר, משרדי ממשלה ללא נייר, חדרי חקירות ללא נייר.

מיקי לוי: הכול אפשר ללא נייר.

מיקי לוי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהרחיב את היריעה לנושא נוסף, מעבר להצעת החוק שלפנינו.

מיקי לוי: כיום אין חובה רגולטורית לחברות הביטוח להתקשר עם המבוטח באמצעות מייל, ואף חלקן הלא-מבוטל של ההתקשרויות של חברות הביטוח נעשות בפקס.

מיקי לוי: חשבתי שהמכשיר הזה עבר מן העולם.

מיקי לוי: אני זוכר, אדוני היושב-ראש, משהו כמו לפני 16 שנים, כשהייתי מגיע לשלוח פקס אל מעבר לים, הייתי מגיע לחדר, הפקס היה בגודל של 4 על 5 מטר, והיה לוקח סדר גודל של 20 דקות לשלוח פקס ממדינת ישראל לארצות-הברית.

מיקי לוי: אז די.

מיקי לוי: אנחנו גמרנו כבר עם הפקס הזה.

מיקי לוי: אפשר לסרוק את אותם מסמכים ואפשר לשלוח אותם במייל.

מיקי לוי: אני מפנה את הפנייה שלי לממונה על שוק ההון, המפקחת על הביטוח ושוק ההון במשרד האוצר דורית סלינגר, ומבקש ממנה לחייב את חברות הביטוח להתקשר עם המבוטחים באמצעות מייל, למי שיכול ולמי שברשותו מחשב.

מיקי לוי: אני מקווה כי אגף שוק ההון והגורמים המקצועיים יאמצו את בקשתי, כדי שלא ניאלץ ללכת לחקיקה גם בתחום הזה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, תודתי באמת הגדולה, העצומה, לחברי חבר הכנסת אורי מקלב, יושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

מיקי לוי: באמת, לא נתקלתי ביושב-ראש ועדה שמבקש לדחוף חקיקה בצורה כל כך מסיבית, מתעקש מול הרגולטורים מהאוצר – ורק שלשום עבדתי אתם והיום הסבירו לכולנו למה אי-אפשר – ועל כך אני מסיר את הכובע לפניך.

מיקי לוי: כולי כבוד אליך אחרי הישיבות שישבתי במחיצתך כדי לדחוף את החוק הזה.

מיקי לוי: אני גם רוצה להודות ליועץ המשפטי, לאייל – סליחה, לאורי, היועץ המשפטי של הוועדה, שעזר וסייע מאוד בקידום – – –

אורי מקלב: אייל לב-ארי.

מיקי לוי: לאייל לוי, רשום לי.

אורי מקלב: ענת לוי ואייל לב-ארי.

מיקי לוי: אתה אמרת.

מיקי לוי: לא שמעתי – אני מודה לכם.

מאיר כהן: חבר הכנסת אורי מקלב, זה מזכיר לי את בית-הכנסת: מתחילים לברך ותמיד – – –

מיקי לוי: לא, אבל מגיע להם.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, האמת, מגיע להם, הם היו כל כך אכפתיים, ועל כך תודתי.

מיקי לוי: אני מקווה שנצליח להשלים את החוק, אדוני יושב-ראש הוועדה, בקריאה שנייה ושלישית לפני תום המושב.

מיקי לוי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: היות שזו קריאה ראשונה, יש רשימת דוברים.

מאיר כהן: נחמן שי.

מאיר כהן: ישראל אייכלר – לא נמצא; יעל כהן-פארן – לא נמצאת; מיכל רוזין – לא נמצאת; חאג' יחיא – מוותר; תמר זנדברג – לא נמצאת; זהבה גלאון – לא נמצאת; חברת הכנסת עליזה לביא – לא נמצאת.

מאיר כהן: איציק שמולי, אדוני?

איציק שמולי: מוותר.

מאיר כהן: מוותר.

נחמן שי: אני פה.

מאיר כהן: עברנו אותך, היית הראשון.

מאיר כהן: עאידה תומא סלימאן – לא נמצאת.

מאיר כהן: מירב בן ארי?

מירב בן ארי: מוותרת.

מאיר כהן: מוותרת; חבר הכנסת יוסי יונה – מוותר; עיסאווי פריג' – לא נמצא.

מאיר כהן: דב חנין – טוב, הריטואל הקבוע.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

דב חנין: האמת – – –

מאיר כהן: שלוש דקות, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: האמת היא, אדוני היושב-ראש, שהפעם אני באמת נהנה.

דב חנין: אני פשוט עולה לדוכן כי נדמה לי שהצעת חוק חשובה כזאת, חבל שתעבור בלי דיון מינימלי לפחות בכנסת.

דב חנין: ואני רוצה קודם כול לברך את היוזם, חבר הכנסת מיקי לוי, על הצעת החוק הזאת.

דב חנין: הגיע הזמן שנתקדם למאה ה-21, זה חשוב, והתקדמות למאה ה-21 נעשית, אדוני המציע, אדוני יושב-ראש ועדת המדע חבר הכנסת מקלב, בצעדים חכמים, נכונים ומדויקים כמו המהלך הזה.

