ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 103, 2016-02-16 00:00

יצחק וקנין: צהריים טובים.

יצחק וקנין: אני מתכבד לפתוח את מליאת הכנסת – יום שלישי, ז' באדר א' התשע"ו, 16 בפברואר 2016.

יצחק וקנין: כהרגלנו ביום שלישי, אנחנו פותחים בנאומים בני דקה, אבל לפני כן – הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הישיבה, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הכנסת:

ירדנה מלר-הורוביץ: הצעת חוק עסקאות גופים ציבוריים (תיקון מס' 10) (העברת מסמך בדרך דיגיטלית), התשע"ו–2016, של חבר הכנסת מיקי לוי.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת החינוך, התרבות והספורט בעקבות דיון מהיר בהצעה של חברי הכנסת איציק שמולי, קארין אלהרר, אורן אסף חזן ויפעת שאשא ביטון בנושא:

ירדנה מלר-הורוביץ: משלחות לזכר השואה לפולין – תלמידים נותרים מאחור, בארץ, בגלל מצוקה כלכלית; ובהצעה של חבר הכנסת חמד עמאר בנושא: קרטל בנסיעות לפולין.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יצחק וקנין: תודה למזכירת הכנסת.

יצחק וקנין: אבקש מכל חברי הכנסת שרוצים להשתתף בנאומים בני דקה להירשם ברגע הזה.

יצחק וקנין: אני מפעיל את שעון ההצבעה, אבל אאפשר לראשון המבקשים, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: אתה הראשון, ואחרי כן אנחנו נתנהל בהתאם לרישום.

יצחק וקנין: הפעלתי את ההצבעה?

יצחק וקנין: הנה, ההצבעה מופעלת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בסם אללה א-רחמאן א-רחים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, היום ביקרנו, ביוזמת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, באתר בנייה שבו בחודש הזה נפל פועל בניין ונהרג – זה היה בפתח-תקווה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הגענו לשטח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא רק אני, כמומחה, יודע, אלא כל מי שנכח שם יודע ומבין מה הסיבות לכל הקטל הזה בבניין.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אספר מה ראינו שם: יש מנהל עבודה אחד שצריך לנהל שלושה מבנים רבי-קומות מעל מרתף, וגם שטח, עבודות בשלבים שונים – יש בניינים בגמר, יש בניינים בשלד ויש בניינים באמצע – והוא צריך להיות ממונה בטיחות, והוא צריך לבדוק גם את העובדים, גם את התקדמות העבודה, גם את קבלני המשנה וגם אם העובדים בכלל מורשים ואם יש להם הסמכה ואת כל הנתונים והם יכולים ומוסמכים לעבוד בעבודת בניין שם, ובעבודה בגובה במיוחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המסקנה שהגענו אליה: לא יכול להיות שמצב כזה יימשך.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בנוסף, המדינה – אנחנו מזכירים עוד פעם את 17 הפקחים לכל אתרי הבנייה – הפקח האחראי מטעם משרד הכלכלה מפקח על 600 אתרים, ושלושת המבנים האלה נקראים אתר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש גם אתרים שהוא לא מפקח עליהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: המצב הזה צריך להיפסק.

עבד אל חכים חאג' יחיא: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא.

יצחק וקנין: דרך אגב, את מה שהוא אומר שמעתי בשידור חי מחבר הכנסת איל בן מנחם, שהיה אתכם יחד, נכון?

אלי בן-דהן: בן ראובן.

יצחק וקנין: סליחה, בן ראובן.

יצחק וקנין: הוא היה אתכם יחד בסיור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: בראשות חבר הכנסת אלי אלאלוף, שהוא יושב-ראש הוועדה.

יצחק וקנין: כן.

יצחק וקנין: שמעתי את הדברים.

יצחק וקנין: נפגשנו באיזושהי פגישה, לא בכנסת, והוא סיפר לי את הדברים.

יצחק וקנין: תודה שאתה מעלה נושא כל כך חשוב.

יצחק וקנין: חברת הכנסת סופה לנדבר, ואחריה – חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחרי כן – חבר הכנסת אחמד טיבי.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני דווקא רוצה את הדקה הזאת להקדיש לחיילים הבודדים.

סופה לנדבר: במשרד העלייה והקליטה – ואני ישבתי במשרד – יש אגף צעירים שצריך לעסוק בנושאים שונים של צעירים, וגם בחיילים בודדים, אבל זה לא רק משרד העלייה והקליטה, זה גם משרד הביטחון; אני מדברת על חיילים בודדים, על אלו שסיימו כבר שירות בצבא.

סופה לנדבר: צריך להגיד שהאנשים האלה מגיעים מכל המדינות, מכל רחבי העולם, ונפרדים מהמשפחה, וכאן הם לבד, כאשר הם נתנו את השנים הכי טובות למדינת ישראל.

סופה לנדבר: מדינת ישראל לא צריכה להשאיר אותם לבד אחרי שירות בצבא.

סופה לנדבר: זה תהליך מאוד לא פשוט.

סופה לנדבר: צר לי כאשר אני קוראת כתבה אחרי כתבה על אלו שהזניחו אותם, על אלו שלא מצאו דרך במדינת ישראל ולא מצאו טיפול ראוי ונשארו לבד.

