ישיבת מליאה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 101, 2016-02-10 00:00

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, היום א' באדר א' התשע"ו, 10 בפברואר 2016.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחה היום על שולחן הכנסת החלטת ועדת האתיקה בקובלנות נגד חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי ובאסל גטאס.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לשאילתות דחופות.

יולי יואל אדלשטיין: הראשונה שבהן היא שאילתה מס' 149 מאת חבר הכנסת אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את סגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש לעלות לדוכן על מנת להשיב על השאילתה הנ"ל.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: קליטת מגשרים חינוכיים כעובדים מן המניין.

יולי יואל אדלשטיין: שואל נוסף, אם יגיע, יהיה חבר הכנסת נחמן שי.

יולי יואל אדלשטיין: הסיבה ידועה – הייתה לו שאילתה דומה לזו של חבר הכנסת אלי כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת אלי כהן, נא לקרוא את נוסח השאילתה, ואז נשמע את תשובתו של סגן השר.

אלי כהן: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת ואדוני סגן שר החינוך, השאילתה על הפרק מתייחסת לנושא של מגשרים חינוכיים בני הקהילה האתיופית.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני, תכף יביאו לך את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: הפרוצדורה היא שאתה קורא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מצטער, אבל זה מה שאומר התקנון.

אלי כהן: אין שום בעיה, אדוני יושב-ראש הכנסת.

אלי כהן: מגשרים חינוכיים לילדים עולים במסגרת בתי-הספר מועסקים תקופות ממושכות כעובדי קבלן.

אלי כהן: רבים מהמגשרים הנם מבני הקהילה האתיופית.

אלי כהן: אין הכוונה שעובדי הקבלן יועסקו על-פני תקופות ארוכות במסגרת זאת.

אלי כהן: רצוני לשאול: מדוע המגשרים החינוכיים אינם נקלטים כעובדים מן המניין?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת כהן.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: תהיה לך אפשרות לשאול שאלה נוספת, אם תרצה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, חבר הכנסת השואל אלי כהן, תפקיד הגישור הנו תפקיד חשוב וגם בעל ערך רב.

מאיר פרוש: זה תפקיד שמטרתו לענות על הצורך בתיווך התרבות הרווחת במדינת ישראל עבור העולים ותיווך תרבותם שלהם לצוות בית-הספר.

מאיר פרוש: לכתושג מטרה זו, לא נידרש עוד לגורם מתווך ויתמצה תפקיד הגישור.

מאיר פרוש: מכאן שתפקיד הגישור אינו תפקיד של קבע.

מאיר פרוש: המשרד מפעיל מגשרים דוברי רוסית, צרפתית, ספרדית ושפת בני מנשה.

מאיר פרוש: פעולתם מתחדשת כל שנה בהתאם למציאות ולנתוני התלמידים העולים.

מאיר פרוש: מתוך הכרה בחשיבות עבודת הגישור, מגבש המשרד בימים אלה מתווה חדש לעובדי הוראה שישמשו גם בתפקיד גישור.

מאיר פרוש: יוזמה זו תעודד עולים ותיקים לשמש כעובדי הוראה, ובנוסף, כמגשרים בין אורחות החיים בתפוצות לבין ההוויה התרבותית הישראלית המקובלת במערכת החינוך.

מאיר פרוש: בכך אנו מקווים לשפר את קליטתם של עולים בישראל בכלל ובמוסדות החינוך בפרט.

מאיר פרוש: המהלך מיועד למגשרים דוברי אמהרית, טיגרית, רוסית, צרפתית, ספרדית, שפת בני מנשה ושפות נוספות, בהתאם לעליות הרלוונטיות למדינת ישראל.

מאיר פרוש: המטרה היא שבעוד כארבע שנים כל המגשרים יהיו עובדי הוראה שילמדו במוסדות החינוך, וחלק מעבודתם בשעות ההדרכה יוקדש לגישור חינוכי בין-תרבותי.

מאיר פרוש: יצוין כי התקיימו כמה מפגשים קבוצתיים ופרטניים עם המגשרים יוצאי העדה האתיופית, ואנו תקווה כי הם ייענו להצעת המשרד ויחלו בהליך להשלמת השכלתם בסיוע המשרד, כמובן אלה מביניהם החסרים בהשכלה הנדרשת להוראה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלי כהן, שאלה נוספת.

אלי כהן: אדוני סגן שר החינוך, תפקיד המגשרים קיים כבר למעלה מ-21 שנה.

אלי כהן: לאחרונה נתקבלה החלטה גם עבור מוקדי הקליטה במשרד הפנים, לקלוט אותם כעובדים מן המניין.

אלי כהן: לא סביר שאנשים מועסקים 15 שנה ויותר כעובדי קבלן, ולא זוכים לתנאים הסוציאליים, ולאחר תקופה כזאת ארוכה מקבלים שכר של 5,000 ו-6,000 שקל.

אלי כהן: התקיים דיון חשוב מאוד במסגרת ועדת העלייה והקליטה של הכנסת.

אלי כהן: היו שם גם נציגי המשרד.

אלי כהן: הייתה הסכמה שהם ייקלטו כעובדים מן המניין.

אלי כהן: אני מייחל ליום שבו נהיה במצב שהם לא ייצרכו, ואז נסיים אתם את ההעסקה בדרך המקובלת.

אלי כהן: יחד עם זאת, אני שומע על הכוונות המבורכות של הממשלה להמשיך בקליטת העלייה.

אלי כהן: מדי שנה עולים לישראל 30,000 עולים ממדינות שונות.

אלי כהן: לכן, אדוני, אני חושב שאנחנו, הן כממשלה, הן כמשרדי ממשלה, צריכים לעקור את תופעת עובדי הקבלן.

אלי כהן: לכן, כפי שנעשה במשרד הפנים, שקלטו בו את עובדי מוקדי הקליטה כעובדים של הרשויות המקומיות בברכת הממשלה, בברכת משרד הפנים, אני אשמח אם ממך, אדוני, תצא הבשורה, כפי שגם היה בוועדת החינוך, שאנחנו נקלוט את אותם 60–70 עובדים שנמנים עם בני הקהילה האתיופית ואת כל יתר המגשרים כעובדים מן המניין.

אלי כהן: 15 שנה הן תקופה יותר מדי ארוכה להיות עובד קבלן.

אלי כהן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת כהן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: ציין חבר הכנסת כהן את הפעולה שנעשתה במשרד הפנים.

מאיר פרוש: אין ספק שצריך לברך על כך.

מאיר פרוש: אני לא יודע לומר אם זה כך או לא, אבל אם אתה מציין, אני מתאר לעצמי שאתה מדבר ממקור מהימן, שכך הדבר הוחלט במשרד הפנים.

מאיר פרוש: אני ציינתי בדברי התשובה שלי, ואני חושב שזה דבר ברור: המשרד, כשיש לו מגשרים – וציינתי בדברי התשובה שהמטרה של המגשרים היא שיגשרו בין אורחות החיים בתפוצות לבין ההוויה התרבותית הישראלית המקובלת במערכת החינוך – אני חייב לומר שהעניין של מגשרים הוא רעיון בכלל טוב, ולאו דווקא כלפי עולים.

מאיר פרוש: למשל, אני אומר לך כיהודי חרדי מאוכלוסייה חרדית, שיש במחוז החרדי במשרד החינוך יותר מ-400,000 תלמידים – אני חושב שהמשרד היה צריך למצוא דרך של מגשרים, שימצאו את השפה המשותפת, ושהמשרד יפנים אולי מה קורה עם 450,000 תלמידים מהציבור החרדי.

מאיר פרוש: הדבר של גישור – אמרתי לך בדברי התשובה שלי: המשרד רואה חשיבות רבה במגשרים.

מאיר פרוש: גם אמרתי שהמשרד יוצא כעת – אמרתי, המשרד מגבש בימים אלה מתווה חדש לעובדי הוראה, שגם ישמשו בתפקידי גישור.

מאיר פרוש: זה שזה לא נעשה 15 שנה – אני נמצא במשרד בקושי תשעה חודשים, וגם מי שאמור לענות על זה יודע שאני נמצא רק תשעה חודשים, ולא חייב לענות מה היה לפני שנה ולא לפני שנתיים.

מאיר פרוש: אבל אם המשרד עושה את זה עכשיו, אנחנו צריכים לברך על כך שהוא עושה את זה עכשיו, ואני מקווה שכתוצאה מכך יהיה טוב יותר לעולים, וכמו שאמרתי, אולי גם יהיה טוב יותר לאלה הוותיקים שנמצאים פה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש על התשובה על שאילתה מס' 149.

יולי יואל אדלשטיין: אתה גם נשאר על הדוכן על מנת להשיב על שאילתה דחופה מס' 150 מאת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא: כ-5,000 תלמידים בני שלוש–חמש בלי מסגרת חינוכית.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: נא לקרוא את נוסח השאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: יש כמה שאלות נוספות.

טלב אבו עראר: מכובדי היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדי סגן השר, המדינה אינה מאפשרת לתלמידי היישובים הבלתי-מוכרים לממש את חוק חינוך חובה.

טלב אבו עראר: רצוני לשאול: 1.

טלב אבו עראר: האם משרדך מעודכן בנתונים אלה?

טלב אבו עראר: 2.

טלב אבו עראר: אם כן – מה ייעשה לקליטתם במסגרת?

טלב אבו עראר: 3.

טלב אבו עראר: האם ידוע אחוז הנשירה ביישובים אלה?

טלב אבו עראר: 4.

טלב אבו עראר: אם כן – מה היא הסיבה לכך?

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן השר.

מאיר פרוש: חבר הכנסת טלב אבו עראר מעלה שאלה מאוד חשובה.

מאיר פרוש: האמת היא שהוא ניסה לעשות את זה גם בשאילתה אחרת, לפני שבועיים, אם אני לא טועה; אם לא, אז אחד מהחברים מהרשימה המשותפת.

מאיר פרוש: המשרד יודע לומר כך: אנחנו מודעים לנתונים שלפיהם במועצות האזוריות אל-קסום ונווה-מדבר יש כ-3,390 תלמידים בגיל הגן, גילאי שלוש–חמש, והם לא נמצאים במסגרות חינוך.

מאיר פרוש: פילוח הנתונים מעיד על אי-רישום ואי-הגעה של הילדים בגילים אלה אל מוסדות החינוך בהיקף של כ-33% במועצה האזורית אל-קסום וכ-47% במועצה אזורית נווה-מדבר.

מאיר פרוש: אלה מספרים מדהימים, והם צריכים להדאיג.

מאיר פרוש: המשרד כינס את נציגי המועצות האזוריות אל-קסום ונווה-מדבר כדי לעמוד על היקף התופעה, במטרה לפעול יחד לצמצומה ככל שניתן.

מאיר פרוש: תמצית הבעיה ביישום מהלכים להקמת גני-ילדים בסביבת מגורי הילדים נעוצה בהיעדר ההסדרה של הקרקעות בפזורה הבדואית, לנוכח אי-זמינות קרקעות המאושרות לבנייה, והמשרד מוגבל במתן הרשאות לבניית גני-ילדים.

מאיר פרוש: בעניין זה יודגש כי הליך הקצאת הקרקע הנו בתחום הסמכות והאחריות של הרשות להתיישבות הבדואים, משרד הפנים, מינהל מקרקעי ישראל והמועצות האזוריות, ולא באחריות משרד החינוך.

מאיר פרוש: המשרד רואה חשיבות רבה בסוגיה ופועל לבחינת פתרונות אפשריים.

מאיר פרוש: בכל מקום שכן התאפשר להקים מבני חינוך, פעל המשרד על מנת לתת מענה הולם לילדים, בין היתר על-ידי תוספת מבנים יבילים על המבנים הקיימים, בנייה מואצת בשכונות המגורים ושיח עם הרשות לגבי אישור מרכזי שירותים נוספים שבהם קיימים ריכוזי ילדים.

מאיר פרוש: על כל פנים, תמצית השורה היא שהמשרד, יש לו קושי רב לאתר קרקעות שעליהן הוא יוכל להוציא הרשאות לבנייה, מכיוון שהוא הרי לא יכול לבנות על קרקע שאין לה אישור תכנוני.

מאיר פרוש: מכאן קושי הבעיה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן השר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: גם לחבר הכנסת דב חנין יש שאלה נוספת, ואז סגן השר ישיב.

טלב אבו עראר: מכובדי סגן השר, לא התייחסת לבעיית הנשירה ביישובים אלו, ובמיוחד שאחוז הנשירה שם גבוה בקרב הבנות, מכיוון שבתי-הספר מרוחקים עשרות קילומטרים ממקום מגוריהן, ולכן הן מפסיקות את לימודיהן.

טלב אבו עראר: מה יעשה משרד החינוך כדי לבנות שם בתי-ספר, ולא רק במיוחד בשתי המועצות שדיברת עליהן, מועצת אל-קסום ונווה-מדבר?

טלב אבו עראר: הרי יש כ-80,000 תושבים בדואים שאינם שייכים לשתי המועצות האלו.

טלב אבו עראר: אם, לפי מה שאני מאמין ומבין, כל ילד במדינת ישראל זכאי לחינוך – אז לכן, מי שלא בתחום של שתי המועצות האלה כאילו לא זכאי לחינוך?

טלב אבו עראר: לא מקימים שם גנים או בתי-ספר?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת טלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין – בבקשה, אדוני; ואז תשובת סגן השר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה, אדוני סגן השר, על תשובתך הקודמת.

דב חנין: שני היבטים לבעיה שאני רוצה להוסיף: ביישובים ערביים-בדואיים לא-מוכרים, היום לא ניתן לתת רישיון פעולה לגן-ילדים, מכיוון שהמבנה שבו הוא נמצא הוא בלתי מורשה.

דב חנין: עכשיו, המבנה הוא בלתי מורשה, מכיוון שכל הכפר הוא לא-מוכר.

דב חנין: אז אם הכפר לא-מוכר, אי-אפשר בכלל להגיש תוכנית להקמת גן-ילדים מורשה.

דב חנין: התוצאה היא מין מעגל סגור שאי-אפשר לפתור אותו.

דב חנין: לדבר הזה יש פתרון מאוד פשוט: משרד החינוך צריך לקדם מהלך של הקמת מבנים, אפילו מבנים יבילים, שיהיו קיימים, ואפשר יהיה אחר כך להעביר אותם אם יהיו בעיות.

דב חנין: הרי אנחנו לא נכנסים כרגע לשאלת ההכרה או האי-הכרה, אנחנו מדברים נקודתית על איך מוצאים פתרון לילדים שיוכלו להיות בגני-ילדים כמו כל הילדים האחרים במדינת ישראל.

דב חנין: בהקשר השני, בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת אבו עראר, הסוגיה של בתי-ספר רחוקים היא קריטית מבחינת השכלת בנות.

דב חנין: אם אנחנו רוצים שגם ילדות ונערות בציבור הערבי הבדואי ילמדו, אנחנו חייבים לייצר פתרונות לחינוך בחטיבות ביניים, בתי-ספר תיכוניים קרובים למקומות המגורים, אחרת אנחנו נישאר עם תמונה דרמטית של נשירה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני סגן שר החינוך.

מאיר פרוש: אמר חבר הכנסת טלב אבו עראר שאני לא התייחסתי לאחוז הנשירה.

מאיר פרוש: אני יכול להתייחס לתשובות שהמשרד מכין.

מאיר פרוש: אם לא קיבלתי תשובות על אחוז הנשירה, כנראה למשרד לא ידוע אחוז הנשירה.

מאיר פרוש: בהחלט יכול להיות.

מאיר פרוש: על כל פנים, אני אומר לך כאן, אני יודע לענות לפי הנתונים שהמשרד מצייד אותי.

מאיר פרוש: אתה שאלת דברים ברורים – אין לי תשובה כי לא קיבלתי תשובה, וייתכן מאוד שהמשרד לא יודע על אחוז הנשירה.

מאיר פרוש: וזה לא טוב אם הוא לא יודע.

מאיר פרוש: אני רק לא יודע אם הוא הגורם היחידי שצריך לדעת, אבל – – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר פרוש: אני עומד פה מעל במת הכנסת ומודיע לך שאני מצויד בנתונים של המשרד.

מאיר פרוש: המשרד יודע על השאלה שלך לגבי אחוז הנשירה, ולא קיבלתי תשובות, דהיינו, הוא לא התייחס.

מאיר פרוש: לא התייחס, אז אני יודע לומר שהוא לא יודע.

מאיר פרוש: אני לא יכול לומר, הוא יודע ולא רוצה לתת לך, כי אסור לו לעשות את זה.

מאיר פרוש: אז זה מה שאני יודע לומר.

מאיר פרוש: לכן זה מה שאני אומר, ואני מסתפק במה שאני אמרתי.

מאיר פרוש: אני מתייחס לדברים שלך, ויחד עם זה לדברים של חבר הכנסת חנין.

מאיר פרוש: קודם כול, איפה שאפשר המשרד משתדל.

מאיר פרוש: אי-אפשר לומר שהמשרד מספק את כל התשובות על כל הצרכים שיש לכל האוכלוסיות.

מאיר פרוש: ואני אומר לך שאי-אפשר.

מאיר פרוש: גם אם, נניח, נקצה משאבים אין-סופיים – לא שייך.

מאיר פרוש: אני יודע גם לומר שמדינת ישראל הלכה באיזה מהלך, אומנם לא בקשר לבדואים בדרום, לפני כמה שנים, על מהלך של חומש, תוכנית חומש של בינוי כיתות במגזר הערבי בהעדפה, כדי לתקן מה שהיו אפליות.

מאיר פרוש: אבל אני לא יודע לומר לך איך פותרים בעיה של הצבת – חבר הכנסת חנין, אני לא יודע לפתור לך בעיה איך פותרים בהצבת מבנה נייד על קרקע שאינה מאושרת לבנייה.

מאיר פרוש: אני מאוד אשמח – – –

דב חנין: – – –

טלב אבו עראר: – – –

מאיר פרוש: אני מאוד אשמח להצטרף לפנייה כזו.

מאיר פרוש: אני אומר לך, למה ללכת לדרום ליישובים הבדואיים?

מאיר פרוש: אני שואל, במשרד החינוך – עכשיו בונים בבית-שמש אלפי דירות; הילדים שם הם מהציבור החרדי, והציבור החרדי, אין לו לפי החוק בית-ספר.

מאיר פרוש: אם יש בית-ספר, זה כתוצאה מכך שיש שתדלנות, אבל זה לא כמו הממלכתי או הממלכתי-דתי.

מאיר פרוש: שם, כאשר ראש העיר ירצה להציב מבנה נייד, מתי הוא יציב את זה?

מאיר פרוש: לפני פתיחת שנת הלימודים.

מאיר פרוש: אבל משרד החינוך דורש רישיון להפעלת גן-ילדים, והוא רוצה את זה בפברואר, חצי שנה לפני פתיחת שנת הלימודים.

מאיר פרוש: אז אני מוכן להצטרף אתך לדרישה כזו שמשרד החינוך ייתן – או משרד הפנים.

מאיר פרוש: אני פניתי בשבוע שעבר לשר הפנים וביקשתי ממנו שיקל בנוהל ההקצאות.

מאיר פרוש: יש מושג של הקצאת קרקע, או הקצאת מבנה.

טלב אבו עראר: – – –

מאיר פרוש: אני פניתי לשר הפנים בשבוע שעבר גם בכתב וגם בעל-פה.

מאיר פרוש: אמרתי לו: תמצא את הדרך להקל על אותן אוכלוסיות שהמשרד לא בונה להן באופן טבעי כיתות לימוד.

מאיר פרוש: או שהמוסד עושה את המאמץ, או שהרשות המקומית עושה את המאמץ, או משרד החינוך עושה את המאמץ, אבל הוא לא מצליח להדביק את הקצב, כי זה לא פועל.

מאיר פרוש: את הדירות התחילו לבנות לפני שנתיים, ועל הרעיון להביא כיתת לימוד חושבים רק לפני פתיחת שנת הלימודים.

מאיר פרוש: יש בזה קושי.

מאיר פרוש: אני הייתי מאוד שמח לו היית מקדם את ההצעה שלך.

מאיר פרוש: אני גם מנסה בעניין הזה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לסגן שר החינוך חבר הכנסת מאיר פרוש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את השר המקשר בין הממשלה לכנסת חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: יש שתי שאילתות דחופות שהשר יצטרך להתמודד אתן.

יולי יואל אדלשטיין: קודם שאילתה דחופה מס' 151, שבמקור הופנתה לשר הכלכלה והתעשייה, מאת חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הוא: סגירת משתלות בשבת.

יולי יואל אדלשטיין: בשאילתה הזאת יש גם שואל נוסף, חבר הכנסת חיים ילין, שהגיש שאילתה דומה, ונאפשר לו ודאי לשאול שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: וגם דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בזה תם פרק השאלות הנוספות.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: משתלת סלונר בסתריה לא תעסיק 40 עובדות ועובדים בשבתות עקב התראה ממשרד הכלכלה.

מרב מיכאלי: רצוני לשאול: 1.

מרב מיכאלי: למה יצאה התראה עכשיו, אחרי 30 שנות עבודת משתלות בשבת?

מרב מיכאלי: 2.

מרב מיכאלי: משתלות התחילו לראיין עובדים לא-יהודים, אך האם נשקלה הפגיעה בעובדות והעובדים הנוכחיות?

מרב מיכאלי: 3.

מרב מיכאלי: ומעל הכול, איך מוצדקת הפגיעה בסטטוס-קוו?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חברת הכנסת מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, השר.

יריב לוין: תודה לחברת הכנסת מיכאלי.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש – מזל טוב – גברתי השרה, חברות וחברי הכנסת, מינהל הסדרה ואכיפה במשרד הכלכלה והתעשייה אמון על אכיפתם של 23 חוקי עבודה וצווי הרחבה.

יריב לוין: בין החוקים המרכזיים שאוכף המינהל מצויים חוק שכר מינימום, חוק הגנת השכר, חוק שעות עבודה ומנוחה וצו ההרחבה לפנסיה חובה.

יריב לוין: פעילות האכיפה מתבצעת כמובן בהתאם לסדרי עדיפויות, שמושפעים, בין היתר, מהחלטת ממשלה 4193 מ-29 בינואר 2012, הקובעת כי משרד הכלכלה יפעל למיקוד מרב משאבי האכיפה בהפרת חוקי עבודה על-ידי מעסיקים של עובדים בשכר נמוך.

יריב לוין: בחוק מצויות כמובן הוראות שונות שנוגעות להעסקה בשעות נוספות בימי מנוחה וכדומה.

יריב לוין: משרד הכלכלה לא מבצע אכיפה ספציפית בנושא פתיחת עסקים בשבת באשר הם, אלא אוכף באופן כולל את הוראות חוק שעות עבודה ומנוחה, שבכללן נמצאת גם ההוראה הזו.

יריב לוין: אגב, הדבר הזה איננו חדש.

יריב לוין: בשנת 2013, לדוגמה, נפתחו 377 תיקים מינהליים בחשד להעסקה ביום המנוחה השבועי ללא היתר, כך שזה לא איזה שינוי מדיניות.

יריב לוין: עוד חשוב להדגיש שהאכיפה הזאת איננה מתבצעת על-פי רוב בצורה ממוקדת רק סביב הנושא הזה, אלא כחלק מבדיקה כוללת של עמידה ושמירה על זכויות העובדים, והרבה פעמים מתבצעת כתוצאה מתלונות.

יריב לוין: בעת הביקורת, מפקחי המינהל בוחנים את כלל הוראות חוקי העבודה, ומוטלות סנקציות במקום שבו נמצא שהופרו הוראות של חוקים כאלה או אחרים.

יריב לוין: לעניין המקרה הספציפי, אני רוצה להדגיש שלא מדובר באכיפה ממוקדת בנושא העסקה במנוחה השבועית, אלא הוא נבדק כחלק מבדיקה כוללת בנושא זכויות העובדים, וזאת אחרי שהתקבלה תלונה נקודתית על אי-עמידה באחד מחוקי העבודה על-ידי המשתלה.

יריב לוין: יצוין שהמשתלה קיבלה התראה מינהלית בהתאם לחוק, ולא קנס – גם זה חשוב לציין – וברור לחלוטין שכל עוד זה החוק, ומתקיימת ביקורת, אי-אפשר להתעלם מהפרתו.

יריב לוין: אני גם חושב שיש כאן בהחלט שאלה כבדה, ואני מבין אותה, אשר לעובדה איפה עובר האיזון בין הרצון שלנו לאפשר ליהודים באמת לקיים את יום המנוחה ולא ליצור מציאות לא הוגנת שבה אנשים נאלצים לעבוד ביום המנוחה השבועי, אל מול החשש שהדבר הזה יגרום להעדפה של אוכלוסיות מיעוטים שהכלל הזה לא חל עליהן.

יריב לוין: אני רוצה גם להזכיר שדווקא מושקעים הרבה מאוד מאמצים כדי לסייע להגברת התעסוקה של עובדים לא-יהודים.

יריב לוין: אני לא חושב שזו המטרה באכיפה הזו, וזו התוצאה הרצויה, אבל שוב, בשקילת כל האיזונים, יכול להיות שהתוצאה הסופית הזו היא אולי טובה, אולי לא, זה בדיוק סוג השאלות שאנחנו צריכים לדון בהן כאן בכנסת.

יריב לוין: אם מישהו חושב שצריך לשנות את החוק, פתוחה בפניו הדרך לנסות, ונראה אם יהיה לכך רוב.

יריב לוין: אבל כל עוד זה החוק, האכיפה מתבצעת, וכפי שאמרתי קודם, באופן רוחבי על כלל חוקי העבודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר.

יולי יואל אדלשטיין: שאלה נוספת לחברת הכנסת מרב מיכאלי, וכאמור, שאלות נוספות יהיו גם לחבר הכנסת ילין וחבר הכנסת חנין.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: קודם כול, לעניין העובדות.

מרב מיכאלי: העובדה היא שהמשתלות לא קיבלו, לא ב-2013 ולא לפני, מעולם, שום התראות, אלא זו הפעם הראשונה, וכן קיבלו מספר מאוד מאוד גדול של משתלות בבת-אחת – אומנם התראות, כפי שציינתי בשאלתי, אבל עם סכומים שמגיעים למיליון שקלים קנס.