דב חנין: אני מאחל לכולנו שהצעת החוק הזאת תגיע במהרה לקריאה שנייה ושלישית, גם כדי שנהיה חברה מתקדמת יותר, אבל גם כדי שנהיה חברה סביבתית יותר, עם פחות שימוש בנייר, עם פחות נזקים.

דב חנין: הכול אפשרי, אם רק רוצים.

דב חנין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני ממשיך עם רשימת הדוברים: אראל מרגלית?

מיקי לוי: תודה, דב.

דב חנין: תודה לכם.

אורי מקלב: יפה מאוד.

מאיר כהן: לא נמצא; דוד אמסלם – לא נמצא; חברת הכנסת קסניה סבטלובה – לא נמצאת; חבר הכנסת עמר בר-לב – לא נמצא.

מאיר כהן: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין?

איילת נחמיאס ורבין: מוותרת.

מאיר כהן: מוותרת; חברת הכנסת רויטל סויד – לא נמצאת; חבר הכנסת זוהיר בהלול – לא נמצא; חבר הכנסת אורן אסף חזן – לא נמצא; חבר הכנסת יואל חסון – לא נמצא.

מאיר כהן: חבר הכנסת עפר שלח – מוותר.

נחמן שי: היחיד שנמצא ורוצה לדבר זה אני.

מאיר כהן: חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס – לא נמצא; חבר הכנסת אמיר אוחנה – לא נמצא.

נחמן שי: – – – שנמצא – – – זה אני.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי – לא נמצא.

נחמן שי: נכון, היושב-ראש?

נחמן שי: היחיד שנמצא זה אני.

מיקי לוי: והוא ייתן לך.

נחמן שי: לא, הוא לא רוצה לתת לי.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, הוא היחיד שנמצא ורוצה לדבר.

קריאה: מי?

מיקי לוי: – – –

מאיר כהן: נחמן שי.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה, בוא.

מיקי לוי: בבקשה.

קריאה: היית רשום.

מאיר כהן: הוא היה רשום.

מאיר כהן: הגיע דקה אחרי.

איילת נחמיאס ורבין: – – – אדוני – – –

מאיר כהן: זה לשיקולי.

מאיר כהן: אני מאפשר לו לדבר למרות שאני נוסע לדימונה.

מאיר כהן: בשמחה גדולה, אדוני.

נחמן שי: אה.

נחמן שי: אוקיי – – –

איילת נחמיאס ורבין: לא, אנחנו – – – חוק נתוני אשראי בוועדת הכלכלה.

מאיר כהן: אני יודע.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

נחמן שי: תודה רבה.

נחמן שי: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש, על הגמישות שבה נהגת.

נחמן שי: אני רוצה באמת לברך את עמיתי מיקי לוי, שמצעיד את השירות הציבורי במדינת ישראל צעד אחד קדימה, שהוא בערך שני צעדים או הרבה יותר אחורה ממה שהוא צריך להיות.

נחמן שי: אבל כל צעד כזה הוא בכל זאת בדרך הנכונה.

נחמן שי: זה מזכיר לי את הצעת החוק של חברי אורי מקלב ושלי, שאנחנו מנסים להעביר בימים האלה בוועדת הכלכלה, לעשות מהפכה במדינת ישראל: לחייב את דואר ישראל להודיע לנו על כתובת השולח במכתבים רשומים.

נחמן שי: והם מתייחסים אלינו כאילו אנחנו דורשים משהו שהוא – הם אומרים: אף מדינה ב-OECD לא דורשת את זה בחוק.

נחמן שי: אמרנו להם: נכון, כי שם מקובל ששם השולח מופיע במכתבים, ואז אין שום בעיה כזאת.

נחמן שי: אבל בכנות, אני חושב שזה חוק חשוב, וטוב שהוא יהיה פה.

נחמן שי: ואני גם רוצה להצטרף לקארין ולהודות לה על הצעת החוק שלה.

נחמן שי: אני חושב שהיינו עדים פה בכנסת לרגע מרגש שאין הרבה כמוהו, של פתיחות, וכנות, ודיבור מהלב, שכולנו היינו שותפים לו.

נחמן שי: ולא יודע כמה מאתנו יהיו פה כל – עד מתי, אבל רגעים כאלו אנחנו נוצרים אתנו לתמיד.

נחמן שי: תודה לך.

נחמן שי: תודה לך, מיקי.

נחמן שי: חן-חן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה בקריאה ראשונה: הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון מס' 10) (העברת מסמך בדרך דיגיטלית), התשע"ו–2016.

מאיר כהן: קריאה ראשונה – בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 14 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון מס' 10) (העברת מסמך בדרך דיגיטלית), התשע"ו–2016, לוועדת המדע והטכנולוגיה נתקבלה.

מאיר כהן: 14 בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק חוזרת לדיון בוועדת המדע והטכנולוגיה.

מאיר כהן: גידול בשיעור חולי הסרטן בשל זיהום סביבתי

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעה לסדר-היום מס' 2959 בנושא: גידול בשיעור חולי הסרטן בשל זיהום סביבתי, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

מאיר כהן: ישיב, לאחר הצגת ההצעה לסדר-היום, השר להגנת הסביבה.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: שלוש דקות?

מאיר כהן: כן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הצעה לסדר-היום.

מאיר כהן: שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא עשר?

מאיר כהן: שלוש דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עשר.