סופה לנדבר: אני חושבת שמספיק שחייל בודד נמצא כאן לבד, בלי משפחה.

סופה לנדבר: אחרי שירות בצבא, לא הצבא ולא משרד העלייה והקליטה צריכים לעזוב אותו; צריכים לתת לו טיפול אישי ופרטני, טיפול שישאיר אותו בארץ, טיפול שלמענו הוא בעצם הגיע למדינת ישראל.

סופה לנדבר: הוא הגיע כדי להיות חלק של מדינת ישראל, וחבל לי מאוד על השנים הטובות שהשקענו בחייל הזה ושהחייל הזה השקיע במדינת ישראל, והוא עזב את המדינה.

סופה לנדבר: אז מה עשינו?

סופה לנדבר: אני בטוחה שיש תוכנית, גם במשרד העלייה והקליטה וגם במשרד הביטחון.

סופה לנדבר: אסור להשאיר אותם לבד.

יצחק וקנין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת סופה לנדבר.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת נאוה בוקר, ואחריה – חבר הכנסת אחמד טיבי.

נאוה בוקר: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הבנתי שזה נהיה נורא טרנדי לדבר על קץ הדמוקרטיה ועל תקופות אפלות, אז החלטתי גם אני לדבר על מהו בעיני קץ הדמוקרטיה.

נאוה בוקר: איך הייתם מגדירים מצב שבו חברי כנסת הולכים לבקר משפחה של מחבלים ועומדים דקת דומייה לזכרם?

נאוה בוקר: איך הייתם מגדירים מצב שבו חבר כנסת טוען כי אלו שרוצחים את ילדינו אינם מחבלים אלא שהידים שהלכו להרוג במסגרת המאבק בכיבוש?

נאוה בוקר: איך חברת כנסת משתתפת במשט טרור שבו התכוונו לפגוע בחיילינו עם סכינים?

נאוה בוקר: אז כן, ככה זה נראה כשקץ הדמוקרטיה מתקרב.

נאוה בוקר: חברי כנסת מנצלים את חסינותם, הולכים ומסיתים לטרור, ממרידים נגד המדינה, ומה אנחנו אמורים לעשות – לשתוק?

נאוה בוקר: מה אנחנו אמורים להגיד לציבור שבחר בנו?

נאוה בוקר: כן, אני מדברת גם על הציבור הערבי, שבחר בחברי כנסת וקיבל תומכי טרור.

נאוה בוקר: נגיד להם שאין מה לעשות, שזה המצב?

נאוה בוקר: אף בן-אדם שפוי לא יוכל להשלים עם זה.

נאוה בוקר: הטרור הזה, הדמוקרטיה שהופכת לכלי שרת בידם של מסיתים – זה באמת מזכיר לי תקופות אפלות.

יצחק וקנין: תודה רבה.

נאוה בוקר: משפט אחרון.

נאוה בוקר: אני אומרת כאן, כדי שזה יהיה ברור לכולם: חוק ההשעיה ייצור את ההרתעה הדרושה, ואנחנו נמצה את כל האפשרויות שברשותנו כדי לעצור את הטרור שיוצא מתוך הכנסת.

נאוה בוקר: לא ניתן למסיתי בל"ד להרוס לנו את הדמוקרטיה.

נאוה בוקר: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת נאוה בוקר.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת אחמד טיבי.

אחמד טיבי: מרשה לי לדבר?

נאוה בוקר: סליחה?

אחמד טיבי: כי אמרת: קץ הדמוקרטיה.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אחמד טיבי, ואחריו – חבר הכנסת איתן ברושי.

אחמד טיבי: אדוני היושב-ראש, אתמול קיבלתי פנייה מאחד ההורים מכפר-קאסם שהבן שלהם, יחד עם עוד שלושה, ארבעה צעירים – הם שחקנים נערים של "מכבי הרצליה".

אחמד טיבי: בחזרה שלהם, גברתי ראש העיר לשעבר – – –

יעל גרמן: – – –

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: בחזרה שלהם – הם חזרו מהרצליה לפתח-תקווה, לתחנת הרכבת, כדי לחזור לכפר-קאסם, ושם, בתחנת הרכבת בפתח-תקווה, הם הותקפו על-ידי צעירים יהודים.

אחמד טיבי: ניסו לדרוס אותם ברכב, אחר כך תקפו אותם פיזית – ירדו מהרכב – והם ניצלו כי הם קפצו ועלו לאוטובוס.

אחמד טיבי: נהג האוטובוס שם לב, לקח אותם והמשיך בנסיעה.

אחמד טיבי: הם נפגעו פיזית.

אחמד טיבי: זאת הייתה חוויה נוראה לארבעת הנערים.

אחמד טיבי: ניסו להגיש תלונה בלילה בכפר-קאסם.

אחמד טיבי: בתחנה אמרו להם: תלכו לטייבה.

אחמד טיבי: הוגשה בסופו של דבר תלונה, אבל יש כל כך הרבה תלונות על אלימות וגזענות נגד צעירים וצעירות ערבים.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה: מה ייעשה למי שתקף את הנערים, את הילדים האלה?