מרב מיכאלי: אם אכן, זאת אומרת, מדובר פה במהלך מאוד דרמטי.

מרב מיכאלי: אי-אפשר לחשוד בי שאני לא תומכת, באמת מעומק הלב ובכל דרך, באכיפת חוקי עבודה.

מרב מיכאלי: במקרה זה צריך להגיד, לא מדובר דווקא בעובדות ועובדים מוחלשים, ההפך הוא הנכון, דווקא, א.

מרב מיכאלי: בעסקים קטנים; ב.

מרב מיכאלי: אני מאמינה שחבר הכנסת ילין יתייחס למסורת חקלאית חשובה וכו', ככה שעל פניו לגמרי נראה שיש כאן שינוי במדיניות, וכאמור, גם ככל שנכון שאת החוק צריך לאכוף, כשממשלה לא אוכפת את החוק במשך 40-30 שנה, ולפתע פתאום עושה כזה צעד, אז יש כאן שינוי שמחייב התייחסות.

מרב מיכאלי: שאלתי רק לסיום, ברשותך.

מרב מיכאלי: אני, ככל שאני מעריכה כידוע את אדוני באופן אישי, את פועלו ואת האינטלקט שלו – אדוני מופיע כאן בתור השר המקשר בין הממשלה לכנסת.

מרב מיכאלי: אני לא פניתי לראש הממשלה כאל ראש הממשלה, אני פניתי לשר הכלכלה, ואך לפני שבוע אישרנו כאן את מינויו של בנימין נתניהו לתפקיד שר הכלכלה.

מרב מיכאלי: דומני שאם ראש הממשלה חש שהוא יכול להחזיק כשר בתיקים, אז מן הראוי שהוא יהיה מסוגל גם לבוא ולתת בעצמו תשובות על שאלות שנשאלות בענייני המשרד.

מרב מיכאלי: כך נראה לי ראוי.

מרב מיכאלי: האם לא כן לדעת אדוני?

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיים ילין – בבקשה, אדוני, שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, כבוד השר, יש פה שתי סוגיות.

חיים ילין: יש סוגיה שסוף-סוף עולה לדיון ערכי, ובלי צעקות, בלי כלום, של דת ומדינה.

חיים ילין: הדיון הזה, כמה שאנחנו לא נרצה, חייבים לשים אותו על השולחן, כי הרי רוב המשתלות מחוברות בצורה זו או אחרת לפריפריה ולחקלאות.

חיים ילין: הנושא השני הוא הבחירה של אנשים שמוכנים לעבוד בשבת תמורת שכר יותר גבוה ולקחת ימי מנוחה ביום ראשון או ביום שני.

חיים ילין: התוצר החיובי שיכול לצאת מהדיון הזה, שבסופו של דבר במדינת ישראל יקבעו שגם יום ראשון הוא יום מנוחה, כמו בהרבה מאוד מקומות – לא הרבה מאוד מקומות, כמו כל העולם, לצורך העניין – ולא רק שישי-שבת כתוספת, וזה גם יעלה את פריון העבודה, כמו שמוכח בכל המחקרים.

חיים ילין: אבל, פה הסוגיה, כבוד השר, היא שאנחנו רואים את זה בפריפריה באופן ישיר: כל פעם מתנפלים על ענף מסוים וכמעט שוחקים אותו לחלוטין.

חיים ילין: להפיל את המשתלות, כשרוב הציבור מגיע בשבתות לקנות שם – מה לעשות, אלה העובדות; אפשר להתווכח עם העובדות, בבקשה.

חיים ילין: אני הפסקתי להתווכח אתן.

חיים ילין: בשבת הם באים, רואים קצת טבע, בורחים מהבטון, מסתכלים על השטחים הפתוחים, וחלק מהדבר זה לקנות – לקנות את הפרח, לקנות את העציץ ולעשות גם את הגינה שלהם.

חיים ילין: הרי חלק מהסיפור של השבת זה לא רק לשמור על השבת, אלא גם לעשות דברים שונים שאתה לא עושה במשך השבוע, וזאת פרשנות.

חיים ילין: הדיון הזה לא מתקיים.

חיים ילין: הוא לא מתקיים מפני שיש טבו על הדיונים האלה, שחס וחלילה אנחנו נפרש את הדת בצורה שונה לחלוטין.

חיים ילין: ופה נכנס הנושא הערכי גם של העבודה וגם של החקלאות וגם של אחיזתנו.

חיים ילין: אני מודיע לך שגם משרד הכלכלה, כשבא לאכוף – ואני פשוט מכיר את זה כראש רשות לשעבר – באים לענפים מסוימים.

חיים ילין: אם באים אל המסעדות, יבואו אל המסעדות; אל המשתלות – אל המשתלות; הם לא באים אל אזור מסוים לבדוק את החוק.

חיים ילין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת ילין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, ואז תשובת השר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר, אני רוצה לברך אותך על כך שאתה משבוע לשבוע רוכש עוד מומחיות – –

יריב לוין: מתמקצע.

דב חנין: – – בענייני משרד הכלכלה, ונראה לי שאם יוטל עליך התפקיד של שר הכלכלה, אתה בכלל לא תצטרך תקופת חפיפה, כי נדמה לי שאתה כבר מכסה את כל תחומי העבודה במשרד.

יולי יואל אדלשטיין: חששתי שאתה תגיד שאם זה יימשך אז לא יהיה שום צורך במינוי שרים קבועים, כי השר לוין יתמצא בכל המשרדים היטב.

דב חנין: אני לא רציתי ללכת עד למקום הזה, אדוני היושב-ראש, אבל אני בהחלט מעריך את הערתך.

דב חנין: לגופם של דברים, אדוני השר, אני מתנגד להפיכתו של יום השבת ליום של קניות ללא הפסקה.

דב חנין: זה גם פוגע בעובדים וזה גם פוגע בצביונו של יום מיוחד שאנחנו מעוניינים לשמור אותו כיום שונה ואחר.

דב חנין: יחד עם זאת – – –

איתן ברושי: חשבתי שאתה בעד חופש האזרח.

דב חנין: יחד עם זאת, אנחנו רוצים שיום שבת כן יהיה יום של תרבות, של נופש ושל פנאי, והסוגיה – – –

יעקב ליצמן: גם מנוחה – – –

דב חנין: וגם מנוחה, בהחלט.

יעקב ליצמן: – – –

איתן ברושי: – – –

קריאות: – – –

דב חנין: מכובדי שר הבריאות, יום מנוחה, יום של תרבות, יום של נופש, כל זה חלק מהמנוחה.

דב חנין: משתלות, כמו שאמרו חברי לפני, הן חלק מתרבות של נופש.

דב חנין: זה לא מפעל כלכלי, זה חלק מתרבות של נופש, פנאי ובילוי.

דב חנין: לכן נדמה לי שראוי למשרד הכלכלה לבחון מחדש את ההתייחסות לסוגיה הקונקרטית הזאת.

דב חנין: תודה.

יריב לוין: תודה רבה.

יריב לוין: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אני אשיב – ראשית, חברת הכנסת מיכאלי, מטבע הדברים נעשות פעולות אכיפה גם על בסיס ענפי, בדרך כלל כאשר יש איזו הצטברות של תלונות בענף מסוים.

יריב לוין: זה דבר שנעשה כדבר שבשגרה, זה לא שלמישהו יש משהו באופן ספציפי כנגד משתלות, והדברים האלה נעשים.

יריב לוין: אני כן מוכרח לומר, וזה גם מתחבר לדברים, בעיני הנכונים, שאמר כאן חבר הכנסת ילין – אני חושב שיש באמת דילמה אמיתית ולא פשוטה בין הרצון, מצד אחד, לשמור את יום השבת עם כל האופי המיוחד שלו, בין הרצון לאפשר למי שרוצה לבלות; בין הרצון שלא לכפות על מי שלא רוצה את הצורך לעבוד; לא ליצור מצב שיש אפליה לרעה, שמי שלא רוצה לעבוד בשבת – בין כי הוא שומר שבת או בין כי הוא רוצה שזה יהיה יום המנוחה שלו – מוצא את עצמו נאלץ לעשות את זה.

יריב לוין: אין עדיין גלאי מחשבות שיודע לאתר מי מהעובדים עושה את זה כי הוא מוחלש ואין לו ברירה, ומי מהעובדים עושה את זה כי הוא רוצה ונוח לו לעבוד בשבת מסיבות כאלה ואחרות.

יריב לוין: זאת שאלה שכל תשובה שלא ניתן עליה כמובן לא תהיה מושלמת, ותמיד יהיו בה בעיות, כי זה איזון בין דברים שמטבע הדברים האחד בא על חשבון השני.

מרב מיכאלי: אבל אדוני לא אומר שהייתה הצטברות של תלונות על משתלות.

יריב לוין: השאלה איפה האיזון הנכון היא שאלה שאנחנו צריכים להכריע בה כאן.

יריב לוין: ברגע שזה החוק, האחריות של משרד הכלכלה היא לאכוף אותו.

יריב לוין: ברור שאי-אפשר לשלוח פקח לכל בית-עסק בכל שבוע, ולכן נעשה גם פיקוח שוטף, נעשה גם טיפול בתלונות, ונעשים גם לפעמים מבצעים בענפים מסוימים, כשיש סברה שיש הצטברות של בעיות או של תלונות על הפרת החוקים באותו מקום.

מרב מיכאלי: אבל יש לך ידע כזה?

מרב מיכאלי: יש לך מידע כזה על הצטברות של תלונות?

מרב מיכאלי: לא אמרת את זה.

יריב לוין: אני אומר, היו תלונות גם במקרה הספציפי של המקום הזה וגם בכלל בענף הזה, ולכן הוחלט לעשות ביקורת בתחום המסוים הזה.

יריב לוין: אני גם חושב שלא נכון שנבוא בטענות למערכת האכיפה.

יריב לוין: להפך, אני לא בטוח שאנחנו היינו רוצים שישב מישהו במערכת האכיפה ויחליט: תשמעו, אני החלטתי שבמשתלות אני לא אוכף.

יריב לוין: אני לא חושב שזה היה נכון.

יריב לוין: אנחנו צריכים לחשוב טוב מהי דרך המלך שאנחנו יודעים לחיות אתה, וכל עוד החוק הוא כזה, נדמה לי שהציפייה היא שתהיה באמת אכיפה מסודרת שלו.

יריב לוין: נדמה לי שבזה אנחנו מסכמים בעצם את מה שנשאל והועלה כאן על-ידי כולם.

יריב לוין: אני בכל זאת אומר עוד פעם: אני אכן עומד כאן ומשיב בשם שר הכלכלה, אבל אני כבר אמרתי ואני רק אחזור על זה למען הפרוטוקול, שראש הממשלה החליט להביא לאישור הכנסת, וקיבל את אישור הכנסת למינויו שר הכלכלה, בין היתר כתוצאה מהעובדה שכאשר הוא ביקש להעביר את תפקיד שר הפנים לידיו של השר דרעי, הוא שמע כאן כל כך הרבה נאומים כנגד העניין, והצבעות שלכם כנגד העניין, עד שהוא החליט שחשוב אולי לחשוב טוב ולשקול את המהלך, ובינתיים להמשיך בסידור הקיים במשרד הכלכלה.

יריב לוין: לכשתהיה לאופוזיציה עמדה מגובשת מה רוצים בדיוק, אני מבטיח שאני את המסר אביא בפני ראש הממשלה, ואת ההחלטה באישור הכנסת הוא יקבל.

חיים ילין: האופוזיציה בפעם הראשונה קובעת מה ההרכב של הממשלה?

יריב לוין: לא, אני רק אומר, האופוזיציה לא קובעת, מי שקבע הוא ראש הממשלה.

יריב לוין: אבל ראש הממשלה שלנו הוא קשוב גם לאופוזיציה.

יריב לוין: הוא בהחלט מקשיב, הוא בהחלט ער לדברים.

יריב לוין: שוועתכם הייתה כל כך קשה בדיון בנושא של מינויו של שר הפנים, שאני חושב שאין להתפלא שראש הממשלה בכל זאת קשוב.

חיים ילין: תגיד לראש הממשלה שאנחנו רוצים שהוא יקשיב לרעשים מתחת לאדמה בעוטף-עזה.

יריב לוין: אתה יודע שנכון שכך בינתיים יהיה, אבל אני לא אסתיר הרי, אדוני היושב-ראש, את הרגע שמישהו ישאל שאלה בנוגע למשרד התיירות, כי בזה אין לי שום ניסיון בלהשיב.

יריב לוין: כשזה יקרה, נראה איך להתמודד עם זה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר שזה שייך ל-1996 או 1997, כששר המדע דאז – אני לא זוכר, מיקי איתן אולי, מישהו שעלה להשיב כאן ואמר:

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לחבר הכנסת פלוני-אלמוני על זה שהזכרת לציבור שאני קיים ושאלת אותי שאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: אבל זאת לא המציאות שיריב לוין חי בה, אז זה בסדר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר נשאר אתנו כדי להשיב על שאילתה דחופה מס' 152 לשר הכלכלה והתעשייה גם כן, מאת חבר הכנסת דב חנין.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא הפעם: הנהלת "כימיקלים לישראל" מסתירה נתוני תחלואה בסרטן.

יעקב ליצמן: חשבתי שאני אשאל שאלה נוספת.

יולי יואל אדלשטיין: כל מיני תקדימים הכנסת הזאת קבעה, אבל זה עוד לא.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני, אגב, שמח ששר הבריאות אתנו, כי במקור השאלה נועדה אליו, אבל – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא שמעת מה שהשר אמר לי.

יולי יואל אדלשטיין: השר אמר: ביקשתי שאלה נוספת, לא נתנו לי.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: ב-26 ביוני 2015 נדרשה כי"ל להעביר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת נתונים על תחלואת סרטן בקרב עובדי "רותם אמפרט".

דב חנין: היא טרם עשתה זאת, גם לאחר פניות חוזרות ונשנות של הוועדה.

דב חנין: רצוני לשאול: מה בכוונת – היה כתוב "משרד הבריאות" – משרד הכלכלה לעשות כדי להביא לפרסום הנתונים?

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת חנין.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני השר.

יעקב ליצמן: האם יש סיבה – – –

יולי יואל אדלשטיין: השאלה שלך, אדוני השר, מאוד במקום, והיא מופנית כרגע למזכירות הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו ככנסת, כמזכירות הכנסת, כיושב-ראש הכנסת, ממש לא יכולים להחליט בשביל הממשלה מי עונה על איזו שאילתה.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מעבירים את השאילתות, נמצא נציג מזכירות הממשלה בכל ישיבות הנשיאות – טוב, השר יריב לוין בקי בתהליכים האלה.

יעקב ליצמן: יש לי אפשרות לעדכן את הכנסת על מה שאני יודע?

יריב לוין: אני אומר מה אני מציע, אדוני השר.

יריב לוין: ראשית, אדוני היושב-ראש, כבוד השרים, חבר הכנסת חנין, אני קיבלתי באמת את השאילתה הזאת ושאלתי את עצמי למה לא שאלת את שר הבריאות.

יריב לוין: לכן אני מבין עכשיו שאתה באמת שאלת את שר הבריאות, רק שמאיזו סיבה זה הגיע למשרד הכלכלה.

יריב לוין: לכן, מה שאני מציע, ברשות אדוני, אני אתן את התשובה המאוד-קצרה שלי יש במידע שרלוונטי למשרד הכלכלה, ואולי אפשר יהיה לחדש את השאילתה הזו באופן כזה ששר הבריאות יוכל לבדוק ולתת תשובה, בין במליאה בין בדרך אחרת, כי אני חושב שאם יש פרטים נוספים הם בידיו.

יריב לוין: אני רק אומר כך: על-פי החוק, חובה על רופאים ומעבידים לדווח למינהל הבטיחות והבריאות התעסוקתית על מחלות תעסוקתיות – אלה המחלות שלגביהן הוכח קשר בין המחלה לבין גורמי סיכון במקום העבודה.

יריב לוין: אין דיווח לגבי תחלואת סרטן ברישומים אצלנו, קרי במשרד הכלכלה, אבל אני אומר שבהחלט יכול להיות שהנתונים במשרד הבריאות הם אחרים.

יריב לוין: אגב, אני מוכרח להעלות עוד דבר אחד שהוא בעיני, גם לטעמי, מחייב התייחסות – לפחות על-פי נוסח השאילתה, ההחלטה בדבר העברת הנתונים, כשהנתונים היו אמורים לעבור לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ואם מותר לי לומר דווקא כן בכובעי כשר המקשר, אני חושב שאם הייתה החלטה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות שיועברו אליה הנתונים, הדבר הזה, בעיני, צריך להיעשות ישירות בהעברת הנתונים לוועדה.

יריב לוין: אני יכול לומר שאלה הנתונים מבחינת משרד הכלכלה.

יריב לוין: אני מניח שהשר ליצמן – בוודאי – כל נתון שהוא יודע ויש לו, הוא לא יתנגד להעביר אותו לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כפי שמתחייב.

יריב לוין: לכן אני חושב שבכלל, בסיטואציה כזאת – אני חושב, חבר הכנסת חנין, שמה שבאמת היה צריך לעשות זה לעשות פנייה מסודרת למזכירות הממשלה מטעם הוועדה ולומר: רבותי, נתנו הנחיה, הדבר הזה לא התקבל אצלנו.

יריב לוין: אני מניח שהעניין הזה היה אז יכול לבוא על פתרונו מבחינת העברת הנתונים.

יולי יואל אדלשטיין: אני אודה לשר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: מכיוון ששאילתות דחופות הן אחד הפרקים החיים במליאת הכנסת, אנחנו קצת נסטה מן התקנון.

יולי יואל אדלשטיין: אני אבקש מן השר לרדת ואודה לו על תשובתו, וכן נעלה את שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן על מנת להשלים את התשובה, ואז תוכל לשאול.

יולי יואל אדלשטיין: אם נידרש לקרוא חזרה לשר לוין, אז נקרא לו.

יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, על החריגה מהנוהל, טיפה.

יעקב ליצמן: אני רוצה להבהיר לחברי הכנסת ולדב חנין במיוחד, לפי השאלה.

יעקב ליצמן: אני סיכמתי עם השר אבי גבאי שאנחנו הולכים לעשות "פריש-מיש" על הכול: א.

יעקב ליצמן: קודם כול, רוצים לבדוק מחדש את הכול.

יעקב ליצמן: אנחנו שנינו ניקח בן-אדם מן הצד.

יעקב ליצמן: כל מה שהיה – אין.

יעקב ליצמן: הולכים מחדש הכול לבדוק; ב.

יעקב ליצמן: חוץ מזה יש שני דברים בנתון של שדה-בריר – החומר, מסוכן או לא, זאת שאלה אחת; זיהום האוויר בערד, קשה או לא קשה.

יעקב ליצמן: את השאלה הראשונה אנחנו הולכים לבדוק, כפי שאמרתי, דרך מישהו נייטרלי שאנחנו שנינו – הוא יהיה בהסכמת שנינו; אנחנו ניקח אותו.

יעקב ליצמן: ואנחנו נחליט אם זה מסוכן או לא.

יעקב ליצמן: לעצם הדבר, אנחנו החלטנו שכרגע מצב זיהום האוויר בערד הוא בסדר, אבל אנחנו הולכים להוריד אותו, מתחת מה שמותר אפילו.

יעקב ליצמן: זה אחד הדברים.

יעקב ליצמן: את שני הדברים אנחנו נעשה בד בבד, במקביל.

יעקב ליצמן: אני רוצה להודיע עוד דבר.

יעקב ליצמן: לא יעלה על הדעת שבעיר כמו ערד, כאשר חוק העזר אוסר נטיעת צמחים מסוימים שחולי אסתמה רגישים להם, יחפרו 3 קילומטר משם כדי לעשות דברים שהם מסוכנים פי-עשרה.

יעקב ליצמן: זה אבסורד.

יעקב ליצמן: לא מעניין אותי אם חברה x, y.

יעקב ליצמן: כי"ל, קילרים, לא מעניין אותי.

יעקב ליצמן: אני צריך לשמור על בריאותו של הציבור.

יעקב ליצמן: ולכן, הנתונים האלה, היה חשוב לי להביא אותם למליאת הכנסת, אם זה יעזור.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: השר מוכן להישאר עוד שנייה?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אבו עראר, אתה רוצה לשאול את שר הבריאות?

יולי יואל אדלשטיין: על כל פנים, שאלה נוספת יש לדב חנין ולטלב אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: מה שהשר רוצה להשיב, תשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אם לא, נעלה בחזרה את השר המקשר.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה לך, אדוני השר, וגם השר המקשר, על התשובות – – –

יעקב ליצמן: אדוני השרים.

יולי יואל אדלשטיין: רבותי השרים.

דב חנין: – – – רבותי השרים, על התשובות.

דב חנין: אדוני, יש לי שתי שאלות, אחת לשר הבריאות ואחת לשר הכלכלה.

דב חנין: שאלת ההמשך לשר הבריאות באמת נוגעת לסכנה הגדולה לבריאותם של 55,000 אנשים – גם ערד וגם היישובים שמסביב לערד.

יעקב ליצמן: יישוב ערבי.

דב חנין: יישוב ערבי ליד ערד.

יעקב ליצמן: בהחלט כן.

דב חנין: אכן, השאלה.

דב חנין: לכן, הנתונים של ועדת העבודה והרווחה כל כך חשובים – תחלואה של עובדי פוספטים.

דב חנין: אנחנו בוועדה שמענו על כך שבארצות-הברית יש אצל עובדי פוספטים פי-2.5 תחלואה בסרטן בהשוואה לאנשים אחרים.

דב חנין: אנחנו גם מכירים את הנתונים אצלנו בארץ על תחלואה קשה ביותר בסרטן של עובדים שעבדו בנמל אשדוד, בזמנם, במתקן התפזורת.

דב חנין: והם זכו בפסקי-דין בבתי-המשפט המחוזיים; קיבלו פיצויים גדולים בשל תחלואה בסרטן בגלל הקרבה לפוספטים.

דב חנין: אז יש קשר בין פוספטים לבין תחלואה בסרטן.

דב חנין: ולכן, העובדה שחברת כי"ל נמנעת מלספק לוועדה – למרות דרישות חוזרות ונשנות של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שיעבירו את הנתונים לוועדה – זה מעורר הרבה הרבה סימני שאלה.

דב חנין: אי-אפשר להגיד שכריית פוספטים היא טובה ובריאה אם הם לא מספקים את הנתונים המינימליים שיש בידיהם.

דב חנין: ושאלת המשך לשר הכלכלה – אני רק לא רואה את השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: הוא יושב, מקשיב לך קשב רב.

דב חנין: הוא יושב שם.

דב חנין: סליחה, סליחה.

דב חנין: השבוע התפרסמה ביקורת מאוד קשה על יחסו של משרד הכלכלה לבטיחות עובדים, והשאלה שלי נוגעת לבטיחות עובדים.

דב חנין: נאמר על משרד הכלכלה שהגנה על עובדים זה נושא משני.

דב חנין: נאמר שתהיה התלבטות במשרד הכלכלה לגבי פעולה להגנת עובדים אם זה יפגע במצב המפעל בבורסה.

דב חנין: הדברים האלה הם דברים קשים ביותר, והם נאמרים מפי ראש מינהל הבטיחות והבריאות במשרד הכלכלה.

דב חנין: אז יש לנו כאן איזו בעיה.

דב חנין: משרד הכלכלה, כך נדמה לי, או לפחות שר הכלכלה – והטענה שלי היא לא לשר לוין – יודע להקדיש הרבה זמן לכתוב תצהיר מפורט, שקראתי אותו, ואפילו להופיע בפני בית-המשפט בעניין מתווה הגז.

דב חנין: אבל כשמדובר בבריאות ובחיים של עובדים, שזה תחום האחריות של משרד הכלכלה, שר הכלכלה לא מתייצב כאן, לא עונה על שאילתות.

דב חנין: אפילו שאילתות בכתב הוא מעביר לשרים אחרים שיענו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

דב חנין: יש כאן תחושה שחייהם של העובדים הפקר.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: ואז שר הבריאות ישלים את תשובתו.

יולי יואל אדלשטיין: ונשמע גם את השר המקשר.

טלב אבו עראר: כבוד היושב-ראש, מכובדי השר, שאלתי היא לגבי מכרה בריר, ואני יודע היטב על עמדתו של משרד הבריאות, של שר הבריאות, שהוא מתנגד לכך.

טלב אבו עראר: אבל איך, לא יודע, המדינה מחליטה להעביר או להקים את מכרה בריר שמהווה סכנת חיים לכל תושבי האזור, יהודים וגם בדואים, ובמיוחד זה קרוב וצמוד ממש לבתי-ספר שממוקמים שם, בתי-ספר בדואיים.

טלב אבו עראר: יש עתירה לבג"ץ מעיריית ערד וגם הצטרפה עיריית כסייפה וכל התושבים שם מתקוממים.

טלב אבו עראר: הגענו למצב שהמדינה התחילה לזלזל בחיי אדם, הן באדם היהודי והן בערבי.

טלב אבו עראר: מה עמדת שר הבריאות, גם, ואני שואל עכשיו, רוצה לשמוע, וגם שר הכלכלה, שהוא במקרה הזה עכשיו השר יריב לוין.

טלב אבו עראר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה, חבר הכנסת אבו עראר.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני שר הבריאות.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת אבו עראר, אני מתפלא.

יעקב ליצמן: אני אומר כל הזמן: זה מסוכן.

יעקב ליצמן: אני לא מפסיק להגיד את זה בכל פורום.

יעקב ליצמן: איפה שאני יכול להגיד, אני אמרתי את זה.

יעקב ליצמן: נדמה לי בתצהירים, במכתבים.

יעקב ליצמן: חד-משמעי – שדה-בריר מ-ס-ו-כ-ן.

יעקב ליצמן: עברית.

יעקב ליצמן: לכולם – ערבים, יהודים, לכולם.

יעקב ליצמן: אז בזה נסתיים.