מאיר כהן: זאת הצעה דחופה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: טוב.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, אדוני השר, אני אתחיל מזה שאתרי אשפה מהווים מפגע בתקופה שבה הם פעילים, וגם לאחר סיום תקופת הקליטה, אם לא עברו שיקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה עובדה שצריך ממנה להתחיל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בקלנסואה, לאחרונה, רשומים 550 חולי סרטן; בטייבה – מעל 800.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ההצעה לסדר-היום שלי הייתה אמורה להיות בשבוע שעבר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפי בקשת משרדך זה נדחה לשבוע הזה, כדי לאפשר לכבודו לבקר ולראות את זה מקרוב ולדעת על מה אנחנו מדברים מקרוב, ואז לענות וגם להתקדם בכיוון של הבעיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתרי אשפה מוקמים בדרך כלל כחוק, כי עושים תוכניות מפורטות, היתרי בנייה וגם רישיונות עסק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לאתרים בטייבה יש שני מקומות שהם הבולטים: האתר המערבי, שיש בו אתר לקליטת פסולת מוצקה; ואתר כתחנת מעבר לפסולת – – –

מאיר כהן: אדוני, סליחה שאני מפריע לך.

מאיר כהן: אנחנו טעינו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עשר דקות, אני אומר לך.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שזה עשר דקות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רגילה.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: עשר דקות.

מאיר כהן: יש לך עוד שמונה דקות, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן, בסדר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אנחנו – – –

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ושני האתרים האלה, שני המקומות האלה, יש בהם בעיה בקיומם בכלל, היום, ואיך לטפל בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, המשרד להגנת הסביבה – כשמו הוא: צריך להיות פעיל, יוזם, נחרץ ואוכף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה התפקיד שלו, קודם כול, כדי לשמור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בלי אכיפה אין אפשרות לשמור על הסביבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי מטבעו של האדם, שהוא ירצה גם לחסוך כסף וגם לעבור על החוק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אז אם לא אוכפים, אין סיבה שאנשים יצייתו לחוק, לפחות חלק מהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן, אתרי האשפה צריכים להיות רחוקים ממרכזי אוכלוסייה, ואם יש כאלה שהם סמוכים לאזורים בנויים – צריך לסגור ולשקם במיידי וללא דיחוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: על פעילותם של אתרי האשפה צריך להפעיל פיקוח מקרוב ובכל שעות הפעילות, כי הרבה אשפה, גם ביתית וגם מוצקה, מגיעה לאתרים או בלילה או בשעות הבוקר המוקדמות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, אני ב-1999, 1999, באתר הזה ראיתי פסולת ממפעלים כימיים, נוזלית, שנשפכה שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צילמנו אותה בזמנו, והגשנו את זה גם למשרד לאיכות הסביבה וגם לעירייה בזמנו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדבר לא התקדם, והאתר הזה המשיך לפעול.

מאיר כהן: מי מפעיל את האתר?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זו חברה פרטית שיש לה את ההיתרים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: וההיתרים – עוד מעט אני אדבר גם על ההיתרים ועל המצב שלהם ואיך הם עובדים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אזור טייבה – וכבוד השר, ראית את זה – הוא מוכה אתרי אשפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש אתר מזרחי, שנסגר, אם אני לא טועה ב-1996 או 1997; 1996, 1997.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האתר האחר, המערבי, פעיל עד היום, ויש גם תחנת מעבר לפסולת ביתית, ויש בדרום עוד אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ויש עוד תחנת מעבר אחרת, ויש את כל מה שיש מסביב – גם בשדות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: גם לאורך כביש 6, שפעם, בכביש 6, קראו לו "ציר הזבל".

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד השר, הצעתי זו הייתה אמורה לעלות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אנחנו דיברנו על זה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האתר המערבי מוגדר כאתר פסולת מוצקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ב-2007 – אז אני הייתי גם ראש העיר שם, בטייבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני סגרתי את האתר כמה פעמים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: התדיינו בבתי-משפט, אבל הגענו, ימים ספורים לפני שסיימתי את תפקידי שם, בעירייה – הגענו בישיבה עם הקבלן, עם עורכי-הדין שלו ועם המחוז – אותו גידי, חבר שלי, הוא היה שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ישבנו, וזה היה אחרי הסגירה האחרונה שאני סגרתי את האתר, וזה אחרי שגילינו שיש שלו חריגה בגובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואתה ראית את השטח, כמה השטח ענק, ראית הר שם, הר של זבל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתה סטייה מהגובה שהיה מותר לפי התוכניות בכ-30 מטר; 30 מטר, על השטח הזה, זה מיליונים של קובים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואז הייתה לו גם תוכנית אחרת, הוא חפר בורות, והיה סיכום שם שלאתר הזה הוא לא מכניס פסולת מבחוץ, הוא אך ורק מוריד את כל הפרש הגובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הייתה לו תוכנית מפורטת של הבורות האלה, שהתוקף שלה פג ב-2012.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האתר הזה ממשיך לפעול.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דיברנו בשאילתה, כבוד השר, על זה שיש משפט, ויש משפט מחרתיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ובמשפט החברה מתנגדת לצו סגירה שהוציאה העירייה, אבל נפל פגם, ופגם גדול, בניסוח של הצו שהוציאה העירייה, כי רשמו שם "הפסקת בנייה"; אין לו שם בנייה, ואז הוא התחמק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל המשרד שלך, כשהוא מוציא את התנאים כדי שאתר כזה יפעל, התנאים הם היתר בנייה, תב"ע מאושרת, רישיון עסק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הדברים האלה לא קיימים, אז כל התנאים שהמשרד מתנה בטלים, כי הבסיס לקיום אתר כזה לא קיים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק זה, גם זה: ב-2015, באפריל 2015, יש חברה שפנתה למשרד שלך, יש 22,050 טונות של אדמה מזוהמת וביקשו להעביר אותה לאתר נען לכיסוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: במשרד הפנו אותם להעביר מהכמות הזו 10,000 לאתר "כ.ח" בטייבה, והם התנו – מה היה התנאי שלהם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: קרקע מזוהמת זו תשמש במטמנה לכיסוי – אני ממש קורא ומצטט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה עוד?