אחמד טיבי: מה תעשה קבוצת "מכבי הרצליה", למשל, שבה משחקים הנערים?

אחמד טיבי: ההתאחדות?

אחמד טיבי: המשטרה?

אחמד טיבי: במקרה הפוך נדמה לי שהם כבר היו במעצר.

אחמד טיבי: אני קורא למשטרה ולשר לביטחון פנים: תתחילו לטפל בגזענים ובאלימות של יהודים כלפי ערבים, כי הנושא הפך להיות מגפה ממש.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת אחמד טיבי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת איתן ברושי, ואחריו – חברת הכנסת קסניה סבטלובה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, במהלך חודש מאי בשנת 2015 הכריז משרד החינוך על רפורמה בחינוך לגיל הרך, ובמסגרתה הועסקה סייעת שנייה בגנים המונים 30 ילדים ומעלה.

איתן ברושי: משיחות עם הצוות החינוכי בגנים, הורים לילדים וועדי הורים נודע כי גן שהחל את פעילותו בשנה הנוכחית עם מניין של 30 ילדים אך ירד במניין הילדים, ולו בילד אחד, עקב אילוצים שונים – משרד החינוך הפסיק את העסקתה של הסייעת השנייה באופן מיידי, לרבות במהלך השנה.

איתן ברושי: עקב כך נוצרה מציאות קשה שפוגעת במערכת החינוך ובילדים.

איתן ברושי: הפסקת עבודתה של הסייעת השנייה פוגעת בסייעת שזה עתה התקבלה לעבודה אך מפאת נוהלי המשרד נשארת ללא עבודה, וללא שום התראה מוקדמת.

איתן ברושי: כמו כן, כאמור, ישנה פגיעה בצוות החינוכי, ובו הגננות, שמתקשות לעמוד בנטל הטיפול השוטף בילדים, וזאת ללא התראה מוקדמת או היערכות מראש לשם הסתגלות לשינוי במצב.

איתן ברושי: ההחלטה פוגעת בהורים ובילדיהם, שהורגלו לסייעת נוספת ועתה זוכים לתשומת לב מועטה ולתנאים לא הולמים למען ההתפתחות המיטבית על-ידי הצוות החינוכי בגן.

איתן ברושי: יום הלימודים לא יכול להתקיים בגן ללא הסייעת השנייה.

איתן ברושי: אני פונה לשר החינוך להסיר את רוע הגזירה ולא לפגוע בסייעת השנייה במהלך שנת הלימודים, ודרכך, אדוני היושב-ראש – להנהלת נשיאות הכנסת לאשר את זה לדיון ולא לדחות את זה.

איתן ברושי: זה לא פחות חשוב מהנושאים שאישרתם בימים האחרונים.

איתן ברושי: תודה.

יצחק וקנין: אני חושב שיש נושאים שאפשר להביא אותם בשאלה דחופה – שאילתה דחופה.

יצחק וקנין: הנושא הזה, אני חושב שהוא יותר מתאים לשאילתה דחופה, ואז השר או סגן שר החינוך ייתנו לך תשובה יותר מהירה, יותר קצרה, ולא בתוך דיון בוועדה.

יצחק וקנין: כך אני חושב, אבל אביא את הדברים למי שצריך.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת איתן ברושי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, ואחריה – חברת הכנסת יעל גרמן.

קסניה סבטלובה: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בימים האחרונים אנחנו מוצפים בהצעות: לקיים פסגת שלום אזורית, פסגת שלום מקומית, ניסיונות תיווך של ממשלת מרוקו ומלך מרוקו שהציע, באמצעות נציגיו כאן בארץ, שהם יהודים ישראלים, ומעוניינים בקידום של יחסי שלום בינינו לבין הסביבה הטבעית שלנו, המזרח התיכון.

קסניה סבטלובה: ההצעות האלה ישנן; הן כרגע נמצאות על השולחן יחד עם יוזמת השלום הערבית משנת 2002, שעד היום ממשלת ישראל לא השכילה, לא היטיבה ולא חשבה שזה נכון לתת מענה על יוזמה חשובה זו, וגם על היוזמות הבאות.

קסניה סבטלובה: ואנחנו כרגע מתבשרים על כך שגם ממשלת צרפת וגם ממשלות נוספות מעוניינות לתווך ולקדם את נושא השלום והדו-קיום שלנו עם השכנים הפלסטינים שלנו – בפ"א רפה.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו, האחריות שלנו כישראלים, כאנשים שהביטחון של מדינת ישראל חשוב להם, לקחת את האחריות בידיים שלנו ולהגיד שאנחנו, אל לנו להיות סרבני השלום.

קסניה סבטלובה: אם הצד השני לא מעוניין – שהוא יבוא ויגיד: אני לא מעוניין להשתתף בוועידת שלום; אני לא מעוניין להשתתף במשא-ומתן.

קסניה סבטלובה: אבל אנחנו – אנחנו שוחרי השלום, אנחנו שוחרי הביטחון, אנחנו אלה שבאמת חרדים לערכים של הדמוקרטיה, של חופש, וכמובן רוצים לספק את השלום לנו, לילדים שלנו ולנכדים שלנו ולהמשך קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

קסניה סבטלובה: אין פתרון אחר זמין על השולחן היום מלבד פתרון של שתי מדינות לשני עמים.