יעקב ליצמן: אני מציע לדב: חבר הכנסת אלי אלאלוף – אלי, אלי אלאלוף – אני מכיר את יושב-ראש הוועדה, הוא רציני מאוד.

יעקב ליצמן: הוא ידרוש את הנתונים מכי"ל, ובד בבד גם אנחנו הולכים לעשות בדיקה נייטרלית.

יעקב ליצמן: אז נחכה גם לזה וגם לזה.

יעקב ליצמן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן, גם על הספונטניות.

יולי יואל אדלשטיין: מראה את הבקיאות בנושא.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת יריב לוין, השר המקשר.

יולי יואל אדלשטיין: אתה יכול לעלות להשלים את התשובה על שאלות נוספות.

יריב לוין: תודה, אדוני היושב-ראש.

יריב לוין: נדמה לי שחבר הכנסת ליצמן ענה; אני רק אתייחס לשאלה השנייה ששאל חבר הכנסת חנין.

יריב לוין: חבר הכנסת חנין, זה ברור – אני לא ראיתי את הפרסום הזה, אני לא יודע אם הוא מדויק, אם הוא לא מדויק; אני יכול לומר בצורה ברורה: במשרד הכלכלה משקיעים מאמץ מאוד גדול באכיפת חוקי העבודה.

יריב לוין: והנה, היושב-ראש, ראה את הפרדוקס: קודם נדרשתי לענות על שאילתה בעניין אכיפת חוקי העבודה ואיזו תחושה שאוכפים יותר מדי; עכשיו חבר הכנסת חנין, מן הזווית שלו, שואל דווקא הפוך: נדמה שאין מספיק תשומת לב לנושא הגנה על עובדים ואכיפת חוקי עבודה וכן הלאה.

דב חנין: – – –

יריב לוין: לא, לא, לא.

יריב לוין: אני לא בא אליך בטענה אישית.

יריב לוין: אני אומר – לכן אני אומר שוב.

יריב לוין: כמו בכל דבר בחיינו, יש כאלה שחושבים שעושים יותר מדי ויש כאלה שחושבים שעושים פחות מדי.

יריב לוין: השורה התחתונה, משרד הכלכלה, כחלק מהמחויבות שלו, אחראי לתחום העבודה.

יריב לוין: מבצע ומשקיע, גם בתחום הבטיחות וגם בתחום אכיפת חוקי העבודה, את כל המשאבים והמאמצים הדרושים, בוודאי כל מה שעומד לרשותו.

יריב לוין: אין איזו החלטה שאומרת – לא יודע מה: מכון היצוא מאוד חשוב, המוסד לבטיחות ולגהות פחות חשוב, או דברים מן הסוג הזה.

יריב לוין: וכל גורם כזה אמון על חלקו ועל תפקידו ויכול לפעול באמת באופן חופשי, על-פי הסמכות המקצועית שניתנת לו, כדי להשיג את התוצאה המקסימלית.

יריב לוין: וודאי שגם במשרד הכלכלה, כמו במקומות אחרים, כל אחד בתחום שלו, הגיוני וצפוי שירצה יותר וירגיש שאפשר לעשות יותר.

יריב לוין: ובהיבט הזה, זו בוודאי מוטיבציה חיובית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לשר המקשר חבר הכנסת יריב לוין.

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מודים לכל השואלים והמשיבים.

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1909/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: אנחנו עוברים לחקיקה.

יולי יואל אדלשטיין: הצעת חוק פ/1909/20 לקריאה טרומית – הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – החזר כספי של דמי נסיעות והסעות לטיפולי אונקולוגיה ודיאליזה), התשע"ה–2015, של חברות הכנסת רויטל סויד ויפעת שאשא ביטון וקבוצת חברי הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את חברת הכנסת רויטל סויד לנמק, ואז נשמע עוד פעם את שר הבריאות חבר הכנסת יעקב ליצמן, שימסור לנו את עמדת הממשלה.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי חברי הכנסת, לפני שאתאר ואציג את הצעת החוק המאוד-מאוד חשובה הזאת, שאני מבקשת מכל אחד מחברי הכנסת להצביע היום בעדה, שכן היא נוגעת לחולים במצב קשה, אני רוצה לשתף את חברי הבית הזה במה שקרה עכשיו בוועדת החוקה, חוק ומשפט, וכיצד ניסו, אדוני היושב-ראש, לעקוף את הליכי החקיקה הראויים והנאותים בכנסת בוועדת החוקה, חוק ומשפט – מה שהתרחש ממש ברגע זה.

רויטל סויד: כולנו קראנו באמצעי התקשורת על הצעת חוק שראש הממשלה רוצה לקדם, הצעת חוק שאומרת שברוב של 90 מחברי הכנסת יהיה אפשר להדיח חברי כנסת מכהנים בנסיבות מסוימות.

רויטל סויד: הצעת החוק הזאת, נשמעו לה הרבה מאוד מתנגדים בתוך הבית הזה – מצד חבר הכנסת סמוטריץ ומצד חברי כנסת נוספים, אשר אמרו שלא יתמכו בהצעת החוק הזאת שראש הממשלה רוצה לקדם.

רויטל סויד: היום, על אף סדר-יום עמוס מאוד של ועדת החוקה, חוק ומשפט, שעושה עבודה מאוד חשובה ורצינית בכנסת ישראל ודנה בחוקים שעברו בקריאה ראשונה, הגיעה לדיון הצעת החוק איך נדיח – ברוב של 90 – חברי כנסת.

רויטל סויד: הגעתי היום לדיון, מתוך איזו תובנה שתוגש איזו הצעת חוק ויהיה איזה נוסח לקריאה, אבל לא, לא הייתה מונחת בפני חברי ועדת החוקה שום הצעת חוק.

רויטל סויד: כל שיכולנו לדון עליו היה על סמך גזרי עיתונים, ראיונות באמצעי תקשורת, וזהו.

יולי יואל אדלשטיין: סליחה שאני מתערב – מה שאת אומרת מאוד חמור, ואני בוודאי אבדוק את זה – אבל מי הציג את ההצעה?

יולי יואל אדלשטיין: מי בא להציג?

יולי יואל אדלשטיין: זה של הממשלה?

יולי יואל אדלשטיין: של חבר כנסת?

יולי יואל אדלשטיין: של ועדה?

רויטל סויד: ההצעה הזאת, אדוני היושב-ראש – ואני מודה לך על כך שאתה תבחן את זה ותנחה את כולנו – –

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שאבחן את זה.

רויטל סויד: – – ההצעה הזאת עלתה כהצעה של ועדת החוקה.

יולי יואל אדלשטיין: והיא לא הייתה מנוסחת על-ידי היועצת המשפטית?

רויטל סויד: לא הייתה שום הצעת חוק בכלל, ובוודאי לא מנוסחת על-ידי ועדת החוקה.

רויטל סויד: היה יושב-ראש ועדת הכנסת חבר הכנסת דוד ביטן, שבכלל לא היה בטוח שעל-פי סעיף 80(א) לתקנון זו לא הצעת חוק שאמורה להיות דרך יושב-ראש ועדת הכנסת.

רויטל סויד: אבל, ניחא, נניח לזה.

רויטל סויד: אני פניתי, יחד עם חברי ועדת החוקה, ושאלנו – – –

יולי יואל אדלשטיין: אז מי הציג?

יולי יואל אדלשטיין: יושב-ראש ועדת הכנסת הציג את זה?

רויטל סויד: יושב-ראש ועדת החוקה – –

יולי יואל אדלשטיין: חוקה.

רויטל סויד: – – רצה להציג – אני לא יודעת מה, כי אין הצעת חוק.

רויטל סויד: השר אלקין, שמעולם לא נכח בוועדת החוקה בישיבות – ואנחנו מאוד מכבדים את השר אלקין; הוא אחד השרים המוכשרים והטובים – נכח שם.

רויטל סויד: וכל מה שאנחנו הבנו, אדוני יושב-ראש הכנסת, זה שיש פה גזרי עיתונים, פרסומים באמצעי תקשורת, ניסיון להציע הצעת חוק מטעם ועדת החוקה, שוועדת החוקה איננה יודעת מהי.

רויטל סויד: כאשר ביקשנו לראות את הצעת החוק, לא היה נוסח הצעת חוק.

רויטל סויד: היו שם שתי יועצות משפטיות, אף אחת מהן לא אמרה מילה, כי אין נוסח הצעת חוק.

רויטל סויד: וכשאנחנו ביקשנו לראות את הצעת החוק, להבין מדוע השר אלקין נמצא שם, ואם לא מדובר בהצעת חוק שהציע ראש הממשלה – כך קראנו באמצעי התקשורת, וראוי היה שתהיה הצעת חוק ממשלתית של ראש הממשלה שתעבור את ועדת השרים לענייני חקיקה ויתקבל מענה של היועץ המשפטי לממשלה, ולא לנצל את הכנסת, את חברי ועדת החוקה, שעובדים כל כך קשה, ומי כמוך, אדוני היושב-ראש, יודע את זה, ולעשות מחטף – ואנחנו לא אפשרנו את זה, אדוני, ואני אשמח שאדוני יבדוק את זה.

יולי יואל אדלשטיין: הסירי דאגה מלבך לגבי הדיון.

יולי יואל אדלשטיין: הנושא ייבדק.

יולי יואל אדלשטיין: ודאי שכרגע לא ראיתי שום הצעת חוק מנוסחת.

יולי יואל אדלשטיין: לא הייתה – לא בנשיאות ולא בכל מקום – שום הצעת חוק.

יולי יואל אדלשטיין: היה דיון.

יולי יואל אדלשטיין: נבדוק ונראה על מה היה הדיון.

רויטל סויד: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

רויטל סויד: אני אבקש, אולי אדוני יכול להנחות את יושבי-ראש הוועדות, ובפרט את יושב-ראש ועדת החוקה, שלא לעשות יוזמות כאלה מטעמו שלו בלי הצעת חוק.

רויטל סויד: עכשיו בואו נדון בדברים הבאמת-באמת חשובים, בהצעת החוק הזאת שאני מציעה היום ואני מבקשת מחברי חברי הכנסת לתמוך בה.

רויטל סויד: מדובר בחולים, חולים במחלות סרטן, האונקולוגיה, וחולים במחלות דיאליזה.

רויטל סויד: החולים האלה נאלצים לקבל טיפולים רפואיים מדי שבוע, לעתים כמה פעמים בשבוע, שלוש פעמים בשבוע או פעמיים בשבוע – אנשים שחולים, באמת, במחלות קשות, חלקן גם סופניות – החולים האלה היום נוסעים לקבל את הטיפולים.

רויטל סויד: כולנו יודעים, כל אחד מאתנו חווה את זה עם מי מבני משפחתו או מחבריו הקרובים, שהחולים האלה אינם מסוגלים לנסוע באופן פרטי ולנהוג ברכב, מכיוון שהם חולים ותשושים, והם לא במצב טוב, ואחרי קבלת הטיפול מצבם עוד הרבה יותר קשה.

רויטל סויד: ואז אנחנו מצפים ממדינת ישראל, מאתנו, מהממשלה, מהכנסת, לתמוך בחולים האלה, והמעט שאפשר לעשות זה להקל עליהם במחלתם ולממן להם את אותה נסיעה, שלוש פעמים בשבוע, פעמיים בשבוע – לפחות את הנסיעה הלוך ושוב.

רויטל סויד: אבל על-פי החוק היום, הנסיעה הזאת ממומנת אך ורק בצד אחד, מחצית.

רויטל סויד: וזה אומר שחולים נוסעים בתחבורה ציבורית, במוניות, באוטובוסים, ונאלצים לשלם מדי חודש מאות שקלים מכיסם.

רויטל סויד: עכשיו תארו לעצמכם לאיזה עלויות זה מגיע כאשר החולים האלה גרים בפריפריה, והנסיעה במונית מהדרום לבית-החולים או מהצפון לבית-החולים היא נסיעה ארוכה מאוד.

רויטל סויד: אני רוצה לקרוא לכם דברים של אנשים שפנו אלי ואמרו – רינה, בת 49, מהיישוב גן-יבנה בדרום: "צריכה לנסוע לבית-חולים לטיפולי דיאליזה שלוש פעמים בשבוע.

רויטל סויד: כדי להגיע לטיפול, אני נוסעת במונית לבית-החולים ברזילי או למכון נפרולוגיה באשדוד.

רויטל סויד: כל נסיעה כזאת מגיעה לבין 100 ל-150 שקלים לכל כיוון.

רויטל סויד: את הטיפול אני מקבלת שלוש פעמים בשבוע.

רויטל סויד: בחישוב מהיר, אני משלמת מאות שקלים בחודש".

רויטל סויד: כך גם אורנה מגבעתיים, שנדרשת כל שלושה שבועות לקבל טיפול כימותרפי דרך הווריד בבית-החולים שיבא, לטיפול בסרטן השד: "אני כבר שנה שלמה חייבת להגיע במוניות.

רויטל סויד: אני לא מסוגלת לנהוג אחרי הטיפול.

רויטל סויד: נסיעה בתחבורה ציבורית לא באה בחשבון בתשישות הנוראית של אחרי הכימותרפיה.

רויטל סויד: זו הוצאה מאוד משמעותית.

רויטל סויד: בעלי לא עובד, ויש לנו הוצאות גדולות.

רויטל סויד: ישמח אותי מאוד אם קופות-החולים תממנה את התשלום המלא עבור הנסיעות.

רויטל סויד: אינני מסוגלת לעמוד בו".

רויטל סויד: לרוב גם בני המשפחה של החולים נאלצים להפסיד הרבה מאוד ימי עבודה כדי להתלוות לאותם חולים ולהגיע אתם לאותם טיפולים.

רויטל סויד: הצעת החוק שאני מציעה היום, ואני מבקשת מכל חברי הבית לתמוך בה, היא הצעת חוק חברתית, הומנית, שנוגעת לחולים שחולים במחלות הקשות ביותר שאנחנו מכירים.

רויטל סויד: אנחנו חייבים להקל עליהם.

רויטל סויד: אנחנו חייבים לתמוך בהם.

רויטל סויד: אנחנו חייבים לסייע להם.

רויטל סויד: אנחנו חייבים לדאוג לכך שאותם חולים יוכלו לנסוע ולקבל את הטיפול הזה פעמיים ושלוש פעמים בשבוע.

רויטל סויד: היום הם אינם מסוגלים לעמוד בהוצאות האלה.

רויטל סויד: אנחנו, חברי הבית הזה, חייבים לתמוך בהצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: אני פונה גם למרכז השלטון המקומי, שפנה אל כל אחד ואחת מחברות הכנסת וחברי הכנסת בבית הזה בקריאה לתמוך בהצעת החוק הזאת – לתמוך בה ולאשר אותה.

רויטל סויד: זו זכותם של החולים להיות מסוגלים להגיע למקום הטיפול וחזרה במימון מלא.

רויטל סויד: זו זכותם של החולים שמדינת ישראל לא תזרוק אותם, ולא תתעלם מהם, ולא נהיה קהי רגשות מול האנשים בדיוק בסיטואציה הזאת.

רויטל סויד: אדוני שר הבריאות, אני יודעת היטב שאילו זה היה תלוי בך, אתה היית מאשר את הצעת החוק הזאת במלואה.

רויטל סויד: אני יודעת את זה, וגם שוחחנו על כך.

רויטל סויד: אבל אני פונה אליך, שר הבריאות, אולי בכל זאת תוכל לשכנע את חבריך לתמוך בהצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: אני רוצה להציע עוד הצעה: בואו נעביר את הצעת החוק הזאת בקריאה טרומית; בואו נעביר אותה לדיון בוועדת העבודה והרווחה, אצל חבר הכנסת אלאלוף, שנמצא פה.

רויטל סויד: בואו נדון בהיבטים מסוימים שבהם נוכל להקל בדברים האלה.

רויטל סויד: אני מבקשת שלא היום – יגרום לכך שההצעה הזאת תרד מסדר-היום, אלא גם באמצעותך, אדוני השר, וגם באמצעותך, חבר הכנסת אלאלוף, אני מבקשת שנעביר – – –

אלי אלאלוף: – – – חלק מדוח הוועדה למלחמה בעוני שהממשלה אימצה פה.

רויטל סויד: אם עכשיו אתה, חבר הכנסת אלאלוף, מוסיף שזה חלק מהדוח שהממשלה אימצה, אז אני קוראת לכל חברי הממשלה ולחברי הכנסת:

רויטל סויד: אנחנו מדברים פה על מסקנות של דוח הוועדה למלחמה בעוני, אנחנו מדברים פה על מסקנות שהובאו בפני הממשלה.

רויטל סויד: אני מבקשת שהיום נעביר את החוק הזה להכנה לקריאה ראשונה, הוא יגיע אליך, חבר הכנסת אלאלוף, לוועדה, ונקיים דיון.

רויטל סויד: ואם לך, אדוני חבר הכנסת אלאלוף, יש מה לומר על זה, אני מבקשת שתבוא, וגם אתה תגיע ותציע לתמוך בהצעת החוק הזאת.

רויטל סויד: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת רויטל סויד.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני השר, אני רוצה לשאול אותך: ראית שהצעת החוק הבאה של יחיאל חיליק בר היא הצעה דומה.

יולי יואל אדלשטיין: היא לא מוצמדת.

יולי יואל אדלשטיין: האם אתה רוצה לענות פעמיים או לענות פעם אחת?

יעקב ליצמן: אני רוצה לענות תשובה אחת לשניהם.

יולי יואל אדלשטיין: תשובה אחת לשני המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: שב במקומך.

יולי יואל אדלשטיין: ברשות חבר הכנסת חיליק בר, שאני לא רואה אותו כרגע – רגע, אתה יכול לשבת, אנחנו נברך משלחת מאוד מכובדת ביציע ואז תעלה, ואז השר ישיב על שתי הצעות החוק.

יולי יואל אדלשטיין: על מנת שנמשיך, אני רוצה שחברי הכנסת ישבו.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אבקש לשבת.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ביציע אתנו נמצאת משלחת שהגיעה מרחוק, מצ'ילה הרחוקה, בראשות מר מרקו אנטוניו נונייס לוסאנו, נשיא הפרלמנט של צ'ילה.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) מי שקם לידו – אני חושב שזה תקדים בביקורים בכנסת, אולי גם לנו כדאי לקחת דוגמה על קולגיאליות וידידות – הוא הנשיא המיועד של הפרלמנט בצ'ילה, מר אנדרדה לארה אוסוולדו ראול.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים) עוד מעט הם מתחלפים, והביקור הוא ביקור משותף של שניהם בכנסת שלנו.

יולי יואל אדלשטיין: כל חברי המשלחת הנכבדה, שגריר צ'ילה בישראל מר חורחה מונטרו, שגריר ישראל בצ'ילה מר רפי אלדד, וכל האורחים הנכבדים, בין ישראל לצ'ילה יש יחסים דיפלומטיים מאז 1950.

יולי יואל אדלשטיין: ביקורו בישראל של נשיא צ'ילה סבסטיאן פיניירָה בשנת 2011 היה ביקורו הראשון אי-פעם של נשיא צ'יליאני בישראל; מאז ביקרו אותנו כאן שרי ממשלה נוספים, וביקורך היום, אדוני נשיא הפרלמנט, ממשיך רצף זה, שמבטא את הידוק היחסים בין שתי המדינות.

יולי יואל אדלשטיין: מכובדי, כפי שוודאי ידוע לך, ישראל ניצבת לא מהיום במאבק מתמיד לא רק על קיומה אלא על עצם הלגיטימציה שלה להתקיים בחלקת האלוקים הזאת.

יולי יואל אדלשטיין: רבים משכנינו הפלסטינים מעדיפים להתעלם מידנו המושטת לשלום ולשיתוף פעולה ומעדיפים לדבר בשפת הרובה והסכין, לטבוח אֵם בפתח ביתה לנגד עיני ילדיה או מבלים בעיצומו של בילוי במרכז העיר.

יולי יואל אדלשטיין: במדינתך מתגוררת האוכלוסייה הפלסטינית הגדולה ביותר מחוץ לישראל; חלקה הגדול, הנוצרי, הגיע מכאן.

יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים היא משמיעה את קולה במאמץ להטעות את דעת הקהל, והיא עושה זאת לא אחת במתקפות בוטות כנגד ישראל וכנגד מה שהיא מייצגת.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שהלכי הרוח אצלכם, בקרב האזרחים ומנהיגי הציבור, לא יושפעו מרוח השנאה והאנטישמית המלבה את היצרים, וכי היחסים הטובים בין מדינותינו לא יושפעו מהמתרחש באזור זה.

יולי יואל אדלשטיין: בצ'ילה מתגוררת גם קהילה יהודית לא גדולה, של כ-15,000 איש, רובה בעיר הבירה סנטיאגו.

יולי יואל אדלשטיין: אני משוכנע שקהילה זו זוכה אצלכם למלוא ההגנה על זכויותיה ולכיבוד מורשתה.

יולי יואל אדלשטיין: במהלך ביקורך כאן, מכובדי נשיא הפרלמנט, תתרשם ודאי מן המגוון הרב של הדעות, ההשקפות והדתות ומן המאמץ שלנו לקיים כאן בישראל שיח מתמיד, פתוח ותוסס בין שלל חלקי האוכלוסייה, תוך מתן זכויות, חופש הצבעה וחופש ביטוי לכול.

יולי יואל אדלשטיין: אני מאחל לכם ביקור פורה ומוצלח כאן בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים לכנסת, לירושלים ולישראל.

יולי יואל אדלשטיין: ברוכים הבאים.

יולי יואל אדלשטיין: Welcome to Israel and to the Knesset.

יולי יואל אדלשטיין: (מחיאות כפיים)

יולי יואל אדלשטיין: [הצעת חוק פ/1910/20; נספחות.

יולי יואל אדלשטיין: ]

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, כפי שאמרתי, נשמע עכשיו הצעה דומה להצעת החוק של חברות הכנסת רויטל סויד ושאשא ביטון, מפי חבר הכנסת חיליק בר.

יולי יואל אדלשטיין: שימו לב, ההצעה שלו לא מוצמדת, זאת הצעה נפרדת, אבל עדיין השר ייתן תשובה אחת לשני המציעים.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, עד עשר דקות לרשות אדוני.

יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, חברות וחברי הכנסת, אני באמת באמת, כמי שמביא את ההצעה הזאת כבר בפעם השנייה לכנסת, לא מבין את האטימות ואת חוסר ההיגיון שבהפלתה בפעם השנייה, ואחרי שיפילו גם את החוק של רויטל סויד חברתי – אז בפעם השלישית.

יחיאל חיליק בר: אגב, אני יודע, אדוני השר, שכנראה הבעיה אינה אתך, שלבך במקום הנכון ושגם ניסית לסייע, וזה הופך את הדברים לחמורים עוד יותר.

רויטל סויד: גם השר וגם חבר הכנסת אלאלוף.

יחיאל חיליק בר: גם חבר הכנסת אלאלוף.

יחיאל חיליק בר: הרי מה ההצעה אומרת?

יחיאל חיליק בר: שחולי אונקולוגיה ודיאליזה, לא עלינו, מחלות חמורות, וניתן להגיד בהרבה מובנים גם חשוכות מרפא – שנוסעים מדי יום-יומיים לקבל טיפול, יקבלו החזר של דמי הנסיעה שלהם לבית-החולים, אם בתחבורה ציבורית, באמבולנס, במונית או בכל רכב מיוחד אחר.

יחיאל חיליק בר: ואני לא מאחל, באמת לא מאחל, לאף אחד מחברות וחברי הכנסת להגיע למצב הנורא הזה שהוא צריך להתייצב כל יום או יומיים.

יחיאל חיליק בר: תנסו לשוות בדמיונכם, ממגדל השן הזה שאנחנו יושבים בו ואמורים לייצג עם שלם שיש לו בעיות גדולות וקטנות, וזו כנראה נראית איזו בעיה קטנה ושולית, אבל אם חלילה מישהו מאתנו יזדקק לטיפולים כאלה, אז יש לו רכב, ויש לו נהג, ויש לו עוזרים שיכולים ללוות ולקחת אותו, ויש לו גם שכר יפה ומכובד, ברוך השם; לא לאותם אלפי ומאות חולים וחולות, שהרבה מהם נמצאים במצב כלכלי לא הוגן, לא הולם וקשה, ולא רק שהם צריכים להתמודד נפשית ופיזית עם המחלה הנוראה הזאת, אלא שאנחנו גם מוסיפים עליהם מוות כלכלי, שגורם לרבים מהם, חברותי וחברי חברי הכנסת, גם לפשוט את הרגל בשל מחלתם זו – לא בגלל איזו טעות כלכלית שהם עשו, אלא בגלל המחלה.

יחיאל חיליק בר: מה בדיוק אמור לעשות או לחשוב תושב קריית-שמונה או ירוחם, שבאמצע החיים חלילה חלה בסרטן או באי-ספיקת כליות ואמור עכשיו להוציא אלפי שקלים על אמבולנס או על מוניות, או אפילו על אוטובוס, לפעמים לנסוע שעתיים לכל כיוון – כי מה לעשות שהשירותים שצריכים להינתן באותן מחלקות קשות לא נמצאים בהישג יד לא בקריית-שמונה, וכנראה גם לא בירוחם?

יחיאל חיליק בר: זה נשמע לכם הגיוני?

יחיאל חיליק בר: זה נשמע לכם אנושי שאנחנו לא נעזור?

יחיאל חיליק בר: כבר כנסת שנייה שזה עולה.

יחיאל חיליק בר: לאותם חולים – ותכף גם נדבר על הכסף – לא לכולם יש אפשרות להתנייד באמבולנס, לא לכולם יש רכב פרטי ומשפחה תומכת, ומי שיש לו, אני בטוח שלא יזדקק לזה ולא יבקש מהמדינה.

יחיאל חיליק בר: אנחנו מדברים על אלה שאין להם, חברותי וחברי חברי הכנסת.

יחיאל חיליק בר: כמו בהרבה מקרים, לצערי, מי שסופג את הפגיעה הקשה בפסילתו או בדחייתו של החוק הזה זה בדיוק השכבות החלשות, או המוחלשות, שגרות בפריפריה.