עבד אל חכים חאג' יחיא: – בתנאי שהיא תהיה על תשתית, כך שהפסולת, הנוזלים המזוהמים שבתוך האדמה הזו, לא יחלחלו לקרקע, וגם התשטיפים שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ומה קרה לנו?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל, האם מישהו הגיע לשם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם ראה איפה שמו את זה, האם באמת שמו את זה בערמה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מישהו פיקח, האם מישהו בדק?

עבד אל חכים חאג' יחיא: ואני אומר לכבודו, זה רק כמה מאות מטרים מהקידוח של מי השתייה של קלנסואה וגם של היישובים הקטנים, מערבית, שזה גם עזריאל וגם פורת וגם עוד כמה יישובים, וגם הקידוחים של הקו הארצי, המוביל הארצי, יש גם קידוחים שמעבירים מים למוביל הארצי שם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: השאלה שלנו מאוד חשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הפעילות של השר, החשיבות של הפעילות של השר ושל המשרד – ואני אומר במפורש, יש עוד אתר שהוא מזרחי, והתחלתי ואמרתי שהיה צריך לשקם אותו מזמן, אבל המצב שלו הוא כזה: ב-2007, כבוד השר, אני חתמתי עם חברה עולמית, קוראים לה Mondes Air – שהיא מאושרת על-ידי האומות המאוחדות והיא באה כדי לשקם, ויש תרומות, לפי הסכמים עולמיים – שבאים להקטין את גז החממה וכל מה שמסביב, והם תומכים במקומות, לכאורה של העולם השלישי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה מכיר את כל העניין, זה היה בתיאום עם המשרד להגנת הסביבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: החתימה הייתה ב-2007, כפי שאמרתי, עד היום זה לא בוצע.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק שזה לא שוקם, אלא הוא היום מעכב אישור תוכניות מפורטות של הרחבת העיר לבנייה, שמתעכבות כל עוד האתר הזה עוד לא שוקם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אני שואל, יש לנו כל האתרים הפיראטיים – למה לא סוגרים אותם?

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם העניין של האכיפה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שלפחות לתקופה קצובה משרדך צריך ונדרש למנות מפקח קבוע לאזור הזה, לתקופה קצובה, יכול להיות שנה, אבל שיהיה סדר בתקופה הזו, שאנשים יקבלו קנסות, כי מי שזורק אשפה, הכוונה שלו לחסוך כסף.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: עוד חצי דקה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: ממש.

מאיר כהן: אני מבקש להקפיד על לוחות זמנים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, אני רוצה לדעת גם אם במשרד יש תקנות לגבי המרחק, כמה צריך להיות אתר אשפה כזה מרוחק ממקומות מגורים, והאם זה נאכף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כי אני יודע שיש גם תוכניות חדשות לאתרים חדשים, ומבקשים גם בתחום השיפוט של טייבה, שראית כמה הוא קטן.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני חושב שנושא זה שווה גם בדיקה לעומק בוועדה, ואז גם נשמע את המומחים של המשרד שלך, גם מומחים אחרים, ונדע איך לצאת לדרך.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה לך.

מאיר כהן: ישיב השר, אדוני.

אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני חושב שעניתי על חלק גדול מהשאלות כבר בשלב הקודם, אבל בגדול אני מסכים עם רוב הדברים שאמרת, וזה מה שאנחנו עושים, זאת בדיוק תוכנית "סביבה שווה".

אבי (אברהם) גבאי: היא אמורה לפתור את הבעיות האלה.

אבי (אברהם) גבאי: ספציפית לגבי האתר ב"כ.

אבי (אברהם) גבאי: ח" ו"שרונים", אמרתי לך שזה נושא שנמצא בבית-משפט, ואני לא מתערב בנושאים שנמצאים בבתי-משפט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – –

אבי (אברהם) גבאי: אבל אני – רגע, תרשה לי רגע, תרשה לי רגע.

אבי (אברהם) גבאי: תראה, אתרי פסולת זה NIMBY, אנשים לא רוצים, אף אחד לא רוצה אתר פסולת.

אבי (אברהם) גבאי: עכשיו, מה הפתרון ל"שרונים"?

אבי (אברהם) גבאי: אתה יודע מה הפתרון?

אבי (אברהם) גבאי: שאלתי היום: אוקיי, סוגרים כאן, לאן ייקחו את האשפה?