קסניה סבטלובה: רק במצב שאנחנו נוכל לקיים מגע כלשהו עם הצד הפלסטיני, אם זה יהיה בתיווך של צרפת, מצרים, מרוקו או כל מדינה אחרת – מדינה ידידותית כמובן, לא מדינה עוינת לנו – אז ייטב לנו ונוכל באמת לברר את העמדות, לגבש עמדות ולהיכנס אל תוך משא-ומתן שישים קץ לשפיכות הדמים, שישים קץ למציאות הבלתי-אפשרית של קיפאון מדיני, ולסיים אחת ולתמיד את השליטה בעם אחר, שהיא בלתי נסבלת.

קסניה סבטלובה: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת יעל גרמן, ואחריה – חבר הכנסת נחמן שי.

יעל גרמן: אדוני היושב-ראש – אני לא רואה שר – חברי וחברותי חברי הכנסת, לפני כשנה וחצי ישבה ועדה ציבורית בראשותה של השופטת שרה פריש וקבעה את הקריטריונים למתן פטור במס הכנסה – מה שנקרא סעיף 46.

יעל גרמן: השכילו השופטת שרה פריש והוועדה שהיא עמדה בראשה לבוא ולומר שיש לנתק את הקשרים הפוליטיים ואת המניעים הפוליטיים ממתן הפטור; יש לקחת את הקריטריונים הציבוריים, ורק הם צריכים לקבוע.

יעל גרמן: והשכיל שר האוצר דאז, יאיר לפיד, לקבל את ההמלצות כפי שהן ומייד ליישמן.

יעל גרמן: לדאבוני הרב, היום בוועדת הכספים היה ניסיון לסגת מההחלטות האלה, והיה ניסיון, שלשמחתי הרבה לא צלח, להוציא את רל"א – "רופאים לזכויות אדם" – מהעמותות שזכאיות לפטור על-פי סעיף 46.

יעל גרמן: אני אומרת לצערי, ולשמחתי זה לא צלח, מפני ש"רופאים לזכויות אדם" – אולי לא יודעים, אבל הם פועלים כל כך הרבה למען הרפואה הציבורית.

יעל גרמן: הם שפעלו והיו מהגורמים לכך שהוספו מכשירי MRI בבתי-החולים שלנו, פה בישראל; הם פעלו למען חיזוק הרפואה הציבורית; הם פעלו כאשר הם גילו שהיו ניסויים של "אנתרקס" על החיילים שלנו.

יעל גרמן: אז לבוא ולנסות להכתים אותם היה מעשה לא ראוי, ואני שמחה שהוא לא צלח.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת יעל גרמן.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת נחמן שי, ואחריו – חברת הכנסת רויטל סויד.

נחמן שי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני שעתיים בערך, בשער שכם, עצרו שוטרי מג"ב שני עיתונאים של עיתון בלתי ידוע, בלתי מוכר, בשם "וושינגטון פוסט" – את ראש המערכת שלהם ואת אחד הכתבים – בהאשמה או בחשד להסתה.

נחמן שי: הם עמדו שם ברחוב וראיינו תושבים, אזרחים, אנשים שעברו ברחוב, והם החליטו שהפעילות הזאת חשודה.

נחמן שי: עיכבו אותם לחקירה – זה לא היה מעצר, זה היה עיכוב לחקירה – ואחר כך הם שוחררו.

נחמן שי: אז אני רוצה לשאול: מאיפה הטמטום הזה מגיע בדיוק?

נחמן שי: קודם כול, צריך לבדוק את זהותם; אם הם מציגים תעודות עיתונאי, הם נושאים תעודות עיתונאי של לשכת העיתונות הממשלתית, זה כבר מעמיד אותם במצב מסוים.

נחמן שי: שנית, עצם הרעיון שאתה עוצר עיתונאים, משבש את הפעילות שלהם, לא מוצא כמובן שם דבר בדיעבד, אבל גורם נזק עצום למדינת ישראל בימים, חודשים ושנים שאנחנו זקוקים לתקשורת, ובמיוחד למובילים שלה – וה"וושינגטון פוסט" הוא אחד החשובים – זה מצב בלתי נסבל.

נחמן שי: אנחנו יודעים את זה; זו לא הפעם הראשונה ולא הפעם האחרונה; הכנסת דנה בזה, ועדות של הכנסת – זה לא משנה שום דבר.

נחמן שי: אם השוטר או החייל ברמה של השדה, ברמה של השטח, אינו מבין שעיתונאים הם לא נושא לחקירה, עיתונאים הם חלק מהזירה, צריך לקחת את הנוכחות שלהם בחשבון, הם לא האויב – הם גם לא אוהב בהכרח, אבל הם לא האויב – אז אנחנו לא ננצח אף פעם במלחמת ההסברה שלנו.

נחמן שי: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת נחמן שי.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת רויטל סויד, ואחריה – חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, תאונה קטלנית מחרידה אירעה רק אתמול, שלשום, תאונה שבה שישה אנשים איבדו את חייהם.