יחיאל חיליק בר: כי להגיע, חברי חברי הכנסת, מרמת-אביב לבית-החולים איכילוב זה אולי לא נעים, אבל זה אפשרי; אבל להיטלטל באוטובוס ממעלות לחיפה – ופנו אלי חולי דיאליזה שגרים בדיוק במקומות האלה ואמורים לנסוע ולהתנייד באוטובוס ממעלות לחיפה, או, חלילה, במקרה חירום לקחת מונית ממעלות לחיפה.

יחיאל חיליק בר: יש למישהו כאן מושג כמה עולה מונית ממעלות לחיפה?

יחיאל חיליק בר: מישהו כאן בדק את זה לפני שהוא החליט לא לאשר את החוק הזה?

יחיאל חיליק בר: מישהו כאן היה, חלילה וחס, במצב הזה?

יחיאל חיליק בר: בואו נהיה כנים לרגע, ואני מדבר פה דווקא אל חברי מהקואליציה: זה לא סוד שאין-ספור הצעות חוק חשובות, חברתיות, נפסלות, לצערי, מפני שהן באות מהאופוזיציה.

יחיאל חיליק בר: וזה בסדר, זה גזירת העם, אנחנו באופוזיציה, אבל עדיין יש לנו הזכות לחוקק ולהיות קשובים לעם.

יחיאל חיליק בר: זאת לא פעם ראשונה, וגם לא הפעם המאה, שהצעות חוק שלנו נופלות.

יחיאל חיליק בר: אבל אני, דווקא מכך שדיברתי גם עם שר הבריאות – המצוין, יש לומר – ליצמן, ורויטל דיברה אתו ועם חבר הכנסת אלאלוף, הבנתי.

יחיאל חיליק בר: אני לא מציע פה לא הצעות בנוגע לירושלים, חלילה, ולא בנוגע למעמדם של השטחים או המתנחלים.

יחיאל חיליק בר: אני מציע השתתפות במימון הסעות לחולי דיאליזה ואונקולוגיה, ולכן הייתה צריכה לבוא הקואליציה ולהגיד: רויטל היקרה, חיליק היקר, הצעה טובה, מצוינת, בואו נראה איך אנחנו תומכים בה.

יחיאל חיליק בר: המחלות הנוראיות האלה לא מבדילות, לא בין קואליציה לאופוזיציה, לא בין יהודים לערבים ולא בין תל-אביבי לכאלה שגרים בירכא או בצפת או בדאלית-אלכרמל.

יחיאל חיליק בר: היא פוגעת בכולם.

יחיאל חיליק בר: חולי דיאליזה ואונקולוגיה גרים בכל מקום בארץ, ואלה שאינם יכולים לממן את ההסעות הללו גרים, לצערי, בעיקר במקומות הללו, בפריפריה.

יחיאל חיליק בר: אז עכשיו יעלה לפה נציג או נציגת הממשלה ויגיד לי: תפסיק לבלבל בשכל.

יחיאל חיליק בר: זה לא ימין ושמאל וזה לא קואליציה אופוזיציה, אין כסף.

יחיאל חיליק בר: אז א.

יחיאל חיליק בר: אני אגיד לכם שסדרי העדיפויות שלכם לגבי התקציב הם כנראה קלוקלים, כי אם בסוף, מתוך תקציב של מאות מיליארדים, לא משאירים כסף קטן באמת לאזרחים שבחרו בכם ובי לדברים שהם הכי צריכים, היומיומיים, הקשים – האנשים החולים, אלה שמצפים מאתנו לסייע להם בדיוק בדברים האלה – אז כנראה סדרי העדיפויות התקציביים שלכם לא ראויים.

יחיאל חיליק בר: אבל גם בא האוצר ונתן תשובה, לדעתי לליצמן, ואמר לו שזה עולה קרוב ל-120 מיליון שקל.

יחיאל חיליק בר: שידידי – לא?

יעקב ליצמן: לא רוצה לאכזב אותך, אבל זה פי-שלושה.

יחיאל חיליק בר: פי-שלושה?

יחיאל חיליק בר: זאת אומרת 360?

יעקב ליצמן: 280.

יחיאל חיליק בר: 280 מיליון שקל.

יחיאל חיליק בר: ביקשתי מהממ"מ, יחד עם פיני קבלו, שביקש מחקר על הנושא הזה, והממ"מ אמר לי שהסכומים האלה צפויים להגיע עד 53 מיליון שקלים.

יעקב ליצמן: – – –

יחיאל חיליק בר: בוודאי, יש לי המחקר.

יחיאל חיליק בר: יש לי המחקר, הוא נמצא פה אצלי, הוא נמצא גם אצל פיני, שבעצם מקשר בין ההסתדרות לכנסת.

יחיאל חיליק בר: אגב, הבקשה הזאת הגיעה גם לאור פניות רבות שהגיעו להסתדרות מתושבים, פעילים ואנשים שבאמת קצרה ידם והם לא יכולים לממן לעצמם, אפילו לא את התרופות – להגיע כדי לקבל את הסיוע הזה.

יחיאל חיליק בר: חברות וחברים, אני לא מצפה שמחר אנחנו נהיה מדינת רווחה, אני לא מצפה שממשלת נתניהו תהפוך לממשלה סוציאליסטית או סוציאל-דמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: אני לא מצפה לזה.

יחיאל חיליק בר: הוויכוח הכלכלי הגדול לא מעניין כרגע, לא אותי ולא את חולי וחולות הדיאליזה והאונקולוגיה שמצפים היום לבשורה מהכנסת.

יחיאל חיליק בר: אותי מעניינים השירותים הבסיסיים, הבסיסיים ביותר, שאנחנו צריכים להעניק.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לא נהיה נורבגיה ולא שבדיה מחר בבוקר בנושא החברתי והרווחתי, אבל כשאנחנו באים עם הצעות שעולות 50–60 מיליוני שקלים בשנה, מתוך מאות מיליארדים של שקלים שאנחנו מוציאים על דברים שאת חלקם אני מעדיף אפילו לא לפרט, כדי לא להיכנס לוויכוחים פוליטיים – אני לא יודע אם החולים שפנו אלי הצביעו למפלגה שלי; נראה שלא, כי אני לא בשלטון.

יחיאל חיליק בר: נראה שהרוב לא הצביעו לי, אולי הם גם לא הצביעו למוזס ואולי גם לא לליצמן.

יחיאל חיליק בר: הם הצביעו לעם ישראל, הם הצביעו לממשלת ישראל כדי שתעזור להם, וכפי שאמרתי, המחלות הנוראיות האלה וחשוכות המרפא לא מבדילות, לא בין ימין לשמאל, לא בין קואליציה לאופוזיציה, לא בין יהודים לערבים ולא בין תושבי פריפריה לתושבי מרכז.

יחיאל חיליק בר: ולכן אני קורא גם לחברי הטוב והשר המוכשר ליצמן וגם לחבר אלאלוף, שמבין בזה, וגם לכם, חברי הקואליציה, ואני מבקש מכם: אין לי שום מושג למה ועדת השרים פסלה את הדבר הזה בפעם השנייה והשלישית, גם את ההצעות שלי וגם את ההצעה שבאה בעקבות זה, של חברתי רויטל סויד.

יחיאל חיליק בר: אני מבקש מכם להתעלות על עצמכם, לא לקבור את החוק הזה לשישה חודשים – כי שישה חודשים יכולים לפעמים להבדיל בין חיים למוות בנושאים האלה – לאשר את החוק המצוין הזה, הנחוץ הזה, החשוב הזה והאנושי והיהודי הזה, אפילו הייתי אומר, לסיוע בהסעות לחולי דיאליזה, ולעשות כל תיקון שאתם רוצים לקראת הקריאה השנייה, או הראשונה, או השלישית, בעבודה בוועדות.

יחיאל חיליק בר: אני קורא לכם: הצביעו בעד החוק החשוב הזה.

יחיאל חיליק בר: בואו פעם אחת נתעלה על עצמנו ונסייע לאותם חולות וחולים שמבקשים מאתנו היום סעד בסיסי.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה על שתי הצעות החוק השר, שר הבריאות, הרב יעקב ליצמן; בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ולאחר מכן נצביע על כל הצעה בנפרד.

יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, המציעים – חברת הכנסת סויד וחבר הכנסת חיליק בר – אני מבקש, אפילו מתחנן אליכם: אני לא רוצה להפיל את זה.

יעקב ליצמן: לפי המצב, לפי מה שהמשרד כתב לי, זה 280 מיליון שקל; אפילו לא רוצה להקריא כרגע את התשובה.

יחיאל חיליק בר: לא, זה לא נכון.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר, זה 56.

יעקב ליצמן: תן לי, אני מבקש.

יעקב ליצמן: אני רוצה לעזור לכם, אז למה אתם מתווכחים אתי?

יעקב ליצמן: אני רוצה לעזור לכם.

יעקב ליצמן: תסכימו.

יעקב ליצמן: להפיל את זה, זה לא יהיה לתועלת.

יעקב ליצמן: אני אומר לכם, בוועדה נצא עם פתרון.

יצחק הרצוג: שזה יהיה רשום על שמם גם, לא רק על שם הממשלה.

יצחק הרצוג: שבסוף הפתרון – – –

יעקב ליצמן: אם יהיה פתרון, זה אוטומטית של שניהם.

יעקב ליצמן: אני אומר דבר אחד: כחוק, אני צריך להפיל את זה – – –

רויטל סויד: אדוני השר – – –

יעקב ליצמן: רגע, תנו לי רק להסביר לציבור.

רויטל סויד: אנחנו סומכים עליך.

רויטל סויד: אני גם שוחחתי אתך, אני יודעת שההצעה הזאת חשובה לך, ורק אבקש שאתה – – –

יעקב ליצמן: יש לי כל מיני מחשבות.

יעקב ליצמן: רבותי חברי הכנסת, אני מטפל בנושא הזה כמה חודשים.

יעקב ליצמן: אפילו ביקשתי – אני אגיד לכם את זה – ללבן את כל הדברים בוועדה.

יעקב ליצמן: אגב, יש חילוק והבדל בין חולי סרטן לחולי דיאליזה; דיאליזה יש בהרבה מקומות, סמוך יותר.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה להיכנס, זה פחות קריטי.

יעקב ליצמן: אבל בהחלט לחולי סרטן זה חד-משמעית קריטי, וצריך לעזור, נקודה.

יעקב ליצמן: מכאן, את הדרך אני לא יודע.

יעקב ליצמן: יש לי דרך שניסיתי לבדוק, ופניתי כבר למשרד המשפטים לתת לי אפשרות לתמיכות, לארגונים שמסיעים.

יעקב ליצמן: זה דבר אחד, אבל לא.

יעקב ליצמן: נחפש דרך, אני לא יודע להגיד לכם את זה כרגע.

יעקב ליצמן: שוחחתי – איפה חבר הכנסת אלאלוף?

יעקב ליצמן: אלי?

יעקב ליצמן: הוא לא נמצא?

רויטל סויד: לא.

רויטל סויד: הוא היה צריך לצאת – – –

יעקב ליצמן: אוקיי.

יעקב ליצמן: בכל אופן סיכמתי אתו שהוא יעשה דיון ונשתדל לחפש פתרון.

יעקב ליצמן: אני מציע לכם, תהפכו את זה להצעה לסדר-היום ובוועדה אנחנו נתמוך ונחפש דרך.

יעקב ליצמן: בסדר?

מאיר כהן: המציעים, בבקשה.

יעקב ליצמן: הם מסכימים, אני הבנתי.

יעקב ליצמן: כן?

יעקב ליצמן: אתם מסכימים, אחרת אני צריך לדבר.

יחיאל חיליק בר: אפשר לתחום את זה בזמן.

יעקב ליצמן: אני מסכים לדון בתוך חודש ימים בוועדה; לתת פתרון – נראה במקום, לא יודע, אבל אני רציני בנושא.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני השר.

מאיר כהן: אם כך, בתוך חודש החוק יובא כהצעה לסדר-היום לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: כן, בוודאי, בתוך חודש יהיה דיון.

מאיר כהן: אנחנו מבקשים להצביע על כך ששני החוקים יהפכו להצעה לסדר-היום.

יעקב ליצמן: אין עוד חוק.

מאיר כהן: עובר לוועדת – אוקיי, אסביר הכול.

מאיר כהן: המציעים הסכימו שזה יהפוך להצעה לסדר-היום.

מאיר כהן: אנחנו מצביעים כדי להעביר את זה לדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: כהצעה לסדר-היום, כמובן.

יעקב ליצמן: לפני החוק, כן?

מאיר כהן: שתי ההצעות, אמרתי.

יחיאל חיליק בר: רגע, זה הצבעה בנפרד על כל אחד?

איתן כבל: כן, בטח, אדוני סגן היושב-ראש.

איתן כבל: הצבעה מס' 1 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 60 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – החזר כספי של דמי נסיעות והסעות לטיפולי אונקולוגיה ודיאליזה), התשע"ה–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: אם כך, שתי הצעות החוק יעברו – – –

יחיאל חיליק בר: עכשיו הצבעת על שלי – – –

מיקי רוזנטל: – – – להצביע על כל אחת בנפרד.

מיקי רוזנטל: התקנון מחייב.

מאיר כהן: נצביע גם על השנייה – אוקיי, אוקיי.

מאיר כהן: התוצאה היא: 60 – אין מתנגדים, אין נמנעים.

מאיר כהן: הצעת החוק של רויטל סויד עברה כהצעה לסדר-היום.

מאיר כהן: ונצביע גם על הצעת החוק של חיליק בר.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: להצעה לסדר-היום, כמובן.

מאיר כהן: הצבעה מס' 2 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 55 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להפוך את הצעת חוק ביטוח בריאות ממלכתי (תיקון – החזר דמי נסיעות והסעות לטיפולי אונקולוגיה ודיאליזה), התשע"ה–2015, להצעה לסדר-היום ולהעביר את הנושא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

מאיר כהן: אם כך, גם הצעה זו – 55 בעד, אין מתנגדים ואין נמנעים – תעבור כהצעה לסדר-היום לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק הבטחת הכנסה – – –

נחמן שי: אתה יכול להוסיף אותי בבקשה?

מאיר כהן: נא להוסיף לפרוטוקול את חבר הכנסת נחמן שי.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/2236/20; נספחות]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלת הבטחת הכנסה לקשיש), התשע"ו–2015, של חברת הכנסת סופה לנדבר וקבוצת חברי הכנסת.

מאיר כהן: חברת הכנסת לנדבר – בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, שרים, חברי כנסת, מכובדי – אדוני היושב-ראש, אני יכולה לבקש ממך – – –

מאיר כהן: רבותי, אני מאוד מבקש – חברים, חבר הכנסת פורר, אני מבקש שקט, זה מפריע לכולנו, לרבות למציעה.

מאיר כהן: אנא מכם.

מאיר כהן: צד ימין.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: רבותי חברי הכנסת, לא שאני צריכה תשומת לב אלי, אני מבקשת תשומת לב לאזרחים שצופים בערוץ 99.

סופה לנדבר: לעתים קרובות, כאשר הם מסתכלים איך אנחנו עולים לבמה הזאת האחד אחרי השני, ואיך יושבים חברי הכנסת ולא מסתכלים, ולא שומעים, ומתווכחים בכיסאות שלהם, אנשים אחר כך כותבים או מתקשרים ואומרים: לא אכפת להם מאתנו, מה הם מצפים אחר כך בבחירות?

מאיר כהן: סליחה, גברתי.

סופה לנדבר: לא, זה פשוט מכעיס, סליחה.

מאיר כהן: סליחה, גברתי השרה.

מאיר כהן: שנייה.

מאיר כהן: אני מבקש מכל המזכירויות, אתם הרבה יותר מפריעים מחברי הכנסת.

מאיר כהן: אז אנא מכם, במיוחד בצד שמאל.

מאיר כהן: אי-אפשר ששרה עומדת כאן ולא שומעים אותה.

סופה לנדבר: כבר לא שרה, חברת כנסת, תודה.

מאיר כהן: סליחה, חברת כנסת.

מאיר כהן: סליחה.

מיקי לוי: תוציא אותם החוצה.

קריאה: היא שרה לשעבר.

מאיר כהן: לא, אני משתדל לא להוציא החוצה.

מיקי לוי: אבל הם ממשיכים לדבר.

מאיר כהן: השרה לשעבר.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

סופה לנדבר: תודה.

סופה לנדבר: מכובדי, אתם זוכרים את המשפט הזה: אני משמש פה למיליוני יהודים.

סופה לנדבר: כאן אני רוצה לחזור למשפט הזה: אני משמשת פה למאות-אלפי עובדים, עולים – –

מאיר כהן: חברת הכנסת מיכל בירן, שומעים אותך עד כאן, זה מפריע.

סופה לנדבר: – – וותיקים, שעבדו קשה והגיעו לגיל פרישה, ללא ביטחון כלכלי.

סופה לנדבר: כן, ראש הממשלה; כן כן, שר האוצר; כן, שר הרווחה; כן, שר העלייה והקליטה; כן, יושב-ראש הוועדה למלחמה בעוני; כן, חברי הכנסת בקואליציה; כן, אני משמשת כאן פה לגמלאים שקברתם תחת קווי עוני, קברתם אותם ושכחתם מהם.

סופה לנדבר: אני שוב מתריעה: זו פצצה מתקתקת.

סופה לנדבר: בחברה הישראלית, משנת 2008, נוצר מצב שבן-אדם שלא עבד יום אחד במדינת ישראל מקבל יותר מזה שעבד כל החיים.

חיים כץ: איך?

חיים כץ: איך?

סופה לנדבר: אני יודעת, כבוד השר, אתה תעלה עכשיו לכאן ותגיד – כמו שאמרו לי בפעמים הקודמות על חוקים שהעליתי במשך כמה שבועות – אתה תגיד לי שאין כסף, אתה תגיד – – –

חיים כץ: לא, לא אגיד.

חיים כץ: אבל תסבירי לי איך מי שלא עבד מקבל יותר ממי שעבד.

סופה לנדבר: אני אגיד לך עכשיו.

חיים כץ: זה מעניין.

סופה לנדבר: אגיד לך עכשיו.

סופה לנדבר: אתה כנראה זוכר ומאמין שאני נמצאת בתוך העניין, ואקריא לך את המכתבים.

סופה לנדבר: אתה תעלה עכשיו, כמו שעלית, או עלו לפניך שרים או סגני שרים, על חוקים שנמצאים ברפורמה הפנסיונית של המדינה – של מפלגת ישראל ביתנו, ואתה תגיד שאין כסף, ואין כסף – וכולנו יודעים שיש.

סופה לנדבר: ואתה תסכים אתי שבקואליציה – כולנו יודעים על כך שזה עניין של סדר עדיפויות.

סופה לנדבר: החוק שאני מציעה קובע הכנסת מינימום לגמלאי במדינת ישראל.

סופה לנדבר: אני רוצה לפנות לראש הממשלה.

סופה לנדבר: מישיבות אתו הספקתי לדעת שהוא נורא אוהב להשוות אותנו עם דוחות של ה-OECD.

סופה לנדבר: וגם אתה יודע את זה.

סופה לנדבר: ואני צריכה להגיד שבהשוואה לדוחות האלה, הגמלאים במדינת ישראל הם עניים מרודים – בהשוואה בין-לאומית.

סופה לנדבר: קצבת הזיקנה הממוצעת שהם מקבלים מהביטוח הלאומי היא 12% מהכסף שהם קיבלו ערב הפרישה, לעומת 24% מההכנסות שמקבלים קשישים במדינות אחרות.

סופה לנדבר: נכון או לא נכון, אדוני השר?

סופה לנדבר: ל-47% מהקשישים היום יש חיסכון פנסיוני.

סופה לנדבר: השאר צריכים להסתפק בקצבת זיקנה עם השלמת הכנסה.

סופה לנדבר: ואדוני השר, אני רוצה להגיד לך: מי שעבד כאן, ומי שהספיק לחסוך כספים, יוצא לגמלאות בלי השלמת הכנסה, ואז ההכנסות שלו הן פחות מההכנסות של אדם שמקבל מהביטוח הלאומי קצבת זיקנה עם השלמת הכנסה.

סופה לנדבר: אבל רוב אלו שעבדו, שלא הספיקו לצבור את הפנסיה, הסכום המכובד שאנחנו עליו מדברים, יוצאים לגמלאות, ומהביטוח הלאומי הם מקבלים סכום ללא השלמת הכנסה – ואתה יודע על כך, אדוני השר.

סופה לנדבר: ואני רוצה להזכיר שרוב האנשים האלה עבדו, ורמת ההכנסות שלהם, כולל פנסיה, בלי השלמת הכנסה, מכניסה אותם לעוני מחפיר.

סופה לנדבר: ואתה גם יודע על כך, וכולנו גם יודעים, כאן, והשרים בממשלה יודעים על כך, וחברי הכנסת בקואליציה שעכשיו יצביעו נגד החקיקה הזאת – כולם יודעים.

סופה לנדבר: הדור הנוכחי של קשישים הוא עני, ואתה יודע על כך, אדוני השר.

סופה לנדבר: ואם לא יהיה שיפור של קצבת הזיקנה ופנסיה מינימלית לאוכלוסייה, גורלם נגזר לעוני עד סוף החיים.

סופה לנדבר: ואני פונה לכולם, ולפני כולם לראש הממשלה – כנראה מרוב בושה הוא לא מגיע לכאן, כי זה בושה להבטיח לקראת הבחירות ולא לקיים.

סופה לנדבר: וזה לא משנה שאנחנו נמצאים היום באופוזיציה.

סופה לנדבר: זה בכלל לא משנה.

סופה לנדבר: אתם לא רוצים לפתוח עיניים ולהסתכל על הטרגדיה של האנשים.

סופה לנדבר: ואני רוצה להגיד לראש הממשלה – אומנם הוא לא נמצא, אבל אני מקווה שימסרו לו: כבוד ראש הממשלה, במשמרת הארוכה שלך, טול קורה מבין עיניך ותראה את המציאות.

סופה לנדבר: עכשיו, אדוני השר, אני רוצה להקריא לך כמה מכתבים, ואתה תנסה לשכנע אותנו ואת אלה שיצביעו עכשיו נגד החוק הזה.

סופה לנדבר: חייב להיות מושג "פנסיה מינימום", כמו שיש מושג "משכורת מינימום"; זו רמת החיים שמתחתיה, מתחת להכנסות האלה, אנשים לא מסוגלים לסחוב את עצמם.

סופה לנדבר: אני אתרגם את המכתב של פרופסור לרפואה שהגיע למדינת ישראל, והוא כותב כך: תודה רבה על העקשנות, על הדאגה, על אומץ הלב, על החוקים ברפורמה של מפלגת ישראל ביתנו.

סופה לנדבר: אנחנו הגענו למדינת ישראל כאשר היינו בגיל 40, אשתי ואני, ואחרי 25 שנה כאן במדינה, אחרי שעבדנו קשה מאוד, הגענו לגמלה, בלי חיסכון שמספיק כדי לחיות בכבוד.

סופה לנדבר: הבנות למדו, יש שישה נכדים – אף אחד לא יכול לעזור ולסייע לנו.

סופה לנדבר: אנחנו הגענו לגיל הזה בלי שום אמצעים, בלי אמצעים שייתנו לנו כבוד.

סופה לנדבר: רופא, פרופסור, מדען.

סופה לנדבר: והוא כותב כאן שֵם, ואני לא אקריא את השם מפני שהשני שכותב לי מכתב, גם רופא – ואתה יודע בדיוק, אדוני השר, אתה היית יושב-ראש ועדת הרווחה, אתה יודע שהיו הסדרים בקופות, היו הסדרים בבתי-חולים, שהם לא היו בצוות של בתי-החולים וקופות-החולים, וכאשר הם הגיעו למצב שהיו צריכים לקלוט אותם, הם כבר היו בגיל כמו האדם הזה שכתב לי את המכתב ומבקש ממני לא להגיד את השם שלו במדיה וגם כאן בכנסת, כי הוא אומר: אני מתבייש.

סופה לנדבר: אני הגעתי בגיל 51, כל החיים עבדתי.

סופה לנדבר: משנת 1992 אני רופא בקופת-החולים, אבל ההסדר שלא כלל אותי בתוך קופת-החולים לא נתן לי אפשרות לקבל את הגמלה כמו שמקבלים רופאים בתוך קופת-חולים.

סופה לנדבר: הגעתי לגיל שאני יוצא לפנסיה בלי שום אמצעים.

סופה לנדבר: מה שאני מכניס היום, אחרי שהפסקתי לעבוד, מביטוח לאומי, בלי השלמת הכנסה, זה 2,000 ש"ח לחודש, ועוד אחת של Claims Conference, 3,600 ש"ח.

סופה לנדבר: אני הגעתי מרוסיה בשנת 1990, לא הייתה לי אזרחות, ולכן אין לי פנסיה מרוסיה ואין לי פנסיה כאן.

מאיר כהן: אנא תסיימי, גברתי.

מאיר כהן: בבקשה.

סופה לנדבר: אני מסיימת.

סופה לנדבר: מ-2,000 ש"ח, ההכנסות שלי, אני לא יכול לשלם משכנתה – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, מדברים מחוץ למליאה; אדוני, על-פי התקנון זה אסור.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי.

מאיר כהן: חבר הכנסת איתן ברושי, מדברים בפלאפון מחוץ למליאה.

מאיר כהן: תודה.

סופה לנדבר: אדוני השר, אני חושבת שפנסיה מינימום היא אחד מהדברים האלמנטריים שמדינת ישראל מחויבת לאנשים שהגיעו לגמלאות.

סופה לנדבר: זה דבר המבוסס על חיים של בני-אדם.

סופה לנדבר: לא לראות את האנשים האלה?

סופה לנדבר: לא לראות את העוני?

סופה לנדבר: אלה אנשים שנתנו למדינה, תרמו למדינה, עבדו במדינת ישראל – ואני לא מדברת רק על עולים חדשים, אני מדברת על ותיקי המדינה, על אלה שגדלו כאן.