אבי (אברהם) גבאי: אתה יודע לאן ייקחו?

אבי (אברהם) גבאי: לחירייה.

אבי (אברהם) גבאי: אתה יודע מה זה אומר?

אבי (אברהם) גבאי: זה אומר שיזרקו את זה בדרך.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, אנחנו כאילו רוצים לפתור בעיה אבל אנחנו יוצרים בעיה גדולה פי-עשרה מזה על הדרך.

אבי (אברהם) גבאי: אז אני מבין שכל אחד לא רוצה – – –

עבד אל חכים חאג' יחיא: – – – שמעבירה להטמנה למקום אחר – – –

אבי (אברהם) גבאי: אני מבין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל לאתר של פסולת מוצקה, לוודא שמטמינים בתוך האתר הזה.

אבי (אברהם) גבאי: אם מישהו מטמין פסולת שאסור לו להטמין, הוא עבריין – אני לא יודע, אתה יודע, אם יש לך הוכחה, אני אטפל בזה.

אבי (אברהם) גבאי: אגב, הבעיה היותר-גדולה עם השלכה של פסולת מסוכנת – אנחנו לא מדברים על פסולת ביתית, אנחנו מדברים על פסולת של מפעלים וכו' – שמשליכים את זה בוואדיות, וזה הכי גרוע.

אבי (אברהם) גבאי: זה מחלחל לתוך מי התהום ופוגע.

אבי (אברהם) גבאי: עוד פעם, אני אומר שהדברים שדיברת עליהם, כולל אכיפה, הם חלק מהתוכנית.

אבי (אברהם) גבאי: כבר היום, כשהייתי בכפר-קאסם, יש שם 25 עובדים של הרשות שהולכים ב-7 למרס ללמוד ולהיות מוכשרים כפקחים של איכות הסביבה.

אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, יהיו להם סמכויות בדיוק כמו של המשטרה הירוקה.

אבי (אברהם) גבאי: בעניין הזה אנחנו משקיעים הרבה מאוד מאמץ, בצדק, כי אם לא תשקיע באכיפה, לא עשית כלום; אז אנחנו שם.

אבי (אברהם) גבאי: אני מציע שנעביר את זה לוועדת הפנים, כי אם אני לא טועה, ב-14 במרס יש לנו דיון על כלל הנושאים של טיפול בפסולת, אפשר לשלב את זה ולעשות את זה ביחד.

מאיר כהן: אוקיי?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: דב – אנחנו נעביר את זה לוועדת הפנים.

מאיר כהן: יירשם לפרוטוקול, לא צריך להצביע על זה – אוקיי, אנחנו בכל זאת נצביע.

דב חנין: רגע.

מאיר כהן: שנייה, אני רק אסביר ואחרי זה אתה תדבר.

מאיר כהן: אחרי הדברים של דב נצביע.

מאיר כהן: בעד – זה להעביר לוועדת הפנים.

מאיר כהן: בבקשה.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה קודם כול להגיד מילה טובה לחברי המהנדס וראש העיר לשעבר של טייבה, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, על הגישה הרצינית שלו לנושא שהוא העלה במליאה.

דב חנין: אדוני השר, אתה יודע שלעתים אנחנו חברי הכנסת מעלים נושאים בהצעות דחופות במסגרת זמן של שלוש דקות, וחבר הכנסת שלפניך בחר להציג את הנושא במסגרת זמן של עשר דקות כדי להציג את כל רוחב היריעה, ואני חושב שבמקרה הזה הוא צודק, כי הסוגיה הזו שהעלה חבר הכנסת חאג' יחיא היא סוגיה שמטרידה מאוד ציבור מאוד גדול בטייבה, בקלנסואה, בכל האזור.

דב חנין: אני מקווה שבעקבות הדיון הזה, התשובה שלך, אדוני השר, ודיון ההמשך, יחול סוף-סוף שינוי במקום הזה, כי בכל פעם שאני מגיע לטייבה או לקלנסואה אנשים שואלים אותי על אתרי הפסולת האלה, הריחות, הדאגות והחששות.

דב חנין: הגיע הזמן לתת תשובה.

דב חנין: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ובכן, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: אני מזכיר שאנחנו מצביעים על העברת הנושא לוועדת הפנים.

מאיר כהן: בבקשה, אנחנו מצביעים.

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

מאיר כהן: חמישה בעד.

מאיר כהן: אם כן, ההצעה לסדר-היום בנושא: גידול בשיעור חולי הסרטן בשל זיהום סביבתי, של חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, תעבור לדיון בוועדת הפנים.

מאיר כהן: ברשותכם, אנחנו עוברים להודעה של סגן המזכירה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

נאזם בדר: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת, לקריאה שנייה ולקריאה שלישית, הצעת חוק הכרה אזרחית בהכשרות צבאיות, התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת החוץ והביטחון.

נאזם בדר: תודה.

מאיר כהן: ובכן, אנחנו עוברים לשאילתות לשר להגנת הסביבה.

מאיר כהן: אני מזמין את השר לעלות לדוכן.

מאיר כהן: אבי, אתה תצטרך – אתה רץ מרתון, אז זה בסדר.

מאיר כהן: תעלה ותרד.

מאיר כהן: תעלה, אדוני.