רויטל סויד: נושא תאונות הדרכים, שעולה לפרקים על סדר-היום, הוא נושא שצריך להבין: הן גובות מדי שנה כ-400 אנשים; הם מאבדים את חייהם רק בגלל תאונות דרכים.

רויטל סויד: וכאשר אנחנו יודעים שמאות אנשים מתים בסיטואציות כאלה, הנושא הזה חייב להיות אחד הנושאים שעל סדר-היום הציבורי באופן תדיר, ולא רק אחרי שקורית תאונה קטלנית כל כך כפי שאירע בכביש מס' 1.

רויטל סויד: אבל אחד הדברים החשובים ביותר הוא – לפחות בינתיים, עד שאנחנו מוצאים באיזשהו אופן את הנוסחה הנכונה להתמודד עם אירוע שלמעשה יכול לקרות כמעט לכל אחד מאתנו, בין כהולך רגל, בין כנוסע, בין כנהג ובין כנפגע – אחד הדברים שאנחנו חייבים לשים ולשוות לנגד עינינו זה – 1.

רויטל סויד: שנהגי תחבורה ציבורית לא יהיו אנשים, מה שאנחנו מכנים, "שוורים מועדים", אנשים שכבר התנסו בתאונות, בין היתר קטלניות; לא להחזיר נהג שכבר הראה שהוא נהג רשלן להיות נהג של תחבורה ציבורית; 2.

רויטל סויד: אנחנו יודעים לבקש כל כך יפה את הר"פ, את גיליון הרישום הפלילי, כדי לדעת מי עבריין מין ומי לא, ומי שהוא עבריין מין לא ינהג בתחבורה ציבורית, כי אנחנו לא רוצים לסכן בין היתר את ילדינו.

רויטל סויד: באותה מידה – לדרוש שנראה את הגיליון התעבורתי, את הר"פ של התעבורה, כדי שלא יהיו נהגים שהם עברייני תעבורה נהגי תחבורה ציבורית.

רויטל סויד: ומילת סיכום: לא יכול להיות שכאשר יש תאונה כל כך קטלנית וכאשר ההלוויה נערכת בבני-ברק ואנשים רוצים להגיע מירושלים – לכל הפחות חברת "אגד": תעמידו אוטובוס שייקח את האנשים שרוצים להגיע להלוויה ואין להם האמצעים והדרך להגיע.

רויטל סויד: יש לכם אחריות בנושא.

רויטל סויד: לפחות הייתם מעמידים את האוטובוס הזה שייקח את האנשים להלוויה, שאתם, בדרך זו או אחרת, אחראים לה, ואל תאמרו להם שאינכם מספקים להם את האמצעים האלה.

רויטל סויד: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יצחק וקנין: תעלה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, ואחריה – דב חנין.

איילת נחמיאס ורבין: חברתי חברת הכנסת סויד אמרה לי שהיא ראתה שבדיון בנושא תאונות הדרכים היה לי מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני רוצה לשאול אתכם: אני מניחה שאף אחד מכם אינו יודע מי הוא שמואל כץ.

איילת נחמיאס ורבין: שמואל כץ היה צריך להיות היום בן 18; בנו של שלומי כץ, שניגש אלי אחרי הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: שמואל כץ היה בן שלוש כשהוא ירד מרכב ההסעות ברמת-שלמה.

איילת נחמיאס ורבין: המעיל שלו נתפס בדלת, והנהג המשיך לנסוע.

איילת נחמיאס ורבין: אני מעלה את הבן הגדול שלי כל יום על ההסעות.

איילת נחמיאס ורבין: אני, את אהרן הנהג אוהבת כמו סבא, ומבחינתי הוא באמת הבן-אדם, הייתי אומרת אחד האנשים הכי חשובים בחיים שלי, אחד האנשים שאני חייבת להיות מסוגלת לסמוך עליהם – שהוא לא רק לוקח את בני בשלום, הוא גם מחזיר אותו בשלום.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא רק עניין תאונות הדרכים; זו העובדה שאנחנו נוטים לשכוח את האנשים מאוד מאוד מהר.

איילת נחמיאס ורבין: ואת אמו של לוי יצחק, שנהרג ביום ראשון – אמרתי קודם בדיון "נרצח", כי במידה מסוימת, לפי התנהגות הנהג, שרץ מהר מהר אחרי התאונה לגעת בטכוגרף של האוטובוס, בקופסה השחורה של האוטובוס – מאוד יכול להיות שזה נרצח.

איילת נחמיאס ורבין: הקול של אימא של לוי יצחק מלווה אותי, מלווה אותי מאוד חזק.

איילת נחמיאס ורבין: יש מחסור נוראי בנהגי אוטובוסים בישראל, חברים וחברות, אדוני היושב-ראש; מחסור נוראי.

איילת נחמיאס ורבין: ואני שאלתי את מזכיר הנהלת "אגד" שהיה בדיון: עד כמה אתם מתפשרים על איכות הנהגים שנוהגים באוטובוסים שלנו, ובכלל בכל הרכבים הכבדים?

איילת נחמיאס ורבין: תיקן אותי, בצדק, ראש אגף התנועה ניצב ירון בארי: בכל הרכבים הכבדים.