סופה לנדבר: בשנת 2008 מדינת ישראל עברה לפנסיה צוברת, ולא חשבו ולא התחשבו בכך שדור שלם של פנסיונרים הגיע למצב שהם לא יכולים לחיות בכסף הזה, ובגלל זה אני חושבת שמדינת ישראל מחויבת – אתה כשר, וראש הממשלה כראש ממשלה – מפני שאף דור לא יסלח על מה שקורה כאן, ואנחנו מסבירים פעם אחר פעם, יש פה טרגדיה של דור של גמלאים שמגיעים לגמלאות בלי גמלה.

סופה לנדבר: את הכסף הזה הם חייבים לחיים.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

סופה לנדבר: ואני חושבת שאתה וראש הממשלה והקואליציה הזאת מחויבים לחוק הזה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אני אבקש משר הרווחה, אדוני, לעלות ולהשיב בשם הממשלה.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

חיים כץ: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני יושב פה ומקשיב בקשב רב להצעת החוק של חברת הכנסת סופה לנדבר.

חיים כץ: יש משהו במה שהיא אומרת בנושא העולים.

חיים כץ: אין שום קשר לעובדים במדינת ישראל שעבדו 35 שנה – החוק הזה לא תופס לגביהם, כי אין עובד אחד שעבד 35 שנה במדינת ישראל, ועם קצבת זיקנה אין לו 4,000 שקל.

חיים כץ: לא קיים.

סופה לנדבר: הנה.

חיים כץ: אין כזה דבר, עובד ישראלי.

חיים כץ: אם את מדברת על עולים, חצי מהצעת החוק שלך – מי שהציע לך אותה לא הבין מה שהוא הציע לך.

חיים כץ: כי אם הוא עבד 35 שנה, הוא התחיל בשנת 1980.

חיים כץ: בשנת 1980 הייתה פנסיה צוברת או תקציבית שצברה אחוזים לשנה, והוא צבר 70%.

חיים כץ: ו-70% ממה שהוא צבר, גם אם הוא הרוויח שכר מינימום – מה לעשות, את יכולה לעשות עם הראש כמה שאת רוצה, אבל אין עובד ישראלי אחד שעבד 35 שנה ואין לו 85% משכר המינימום; עם הקצבאות, עם קצבת הזיקנה.

חיים כץ: לא קיים.

חיים כץ: זה במחשבון ארבע פעולות.

חיים כץ: אז כשאת מציעה הצעות חוק ואת רוצה לעזור לאוכלוסיית העולים שבאמת צריכה עזרה, תתמקדי במה שאת צריכה להציע, ואת לא צריכה להרחיב את הצעות החוק סתם.

חיים כץ: יחד עם זה, את באה ואומרת – – –

סופה לנדבר: ועולים חדשים הם לא ישראלים, אדוני השר?

חיים כץ: את לא מקשיבה מה אני אומר לך.

חיים כץ: מה שאני אומר לך, אני מחלק את מי שעבד בישראל 35 שנה – מי שעבד בישראל 35 שנה, בחלק הזה הצעת החוק שלך מתייתרת.

חיים כץ: מי שעלה לישראל ועבד גם בישראל וגם במקומות אחרים – זו אופרה אחרת.

חיים כץ: יכול להיות שהוא בא לישראל ועבד בישראל חמש שנים והוא לא צבר תנאים פנסיוניים בכלל.

חיים כץ: אם הוא לא עבד – אם הוא הגיע נגיד בשנת 2005, והוא נכנס למעגל העבודה ועבד תשע שנים, הוא לא צבר תנאים פנסיוניים, הוא לא יקבל פנסיה בכלל.

מאיר כהן: שם הבעיה.

חיים כץ: נכון.

חיים כץ: אצל הישראלים זה לא קיים.

חיים כץ: לא קיים.

חיים כץ: עכשיו, זה נכון שהישראלים – אנחנו צריכים לעשות אולי אפליה מתקנת לעולים ולהגיד, לצורך העניין – לצורך העניין, אנחנו צריכים לעשות אפליה מתקנת לעולים ולהגיד: בוא לא נתייחס אליהם כמו לישראלים, מפני שהם עבדו במקומות אחרים, והצבירה שהם צברו – אם הם צברו – במקומות אחרים, לא נחשבת בארץ.

חיים כץ: בארץ היו שני סוגי פנסיה: הייתה פנסיה תקציבית, שהבן-אדם לא שילם שום דבר, והמדינה לא שילמה, וזה יצר חוב של אחוזים ממשכורת, שהמדינה מימנה לו.

חיים כץ: אז בהצעת החוק שלך את צריכה להגיד שלתקופת עבודתו בעבר בחו"ל יתייחסו כאילו הוא עבד בפנסיה תקציבית, ואחר כך, בחלק שהוא עבד בארץ, כאילו יתייחסו לפנסיה צוברת.

חיים כץ: אחרת הוא לא יכול לקבל.

אורלי לוי אבקסיס: היא מוכנה לכך.

חיים כץ: מה שאת אומרת – תקשיבי.

חיים כץ: מה שאת אומרת – את אומרת: תשמע, יש בעיה במדינת ישראל לעולים חדשים שלא הצליחו לעבוד 35 שנה, והעלות 2 מיליארד שקלים לפחות.

חיים כץ: 2 מיליארד שקלים.

חיים כץ: ולכן, בגלל העלויות של 2 מיליארד שקלים, ועדת שרים החליטה לא לאשר את הצעת החוק – –

מאיר כהן: חברים, חברים.

חיים כץ: – – לצערי, אף שיש הרבה עולים שצריך לטפל בהם וצריך לעזור להם.

מאיר כהן: רגע, אדוני השר.

חיים כץ: תודה רבה לכם.

חיים כץ: אני מקווה שכנסת ישראל תפיל את הצעת החוק.

מאיר כהן: חברת הכנסת סופה לנדבר, שלוש דקות לרשותך להגיב.

מאיר כהן: אני מבקש מכל חברי הכנסת ובמיוחד מהמזכירות – אנחנו נתחיל לרוקן שם ולבקש מכם לצאת החוצה.

מאיר כהן: זה בלתי נסבל, מה שקורה.

מאיר כהן: זה פשוט בלתי נסבל, לא להאמין.

מאיר כהן: עליזה, אני מבקש, באזור שלך אנחנו נתחיל להוציא את האנשים.

מאיר כהן: זה פשוט בלתי נסבל.

מאיר כהן: תודה, גברתי.

מאיר כהן: שלוש דקות.

סופה לנדבר: תודה, אדוני היושב-ראש.

סופה לנדבר: אדוני השר, אני רוצה להסביר לך: קודם כול, אתה יודע, עולים הם ישראלים, וזה לא משנה מתי הם הגיעו ומאיפה הם הגיעו.

סופה לנדבר: הם מהיום הראשון מרגישים מחויבים למדינה, רק צר לי שמדינת ישראל לא מחויבת לעולים האלה.

סופה לנדבר: אני צריכה, כשרת העלייה והקליטה לשעבר, להזכיר כאן שעולים חדשים תרמו למדינת ישראל?

סופה לנדבר: אתה תגיד לי, אין 2 מיליארד?

סופה לנדבר: אין 1.5 מיליארד?

סופה לנדבר: ואני אומרת: יש, רק אין סדר עדיפויות.

סופה לנדבר: עכשיו אני אסביר לך: אני כבר שבוע רביעי עולה במסגרת החוקים שהמפלגה שלי עבדה עליהם, ומציעה חוק אחרי חוק, וצר לי שהממשלה לא מתחשבת ומפילה אותם.

סופה לנדבר: נכון שאנחנו נמצאים באופוזיציה, אבל 1.5 מיליון איש – תעזוב עכשיו את הישראלים.

סופה לנדבר: אני אומרת, ישראלים שנולדו במדינה – גם אנחנו חייבים להם, כמו שמחויבים לעולים.

סופה לנדבר: אבל אתה עכשיו דיברת על עולים, ואני רוצה להסביר: בשבוע שעבר אתם הפלתם חוק על ותק במדינות, שהם גוררים.

סופה לנדבר: הרי לא יכול להיות שרופא עבד 25-20 שנה, מגיע לכאן ומתחיל מאפס.

סופה לנדבר: זה לא יכול להיות, השר.

סופה לנדבר: זה לא יכול להיות, רבותי.

סופה לנדבר: זו מדינה שנבנתה על-ידי עולים; לא יכול להיות שרופא או פרופסור כותב לי מכתב שהוא מגיע לפנסיה עם 2,000 ש"ח קצבת זיקנה, בלי השלמת הכנסה.

סופה לנדבר: בלי השלמה הכנסה.

סופה לנדבר: תקשיבו למה שאני אומרת.

סופה לנדבר: עם 2,000 ש"ח.

סופה לנדבר: הבן-אדם ממשיך לשלם משכנתה, הבן-אדם ממשיך לשלם חובות.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאתם אדישים כאלה.

סופה לנדבר: לפני הבחירות אתם מבטיחים ואומרים, ונסים ונפלאות.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאתם לא מקשיבים לבן-אדם שעבד כאן עשר שנים, 25 שנה, ולא עבד במקום מסודר – אתה עבדת, אדוני השר, במקום מסודר, שיש שם גם פנסיה תקציבית וגם פנסיה – – –

חיים כץ: אנחנו בצוברת – – –

סופה לנדבר: אני אומרת לך – לא, אני אומרת שלא בכל מקום הייתה פנסיה תקציבית, ולא בכל מקום היו הפרשות לפנסיה, והמון אנשים, גם אלה שנולדו במדינה ועבדו במשכורת מינימום, לא מסודרים בזיקנה.

סופה לנדבר: ובגלל זה אני אומרת, זה לא כהכרזה – החוק הטרומי הזה, יכול להיות, מצביע על בעיה שאתם לא רואים אותה ולא שומעים אותה.

גילה גמליאל: הצעה לסדר-היום – – – דיון מעמיק בבעיה, בשלב ראשון?

סופה לנדבר: רבותי, זה החוק הרביעי.

סופה לנדבר: החוק הרביעי הזה אומר: אנשים מגיעים למצב שהוא קטסטרופלי עבורם.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שבן-אדם מגיע – –

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

סופה לנדבר: – – ואין לו פנסיה ואין לו כסף.

חיים כץ: תהפכי את זה להצעה לסדר-היום ונעשה על זה דיון.

סופה לנדבר: מה זה ייתן, הדיון הזה?

סופה לנדבר: זה שבוע אחרי – – –

חיים כץ: ואם נשפר במקצת?

מאיר כהן: גברתי, חברת הכנסת?

סופה לנדבר: אני חושבת שתצביעו.

סופה לנדבר: תצביעו לפי המצפון, תצביעו לפי מה שהאזרחים האלה שבחרו בכם נתנו לכם.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אם כן – – –

סופה לנדבר: אני פשוט מצביעה על כך שהקטסטרופה נמצאת כאן, במדינת ישראל, וחבל שממשלת ישראל לא מרגישה ולא רואה את הקטסטרופה.

מאיר כהן: תודה רבה, חברת הכנסת, אנא ממך.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלת הבטחת הכנסה לקשיש), התשע"ו–2015.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת, אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 3 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 40 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 46 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק הבטחת הכנסה (תיקון – גמלת הבטחת הכנסה לקשיש), התשע"ו–2015, נתקבלה.

מאיר כהן: ובכן, 40 בעד, 46 נגד.

מאיר כהן: הצעת החוק לא עברה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1562/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק החברות הממשלתיות (תיקון – ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות בדירקטוריונים), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת קארין אלהרר.

מאיר כהן: חברת הכנסת אלהרר, בבקשה.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: גברתי הסדרנית, יש יותר עוזרים מחברי כנסת באולם.

מאיר כהן: חברת הכנסת אלהרר, עשר דקות לרשותך, בבקשה.

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, שרים ושרות, חברי וחברות הכנסת, אני מחזיקה כרגע ביד חוזר שמעבירה רשות החברות הממשלתיות ליושבי-ראש דירקטוריונים ולמנכ"לי חברות.

קארין אלהרר: החוזר הזה הוא מיולי 2014, ובו מבקשת הרשות לעמוד בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ובחוק שירות המדינה ולדאוג לייצוג של אנשים עם מוגבלויות בחברות ממשלתיות.

קארין אלהרר: בסעיף 22 של החוזר יש פנייה לדירקטורים, שאומרת כיצד על הדירקטור לפעול ולהנחות את החברה בתהליך של עידוד ושילוב אנשים עם מוגבלות בשוק התעסוקה.

קארין אלהרר: אני מצטטת: דירקטוריון החברה יקיים דיון בתוך 90 יום ממועד פרסום חוזר זה בנושא מדיניות החברה להעסקת אנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: במסגרת הדיון תגיש הנהלת החברה לאישור הדירקטוריון יעדים בנושא, והדירקטוריון ינחה את ההנהלה לפעול לעמידה ביעדים שיקבע.

קארין אלהרר: החלטות הדירקטוריון בנושא יועברו לרשות החברות הממשלתיות יחד עם נתונים בדבר המצב הקיים בחברה בנוגע להעסקת אנשים עם מוגבלות, מספר עובדי החברה אשר הם בגדר אנשים עם מוגבלות בחברה והדירוג שלהם בחברה.

קארין אלהרר: ולא רק זה.

קארין אלהרר: אחת לשנה, לא יאוחר מ-31 במרס באותה השנה, יעלה נושא ייצוג הולם של אנשים עם מוגבלות על סדר-יומה של ישיבת דירקטוריון החברה, וידונו בה בסוגיות שעולות בחוזר לגבי מה שנעשה בחברה בשנה שחלפה והמתוכנן לשנה הקרובה.

קארין אלהרר: נשמע נהדר, נכון?

קארין אלהרר: אז מינהל רשות החברות הממשלתיות יחד עם דירקטוריונים של החברות ומנכ"לי החברות יחד יקדמו את זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, אבל, אדוני היושב-ראש, אני שואלת, איפה האנשים עם המוגבלות בעצמם?

קארין אלהרר: אדוני, אם אפשר – – –

מאיר כהן: חברים, השר כץ, סגן השר מזוז, אנא מכם, זה מפריע לחברת הכנסת אלהרר.

קארין אלהרר: ביום ראשון האחרון העליתי הצעת חוק קטנה, לא תקציבית, שהמטרה שלה לקבוע ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות בדירקטוריונים של החברה, כדי שבזמן שמחליטים החלטות על חייהם של אנשים עם מוגבלות כדאי שיהיו כאלה, כאלה באמת, שידאגו דאגה אמיתית.

קארין אלהרר: השיח הזה של שילוב אנשים עם מוגבלות לא אמור להיות מעל לראש של האנשים, לא מעליהם ולא מצדדיהם; הם אמורים להיות חלק פעיל, מלא, בכל מקום שבו הם פועלים, בטח כשמדובר בחברות ציבוריות שמשרתות אינטרסים ציבוריים ופועלות למען הציבור.

קארין אלהרר: ההשפעה שתהיה לאדם עם מוגבלות בדירקטוריון היא עצומה, לא רק בשינוי התפיסה, המחשבה הנגישה, השפה – הכול.

קארין אלהרר: את ההצעה הזאת, אגלה לכם, חברי חברי הכנסת, שר האוצר רצה לקדם, סגן שר האוצר רצה לקדם, אבל מי לא רצה לקדם?

קארין אלהרר: יושב-ראש ועדת השרים לחקיקה.

קארין אלהרר: הוא אפילו לא הקשיב להסבר שרצו לתת בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, הוא אפילו לא רצה לדעת למה מדובר בהצעה טובה.

קארין אלהרר: ההצעה הזאת נפלה בגלל שיקולים פוליטיים.

קארין אלהרר: עכשיו באמת, כל שבוע נגיע לכאן ונשאל למה השיקולים הפוליטיים הקטנים, הצרים, הלא-רלוונטיים לחיים של אנשים, הם אלה שבסוף נותנים את הטון?

קארין אלהרר: למה?

קארין אלהרר: מה קרה?

קארין אלהרר: מה, בצד הימני של המפה אין אנשים עם מוגבלות, השרה רגב?

קארין אלהרר: אין?

קארין אלהרר: הם לא קיימים?

קארין אלהרר: מה, אתם מענישים אותי?

קארין אלהרר: אני צריכה את המינוי הזה?

קארין אלהרר: איפה הבושה שלכם?

קארין אלהרר: כרגיל, זה לא מעניין, נכון?

קארין אלהרר: זה לא מעניין, כי מי שהציע הוא מהאופוזיציה, הוא מהצד השני של המליאה.

קארין אלהרר: אבל אני אומרת לכם שאנשים עם מוגבלות הם בכל מקום.

קארין אלהרר: אחרי זה אל תבואו לספר להם שאתם דואגים להם.

קארין אלהרר: אתם לא דואגים להם, ואתם לא דואגים להם מהשיקולים הכי מגעילים שיש.

קארין אלהרר: ספר החוקים קובע שצריך לתת ייצוג הולם לאנשים עם מוגבלות במקומות העבודה בכלל ובשירות המדינה בפרט.

קארין אלהרר: חבל לי, חבל לי מאוד, שבגלל ההתנהגות הזאת, הלא-עניינית, המכוערת, אנשים יישארו בבית, והשיח הזה, של שילוב, יישאר בגדר שיח; המעשה לא יהיה שם.

קארין אלהרר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה סגן שר האוצר חבר הכנסת יצחק כהן.

מאיר כהן: אדוני.

יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, תשובה – – –

מאיר כהן: ובכן, סוכם בין חברת הכנסת קארין וסגן השר: תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/2409/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

מאיר כהן: הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עיתונאים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת יואל חסון – המחנה הציוני.

מאיר כהן: אני מבקש לבדוק אם חבר הכנסת חסון נמצא כאן מאחור.

קריאה: הוא לא מאחור, מאיר, הוא לא נמצא שם.

מאיר כהן: האם יש סגן יושב-ראש באולם?

מאיר כהן: יואל, קדימה, אדוני.

מאיר פרוש: היושב-ראש ייתן נזיפה לסגן היושב-ראש.

מאיר כהן: יואל חסון – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: אני חוזר: הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עיתונאים).

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

יואל חסון: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת החוק שלי נועדה למעשה להגדיר בחוק הגדרה שאינה קיימת היום, שתקיפת עיתונאי, צוותי עיתונות, יוגדר לה מאסר שלוש שנים.

יואל חסון: כפי שאתם יודעים, היום בחוק, חברי חברי הכנסת, יש הגדרה ברורה לגבי תקיפת איש ציבור ולגבי תקיפת ציבורים או אוכלוסיות מסוימות.

יואל חסון: אנחנו גם בכנסת הקודמת לקודמת קידמנו חקיקה שקשורה לענישת מי שפוגע בצוותים רפואיים בבתי-חולים ובמקומות נוספים.

יואל חסון: במערכת הטרור האחרונה, שיש לנו היום, ראינו מצבים וסיטואציות שבהם הציבור תוקף עיתונאים – ציבור מסוים, מובן שלא כולו – אנשים תוקפים עיתונאים, תוקפים צוותים, פוגעים ביכולת של עיתונאים למלא את תפקידם כמסקרים.

יואל חסון: צריך לומר ולהתייחס גם, וזה גם אולי מתאים לעובדה שחברי הכנסת – תודה – שהממשלה, למעשה, מתנגדת לחוק.

יואל חסון: למה הממשלה הזאת מתנגדת לחוק?

יואל חסון: הממשלה הזאת מתנגדת לחוק, מכיוון שסביר להניח שהממשלה הזאת רוצה, וטוב לה, לשסות את הציבור – אחד בשני.

יואל חסון: הרי מה הדרך היותר-טובה להפנות את תשומת הלב מהכישלון בביטחון, מהכישלון בטיפול בטרור, להפנות את הזרקורים לריבים בין ציבורים, למחלוקות, וכן, גם לתקיפת עיתונאים.

יואל חסון: הרי מה אנחנו מצפים בכלל, חברי חברי הכנסת, מאותו אזרח מן השורה שרואה לפעמים את העיתונאי וחושב שדמו מותר, כאשר בבית הזה ובמשרד ראש הממשלה לא הרחק מפה היחס לתקשורת, היחס לעיתונאים, תקיפת התקשורת, תקיפת העיתונאים, היא דבר בסיסי וברור?

יואל חסון: וזאת לא רק תקיפה מילולית, זאת גם תקיפה של להשתלט, לפגוע בתקשורת החופשית במדינת ישראל, לזלזל בחשיבות של עיתונאות ותקשורת בדמוקרטיה.

יואל חסון: הרי הציבור רואה כיצד ראש הממשלה שלו כופה רגולציות למיניהן על התקשורת, משתלט על התקשורת, מחזיק בתיק התקשורת – לא מאיזה מקום תמים, אלא מתוך רצון להשתלט על התקשורת ולקבוע מה הציבור יראה ומה הציבור ידע, ואיך יפעלו העיתונאים, ואולי גם להבטיח, חברי חברי הכנסת, שכאשר אתה שולט, כראש הממשלה, בעיתונות, פתאום אתה מקבל כל מיני כתבות מפרגנות, אישיות, ראיונות, אבל אף פעם במסיבת עיתונאים אתה לא מוכן שישאלו אותך שאלות.

יואל חסון: זה ראש הממשלה שלנו היום, וזאת גם הממשלה שלנו, כך היא מתייחסת לתקשורת.

יואל חסון: אז מה אנחנו באים בטענות לאותו אדם שרואה כיצד ראש הממשלה נוהג כלפי עיתונאים וכלפי תקשורת, ודאי שהוא ירגיש בנוח לתקוף עיתונאי, ואנחנו זוכרים כיצד תקפו את העיתונאים רועי שרון ופוראת נסאר.

יואל חסון: והציבור רואה כיצד ראש הממשלה נוהג כלפי עיתונאים, וכיצד הוא מזלזל בתקשורת, אז הציבור גם חושב שזה בסדר לתקוף עיתונאי תוך כדי עבודתו, וזה גם בסדר לראות בעיתונאי מטרה – מטרה נוחה להפנות אליה כעסים, תסכולים – הרי זה גם נוח לממשלה הזאת; הרי התסכול האמיתי והכעסים האמיתיים צריכים להיות מופנים כלפי ראש הממשלה, והממשלה – שלא מסוגלת לטפל בטרור ולא מביאה ביטחון לרחובות מדינת ישראל.

יואל חסון: אבל הממשלה הזאת יודעת מצוין להפנות את הכעסים ולהפנות את התסכולים לאחרים.

יואל חסון: הרי ראש הממשלה אומר: זו התקשורת הלא-פטריוטית, שפוגעת בביטחון, שלא מאפשרת לי כראש ממשלה את חופש הפעולה.

יואל חסון: אז תחשבו לכם, חברי חברי הכנסת, כשרואה אזרח מהשורה עיתונאי, מה עובר לו בראש?

יואל חסון: הוא אומר: בגלל העיתונאי הזה נמנעת מלחמה אמיתית בטרור.

יואל חסון: מה זאת אומרת?

יואל חסון: איך הוא יודע, אותו אזרח?

יואל חסון: כי ראש הממשלה אמר.

יואל חסון: ודווקא החוק הזה, ההגיוני ביותר, הממשלה לא תומכת בו?

יואל חסון: אבל בחוקים אחרים, כמו חוקי הדחת חברי כנסת, וכל מיני פגיעות בחוקי-יסוד, את זה עושים פה בקלות.

יואל חסון: בקלי קלות, אדוני היושב-ראש, משנים פה חוקי-יסוד.

יואל חסון: אתה יודע, כשבודקים כמה חוקי-יסוד השתנו בעשר השנים האחרונות, אי-אפשר להשוות, לדוגמה, ל-30 שנה הראשונות של מדינת ישראל.

יואל חסון: לא שינו פה חוקי-יסוד כמו ששינו פה בעשר השנים האחרונות.

יואל חסון: אנשים, חברי חברי הכנסת, לוקחים את החוק לידיים.

יואל חסון: הם מבינים שדמה של התקשורת מותר.

יואל חסון: הם מבינים שדמם של העיתונאים מותר, כי הם מקבלים את האווירה הזאת מהממשלה הזאת, והם חושבים שזה בסדר – זה בסדר לתקוף כתב ערבי כי הוא ערבי, וזה בסדר גם לתקוף כתב יהודי כי לא אוהבים את מה שהוא מדווח, או את מה שהוא מסקר, או שבעיני אותו ציבור שתוקף נראה לגיטימי לפגוע באותו עיתונאי, כי זה לגיטימי, כי הממשלה אומרת שזה לגיטימי לפגוע בחופש העיתונות ולפגוע בעיתונאים.

יואל חסון: הכול מושרש מלמעלה.

יואל חסון: זה הכול, גברתי שרת המשפטים, מושרש מלמעלה.

יואל חסון: ודווקא את, גברתי, שמכירה את החשיבות והכוח של העיתונות והתקשורת, היית צריכה לבוא ולדעת ולהסכים שתהיה הפרדה בין תקיפת עובד ציבור לבין תקיפת עיתונאי.

יואל חסון: זה לא אותו דבר.

יואל חסון: זאת לא עמדה שיכולתם להביע, ואין בה באמת עמדה עניינית, אבל אני אשמע אותך בטח עוד כמה דקות.

יואל חסון: ולכן, חברי חברי הכנסת, כמו שאמרתי, לצערי, התקשורת הפכה להיות שק חבטות, וזה בסדר – אנחנו לא מסכימים עם כל מה שבתקשורת, ובוודאי לא מסכימים עם כל עיתונאי, ובוודאי גם אני לא תמיד אוהב כל פרשנות, כל דיווח וכל כתבה, אבל אני כן אוהב את זה שמדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית; היא מדינה שבה חופש העיתונות הוא חלק משמעותי מהיסודות של הקיום שלנו כאן, ואי-אפשר לאפשר פגיעה בחופש הזה באמצעות זה שחברים, כתבים שעומדים מול מצלמה, חוששים ממה שקורה מעבר לגבם, חוששים שיקבלו פתאום איזושהי מכה, או דחיפה, או סכין, חס ושלום.

יואל חסון: יותר ויותר צוותי עיתונות היום, כשיוצאים לשטחים, בוודאי לשטחי סיקור תוך כדי אירועי טרור – ולא בגלל הטרור – המערכות נאלצות לשלוח אותם עם מאבטחים.