נחמן שי: אתה רץ – – –

אבי (אברהם) גבאי: כן, אבל את החצי, לא את המלא.

נחמן שי: אני אפילו לא את זה.

מאיר כהן: שאילתה מס' 316 של חבר הכנסת נחמן שי, והנושא הוא: תמחור כניסה לחוף בית-ינאי.

מאיר כהן: אדוני.

נחמן שי: הנושא הוא: תמחור כניסה לחוף בית-ינאי.

נחמן שי: על-פי חוק הסדרת מקומות רחצה מ-1964, אין לגבות דמי כניסה או חניה לחופים מעבר לשעות ומועדי הרחצה.

נחמן שי: רצוני לשאול: 1.

נחמן שי: מדוע בחוף בית-ינאי אין שטח חניה סביר המאפשר גישה לים ללא תשלום, על-פי סעיף 8 לחוק? 2.

נחמן שי: רשות הטבע והגנים גובה דמי כניסה בניגוד לחוק בחופים שבהם אין שירותים לציבור; מדוע?

נחמן שי: 3.

נחמן שי: מי הוא הגוף המפקח על מקרים כאלה? 4.

נחמן שי: מה הן סמכויותיו?

נחמן שי: תודה.

אבי (אברהם) גבאי: 1–4.

אבי (אברהם) גבאי: חבר הכנסת שי, הנושא הזה עלה אצלי לפני כחודשיים, בעקבות פניות של ציבור וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: יש שם סיפור לא פשוט.

אבי (אברהם) גבאי: סמכות יש, בסדר?

אבי (אברהם) גבאי: לרשות הטבע והגנים יש סמכות, ואין פה בעיה של סמכויות, כי בסופו של יום זו שמורת טבע, למרות שאפשר להיכנס לשם גם רק לחוף.

אבי (אברהם) גבאי: לכן, אני פשוט הרגשתי שאנחנו לא צודקים, הרגשתי שאנחנו לא צודקים, ושוחחתי עם מנכ"ל רשות הטבע והגנים.

אבי (אברהם) גבאי: הוא הבטיח לטפל בעניין, וחזר אלי עם הסכמה עם נציגי התושבים על כך שהם ישלמו רק 10 שקלים, ואמר לי: זאת ההסכמה, וזה בסדר גמור וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: אני – אתה יודע, קודם כול הפחיתו את התשלום לתושבים.

אבי (אברהם) גבאי: הרגשתי שזה עבר בהסכמה, אז, אתה יודע, לפעמים אתה לא מטפל בכל דבר לבד.

אבי (אברהם) גבאי: בעניין הזה אמרתי: הגיעו להסכמה – מצוין, נהדר.

אבי (אברהם) גבאי: מאז אני ממשיך לקבל פניות בעניין הזה, ואני מבין שלא הלכנו מספיק עד הסוף.

אבי (אברהם) גבאי: אני מתכוון – ביום ראשון אני אשב עם מנכ"ל רשות הטבע והגנים על זה כדי לנסות להבין אם אנחנו יכולים לעשות את מה שבעצם מבקש הציבור – כי בגדול הציבור די צודק בעניין הזה – בלי שתהיה לנו השפעת רוחב על מקומות אחרים.

אבי (אברהם) גבאי: למשל, אם תיקח את אשקלון, אשקלון זה גם גן לאומי, אבל זה גם חוף ים.

אבי (אברהם) גבאי: זה גן לאומי אמיתי, שמטופל; יש שם עתיקות, יש עלויות לרשות.

אבי (אברהם) גבאי: בסופו של יום, לרשות יש גם עלויות, והיא רוצה להחזיר את העלויות שלה כדי לממן שירותים נוספים.

אבי (אברהם) גבאי: במקרה של בית-ינאי זה לא בדיוק המצב, ולכן יכול להיות שאם אצליח לראות שאני יכול לעשות כאן דבר אחד ושם דבר אחר, אז אנחנו נעשה, ובכל מקרה ננסה לשפר את המצב.

נחמן שי: טוב.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

נחמן שי: אני רק רוצה – – –

מאיר כהן: בבקשה.

אבי (אברהם) גבאי: אני יכול לרדת?

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: יש לו שאלה נוספת, ואחרי זה יש את חברת הכנסת יעל כהן-פארן.

קריאה: – – –

מאיר כהן: אבל אמרו שאין פֵּא בערבית.

מאיר כהן: אני מרוקאי.

מאיר כהן: אה, אוקיי.

נחמן שי: אני מודה שהשר, במידה מרובה, הקדים אותי, כי אני הכנתי כבר שורה של שאלות משלימות כדי ללחוץ אותך, אבל אתה איכשהו הדפת.

נחמן שי: אני מכיר את הטקטיקה הזאת, אבל רוב השרים לא עושים כך והם ישר נכנסים לעימות.

נחמן שי: אתה עקפת אותי, ואתה אמרת בעצמך שעצם העובדה שהלחץ הציבורי נמשך אומרת שכנראה לא הצלחתם ליישב את הסכסוך, במירכאות או שלא במירכאות, ביניכם לבין הציבור, ושאתה מתרשם שיש מידה של צדק בדברי התושבים שם שנוהגים לבוא לחוף הזה כעניין של קבע, בשעות שונות וכן הלאה, וזה חלק משגרת חייהם, ואין סיבה ליטול אותה מהם, והם גם תושבים שם ולא בירושלים, חס וחלילה; הם משם.