איילת נחמיאס ורבין: עד כמה אתם מתפשרים על איכות אותם נהגים שמסיעים, שנוהגים, שעולים על הכבישים ושמסכנים את חיי כולנו?

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו פשוט, הבית הזה, אנחנו אומרים את זה כל הזמן, אבל באמת, זה לפתחנו, זה לפתחנו, זה לפתחנו.

איילת נחמיאס ורבין: בואו נזכור את האנשים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: הפנים שלהם והפנים של המשפחות שלהם הם הנורה המהבהבת.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת דב חנין, ואחריו – חבר הכנסת עמר בר-לב.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: שלוש הערות קצרות בעקבות דברים שנאמרו כאן.

דב חנין: אני רוצה להצטרף לדבריה החשובים של שרת הבריאות לשעבר, חברת הכנסת גרמן, בעניין "רופאים לזכויות אדם", ארגון חשוב, שטוב שנמנעה הפגיעה המסוכנת והבעייתית שתוכננה להיעשות בו.

דב חנין: בהמשך לדבריה של חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, אכן, הנהגים הם חוליית המפתח, בוודאי חוליית המפתח בתחבורה הציבורית.

דב חנין: חסרים הרבה מאוד נהגים בתחבורה הציבורית, אבל, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר לך: הנהגים לא יגיעו לעבוד בתחבורה הציבורית.

דב חנין: יש הרבה נהגים שלא מגיעים לעבוד בתחום הזה, כי התנאים בלתי אפשריים.

דב חנין: אנחנו קיימנו דיון בוועדת המשנה על תנאי העבודה של הנהגים, ושמענו על נהגים שאין להם אפילו מקום, סליחה, להתפנות במסגרת העבודה שלהם, ועובדים בתנאים בלתי אפשריים.

דב חנין: אז כשאנשים עובדים בתנאים בלתי אפשריים, המציאות היא בלתי אפשרית כלפיהם, והם גם מגיעים לעשות דברים שאסור לעשות אותם.

איילת נחמיאס ורבין: – – –

דב חנין: והשכר – למרות השיפור, עדיין יש מרחב גדול לשיפור.

דב חנין: לכן, אם רוצים להתמודד עם הבעיה של מחסור בנהגים, ואם רוצים לייצר מצב של נהגים בסטנדרטים יותר גבוהים, צריך לשפר את היחס לנהגים עצמם.

דב חנין: הערה אחרונה, בעקבות הביקור שעשינו היום באתר הבנייה, שגם הוא הוזכר כאן.

דב חנין: אנחנו ראינו תמונה בלתי אפשרית: עובדים בלי קסדות, לא רתומים כשהם עובדים בגובה – סכנת נפשות.

דב חנין: אבל למרבה הצער, זה לא רק באתר הזה; זה בהרבה מאוד אתרי בנייה בישראל.

דב חנין: זו המציאות.

דב חנין: ככה זה נראה כשהשר הממונה יודע להשקיע כל כך הרבה זמן בלהגן על הטייקונים במתווה הגז, אבל לא מקדיש אפילו דקה אחת להגנה על עובדים במקומות עבודה.

דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן, אדוני היושב-ראש, שראש הממשלה יזמין את שר הכלכלה נתניהו ויפטר אותו לאלתר מתפקידו.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת דב חנין.

יצחק וקנין: רעיון מאוד יצירתי.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת עמר בר-לב, ואחריו – חבר הכנסת איציק שמולי.

עמר בר-לב: תודה, אדוני היושב-ראש.

עמר בר-לב: האמת היא שלא התכוונתי לדבר עד ששמעתי את חברי חבר הכנסת נחמן שי מספר על האירוע שבו שוטרי מג"ב עצרו עיתונאים; נדמה לי שזה היה מה"וושינגטון פוסט".

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: אני שם שאלה אפילו חמורה יותר מזו שהציב חברי נחמן שי: נניח שאנשי מג"ב רואים שני בני-אדם מדברים עם שני בני-אדם אחרים – האם זו עילה לבוא ולבדוק אותם?

עמר בר-לב: לבחון אותם?

עמר בר-לב: וכמובן, מעבר לזה, אם הם כבר כן באים ובוחנים ורואים שהם עיתונאים, האם הדרך שבה באמת אנחנו רוצים שהעולם יבין את המקום שבו אנחנו נמצאים, האם זאת הדרך – להפריע להם בעבודתם ולטעון כנגדם טענות כאלה ואחרות?

עמר בר-לב: בסופו של דבר, עיתונאים, תפקידם לראות את המציאות, לראות אותה ולדווח, וכמובן, המשימה שלנו כאזרחי מדינת ישראל, ובוודאי של אנשי כוחות הביטחון, היא לעשות את המקסימום כדי שהם יוכלו לבצע את תפקידם כראוי, ואולי בזכות זה, בין היתר, גם הדיווח שלהם יהיה יותר חיובי.

עמר בר-לב: תודה רבה.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמר בר-לב.

יצחק וקנין: יעלה חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, בימים האחרונים מתפרסמים עוד ועוד מקרים של התעללות בבעלי-חיים דווקא במקומות שבהם אמורים לספק להם הגנה ומקלט.