יואל חסון: והכנסת צריכה להגיד אמירה, ואמירה ברורה, שכן חשוב לנו חופש העיתונות, חשוב לנו חופש הפעולה של העיתונאים והכתבים, חשוב לנו שהם יוכלו לפעול באופן חופשי ובטוח, וחבל שהממשלה הזאת היום תמצא כל מיני הסברים למה לא לתמוך בחוק שבעיני הוא חוק חשוב, דמוקרטי ונחוץ.

יואל חסון: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש משרת המשפטים איילת שקד – בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עיתונאים), של חבר הכנסת יואל חסון, עניינה קביעת עונש מוחמר על עבירת תקיפה כאשר היא מבוצעת כלפי עיתונאי וקשורה למילוי תפקידו.

איילת שקד: חברת הכנסת גלאון, אני יכולה לצטט את מה שאמרנו?

איילת שקד: כן?

איילת שקד: חברת הכנסת גלאון וחברת הכנסת גרמן ואני תהינו מדוע דמו של עיתונאי סמוק יותר מדמה של עובדת סוציאלית או מדמו של רופא.

איילת שקד: במסגרת ההצעה מוצע לקבוע עונש של שלוש שנות מאסר במקרה של תקיפת סתם של עיתונאי, במקום עונש של שנתיים מאסר הקבוע בצד עבירת תקיפת סתם היום, וכאשר התקיפה נעשית בנסיבות מחמירות מסוימות מוצע לקבוע עונש של חמש שנות מאסר.

איילת שקד: עמדת הממשלה היא כי יש להתנגד להצעת החוק מהטעמים שלהלן.

איילת שקד: ראשית, אף שאין חולק על חשיבות תפקידם המקצועי של העיתונאים, אין הצדקה להחמיר את הענישה על תקיפתם דווקא מעבר להגנה הקיימת על כל אדם אחר.

איילת שקד: יש מעשים ותפקידים נוספים אשר חשיבותם רבה, ואף-על-פי-כן העונש על תקיפתם אינו מוחמר.

איילת שקד: אומנם המחוקק קבע עבירות מיוחדות של תקיפת עובד ציבור, אולם במעשים אלו יש פגיעה בערך מוגן נוסף ונפרד, שכן פגיעה בהם הקשורה למילוי תפקידם היא פגיעה בשירות הציבורי שהם נותנים, ולכן יש בה גם פגיעה באינטרס הציבורי.

איילת שקד: שנית, העובדה שתקיפה נעשתה נגד עיתונאי דווקא, והנזק הפוטנציאלי של תקיפה כזו בהחלט יכול להיות מובא בחשבון על-ידי בית-המשפט ולהיחשב שיקולים לחומרה בזירת העונש.

איילת שקד: בית-המשפט יוכל להחמיר במסגרת העונש המרבי הקבוע בחוק כאשר אדם תקף עיתונאי בשל תפקידו, ובמיוחד במקרה שהתקיפה סיכלה סיקור עיתונאי, שכן זה באמת דבר חמור.

איילת שקד: לבסוף, יודגש כי כאשר עבירת התקיפה נעשית בנסיבות מחמירות, כגון שנגרמה חבלה או שעשו את התקיפה שני אנשים או יותר, ממילא העונש המרבי יוחמר.

איילת שקד: נוכח האמור לעיל, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: חבר הכנסת יואל חסון – – –

איילת שקד: אני יכולה לרדת?

מאיר כהן: כן, בוודאי.

מאיר כהן: חבר הכנסת חסון רוצה להגיב?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה.

יואל חסון: אז רק בהערה קצרה לחברות הכנסת, ודאי שעיתונאים, דמם לא סמוק יותר, והחוק ידע להגדיר ויודע להגדיר ציבורים מסוימים, ועשינו את זה בכנסת במדינת ישראל.

יואל חסון: הגדרנו כללים שונים לגבי ציבורים מסוימים, על תקיפתם.

יואל חסון: ולכן גם עיתונאים, לעניות דעתי, היו צריכים להיכנס להגדרות המיוחדות האלה.

יואל חסון: אבל אני אומר לכם משהו, חברי חברי הכנסת, ראש הממשלה שלנו יספר לנו מעשיות, הוא ידבר בטון בטוח, אבל בפועל, ראש הממשלה, אתה מאפשר לאזרחי מדינת ישראל להיפגע מטרור ולחיות תחת איום מתמיד, אדוני ראש הממשלה.

יואל חסון: אתה הבאת למצב שהימים הם ימים אפלים, שבהם אתה, ראש הממשלה, משתלט על העיתונות; אתה מפיץ פחד ומשכתב את ההיסטוריה.

יואל חסון: אתה, אדוני ראש הממשלה, מוביל מאבק בדמוקרטיה הישראלית.

יואל חסון: אתה תוקף את הדמוקרטיה.

יואל חסון: אין בך שום תקווה.

יואל חסון: רק אתמול, אדוני ראש הממשלה, הצעת לגדר אותנו למוות – לגדר אותנו למוות.

יואל חסון: זה החזון שלך, אדוני ראש הממשלה?

יואל חסון: זאת התקווה שאתה נותן לציבור?

יואל חסון: יש כאן אופציה לחיים שפויים יותר, אם הייתה כאן אולי קצת יותר תקווה, ולא המטרה שלך, אדוני ראש הממשלה, לגווע ולשקוע, לגרום לנו לשקוע בייאוש.

יואל חסון: אדוני ראש הממשלה, יש לאזרחי מדינת ישראל זכות לחיות כאן ללא מנהרות מתחת לבתים; יש להם זכות לא לפחד.

יואל חסון: יש להם זכות לביטחון.

יואל חסון: לפני שבע שנים, אדוני ראש הממשלה, התחלת את כהונתך השנייה.

יואל חסון: התחלת כהונה שנייה, והבטחת ואמרת, אדוני ראש הממשלה, שתחת כהונותיך לא היה טרור.

יואל חסון: אבל הנה, אדוני ראש הממשלה, אתה לא טוב בכלכלה, אתה לא טוב בחברתי, והנה אתה גם לא טוב בביטחון.

יואל חסון: הרי זה היה הדגל המרכזי שלך; על זה אמרת, אדוני ראש הממשלה שאתה חזק מול ה"חמאס" ואתה יודע להתמודד עם איראן ואתה יודע לתת ביטחון לאזרחי מדינת ישראל.

יואל חסון: מעולם לא חוו כאן ביטחון כל כך מעורער – אישי, מפחיד, כזה שאזרחים מפחדים ללכת ברחוב, ומה אתה נותן להם?

יואל חסון: מה אתה מציע להם, גדר?

יואל חסון: אתה מציע להם גדר שמגדרת את הפלסטינים פנימה לתוכנו?

יואל חסון: איזו הפרדה?

יואל חסון: אתה מביא אותנו למדינה דו-לאומית, אדוני ראש הממשלה.

יואל חסון: אתה מביא אותנו למדינה מגודרת, אבל היא דו-לאומית.

יואל חסון: היא כזאת שתחווה טרור יום-יום, דקה-דקה.

יואל חסון: אתה, ראש הממשלה, מגדר אותנו למציאות של טרור; אתה מגדר אותנו למציאות שבה פלסטינים יסתובבו בשטחי מדינת ישראל ויפגעו בביטחון שלנו יום-יום.

יואל חסון: זאת המדיניות שלך?

יואל חסון: זה מה שאתה עושה?

יואל חסון: אתה רוצה לגדר אותנו ביחד עם הפלסטינים?

נורית קורן: נא לסיים.

יואל חסון: אתה לא רוצה להביא להפרדה?

נורית קורן: הזמן תם, נא לסיים.

ענת ברקו: אם לא הייתה גדר, אתה יודע כמה מסתננים היו שם?

ענת ברקו: אתה יודע?

ענת ברקו: תגיד תודה.

יואל חסון: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לומר לך, אדוני ראש הממשלה, הפתרון האמיתי הוא הפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

ענת ברקו: תגיד תודה, "דאעש" היה אצלך בלי הגדר שראש הממשלה – – –

יואל חסון: הגנה על מדינה יהודית ודמוקרטית, זה מה שצריך להיות כאן, אדוני ראש הממשלה.

ענת ברקו: – – –

נורית קורן: נא לרדת, חבר הכנסת יואל חסון.

יואל חסון: אתה לא צריך לגדר אותנו עם הפלסטינים – –

נורית קורן: חבר הכנסת יואל חסון, תם הזמן, אני מבקשת לרדת.

נורית קורן: אני מבקשת לרדת.

יואל חסון: – – אלא לעשות הפרדה בינינו לבין הפלסטינים.

יואל חסון: תודה רבה.

ענת ברקו: – – – זה מה שצריך – – –

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: בבקשה, אני מבקשת מכולם לשבת במקום, אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עיתונאים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת יואל חסון.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 4 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 25 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 50 נמנעים – אין ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת חוק העונשין (תיקון – תקיפת עיתונאים), התשע"ו–2015, נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 25, נגד – 50.

נורית קורן: הצעת חוק העונשין לא עברה, והיא תוסר מסדר-היום.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/2130/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – ביטוח שאירים לאלמן), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מאיר כהן וקבוצת חברי הכנסת; בבקשה.

נורית קורן: להצעה הזו מוצמדת הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – אי-שלילת זכאות לקצבת שאירים בשל הכנסה מפנסיה), התשע"ה–2015, של חברת הכנסת זהבה גלאון וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: על שתי ההצעות יהיו תשובה והצבעה במועד אחר.

נורית קורן: בבקשה.

מאיר כהן: גברתי היושבת-ראש, חברות וחברי כנסת נכבדים, בימים שבהם אנחנו מתעקשים כל כך, ובצדק, על תיקון אפליה ושוויון מגדרי, ראוי לעשות כך לשני הצדדים.

מאיר כהן: ובמה הדברים אמורים?

מאיר כהן: הצעת החוק הזו באה לתקן עוול מגדרי שקיים מכוח המציאות יותר מדי שנים.

מאיר כהן: החוק היום קובע, שימו לב, כי אלמנה כהגדרתה בחוק – חברת הכנסת מירב בן ארי, אני מקשיב להצעת החוק שלך, תקשיבי, אנא ממך; אני חוזר: החוק היום קובע כי אלמנה כהגדרתה בחוק זכאית לקבל קצבת שאירים בשל פטירתו של בן-זוגה המבוטח ללא כל מבחנים.

מאיר כהן: לעומת זאת, לפי אותו סעיף, אלמן זכאי לקצבת שאירים בשל פטירת בת-זוגו המבוטחת רק – עכשיו, שימו לב, הגברים – רק אם יש עמו ילד, או שהכנסתו אינה עולה על הסכום הקבוע בחוק.

מאיר כהן: הצעת החוק הזו חוצה מפלגות.

מאיר כהן: זוהי הצעה צודקת, הצעה חברתית, הצעה שההגינות היא הקו המנחה שלה.

מאיר כהן: לראיה, אדגיש ואזכיר כי הצעת חוק זהה הונחה על שולחן הכנסת השמונה-עשרה על-ידי חבר הכנסת דוד אזולאי, שר הדתות דהיום, וחבר הכנסת חיים כץ, שר הרווחה דהיום.

מאיר כהן: מעבר לצדק והשוויון, המהווים את ליבת הצעת החוק הזו, ראוי שנביא כולנו בחשבון את מצבם של הקשישים החיים היום בארץ, מצב שצריך להדיר שינה מעינינו.

מאיר כהן: אין לי ספק שאישור הצעת החוק יביא בשורה חשובה לקשישים אלמנים רבים, שסובלים נוסף על מצבם הכלכלי הרע גם מבדידות.

מאיר כהן: הנביא ירמיהו כתב לפני אלפי שנים את מה שהפכנו למשפט המבטא חוסן: "לא אלמן ישראל".

מאיר כהן: אז אני מקווה בשביל כל האלמנים שבאמת ייעשה צדק.

מאיר כהן: אני ביקשתי, הסכמתי שתשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

מאיר כהן: אני חלוק – עם המספרים שמאחורי הצעת החוק הזו.

מאיר כהן: אנשי הביטוח הלאומי דיברו אתי על עשרות-מיליונים ספורים, שזה ממש לא בשמים, ואנשי משרד הרווחה והשר אומרים שזה 400 מיליון שקלים.

מאיר כהן: אנחנו נדחה את התשובה ואת ההצבעה למועד אחר, ואני מאוד מקווה שנתקן את העוול הזה.

מאיר כהן: תשימו לב, איל בן ראובן ואילן, אנחנו הגברים, טיפה בואו נשים לב – אם לא שמעתם, כל מה שאני מבקש זה את זכויותיהם של גברים אלמנים, שיקבלו בחוק – כמו שאישה שמתאלמנת מקבלת קצבת שאירים, כך גבר שמתאלמן יקבל קצבת שאירים.

מאיר כהן: תודה רבה לכם.

אילן גילאון: הולכים אתך.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת מאיר כהן.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/247/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: ועכשיו חברת הכנסת זהבה גלאון – הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון – אי-שלילת זכאות לקצבת שאירים בשל הכנסה מפנסיה), התשע"ה–2015.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, נוצר מצב אבסורדי לגבי אלמנים ואלמנות, או חוסר שוויון משווע בסוגיית האלמנים והאלמנות.

זהבה גלאון: כשאישה נותרת אלמנה לאחר שבעלה נפטר, היא מקבלת קצבת שאירים בלי קשר להכנסה שיש לה מהעבודה שלה או ממקורות אחרים.

זהבה גלאון: אנחנו תומכים בזה, אנחנו חושבים שזה דבר נכון, וכך העניינים צריכים להיות.

זהבה גלאון: הדבר הלא-שוויוני הוא ביחס לגברים במקרה הזה.

זהבה גלאון: כשגבר מתאלמן, כדי לקבל את אותה קצבה, עושים לו מבחן הכנסה, שמתייחס להכנסות הקודמות שלו.

זהבה גלאון: היה בזה היגיון בזמנו, היגיון רב, כשקבעו את המבחן המפלה הזה, לכאורה או לא לכאורה, כי אנחנו יודעים איך המשק בנוי; אנחנו יודעים שגברים עבדו בהכנסות מכניסות; נשים בדרך כלל, בדרך כלל, בשנים ההן היו עקרות-בית וכמעט שלא הרוויחו, או כמעט שלא הייתה להן הכנסה אחרת.

זהבה גלאון: היום הנסיבות של שוק העבודה השתנו.

זהבה גלאון: עדיין לא מדברים על מצב אופטימלי, אבל העובדה שמחייבים גבר לעבור מבחן הכנסה, שהוא באמת קשה, לעומת העובדה שנשים מקבלות את אותה קצבה ללא מבחן הכנסה, היא לא סבירה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת חיים כץ, בכנסת הקודמת, בכנסת התשע-עשרה, וחבר הכנסת דוד אזולאי הגיעו בזמנו להסכמה עם האוצר להגדיל את ההכנסות שמובאות בחשבון לגבי ההכנסה של אלמן, כדי לאפשר לו את אותה קצבת שאירים.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שגם ההסכמה הזו, עם כל זה שהיא הייתה חשובה והיא הגדילה את התקרה, היא לא מספקת, וצריך ליצור מצב שוויוני: אלמנה זכאית לקצבת שאירים, אלמן זכאי לקצבת שאירים; אותו מבחן צריך להיות לשניהם, או ליתר דיוק – היעדר מבחן צריך להיות לשניהם.

זהבה גלאון: שר הרווחה חיים כץ ביקש מאתנו לדחות את התשובה וההצבעה למועד אחר.

זהבה גלאון: אני מקווה שעד אז נבוא אתו בדברים כדי להשוות את המצב המפלה והאי-שוויוני הזה.

זהבה גלאון: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/462/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק שעות עבודה ומנוחה (תיקון – קיצור שעות העבודה), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת דב חנין.

מאיר כהן: חבר הכנסת חנין – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: ישיב בשם שר הכלכלה – אוקיי, הוחלט על תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אדוני השר – יש לנו שר במליאה?

מאיר כהן: כן, כן, מירי פה.

דב חנין: גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת – אני לא רואה אותה, אתם רואים אותה?

מאיר כהן: חברת הכנסת מירי רגב.

דב חנין: אוקיי.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, עמיתי חברי הכנסת, אני מתכבד להביא בפני הכנסת הצעת חוק שמבקשת לקצר את שבוע העבודה.

דב חנין: אנחנו מדברים, עמיתי חברי הכנסת, על אחת הסוגיות החברתיות הכלכליות החשובות ביותר בחיינו, וזו הצעה שתפתח, אני מקווה, דיון ציבורי רציני ומעמיק, שיוביל לשינוי ולתיקון המצב הקיים היום.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, הישראלים עובדים יותר מדי.

דב חנין: הישראלים עובדים יותר שעות מאשר בכל מדינה מערבית אחרת; ישראלי ממוצע עובד 1,856 שעות בשנה – 431 שעות יותר מעובד הולנדי ממוצע; 420 שעות יותר מעובד דני ממוצע; 485 שעות יותר מעובד גרמני ממוצע; וגם הרבה יותר מהעובדים הצרפתים, האמריקנים, השבדים, הבריטים, היפנים, האוסטרלים.

דב חנין: ולמרות זאת, מדינת ישראל ממוקמת במקום השני מהסוף, בין מדינות ה-OECD לפחות, בשיעורי העוני.

דב חנין: ימי העבודה הארוכים לא מאפשרים לצאת ממעגל העוני – יותר ויותר משפחות מצטרפות אליו בשנים האחרונות.

דב חנין: זאת אומרת, אין קשר בין העובדה שאנחנו עובדים יותר לבין העובדה שאנחנו עניים יותר.

דב חנין: ואם זה לא מספיק, על-פי יוזמה חדשה של ראש הממשלה, אנחנו עומדים לעבוד אפילו יותר; במקום ששעות נוספות בעבודה יחושבו על בסיס יומי, הן תחושבנה על בסיס חודשי.

דב חנין: המשמעות היא שחוק שעות עבודה ומנוחה, שלפיו יום עבודה סטנדרטי אמור להימשך כשמונה שעות, ועל כל שעה נוספת על המעביד לשלם תוספת, לא יהיה בעצם רלוונטי יותר.

דב חנין: לפי ההגדרות החדשות, העובד הישראלי יגיע ל-2,244 שעות עבודה שנתיות עוד לפני שהוא מגיע לשעות נוספות.

דב חנין: עובדים יותר ומשתכרים פחות.

דב חנין: הגיע הזמן לתקן את ההיגיון המעוות הזה ולפעול למען שוק עבודה יעיל וצודק יותר.

דב חנין: שעות העבודה הארוכות הופכות את העבודה במקרים רבים ללא יעילה, לפוגענית.

דב חנין: שעות עבודה נוספות, על-פי מחקרים רבים, פוגעות בפריון העבודה.

דב חנין: על המדינה להתערב ולהפחית את שעות העבודה.

דב חנין: עליה מוטלת החובה להתערב בשוק העבודה כדי להיטיב את ארגון העבודה ולהעלות את פריון העבודה במשק.

דב חנין: מהתיקון שאנחנו מציעים ירוויחו העובדים, אבל בסופו של דבר תרוויח החברה כולה.

דב חנין: לחוק לקיצור שבוע העבודה בישראל יש שלוש מטרות עיקריות, ואלה הן המטרות שעמדו גם במרכזו של חוק דומה שנחקק בצרפת כבר בשנת 2000.

דב חנין: ראשית, עמיתי חברי הכנסת, החוק מבקש להיטיב את תנאי העובדים בישראל.

דב חנין: קיצור שבוע העבודה ל-35 שעות הוא צעד חיוני מבחינת תנאי העבודה של ציבור השכירים בישראל.

דב חנין: אנחנו מדברים על כך שבשנים האחרונות שבוע העבודה מתארך, והשכר לעומת זאת נשחק.

דב חנין: קיצור שעות העבודה, משמעותו למעשה תגמול גבוה יותר לשעת עבודה ותשלום שעות נוספות החל בשעה ה-35 בשבוע.

דב חנין: נוסף על כך, קיצור שבוע העבודה יתרום למאבק באבטלה; הודות לקיצור שבוע העבודה יוכלו להיקלט לעבודה עובדים ועובדות נוספים, כדי לפצות על אובדן שעות העבודה ולהגביר את התפוקה במספר מצומצם יותר של שעות עבודה.

דב חנין: מעסיקים יגדילו את מספר המועסקים, עובדים במשרה חלקית יוכלו לעבור למשרה מלאה – בקיצור, עובדים פחות, כדי שכולם יעבדו.

דב חנין: ולבסוף, החוק יאפשר לכל אישה ואיש עובדים להשקיע יותר במשפחה, בבני-הזוג, בחברויות, בפעילויות פנאי, בתרבות, בספורט, בבילויים, בסידורים.

דב חנין: לפי מחקר שערך מכון אדלר, הורים בישראל מצליחים להקדיש לאינטראקציה ישירה עם ילדיהם, אדוני היושב-ראש, 14.5 דקות בממוצע ביום.

דב חנין: 14.5 דקות אינטראקציה בין ההורים לילדים – האמת היא שזה מספר מזעזע; אם זה לא היה מספר של מכון מחקר רציני, הייתי מהסס להביא אותו בפני הכנסת.

דב חנין: לפני 20 שנה, הזמן שההורים הצליחו להקדיש לילדיהם היה בממוצע שעתיים.

דב חנין: אז אנחנו מדברים על חקיקה שתשפר לא רק את מצבם של העובדים, אלא גם את מצבם של ילדי העובדים, את מצבו של הדור הבא, את מצב המערכת החברתית שלנו בראייה ארוכת טווח.

דב חנין: צפוי, לפיכך, שקיצור שבוע העבודה יתרום לאיכות החיים של העובדים, לבריאותם, למשפחותיהם.

דב חנין: הוא יוכל גם לאפשר חלוקה הוגנת יותר וצודקת יותר של מטלות הבית בין גברים לבין נשים.

דב חנין: התפקיד שלנו כחברה הוא לעמוד לצדם של העובדים, במיוחד במהלך שלא רק מחזק את העובדים, אלא גם מחזק את הכלכלה הישראלית, על יסודות של עבודה מתוגמלת כראוי, פריון צומח ותעסוקה מלאה.

דב חנין: עמיתי חברי הכנסת, אני רוצה להביא בפניכם כמה נתונים שאסף מרכז המחקר והמידע של הכנסת בסוגיה שלפנינו.

דב חנין: מרכז המחקר והמידע של הכנסת אומר, במחקר שנעשה עוד לפני שנים בסוגיה הזאת ועוסק בשאלת הקשר שבין קיצור שבוע העבודה לבין ההשפעה על התעסוקה, ומצביע על מודלים שמראים שהפחתת מספר שעות העבודה יכולה בהחלט ליצור השפעה חיובית על התעסוקה.

דב חנין: יש משמעויות נוספות לקיצור שבוע העבודה, למשל התאמת ימי העסקים בארץ למקובל בעולם.

דב חנין: זה מחבר את הצעת החוק הזאת עם מהלך נוסף שמקודם היום, וחשוב לא לאפשר לו להיתקע – של יום מנוחה שבועי נוסף.

דב חנין: המחשבה היא על יום ראשון כיום מנוחה שבועי נוסף – יום ראשון כיום מנוחה שבועי נוסף יאפשר גם לאנשים יום לסידורים, ויאפשר גם לשמור על השבת כיום מיוחד, יום של מנוחה, של תרבות, של פנאי, של נופש.

דב חנין: להצעת החוק הזאת תהיה השפעה חיובית על פעילות ענפי המסחר והתיירות.

דב חנין: אנחנו נוכל לאפשר יותר פיתוח תרבות ויותר פעילות תרבות.

דב חנין: נוכל לאפשר יותר פעילות של מערכות המסחר.

דב חנין: אני רוצה להביא בפניכם כמה נתונים השוואתיים, כי זמני הולך ומתקצר, כמה דוגמאות מן העולם.

דב חנין: בצרפת, מהלך חקיקתי שהסתיים בשנת 2000 הוריד בהדרגה את מספר שעות העבודה מ-39 שעות ל-35 שעות, כדי להשיג יותר מקומות עבודה, להגביר את התחרותיות, לשפר את תנאי העבודה וליצור איזון טוב יותר בין עבודה לחיים אישיים.

דב חנין: רוב המטרות האלה הושגו בזכות הרפורמה הזאת.

דב חנין: אגב, נתון מאוד מעניין של הרפורמה שנעשתה בצרפת הוא העלייה בפריון העבודה כתוצאה מהשינוי שנעשה שם.

דב חנין: בגרמניה מספר שעות העבודה השבועי הממוצע הוא 37.5 שעות; בדנמרק כל המשק עבר לשבוע עבודה בן 37 שעות; באירלנד רוב עובדי הצווארון הכחול עובדים 39 שעות בשבוע.

דב חנין: אצלנו, אני מזכיר לכם, על-פי החוק זה 45 שעות עבודה בשבוע, לפי החוק, ו-43 לפי הסכמים.

חיים כץ: כל יום שני אתה משאיר אותנו פה 20 שעות.

חיים כץ: כל יום שני אתה משאיר אותנו 20 שעות ונואם לנו על קיצור שבוע העבודה.

דב חנין: זה לא חל על חברי הכנסת.

שלי יחימוביץ': מה עם הזכויות שלנו?

רחל עזריה: – – –

מאיר כהן: סיים.

דב חנין: אני מסיים.

דב חנין: אני רק רוצה לענות בצורה רצינית לשר כץ ולחברת הכנסת יחימוביץ.

מאיר כהן: בקיצור, בקיצור.

דב חנין: אנחנו נחריג את עצמנו.

דב חנין: חברי כנסת – זו לא עבודה, זו שליחות.

שלי יחימוביץ': אבל למה להתעמר בנו?

שלי יחימוביץ': למה?

קריאה: – – –

דב חנין: אנחנו לא מתעמרים.

דב חנין: אנחנו מנסים לקדם דברים טובים, לעצור דברים רעים.

דב חנין: תודה לך, אדוני היושב-ראש, ואני רק מסיים בזה שאנחנו הסכמנו עם הממשלה על תשובה והצבעה במועד אחר כדי לאפשר באמת דיאלוג.

דב חנין: זה נושא גדול ורציני מדי כדי להפיל אותו בהצבעה.