נחמן שי: גם אמרת שביום ראשון – בעצם זה או-טו-טו, עוד כמה ימים – אתה מקיים פגישה עם יושב-ראש הרשות.

מאיר כהן: אדוני, שאלתך.

נחמן שי: השאלה שלי היא: האם בקצה הדרך אתה סבור שתוכל להגיע למצב שניישב את המחלוקת הזאת ונפריד, כמו שאתה אומר, בין מקומות אחרים לבין בית-ינאי, וניתן לבית-ינאי את המקום המיוחד שלו ונפטור אותם מתשלום?

מאיר כהן: תודה רבה.

אבי (אברהם) גבאי: אני מאוד מקווה שכן.

אבי (אברהם) גבאי: אני אעשה את המקסימום כדי שנגיע למקום הזה.

נחמן שי: אוקיי.

נחמן שי: מצוין.

נחמן שי: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: שאילתה מס' 391 של חברת הכנסת יעל כהן-פארן בנושא: פארק הקישון.

מאיר כהן: גברתי.

יעל כהן-פארן: תוכנית מתאר מקומית חיפה מקבעת פארק בגודל 585 דונם – 586, למען הדיוק.

יעל כהן-פארן: גם תמ"א 13/ב מקבעת שטח זה.

יעל כהן-פארן: הנושא אושר בוועדה לנושאים תכנוניים עקרוניים של מינהל התכנון ומעוגן בהסכם חתום עם החלטה של רשות מקרקעי ישראל.

יעל כהן-פארן: רצוני לשאול: 1.

יעל כהן-פארן: מתוקף מה מגבש המשרד כעת הסכם עם חברת "נמלי ישראל" על 160 דונם בלבד לשטח הפארק?

יעל כהן-פארן: 2.

יעל כהן-פארן: מי הם הגורמים המעורבים בהחלטה המתגבשת?

יעל כהן-פארן: תודה.

אבי (אברהם) גבאי: הנושא של פארק הקישון הוא נושא שנדון – לא יודע, עשר, 15 או 20 שנה – אין לי מושג כמה, ואין כלום.

יעל כהן-פארן: פחות.

מאיר כהן: נכון.

אבי (אברהם) גבאי: הקימו רשות, יש עובדים, יש תקציבים, יש הכול – פארק אין.

אבי (אברהם) גבאי: אין פארק.

אבי (אברהם) גבאי: יש בעיה שפשוט הקרקע לא שייכת בעצם ליזם.

אבי (אברהם) גבאי: לצורך העניין, היזם זה העירייה וכו', ובעצם אין לה קרקע.

אבי (אברהם) גבאי: דיברו על לקחת את זה ולהעביר את זה לטכני, לחברת הנמלים.

אבי (אברהם) גבאי: זה שטח של חברת הנמלים, זה עורף הנמל שלה.

אבי (אברהם) גבאי: עכשיו, אפשר להפקיע לה אותו, אבל אני לא חושב שאפשר להפקיע לה אותו, כי יש לה צרכים; ואפשר לתת לה שטח חלופי בטכני, שזה נושא שבעבר נדון, אבל הוא עולה 500 מיליון שקל, ולאף אחד אין היום 500 מיליון שקל כדי לבנות פארק, עם כל הכבוד לזה שרוצים לבנות פארק, וכולנו בעד פארקים וכו' וכו'.

אבי (אברהם) גבאי: אני מאמין בזה שאם עשר שנים או יותר יש רשות ואין פארק, אז כנראה האסטרטגיה לא כל כך טובה.

אבי (אברהם) גבאי: בסוף יש מבחן תוצאה לדברים האלה.

אבי (אברהם) גבאי: לכן, כשבאה אלי עיריית חיפה יחד עם רשות הנמלים או חברת הנמלים, והן אמרו: אנחנו מוכנים, גם פארק של 160 דונם זה פארק יפה, זה פארק טוב, ואת זה אנחנו מסכימים לעשות ובזה אנחנו יכולים לעמוד, אמרתי: בואו, קדימה הפועל, בואו נעשה את זה.

אבי (אברהם) גבאי: בואו ונשאיר לעצמנו אופציה להרחיב את הפארק בהמשך, כלומר לא נעשה דבר שהוא בלתי הפיך, ונתקדם.

אבי (אברהם) גבאי: יותר טוב מאשר להמשיך לדון על פארק שלא יהיה בעוד עשר שנים.

אבי (אברהם) גבאי: תשבי פה בעוד עשר שנים – ואני מקווה שתשבי כבר בשולחן הזה – ותגידי: כן, צריך פארק, צריך פארק, צריך פארק, ולא יהיה פארק.

אבי (אברהם) גבאי: הדינמיקה שאני מצאתי היא דינמיקה של אין פארק, של לדבר על זה.

מאיר כהן: יש עובדים, מנכ"ל.

אבי (אברהם) גבאי: הכול – אתה יודע, זה מה שנקרא בניהול: מפעל זבל.

אבי (אברהם) גבאי: אתה מייצר, מייצר, נכנסות תשומות ויוצאות תפוקות, ובסוף יש זבל.

אבי (אברהם) גבאי: אין כלום.