איציק שמולי: בסוף השבוע פורסם באתר "מאקו" תחקיר מזעזע על כלביית אשקלון, ופשוט – איך להגיד את זה בלשון עדינה – אם יש גיהינום עלי אדמות לבעלי-החיים, קוראים לו כלביית אשקלון.

איציק שמולי: כשחשבנו שראינו את הרע מכול אז התפרסם הסיפור על כלביית בית-שאן, שהם, מטעמי יעילות, וכדי לחסוך כסף, פשוט עשו איזה קבר אחים כזה בחצר האחורית של הכלבייה והתחילו להרדים כלבים בסיטונאות.

איציק שמולי: ואנשים כאלה מטפלים בבעלי-חיים.

איציק שמולי: אז אני רוצה לומר מכאן, אדוני היושב-ראש, שאחת מנקודות האור בכנסת הזאת היא שיתוף הפעולה סביב הדאגה לבעלי-החיים.

איציק שמולי: ואני אומר לכם, בחודש הבא אנחנו מציינים פה, יעל גרמן ואנוכי, – ואתנו גם שרן השכל ויעל פארן וכל הכנסת – את יום בעלי-החיים בכנסת.

איציק שמולי: ואנחנו לא נהיה סובלניים יותר כלפי תופעות כאלה.

איציק שמולי: היום הוועדה בראשותי היא שהתכבדה ותגיש לראשונה, באופן היסטורי, את התלונה למשטרה וליחידת הפיצו"ח של משרד החקלאות נגד הפושעים הללו.

יעל גרמן: כל הכבוד.

יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת שמולי.

יצחק וקנין: אנחנו נזמין את סגן שר הביטחון לעלות לדוכן לענות על שאילתות של חברי הכנסת אסף אורן חזן ועאידה תומא סלימאן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת שמולי, חבר הכנסת שמולי – הוא יצא.

יצחק וקנין: מזכירת הכנסת אומרת לי שהנושא הזה יעלה מחר כשאילתה דחופה בשעה 11:00, בזמן השאילתות הדחופות.

יצחק וקנין: לנוכח הדחיפות של הנושא, אישרו את זה.

איציק שמולי: ואני ארשם מחר לשאלה נוספת.

יצחק וקנין: כן, ודאי.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן – אינו נוכח באולם.

יצחק וקנין: עאידה תשאל את שאילתה 354: סימון תעודות זהות של פלסטינים בחברון.

יצחק וקנין: רשות הדיבור שלך, עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, אדוני סגן השר, כפי שנאמר, זה בעניין סימון תעודות זהות של פלסטינים בחברון.

עאידה תומא סלימאן: השאילתה הזאת הוגשה ב-20 בינואר, כאשר קראתי שבכל מיני עיתונים פורסם שצה"ל החל בנוהל מספור של תעודות זהות של פלסטינים בחברון, נוסף על מספר הזהות.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, זה לא עניין של מספור רגיל שבא עם תעודת הזהות, אלא מין חותמת כזאת, שנותנת מספר מסוים, מזהה.

עאידה תומא סלימאן: ברצוני לשאול: 1.

עאידה תומא סלימאן: האם זה אכן נעשה?

עאידה תומא סלימאן: 2.

עאידה תומא סלימאן: אם כן – מי החליט לתת מספור נוסף ולמי נותנים את המספור הזה?

עאידה תומא סלימאן: 3.

עאידה תומא סלימאן: מה היא מטרת המספור הנוסף?

עאידה תומא סלימאן: 4.

עאידה תומא סלימאן: האם יהודים שמתגוררים בחברון מקבלים אותו מספור?

יצחק וקנין: את לא יכולה להמשיך.

יצחק וקנין: אני אסביר לך למה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא ממשיכה.

עאידה תומא סלימאן: זהו, סיימתי.

יצחק וקנין: לא, אני אסביר לך: הנוהל והתקנון קובעים שאת חייבת להיצמד לטקסט.

עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק בטקסט.

יצחק וקנין: כן, אבל את מוסיפה מילים שהן לא בטקסט.

יצחק וקנין: לכן – אני אומר את זה הרבה פעמים לשואלים: נא להיצמד לטקסט.

עאידה תומא סלימאן: איפה?

עאידה תומא סלימאן: אדוני היושב-ראש, אני קראתי את השאלות בדיוק כמו שהן נמצאות בטקסט.

יצחק וקנין: זה לא מופיע אצלי.

יצחק וקנין: את הוספת מילים שהן בכלל לא בטקסט.

עאידה תומא סלימאן: איזה?

יצחק וקנין: טוב, את רוצה שאני אחזור על הסטנוגרמה?

עאידה תומא סלימאן: לא, הנה, יש לי את – – –

יצחק וקנין: לא, זה גם לא ויכוח, הוויכוח לא בינינו.

יצחק וקנין: בואי נסכם כך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן: זה נוהג של רוב חברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, בגלל זה נצמדתי.

יצחק וקנין: הם עולים והם קוראים מה שלא כתוב.

יצחק וקנין: כתוב – הקראת את כל מה שכתוב, אבל גם מה שלא כתוב.