דב חנין: אני מקווה שבעקבות הדיאלוג ניצור התקדמות אמיתית.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כך, תשובה והצבעה במועד אחר.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1651/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת חוק התרבות והאמנות (תיקון – הקצאה שוויונית בתקציב לחברה הערבית), התשע"ה–2015.

מאיר כהן: יציג את הצעת החוק היוזם חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: תשיב שרת התרבות והספורט מירי רגב.

מאיר כהן: אדוני, עשר דקות.

יוסף ג'בארין: גם כשהיא לא נמצאת, זה בסדר?

מאיר כהן: נמצא פה שר.

חיים כץ: אני נמצא.

יוסף ג'בארין: בשמחה רבה.

חיים כץ: ב.

חיים כץ: היא מסתכלת עליך בטלוויזיה.

יוסף ג'בארין: – – – לא, כי היא תשב ולא תשמע.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

חיים כץ: היא שומעת אותך בטלוויזיה.

חיים כץ: היא שותה שם משהו.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני רוצה לפתוח בתגובה קצרה לעניין הצעת החוק המדוברת שהיום היה ניסיון להעלות אותה לדיון בוועדת החוקה, ולא היה ברור למה – – –

מירי רגב: לזה אני דווקא מסכימה.

יוסף ג'בארין: – – – ולא היה ברור למה ועדת החוקה החליטה, או יושב-ראש ועדת החוקה החליט, לפתוח בדיון הזה כשכולם ידעו שזו החלטה בעצם של הממשלה ושל ראש הממשלה.

יוסף ג'בארין: ולכן, אני חושב שהיה ניסיון פסול של יושב-ראש הוועדה להביא את הנושא הזה לוועדה כשכולם יודעים שזו החלטה של הממשלה שהקואליציה כבר הסכימה עליה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, הצעת החוק שלפיה ניתן להשעות חברי כנסת מכהונתם ברוב של 90 או 80 חברי כנסת היא עוד שלב בניסיונות ארוכי השנים של הכנסת, של הקואליציה בכנסת, לסלק מקרבה חברי כנסת, בעיקר חברי כנסת ערבים.

יוסף ג'בארין: ולמה לסלק אותם?

יוסף ג'בארין: לסלק אותם במטרה ברורה, כי הם תומכים במאבקו של העם הפלסטיני, המאבק של העם שלהם, לסיום הכיבוש ולהקמת מדינה פלסטינית לצדה של מדינת ישראל.

יוסף ג'בארין: המטרה היא מטרת השתקה והרחקה.

יוסף ג'בארין: יש בחוק-יסוד: הכנסת היסטוריה של חקיקה שנועדה לחסום את הייצוג של חברי הכנסת מהציבור הערבי, ולשמחתנו, עד עכשיו בית-המשפט העליון היה זה שלא נתן יד להחלטות חוזרות ונשנות של ועדת הבחירות לפסול גם מועמדים וגם רשימות מקרב הציבור הערבי.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, השעיה או הרחקה של חבר כנסת עומדת בסתירה מוחלטת לרצונו של הבוחר אשר בחר בו, ולכן ההצעה הזו פוגעת בגרעין הקשה של הגרעין הקשה של הדמוקרטיה, שביסודה עומד העיקרון של הזכות לבחור ולהיבחר.

יוסף ג'בארין: הצעת החוק, כבוד היושב-ראש, אולי מעידה על מצבה הרעוע של הדמוקרטיה בישראל כיום, דמוקרטיה במשבר.

יוסף ג'בארין: ואולי זו עוד דוגמה לכך שיהדותה של המדינה סותרת, כמו במקרה הזה, ערכים דמוקרטיים מובהקים.

יוסף ג'בארין: האנלוגיה שמציעים מקדמי ההצעה לאפשרות של העברה מתפקידו של נשיא המדינה היא אנלוגיה מופרכת.

יוסף ג'בארין: העברה מתפקידו או השעיה של נבחרי ציבור על-ידי חבריו לבית-המחוקקים – על-ידי חבריו לבית-המחוקקים, ולא, אגב, עבירה והרשעה של בית-המשפט – זוהי דוגמה קיצונית של עריצות הרוב.

יוסף ג'בארין: ולצערי, כנראה לא חסרות לנו בימים האחרונים דוגמאות כאלה של עריצות הרוב.

עודד פורר: – – – הקונגרס האמריקני – – –

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי הנכבדים, לגבי הצעת החוק של היום, הצעת החוק שאני מעלה מבקשת לעגן את עקרון השוויון בחלוקת תקציבים במסגרת משרד התרבות.

יוסף ג'בארין: פשוט שוויון בתרבות.

יוסף ג'בארין: יש שרה שמדברת על נאמנות בתרבות, אני מדבר על שוויון בתרבות, והצעת החוק אומרת באופן מפורש "שוויון לכלל המגזרים", זאת אומרת, לא רק לאוכלוסייה הערבית, לכלל המגזרים: המגזר החרדי, המגזר הערבי; ליישובים הערביים, לפריפריה, לכל הקהילות בישראל.

יוסף ג'בארין: וכשזה מגיע ליישובים הערביים, אני מדגיש שם שמה שמקבלים היישובים הערביים יהלום את השיעור הכללי שלהם בקרב כלל האוכלוסייה בישראל, שזה 20%.

יוסף ג'בארין: לכן, אני חושב שזה מאוד מתבקש שתהיה לנו ציפייה שהאזרחים הערבים, שמהווים כ-20% מכלל האזרחים, יקבלו כ-20% מכלל תקציבי התרבות.

יוסף ג'בארין: מה יותר הגיוני מזה?

יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לכם שאני לא סתם העליתי את ההצעה הזו; אני העליתי את ההצעה הזו בעקבות מסמך שנחשף על-ידי משרד התרבות עצמו לפני כשנה במסגרת עתירה שהגיש ארגון "מוסאוא" לקידום השוויון של האזרחים הערבים; ארגון "מוסאוא" – "מוסאוא" זו מילה בערבית שמשמעותה שוויון – במסגרת עתירה שהגיש הארגון להבטחת שוויון בהקצאת תקציבי התרבות כנגד משרד התרבות.

יוסף ג'בארין: המשרד, לפני כשנה, עשה מיפוי צרכים תרבותיים בקרב החברה הערבית, ואני רוצה לשתף אתכם; אני מקווה שהשרה גם מודעת לנתונים הללו.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לשתף אתכם במסקנות שהיו במיפוי הזה.

יוסף ג'בארין: שוב, אלה הם נתונים של משרד התרבות: כשמדובר במוזיאונים, ב-100% היישובים הערביים לא קיימים מוזיאונים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, אין מוזיאונים בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: כשמדובר בבתי-ספר לאמנויות, ב-100% היישובים הערביים לא קיימים בתי-ספר לאמנויות; כשמדובר בפעילות קולנוע, ב-100% היישובים הערביים לא נמצא אף סינמטק אחד; כשמדובר בתמיכה באמנים יוצרים, ביותר מ-90% מהיישובים הערביים לא קיימת תמיכה כזו של מינהל התרבות באמנים יוצרים; כשמדובר בתזמורת ובמקהלה, ביותר מ-80% מהיישובים הערביים לא קיימת פעילות כזו.

יוסף ג'בארין: חברי לכנסת, כשאנחנו מדברים על סל התרבות, בכ-80% מהיישובים הערביים לא קיימת פעילות של סל תרבות.

יוסף ג'בארין: סל התרבות, כבוד השרה – יותר מ-80%.

יוסף ג'בארין: כשמדובר בכתב-עת לתרבות ואמנות, כ-100% – ב-98% מהיישובים – לא קיים כתב-עת לתרבות.

יוסף ג'בארין: חברי, אני מקווה שאתם שומעים את המספרים.

יוסף ג'בארין: בפעילות המרכזית של המשרד: מוזיאונים, בתי-ספר לאמנויות, פעילות קולנוע, תמיכה באמנים יוצרים, תזמורת ומקהלה, סל תרבות, כתב-עת לתרבות וכו', ביותר מ-80% ובמקרים מסוימים זה 100%, אין פעילות כזאת בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: פשוט אין השקעה בתרבות.

יוסף ג'בארין: יש מפלגה בקואליציה שמדברת על תרבות שקופה, או על חברה שקופה.

יוסף ג'בארין: אז הנה, המספרים אומרים איזו בדיוק היא התרבות השקופה, בנתונים הללו.

יוסף ג'בארין: גם כשמדובר בפסטיבלים, מופעים ומורשת, ב-50% מהיישובים לא מתבצעים מופעים, פסטיבלים או פעילות לילדים.

יוסף ג'בארין: ב-80% מהיישובים לא מתבצעת פעילות בתחום התיאטרון.

יוסף ג'בארין: אם כן, אלה מספרים של המיפוי שנעשה על-ידי משרד התרבות.

יוסף ג'בארין: לכן, בסך הכול, כשאנחנו מבקשים לבחון היום מה שיעור התקציב שמגיע אל הציבור הערבי, אנחנו מדברים על אחוזים בודדים, 3%, 4% אולי לכל היותר.

יוסף ג'בארין: לכן, עם כל הכבוד להצהרות על הרצון להגדיל את התקציבים הללו, אני רוצה להגיד לכם שגם אם מדברים על הכפלת התקציב, זה עדיין יישאר שולי ביחס למה שצריך להשקיע ומה שצריך להקצות לחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: לכן, אני קורא לחברי הכנסת, בעיקר לחברי לספסלי האופוזיציה, לתמוך בהצעת החוק; אין משהו הוגן יותר ושוויוני יותר מלאפשר ליישובים הערביים לקבל את חלקם הנאות והשוויוני מסך כל תקציבי המשרד.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: תשיב בשם הממשלה שרת התרבות והספורט מירי רגב.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

מאיר כהן: לאחר מכן נעבור להצבעה.

מאיר כהן: הוגש למזכירות דף עם 20 חתימות, ועל כן נקיים הצבעה שמית לאחר תשובתה של השרה.

מאיר כהן: גברתי, בבקשה.

מירי רגב: תודה רבה לך, כבוד היושב-ראש, ידידי השר כץ, ידידי חברי הכנסת, הצעת החוק מבקשת לקבוע בחלוקת התקציב השנתי לתרבות ואמנות, לרבות בתקציב המועצה, שיינתן ביטוי הולם למגזרים השונים באוכלוסייה, כך שחלקו של המגזר הערבי בתקציב השנתי לא יפחת משיעורו הכללי באוכלוסייה.

מירי רגב: עמדת מציע הצעת החוק היא להבטיח הקצאה שוויונית התואמת את חלקו של המגזר הערבי במדינה ואת הצרכים התרבותיים שלו.

מירי רגב: ראשית, אין הצדקה לתמיכה ביחס לשיעור המגזר הערבי באוכלוסייה, ותכף אתייחס לעמדת בג"ץ בנושא.

מירי רגב: משרד התרבות והספורט בראשותי פועל להנגשת התרבות לכלל אזרחי המדינה.

מירי רגב: מוסדות התרבות במדינה הם נחלתם של כל האזרחים, ללא הבדל במוצאם האתני או הדתי.

מירי רגב: כל אזרחי המדינה מוזמנים ליהנות מפעילותם ואף ליטול בהם חלק פעיל, הן כצרכני תרבות והן כיוצרי תרבות.

מירי רגב: בדומה לכל מוסדות התרבות, גם מוסדות התרבות הערבית, על כל תחומיה, רשאים להגיש בקשות לתמיכה מהמשרד.

מירי רגב: יתרה מזאת, ברוב מבחני התמיכה של המשרד מוקנית שורה של העדפות למגזר הערבי ולמגזר החרדי, חלקן באופן ישיר וחלקן באופן עקיף.

מירי רגב: יש עדיפות למוסדות הפועלים בפריפריה, בין שהם ערביים ובין שהם יהודיים, נוסף על התקנה הערבית.

מירי רגב: מוסדות הנמצאים ביישובים במצב סוציו-אקונומי נמוך ומוסדות שיש להם ייחוד לשוני – כידוע לכם, ייחוד לשוני יש למגזר הערבי ולעלייה, למגזר שמדבר רוסית, אמהרית – לאותה אוכלוסייה, נוסף על התקנה המיוחדת יש תקנה ערבית; נוסף על התקנה הפריפריאלית.

מירי רגב: זאת אומרת, שאם יישוב ערבי יושב גם בפריפריה, הוא מקבל כפל תמיכה, ויש לו פעם שלישית סיוע, בזכות זה שיש לו הייחוד הלשוני שלו.

מירי רגב: שים לב, זה עוד לפני שאמרתי שאני מגדילה את התקציב.

מירי רגב: את זה הוא מקבל בתקנות כבר עכשיו, מכל התיקונים שאני עושה בתקנות לשנת 2016.

מירי רגב: כמו כן, בהתאם למדיניות שאני מובילה במסגרת הרפורמה לשינוי הקריטריונים בתחום התמיכות, גדל הניקוד עבור סעיפים אלו, כך שהרפורמה עתידה לשפר את מצבם של מוסדות התרבות אשר מקבלים תמיכה לפי התקנות הייעודיות.

מירי רגב: נוסף על כל אלה, החלטתי על הוספת מוסדות עוגן בתרבות הערבית לתקנת התרבות בפריפריה, כחלק מדיונים שאני עורכת בשולחן עגול עם מוסדות התרבות הערביים.

מירי רגב: החלטנו להקים מוסדות עוגן אזוריים, אם מחול, אם תיאטרון או מוזיקה, כדי לתת לאותם מוסדות להתפתח.

מירי רגב: בשנתיים הראשונות זה יהיה בתקנת ינוקא, ואחר כך כחלק מתמיכה מקצועית של המשרד.

מאיר כהן: מה זה מוסד עוגן, גברתי?

מאיר כהן: אולי תרחיבי?

מירי רגב: מוסד עוגן זה אומר – לדוגמה – אתה מכיר את זה מצוין, גם קיבלת אתמול המון המון פרגון מראש עיריית דימונה בפרמיירה שערכנו בהצגה החדשה "בוקר טוב אליהו" של "המעבדה" בדימונה.

מירי רגב: דימונה, לדוגמה, זה מוסד עוגן ביישוב, משום שסביבו מתפתחים בתי-קפה, וסביבו אני יכולה לפתוח בית-ספר לשחקנים, וכו' וכו' וכו'.

מירי רגב: אני אומרת, אם אני אפתח מוסדות עוגן כאלה ביישובים ערביים – אבל אני לא יכולה לפתח את זה פר-יישוב, אלא באזור.

מירי רגב: נניח, אזור הגליל, אזור רמת-הגולן, אזור הנגב, שם יש לנו פעילות של התרבות הבדואית.

מירי רגב: כשאני אפתח מוסדות עוגן כאלה, הם יהפכו להיות גם מחוללי שינוי כלכלי באזור.

זוהיר בהלול: זה אשכול תרבות.

מירי רגב: אשכול תרבות, זה נכון, אתה צודק.

מירי רגב: אתה יודע מה?

מירי רגב: אני אקרא לזה אשכול תרבות.

מירי רגב: איך אני אחלק את מוסדות העוגן?

מירי רגב: אם באזור מסוים יהיה מוסד עוגן מחול, או ריקוד, את זה אני אעשה בתיאום עם מוסדות התרבות הערביים, יחד עם ראשי היישובים.

מירי רגב: עם הבדואים אני יושבת בנפרד, עם הדרוזים בנפרד ועם הערבים, בעזרת השם, בעוד שבועיים, אנחנו יושבים בשלטון המקומי.

יואל חסון: זה חלק מתוכנית ההפרדה?

מירי רגב: לא.

מירי רגב: תראה מה זה, גם הולכים לקראת המגזר, גם שומרים את האפיונים הייחודיים, וגם יש לך מה להגיד במקום לברך על זה?

יואל חסון: שאלתי שאלה.

מירי רגב: לא, אז אל תהיה ציני.

מירי רגב: במקומות שאפשר להיות ציני תהיה, אבל במקומות שלא, תגיד: ואללה, סחתיין.

מירי רגב: דרך אגב, זוהיר, זה לא רק בתקנות התרבות; מוסדות העוגן, גם בספורט אני הולכת לעשות את זה.

מירי רגב: זכור לך שבנו באחד הכפרים הדרוזיים היכל טניס ענק.

מירי רגב: אף אחד לא מגיע לשם, פיל לבן.

מירי רגב: אם אתה תלך ותבנה מוסדות עוגן בתחום האתלטיקה, בתחום הספורט, גם באזורים האלה, ליישובים הערביים, אתה תצליח לנצל נכון יותר את המשאבים ואת היכולת שלך להנגיש את הספורט ליישובים ולאוכלוסייה שם.

מירי רגב: בעניין זה גם התקבלה החלטת בג"ץ, שבה נקבע כי אין הצדקה לקבע את תקציב התרבות באופן יחסי לאחוז באוכלוסייה, כי התרבות אמורה לשמש כגשר לכלל האוכלוסייה ואמורה לתת ביטוי לכלל האזרחים במדינה.

מירי רגב: אני חוזרת ואומרת, כפי שכבר אמרתי: יש מקום להעלות את תקציב התרבות בכלל; יש מקום להעלות את תקציב התרבות למגזר הערבי בפרט; יש מקום להעלות את תקציב התרבות גם במגזר החרדי ובפריפריה.

מירי רגב: אני עושה זאת, ואני פועלת לשינוי הקריטריונים על מנת שכלל תקציב התרבות יבוא לידי ביטוי בפריפריה ובמגזרים.

מירי רגב: כבר בשנת 2015 נהנה המגזר הערבי מתקציבי תרבות מוגדלים; ב-2016 הוא ייהנה מכך כפול.

מירי רגב: אני פונה לכל חברי הכנסת: א.

מירי רגב: להפיל את הצעת החוק הזו; ב.

מירי רגב: אני קוראת לך לשבת אתי ולשמוע מה אני עושה עם התרבות הערבית.

מירי רגב: כבר הרבה מאוד חברי כנסת ערבים ישבו אתי ושמעו מה אני עושה למגזרים היהודיים, מתוך כוונה לשתף פעולה.

מירי רגב: אין ימין ושמאל בתרבות, יש לנו רצון לגשר בין העמים, לחבר ולקרב את הלבבות.

מירי רגב: אני חושבת שאני עושה את זה גם בתרבות וגם בספורט.

מירי רגב: אני קוראת לך להצטרף לכל שולחן עגול שתמצא צורך לקחת בו חלק, כדי לקדם את התרבות, ולא רק את התרבות – גם את הספורט במגזר הערבי.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: אדוני, שלוש דקות לרשותך.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת ג'בארין.

מאיר כהן: כן, אדוני, חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

מאיר פרוש: – – –

מאיר כהן: חבר הכנסת פרוש, שמענו, הבנו.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, שמעתם כפי ששמעתי מילים יפות בעניין הצורך להגדיל את התקציבים לא רק לחברה הערבית אלא גם לכלל מגזרי האוכלוסייה.

יוסף ג'בארין: לכן, בעצם, מה שאני מבין זה שכעיקרון יש הסכמה למגמה הזו, אבל פשוט השרה לא מוכנה להתחייב על העיקרון שלפיו 20% מכלל האזרחים במדינה, האזרחים הערבים, יקבלו 20% מתקציבי התרבות.

יוסף ג'בארין: אני חושב שזו נוסחה מאוד מתבקשת, מאוד ראויה ומאוד הוגנת בחלוקת תקציבים בתחום התרבות.

יוסף ג'בארין: אני גם רוצה לומר שאומנם השרה דיברה על הצורך להגדיל את התקציבים, אבל לא שמענו לא על מספרים ולא על אחוזים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, בסדר, יש כוונות טובות, אבל מה שהיה חשוב לי לשמוע זה בכמה תקציב מדובר ומה השיעור היחסי.

יוסף ג'בארין: וגם אם יש לך הסתייגות מה-20%, אפשר להגיד שהיעד שלך הוא, נגיד, 15%, ואת כשרה רוצה להגיע ליעד הזה עוד שלוש שנים, ארבע שנים – זו תשובה שהייתה אומרת שיש כאן באמת תוכנית רצינית להשקיע בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: הדברים הכלליים – – –

מירי רגב: – – –

יוסף ג'בארין: את מדברת על 800 מיליון, אז למה חמישית מזה לא יכולה להיות לתרבות הערבית?

יוסף ג'בארין: למה לא? ואני גם מזכיר לכם את הנתונים, חברי חברי הכנסת, לחלקכם שלא היה כאן – הנתונים אומרים את הכול: הם אומרים שביישובים הערביים אין מוזיאונים; ביישובים הערביים אין בתי-ספר לאמנויות; ביישובים הערביים אין פעילות של קולנוע; ב-90% מהם אין תמיכה באמנים יוצרים; ביותר מ-80% מהם אין תזמורת ומקהלה; סל התרבות לא מגיע לכ-80% מהיישובים הערביים; אין כתב-עת לתרבות ואמנות; ב-50% מהיישובים אין פעילות של פסטיבלים, מופעים ומורשת.

יוסף ג'בארין: זה מצב שאומר שכמעט שאין השקעה, ולכן אנחנו בעצם, אם מדברים על מיליונים – גם להכפיל את זה לעוד כמה מיליונים לא ישנה את התמונה.

יוסף ג'בארין: אני אסיים ואומר שאם המדינה, אם הממשלה רצינית בכך שהיא מדברת על תוכנית חומש לקידום היישובים הערביים, אז הנה, מה שאני מציע כאן זה שחלק מההשקעה במסגרת התוכנית הכלכלית תהיה בתחום התרבות הערבית.

יוסף ג'בארין: אז הנה, יש הזדמנות דווקא ליישם את התוכנית.

יוסף ג'בארין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, על-פי בקשת המציע וחברי כנסת נוספים, אנחנו נערוך הצבעה שמית.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי מזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) עבדאללה אבו מערוף – בעד טלב אבו עראר – בעד יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח מיכאל אורן – נגד דוד אזולאי – נגד ישראל אייכלר – נגד רוברט אילטוב – אינו נוכח אלי אלאלוף – נגד קארין אלהרר – בעד זאב אלקין – נגד דוד אמסלם – נגד אופיר אקוניס – אינו נוכח גלעד ארדן – נגד אורי אריאל – אינו נוכח זאב בנימין בגין – נגד זוהיר בהלול – בעד נאוה בוקר – נגד דוד ביטן – נגד מיכל בירן – בעד מירב בן ארי – נגד יואב בן צור – אינו נוכח איל בן ראובן – בעד אלי בן-דהן – נגד נפתלי בנט – נגד יחיאל חיליק בר – בעד איתן ברושי – בעד עמר בר-לב – אינו נוכח ענת ברקו – נגד יוסף ג'בארין – בעד יגאל גואטה – אינו נוכח באסל גטאס – בעד אילן גילאון – בעד זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח גילה גמליאל – נגד

מאיר כהן: חבר הכנסת באסל גטאס, הצבעת, אנא ממך.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, קדימה.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) גילה גמליאל – נגד

מאיר כהן: חבר הכנסת באסל גטאס, בוא, אתה תקבל את התמונה שלך.

מאיר כהן: אנא ממך.

מאיר כהן: ביקשה, על-פי התקנון – אתה לא תוכל לשנות.

מאיר כהן: אנא ממך.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) מסעוד גנאים – בעד משה גפני – נגד יעל גרמן – בעד אבי דיכטר – נגד אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח צחי הנגבי – נגד יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – אינו נוכח מכלוף מיקי זוהר – נגד חנין זועבי – בעד ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח תמר זנדברג – בעד עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח ציפי חוטובלי – נגד אורן אסף חזן – אינו נוכח דב חנין – בעד אכרם חסון – נגד יואל חסון – בעד אחמד טיבי – אינו נוכח מנואל טרכטנברג – בעד מרדכי יוגב – נגד יוסי יונה – אינו נוכח שלי יחימוביץ – בעד חיים ילין – בעד משה יעלון – אינו נוכח איתן כבל – בעד אלי כהן – נגד יצחק כהן – אינו נוכח מאיר כהן – בעד יעל כהן-פארן – בעד חיים כץ – נגד ישראל כץ – נגד עליזה לביא – אינה משתתפת בהצבעה ציפי לבני – בעד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת ז'קי לוי – נגד מיקי לוי – בעד יריב לוין – נגד אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח מנחם אליעזר מוזס – נגד שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת ירון מזוז – נגד מרב מיכאלי – אינה נוכחת אורי מקלב – נגד יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח אברהם נגוסה – נגד איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת רויטל סויד – בעד ניסן סלומינסקי – נגד בצלאל סמוטריץ – נגד אוסאמה סעדי – בעד איימן עודה – בעד רחל עזריה – נגד חמד עמאר – אינו נוכח רועי פולקמן – נגד עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת מאיר פרוש – נגד יעקב פרי – אינו נוכח עיסאווי פריג' – בעד עמיר פרץ – בעד נורית קורן – אינה נוכחת יואב קיש – נגד איוב קרא – נגד מירי רגב – נגד מיכל רוזין – בעד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יפעת שאשא ביטון – נגד יובל שטייניץ – אינו נוכח אלעזר שטרן – בעד נחמן שי – בעד עפר שלח – אינו נוכח איציק שמולי – בעד סתיו שפיר – בעד איילת שקד – נגד עאידה תומא סלימאן – בעד

מאיר כהן: פעם שנייה.