אבי (אברהם) גבאי: אני לא בגישה הזאת.

אבי (אברהם) גבאי: אני בגישה של: תנו לאנשים פארק של 200 דונם או משהו כזה ותשאירו את האופציה שיהיה פארק יותר רחב, וזה הכול.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: גברתי, את רוצה לשאול עוד שאלה?

מאיר כהן: לא חייבים, אבל – בבקשה.

יעל כהן-פארן: קודם כול, תודה, אבל אני חושבת שזה קצת פחות זמן.

יעל כהן-פארן: אומנם התחילו ב-2001 לאמץ תוכנית-אב של נחל קישון, אבל רק ב-2010 הציגה ועדת מנכ"לים, בראשות מנהל רמ"י ומנכ"לי משרדים, את ההחלטה שהם מחליטים להקים פארק בגודל שלא יפחת מ-586 דונם במורד נחל הקישון, וזה רק שש שנים.

יעל כהן-פארן: את התוכנית הגישו ביוני 2015 לוועדות התכנון – לאשר תוכנית, תשריט וכל הדברים.

אבי (אברהם) גבאי: כמה זמן עוסקים בזה?

יעל כהן-פארן: שנייה.

אבי (אברהם) גבאי: כמה זמן עוסקים בזה, אבל, יעל?

יעל כהן-פארן: לא, אבל זה שש שנים.

אבי (אברהם) גבאי: לא, לא, כמה זמן עוסקים בפארק הזה?

יעל כהן-פארן: שש שנים, מאז ההחלטה ב-2010 להקים את הפארק.

אבי (אברהם) גבאי: ממש לא, אבל לא משנה.

יעל כהן-פארן: אוקיי, זה מה שיש בידי.

מאיר כהן: עד ההחלטה – כמה לקח?

יעל כהן-פארן: השאלה היא אם מה שאתה אומר זה נכון; שייקחו 160 דונם וישקיעו ויהפכו את זה לפארק, וזאת תהיה הסנונית הראשונה – וכבר הונחה לדעתי אבן-הפינה, אפילו על-ידי ראש הממשלה הנוכחי בנימין נתניהו, ב-2013.

יעל כהן-פארן: אבל, ולא ייקח – עורף הנמל, להבנתי, יש שם תוכניות מרחיקות לכת של חנ"י – –

מאיר כהן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: – – ולא "בעתיד נקים פה פארק".

יעל כהן-פארן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

אבי (אברהם) גבאי: טוב, אני אמרתי לך, התנאי שלי זה שבעצם בסופו של יום תהיה לנו אופציה להרחיב את הפארק; זה התנאי שאני שמתי לעניין.

אבי (אברהם) גבאי: עכשיו, זה לא אומר שחנ"י מסכימה, אבל שלא יקרה דבר שהוא בלתי הפיך, זה כל העניין.

אבי (אברהם) גבאי: עכשיו, עוד פעם אני אומר: יעל, תראי, נורא נחמד לדבר על דברים שלא יקרו.

אבי (אברהם) גבאי: נורא נחמד.

אבי (אברהם) גבאי: אף אחד אין לו חצי מיליארד שקל לממן להעביר את חנ"י לטכני.

אבי (אברהם) גבאי: אין, אין.

אבי (אברהם) גבאי: אז מה את רוצה – שלא יהיה פארק?

אבי (אברהם) גבאי: שלא יהיה פארק.

אבי (אברהם) גבאי: תאמיני לי, אני יכול להמשיך בתפקידי ולא לעסוק בזה בכלל, ולא יקרה כלום.

אבי (אברהם) גבאי: אבל אני מעדיף שיהיה פארק של 160 דונם.

אבי (אברהם) גבאי: אז במקום להגיד: יופי, מצוין, סוף-סוף מזיזים את הדבר הזה מהבוץ שהוא תקוע בו, אז עוד פעם שאלות; ויש שם פעילים, אגב, שגם להם יש עניין בנושא.

אבי (אברהם) גבאי: ויש עניין לשמור על הרשות, כי הרשות מרגישה – אגב, חלק מהוויכוח זה סעיף הסברה שיש לרשות, של 1.5 מיליון שקל בשנה.

אבי (אברהם) גבאי: אז אני אמרתי: אין הסברה ב-1.5 מיליון שקל לשנה לרשות; מה היא הסבירה בדיוק לציבור?

אבי (אברהם) גבאי: אין פארק.

אבי (אברהם) גבאי: יש נחל?

אבי (אברהם) גבאי: מה בדיוק היא מסבירה ב-1.5 מיליון שקל בשנה?

אבי (אברהם) גבאי: אז יש קמפיין שלם להחזיר את הכסף.

אבי (אברהם) גבאי: אני יודע מי עומד מאחורי הקמפיין, כי אני יודע מי מרוויח מהכסף הזה.

אבי (אברהם) גבאי: יש הרבה יותר רבדים בנושאים האלה ממה שאת מתארת לעצמך.

אבי (אברהם) גבאי: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר, תודה רבה, חברי הכנסת.

מאיר כהן: תם סדר-היום.

מאיר כהן: הישיבה הבאה תתקיים מחר, יום רביעי, ט"ו באדר א' התשע"ו, 24 בפברואר 2016, בשעה 11:00.

מאיר כהן: ישיבה זו נעולה.