יצחק וקנין: לכן, אני מבקש הרבה פעמים: את זה את יכולה לעשות בשאלה השנייה שלך, ודאי, אבל לא בשאלה הראשונה.

יצחק וקנין: את חייבת להיצמד, כי הוא צריך לענות לך בהתאם לשאלות.

עאידה תומא סלימאן: אדוני, אני מבינה, אני שמעתי אותך.

עאידה תומא סלימאן: אני קראתי את השאלות בדיוק כפי שהן.

יצחק וקנין: אז אולי – אני – – –

עאידה תומא סלימאן: בהתחלה רק הוספתי שראיתי את הפרסום בכמה עיתונים.

יצחק וקנין: לא משנה.

עאידה תומא סלימאן: אבל השאלות שיש לי בידיים זה ארבע שאלות – הקראתי אותן.

יצחק וקנין: אוקיי, את יכולה לשבת, הוא יענה לך, ואם תרצי – אני אאפשר לך עוד שאלה.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בעקבות ריבוי הפיגועים במרחב היישוב היהודי בחברון ולנוכח הערכת מצב, הוחלט כי שכונת תל-רומיידה תוגדר כשטח צבאי סגור.

אלי בן-דהן: תושבי השכונה אומנם מורשים לנוע במרחב, אך הם עוברים בידוק ביטחוני לפני יציאתם מהשכונה.

אלי בן-דהן: 1–4.

אלי בן-דהן: מספור תעודות הזהות הנו יוזמה מקומית אשר נועדה להקל ולזרז את הליך הבידוק עבור הערבים תושבי השכונה.

אלי בן-דהן: עם היוודע האירוע למפקדים, הוחלט כי המדבקות יוסרו באופן מיידי, ובימים הקרובים ייבחנו פתרונות אחרים לייעול הבידוק.

אלי בן-דהן: עם זאת, אני רוצה לציין כי חלק ניכר מהפיגועים האחרונים נבעו מכך שהמפגעים התבקשו להראות את תעודות הזהות שלהם ויחד עם התעודה הם שלפו גם סכין או כלי נשק.

אלי בן-דהן: אני רוצה לומר עוד דבר: אין ספק שהפתרון האמיתי ל"אי-נעימות" הנגרמת לתושבי תל-רומיידה הוא הפסקה מוחלטת של פעולות ההתנכלות לתושבי חברון היהודים והשלמה מלאה עם יישובה ביהודים.

אלי בן-דהן: חשוב לציין כי גם הרשות הפלסטינית התחייבה במסגרת הסכם חברון לקבל את עצם קיומו של היישוב היהודי בחברון ולשמור על ביטחון תושביו.

אלי בן-דהן: אני בטוח כי אם שני תנאים אלו יתקיימו, גם חיי תושבי תל-רומיידה הערבים יהיו נוחים יותר.

יצחק וקנין: אפשר שאלה נוספת לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: האם הוסר המספור שהיה קיים ושאדוני סגן השר אמר שבעצם הוחלט להסיר?

עאידה תומא סלימאן: האם הוא הוסר טוטלית מכלל תעודות הזהות?

עאידה תומא סלימאן: מה טיב התהליך השני שחושבים עליו?

עאידה תומא סלימאן: האם גם הוא יכלול פן כזה שממתג את הציבור הקיים שם?

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה, אני למדתי שאני לא יכולה אפילו להתווכח מהו הפתרון האמיתי, אבל אני אשאל את השאלות.

אלי בן-דהן: כפי שהשבתי, המדבקות הוסרו.

אלי בן-דהן: אין היום מדבקות.

אלי בן-דהן: אני חוזר ומסביר שוב: הרעיון היה להקל על התושבים.

אלי בן-דהן: מדובר בבידוק ביטחוני שנעשה לתושבים הערבים שיוצאים מהשכונה, כדי לזרז את הבידוק; לכן הודבקו להם מדבקות על תעודת הזהות.

אלי בן-דהן: כיוון שהייתה התנגדות והמפקדים הבינו שהדבר הזה איננו מעוגן בפקודות הצבא, הדבר הוסר.

אלי בן-דהן: אין כרגע תהליך אחר.

אלי בן-דהן: אני רק שב ואומר: צריך להבין שהבידוק הזה נעשה מכיוון שיצאו אנשים עם כלי נשק מתל-רומיידה כדי לפגוע ביהודים.

אלי בן-דהן: לא יצאו עם כלי נשק – לא יהיה בידוק.

יצחק וקנין: תודה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, תודה לסגן השר.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אורן חזן איננו, אז אתה לא חייב להשיב.

אלי בן-דהן: לפרוטוקול גם לא צריך?

יצחק וקנין: אפילו לא.

יצחק וקנין: אין שום חובה.

יצחק וקנין: תודה לסגן שר הביטחון חבר הכנסת אלי בן-דהן.

יצחק וקנין: רבותי, היום סיימנו מוקדם מהרגיל.

יצחק וקנין: תם סדר-היום.

יצחק וקנין: הישיבה הבאה תתקיים ביום רביעי, ח' באדר א' התשע"ו, 17 בפברואר 2016, בשעה 11:00.

יצחק וקנין: ישיבה זו נעולה.