מאיר כהן: אנחנו נעבור על הרשימה של חברי הכנסת שלא נכחו באולם או שלא ענו.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשמות חברי הכנסת) יולי יואל אדלשטיין – אינו נוכח אמיר אוחנה – אינו נוכח רוברט אילטוב – אינו נוכח אופיר אקוניס – אינו נוכח אורי אריאל – אינו נוכח יואב בן צור – נגד עמר בר-לב – אינו נוכח יגאל גואטה – נגד זהבה גלאון – אינה נוכחת יואב גלנט – אינו נוכח אריה מכלוף דרעי – אינו נוכח יצחק הרצוג – אינו נוכח שרן השכל – אינה נוכחת יצחק וקנין – אינו נוכח ג'מאל זחאלקה – אינו נוכח עבד אל חכים חאג' יחיא – אינו נוכח אורן אסף חזן – אינו נוכח אחמד טיבי – אינו נוכח יוסי יונה – אינו נוכח משה יעלון – אינו נוכח יצחק כהן – נגד אורלי לוי אבקסיס – אינה נוכחת אביגדור ליברמן – אינו נוכח יעקב ליצמן – אינו נוכח סופה לנדבר – אינה נוכחת יאיר לפיד – אינו נוכח שולי מועלם-רפאלי – אינה נוכחת מרב מיכאלי – אינה נוכחת יעקב מרגי – אינו נוכח אראל מרגלית – אינו נוכח איילת נחמיאס ורבין – אינה נוכחת בנימין נתניהו – אינו נוכח קסניה סבטלובה – אינה נוכחת חמד עמאר – אינו נוכח עודד פורר – אינו נוכח טלי פלוסקוב – אינה נוכחת יעקב פרי – אינו נוכח נורית קורן – נגד מיקי רוזנטל – אינו נוכח יואל רזבוזוב – אינו נוכח יובל שטייניץ – אינו נוכח עפר שלח – אינו נוכח

מאיר כהן: יש חבר כנסת או חברת כנסת – כן, אדוני?

עבד אל חכים חאג' יחיא: בעד.

ירדנה מלר-הורוביץ: (קוראת בשם חבר הכנסת) עבד אל חכים חאג' יחיא – בעד

מאיר כהן: מי עוד?

מאיר כהן: זהו.

מאיר כהן: אנחנו סוגרים את ההצבעה.

מאיר כהן: בעד הצעת החוק – 37, נגדה – 45 חברי כנסת.

מאיר כהן: הצעת החוק נדחתה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/2383/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק אי-נקיטת הליכים לפני מועדי ישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת ישראל אייכלר.

מאיר כהן: אדוני, בבקשה.

מאיר כהן: תשיב חברת הכנסת, השרה איילת שקד.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: עשר דקות לרשותך.

ישראל אייכלר: כבוד היושב-ראש, כבוד השרים, חברי הכנסת, אנחנו מאמינים שאין מקרה בעולם כלל; הצעת החוק שלי כבר התגלגלה הרבה זמן, והיא אומרת שלא יבואו לביתו של אדם לקחת לו את המיטלטלין.

ישראל אייכלר: מדובר באדם חייב, שבדרך כלל אין לו ממה לשלם, ולוקחים את המיטלטלין שלו מהבית לעיני הילדים והאישה.

ישראל אייכלר: זו טראומה כללית, אבל אני ביקשתי להתמקד בימים שממש לפני החג.

ישראל אייכלר: בהתחלה, כשהגשתי את החוק, רציתי גם שאת חשבון הבנק לא יוכלו לעקל לגמרי לפני החג, כדי שיהיה לו ממה לקנות לחג, וגם שלא יבואו אליו הביתה.

ישראל אייכלר: ועדת השרים לא הסכימה לפגוע בגבייה אצל הבנקים, ובגלל התנגדות משרד האוצר הייתי חייב להתפשר – בינתיים לפחות – ולא מדובר בבנקים.

ישראל אייכלר: בבנק יישאר עיקול.

ישראל אייכלר: אני בכלל רוצה שעיקול בבנק יהיה רק על הסכום שאדם חייב, לא עיקול כללי.

ישראל אייכלר: אבל לפחות לבית, שלא ייכנסו.

ישראל אייכלר: ולמה אני אומר שאין מקרה בעולם כלל?

ישראל אייכלר: רק אתמול, בלי קשר לחוק הזה, היה דיון בוועדה לפניות הציבור, והתלוננו בעלי נכס או הורים, שהבן שלהם או הדייר שלהם חייב כסף לאיזה חברה סלולרית על איזה טלפון ישן – וכולנו יודעים איך שזה עובד – או איזה חוב בנק, ובאים אנשי ההוצאה לפועל, באים לקחת את המיטלטלין שאינם שייכים לחייב בכלל.

ישראל אייכלר: והחוק היום, לפיו התקנה היום אומרת שבעל הנכס צריך ללכת לרשם בית-המשפט ולהוכיח שהמיטלטלין הם שלו.

ישראל אייכלר: במקום שהגובה או ההוצאה לפועל יבואו להוכיח שהמיטלטלין הם של החייב, אז מי שהוא בעל הנכס צריך ללכת להוכיח שהמיטלטלין הם שלו.

ישראל אייכלר: ואתמול היה דיון על זה.

ישראל אייכלר: ואמרנו שיש פה תופעה – גילינו, זה לא סוד, אבל בדיון בוועדה גילינו שלא ההוצאה לפועל באים לקחת את המיטלטלין; יש חברות גבייה פרטיות שזוכות לאישור של ההוצאה לפועל, וכל ההצלחה שלהן היא לפי מספר העיקולים שהן מבצעות.

ישראל אייכלר: כך שאם אדם בא וזועק: זה לא המיטלטלין של החייב, זה שלי – לא אכפת להם.

ישראל אייכלר: מה זה מעניין אותם, הם צריכים להביא סחורה.

ישראל אייכלר: וכך זה הפך לחברות גבייה כמעט כמו בשוק האפור.

ישראל אייכלר: באים בברוטליות.

ישראל אייכלר: היו עדויות של אנשים שתיארו איזה טראומה יש למשפחה ולילדים מתפיסת המיטלטלין.

ישראל אייכלר: כי פעם, בעבר, אדוני היושב-ראש – צריך לציין את זה לטובה – אפשר היה לקחת את הפריג'ידר ואת הדברים הכי בסיסיים של האזרח.

ישראל אייכלר: ברוך השם שהיום, על-פי החוק, אי-אפשר לקחת את המקרר או דברים שהוא צריך ממש לחיים.

ישראל אייכלר: אבל יש מיטלטלין רבים שאפשר לקחת, וזו טראומה גדולה.

ישראל אייכלר: זה דבר אחד.

ישראל אייכלר: דבר שני, את ההודעות, למשל על שלילת הרישיון ועל הרצון לבוא ולקחת את המיטלטלין, לא צריכה המדינה לשלוח בדואר רשום לאזרח.

ישראל אייכלר: הזוכה, שהוא בנק עשיר או חברת סלולר גדולה או כל עסק גדול, גם הוא שוכר חברות מן השוק האפור, והם צריכים למסור את ההודעה.

ישראל אייכלר: ולהם לא אכפת שהוא לא חתם, כן חתם; כן דואר רשום, לא רשום.

ישראל אייכלר: רוב האנשים שלא שילמו, בדרך כלל אלה אנשים שאין להם, או שהם לא ידעו.

ישראל אייכלר: כי אדם שיודע או קיבל מכתב בדואר רשום שהוא צריך לשלם והולכים לקחת לו את המיטלטלין או לשלול לו את רישיון הרכב, לעכב את יציאתו מהארץ, הוא הולך ומשלם.

ישראל אייכלר: מי לא משלם?

ישראל אייכלר: מי שהיה בחוץ-לארץ, מי שעבר כתובת ולא יודעים.

ישראל אייכלר: ולא אכפת להם.

ישראל אייכלר: והדבר הכי חמור, אני רוצה לומר פה – ויש הרבה עורכי-דין בכנסת שאולי יתקוממו: העסק הזה של גביית חובות, פעם זה היה התפקיד והמקצוע של הבריונים בשווקים.

ישראל אייכלר: היום זה העסק והמקצוע של משרדי עורכי-דין, שלוקחים זיכיון אצל עיריות – אתה כראש עיר בטח יודע – אצל בנקים, והם הופכים הגובים.

ישראל אייכלר: והם עושים דבר קטן: במקום שהאזרח חייב 800 שקל, הם מתחילים להעלות על זה הוצאות עורכי-דין ומכתבים ודמי טיפול, עד שהאיש כבר לא מכיר את החוב שלו.

ישראל אייכלר: הוא כבר יכול לשלם 2,500 או 3,000 שקל.

ישראל אייכלר: והעירייה או הבנק או הזוכה בחוב היה מוכן להתפשר – תביא את הקרן, נוריד לך ריבית, נוסיף לך ריבית; לא, אני לא יכול, אני קשור בחברת עורכי-דין, וקודם כול צריך לשלם את כל הוצאות עורך-הדין.

ישראל אייכלר: וזה הופך לדבר נורא.

ישראל אייכלר: לכן הגשתי גם הצעת חוק, ואני מצטער שעד היום זה עוד לא עבר בוועדת השרים, שלא יוכלו לעשות צווי עיכוב יציאה מן הארץ בגלל פחות מ-40,000 או 20,000 שקל, חוץ מדמי מזונות.

ישראל אייכלר: עוד לא קיבלתי תשובה חיובית.

ישראל אייכלר: כבר הגשתי את זה, אני מקווה שתהיה תשובה חיובית.

ישראל אייכלר: למה?

ישראל אייכלר: כי אותו סיפור קרה, ואני מדבר אתכם על תלונות שהגיעו לוועדה לפניות הציבור מאנשים שזה קרה להם.

ישראל אייכלר: הוא מגיע לשדה-התעופה לנסוע לחוץ-לארץ.

ישראל אייכלר: במקרה שאני מדבר עליו היו חייבים 800 שקל על טלפון ישן, עוד מימי הסלולריים – הימים הטובים של חברות הסלולר.

ישראל אייכלר: כבר מזמן הוא לא השתמש בטלפון הזה, והוא גר בחוץ-לארץ, והוא בא לביקור בארץ ורצה לחזור, והוא לא עבריין ולא שום דבר.

ישראל אייכלר: הוא הגיע לשדה-התעופה, הכניס את המזוודות למטוס, והוא לא יכול לעבור את ביקורת הדרכונים: הוא חייב 2,500 שקל.

ישראל אייכלר: אומר: רגע, אמרתם 800.

ישראל אייכלר: לא, דמי טיפול של עורכי-דין.

ישראל אייכלר: זאת הייתה אישה עם תינוק.

ישראל אייכלר: מה אני עושה?

ישראל אייכלר: לכי שם, תשלמי פה, בשדה-התעופה יש בנק.

ישראל אייכלר: אבל עכשיו הבנקים סגורים – זה היה אמצע הלילה.

ישראל אייכלר: היה סניף אחד תורן שהיה פתוח.

ישראל אייכלר: מטוס שלם חיכה חצי שעה כי אי-אפשר, בלי להוריד את המזוודות – אדם שלא נוסע, לא מעלים מטוס באוויר אם המזוודות לא מזוהות.

ישראל אייכלר: אז היו צריכים להוריד את המזוודות.

ישראל אייכלר: אז עד שיורידו את המזוודות, דיילת אדיבה רצה אתה לחפש בבניין איפה יש בנק והיא שילמה 2,500 שקל על חוב של 800 שקל, שהיא לא קיבלה לגביו הודעה מעולם כי היא לא גרה בדירה.

ישראל אייכלר: וכל נוסעי המטוס היו צריכים לחכות, חצי שעה איחור.

ישראל אייכלר: ולכן אני בא ואומר: צו עיכוב יציאה מן הארץ הוא סנקציה טובה וחזקה.

ישראל אייכלר: אבל לגביית חובות, נניח עבריין שחייב מאות-אלפי שקלים ובורח מן הארץ, צריך לעשות לו צו עיכוב יציאה מן הארץ; בעל שלא משלם מזונות למשפחתו, צריך לעכב את יציאתו.

ישראל אייכלר: אבל אדם שחייב עד 20,000 שקל או עד 10,000 שקל, מעכבים אותו ביציאה והוא צריך לשלם את כל הריביות והקנסות והוצאות עורכי-דין?

ישראל אייכלר: יש פה מעשה עוול, שאני חייב לומר שהוא לא נעשה מרשעות אלא מתום לב.

ישראל אייכלר: מה היה?

ישראל אייכלר: פעם היה מאסר על חובות.

ישראל אייכלר: עשינו חוקים שאסור לאסור אדם על חוב.

ישראל אייכלר: במקביל, או במקום, הם עשו צו עיכוב יציאה מן הארץ, איסור הוצאת דרכון ושלילת רישיון נהיגה.

ישראל אייכלר: אתמול דנו בעניין שלילת רישיון הנהיגה.

ישראל אייכלר: אמר שם חבר הכנסת דב חנין, שיש המון אנשים ששוללים להם את רישיון הנהיגה כשהם לא ידעו בכלל, או לא גרו בדירה הזאת, או לא קיבלו את זה – לא צריך דואר רשום.

ישראל אייכלר: ואז זה פוגע בפרנסתם, באופן שהוא לא יכול ללכת לעבוד קצת ולשלם.

ישראל אייכלר: אומנם בחוק יש שאם הוא מוכיח שהוא נהג מונית או נהג משאית, לא עושים את זה, אבל אפילו אדם – עם מי אנחנו עוסקים?

ישראל אייכלר: אנשים שאין להם עבודה, אין להם פרנסה.

ישראל אייכלר: אם יש לו רישיון נהיגה, הוא יכול להתחיל לעבוד.

ישראל אייכלר: רבותי, את כל הדברים האלה צריכים לתקן.

ישראל אייכלר: כרגע אני בא אליכם, בשתי דקות שנותרו, לגבי החוק הספציפי הזה שאומר שאסור לנקוט הליכים של תפיסת מיטלטלין מלשכת הוצאה לפועל בשלושת הימים שלפני מועדי ישראל.

ישראל אייכלר: אני יודע שוועדת השרים רוצה להוריד את זה משלושה ימים ליומיים.

ישראל אייכלר: אני לא כל כך שמח עם זה.

ישראל אייכלר: אנחנו בוועדה – נבקש מאדוני שזה יעבור לוועדת העבודה והרווחה, כי זה נושא רווחה, בדרך כלל מדובר פה באנשים, עוסקים ברווחה.

ישראל אייכלר: ונוכל לתקן שם את התיקונים שהממשלה רוצה ושאנחנו רוצים.

ישראל אייכלר: ועוד נקודה שהעירו לי מצד חברי הכנסת הערבים – – –

מאיר כהן: מועדי ישראל.

ישראל אייכלר: מועדי ישראל.

ישראל אייכלר: אז ביררתי אצל היועצת המשפטית של ועדת הכספים, ובחוק, לגבי שכר ועבודה, מועדי ישראל כוללים – למשל אם הוא מוסלמי, את המועדים שלו.

ישראל אייכלר: אני רוצה שהדברים האלה יחולו לגבי מוסלמים, לגבי החגים שלהם, שזה יהיה אותו הדבר, אם יהיה אפשר.

איילת שקד: זה משהו אחר.

יוסף ג'בארין: כן, כן.

ישראל אייכלר: אם זה יהיה אפשרי.

ישראל אייכלר: אולי נשמע מהשרה.

ישראל אייכלר: יש פה איזו בעיה כי ועדת השרים רוצה רק כשהלשכות סגורות.

ישראל אייכלר: אז אולי תסגרו את הלשכות יום לפני רמדאן.

ישראל אייכלר: אבל בכל אופן, צריך לראות שלא יהיה אזרח מסכן שחייב כסף ובאים אליו בערב חג, ביומיים האחרונים, בשלושת הימים האחרונים, ולוקחים ממנו את המיטלטלין לעיני האישה והילדים.

ישראל אייכלר: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: גברתי שרת המשפטים איילת שקד, בבקשה.

מאיר כהן: ולאחר מכן ניתן את הזכות לחבר הכנסת יוסף ג'בארין להתנגד.

מאיר כהן: בבקשה, גברתי.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת החוק של חבר הכנסת אייכלר מבקשת לתקן את חוק ההוצאה לפועל ואת פקודת המסים כך שייקבע בהם כי ההליכים והפעולות לגביית חובות, לפי חוקים אלה, יושהו בשלושה ימים שלפני מועדי ישראל.

איילת שקד: כיום אין בחוק ההוצאה לפועל ופקודת המסים הוראות מיוחדות המורות שלא לנקוט הליכים או פעולות לגביית חוב לפני חגים ומועדים.

איילת שקד: לפי דברי ההסבר להצעת החוק, בהיעדר הוראה כאמור, ייתכנו מצבים שבהם יינקטו הליכים נגד חייב לפני החג, והחייב, אף אם ירצה להסדיר את חובו, לא יוכל לעשות כן בשל החג.

איילת שקד: אני סבורה כי תכלית הצעת החוק ראויה.

איילת שקד: עם זאת, ההצעה מנוסחת באופן רחב וגורף.

איילת שקד: כך, למשל, ההצעה בנוסחה הנוכחי מגבילה את מערכות הגבייה מנקיטת כל הליך ופעולה, גם אם לא כרוכה בהם הטלת מגבלה על החייב; ההגנה המוצעת מוענקת גם לתאגידים ואינה מחריגה מצבים שבהם התעורר חשש שהחייב ינסה להבריח נכסים.

איילת שקד: בנוסף, יש מענה מסוים לקושי שמתואר בהצעת החוק בהנחיות המועברות לגורמים האמונים על ביצוע פעולות לגביית החוב.

איילת שקד: הערות אלה ונוספות הובילו להסכמות עם המציעים ביחס להצעת החוק.

איילת שקד: להבדיל מהצעת החוק הנוכחית, על-פי ההסכמות הדגש אינו על מועדי ישראל.

איילת שקד: פעמיים בשנה לשכות ההוצאה לפועל נסגרות למשך שבעה ימים, בסוכות ובפסח, וכל אזרחי ישראל, ללא הבדל דת ומוצא, אינם יכולים לשלם את החוב במשך ימים אלו.

איילת שקד: על מנת למנוע פגיעה זו, הוחלט לקדם את ההסכמות האלה: לא יהיה אפשר לנקוט פעולות של הוצאה ועיקול מיטלטלין ותפיסת רכב ביום שלפני סוכות ופסח, ככל שמדובר בחייב פרטי שאינו תאגיד, למעט במקרים שבהם יש חשש קונקרטי להברחת נכסים.

איילת שקד: בכפוף להסכמות ובכפוף לכך שהנוסח הסופי יגובש בתיאום עם משרד המשפטים, משרד הפנים ורשות המסים – בסדר, חבר הכנסת אייכלר?

ישראל אייכלר: אני רוצה עוד הערה.

ישראל אייכלר: אני מסכים למה שאת אומרת, אבל אני רוצה אחר כך לעלות – – –

איילת שקד: טוב.

איילת שקד: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

מאיר כהן: לא עכשיו אלא אחרי.

מאיר כהן: גברתי, סיימת?

מאיר כהן: חבר הכנסת ג'בארין – בבקשה, אדוני.

מאיר כהן: מתנגד להצעת החוק.

מאיר כהן: שלוש דקות.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, חברי הנכבדים, חבר הכנסת המציע, חבר הכנסת אייכלר, אין ספק שבעיקרון מדובר בהצעה ראויה.

יוסף ג'בארין: אין ספק שמדובר בהצעה ראויה, וזה גם מצב תקין והוגן.

יוסף ג'בארין: מה הבעיה עם הצעת החוק הזאת?

יוסף ג'בארין: הבעיה עם הצעת החוק הזאת היא שברגע שאתה קובע שההסדר המקל הראוי הזה יהיה רק במועדי ישראל, זה אומר, רק בחגים של הציבור היהודי.

יוסף ג'בארין: לכן יש קושי עם ההצעה הזאת, שהיא רק מחזקת את חוסר הסימטריה שבו מתייחס החוק לאוכלוסייה הערבית ולאוכלוסייה היהודית.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, רק כשיש חגים של יהודים אפשר לא לעקל ואפשר לא לפתוח בהליכים, אבל בחברה הערבית זה עדיין יהיה אפשרי.

יוסף ג'בארין: אני רוצה להדגיש שזה באמת אחד הביטויים שבהם כשאנחנו אומרים לכם – ואני מדבר אולי על חברי הכנסת מספסלי האופוזיציה, שהנושא הזה בטח אמור להדאיג אותם – כשאנחנו מדברים על ביטויים של מדינה יהודית שמפלים את הציבור הערבי, זה אחד הביטויים.

יוסף ג'בארין: לכן, הקושי עם הצעת החוק הוא שהיא רק מחריפה את ההדרה של הציבור הערבי ויוצרת הסדר שממנו ייהנה רק ציבור האזרחים היהודים.

יוסף ג'בארין: לכן אני רוצה לקוות, חבר הכנסת אייכלר, שברגע שההצעה הזאת תובא לוועדת – אני לא יודע איזו ועדה – העבודה והרווחה, ואני גם רואה את ידידי, יושב-ראש הוועדה, אולי צריך לחפש ניסוח שיהיה נייטרלי, לכולם.

יוסף ג'בארין: זה לא כל כך מתיישב עם מה שאמרה השרה שקד, כי אם זה יהיה רק בסוכות ובפסח, זה אומר שזה רק בחגים של היהודים.

מאיר כהן: תודה רבה.

יוסף ג'בארין: אבל ההיגיון הוא היגיון נכון, לכלל האוכלוסייה.

יוסף ג'בארין: אולי צריך למצוא ניסוח – אולי בחגים העיקריים של שתי הקהילות, או – –

מאיר כהן: של אזרחי ישראל.

יוסף ג'בארין: – – של העדות בישראל, ואז אפשר.

יוסף ג'בארין: אני מבין שבעצם מפני שאני מתנגד, בשלב הזה אני אמנע, ואני אקווה שבוועדת העבודה והרווחה נוכל באמת לקדם את החקיקה הזאת בכיוון הראוי.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: חבר הכנסת אייכלר, זכותך להגיב – שלוש דקות – למתנגד.

מאיר כהן: בבקשה.

ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לומר שני דברים: א.

ישראל אייכלר: גם בנאומי וגם בדברים שלי עם יושב-ראש ועדת הרווחה ועם השרה, אני בהחלט מתכוון: גם לפני החגים הערביים.

ישראל אייכלר: אני הייתי רוצה כל מועדי ישראל וכל החגים, אבל אם הממשלה רוצה רק פסח וסוכות, ולכם יש עיד אל-אדחא ועיד אל-פיטר – אפשר לעשות את זה במקביל.

ישראל אייכלר: אדרבה, אנחנו נתמוך בזה.

ישראל אייכלר: עוד נקודה – וזה הכי חשוב – התבררה אתמול בוועדה.

ישראל אייכלר: אמר נציג משרד המשפטים שמכל העיקולים של כל המיטלטלין וכל הדברים האלה מחייבים לא נכנס אלא רבע אחוז, 0.25% מהחוב.

ישראל אייכלר: זאת אומרת, רוב החובות שאנשים משלמים – 99% פלוס זה משאר הצעדים.

ישראל אייכלר: מהצעד הברוטלי הזה שמגיעים הביתה לבן-אדם החייב, מסכן, ולעיני אשתו וילדיו לוקחים את המיטלטלין, לא נכנס יותר מ-0.25%.

ישראל אייכלר: הווי אומר שכדאי בכלל לבטל את הצעד הזה של תפיסת מיטלטלין בבתי החייבים.

ישראל אייכלר: זו הייתה עמדה לא של משרד המשפטים הרשמי אלא של נציג משרד המשפטים לסיוע לחייבים.

ישראל אייכלר: הוא אמר את זה.

ישראל אייכלר: הוא הביא את העובדות בוועדה, וזה נכון.

ישראל אייכלר: לכן אני מציע, בהזדמנות החגיגית הזאת – שמי מחברי הכנסת, ואני מוכן להצטרף לכל אחד, ואולי אנחנו נעשה את זה – לבטל בכלל את הצעד הברוטלי של תפיסת מיטלטלין של חייבים, לפחות בסכומים הקטנים שעליהם אנחנו מדברים.

ישראל אייכלר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אם כן, אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק אי-נקיטת הליכים לפני מועדי ישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015.

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 5 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק אי-נקיטת הליכים לפני מועדי ישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

חיים ילין: אנחנו בעד.

חיים ילין: תחזירו לנו בפעם הבאה.

חיים ילין: בוא ונעשה קיזוז.

מאיר כהן: 44 בעד, אפס מתנגדים ואפס נמנעים.

קריאה: – – –

מאיר כהן: סליחה, יש נמנע אחד.

מאיר כהן: הצעת החוק עוברת לוועדה המוסמכת, שהיא ועדת החוקה.

מאיר כהן: כך רשום לי.

מאיר כהן: כך רשום.

מאיר כהן: לאן זה עובר?

מאיר כהן: לוועדת החוקה?

ישראל אייכלר: אפשר לוועדת העבודה?

מאיר כהן: לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: אוקיי.

קריאה: – – –

מאיר כהן: חברת הכנסת עאידה תומא – נוסיף אותה בעד, לפרוטוקול.

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן – גם להוסיף אותו לפרוטוקול?

מאיר כהן: אתה לא הצבעת, חבר הכנסת אלעזר שטרן?

אלעזר שטרן: – – –

מאיר כהן: אוקיי.

מאיר כהן: סליחה.

מאיר כהן: הוא הצביע.

קריאה: – – –

מאיר כהן: כן, כן, ברור.

מאיר כהן: זה עובר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מאיר כהן: אמרתי.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1761/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים לחוק הבא:

מאיר כהן: הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – כללי שקיפות), של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, עשר דקות לרשותך.

זהבה גלאון: – – – להירשם.

אוסאמה סעדי: – – –

מאיר כהן: אלעזר שטרן – כן, אדוני.

מאיר כהן: אלעזר שטרן ביקש – – –

קריאה: – – –

מאיר כהן: אוקיי, אוקיי.

עיסאווי פריג': מפחדים.

עיסאווי פריג': ממשיכים לפחד – – –

מאיר כהן: רבותי, אלעזר שטרן ביקש.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני, עשר דקות.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין, חברת הכנסת גלאון, שנרשמת כדי לתמוך בחובת השקיפות הכל-כך חשובה ומקודשת במחנה שלכם.

מיקי רוזנטל: חשבת שידור חוזר?

בצלאל סמוטריץ': מה יהיה?

בצלאל סמוטריץ': תסלחו לי, קמתי בלי גרון.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – כללי שקיפות), התשע"ה–2015, מטילה שתי חובות על אותם הגופים שממומנים על-ידי ישויות מדיניות זרות: הראשונה נכללת גם בהצעת החוק הממשלתית שאושרה כאן בקריאה ראשונה ביום שני ומטילה חובת גילוי על פרסומים, מפגשים, מיהו הגורם המממן ומיהו בעל האינטרס שאותו משווק לנו אותו גוף.

בצלאל סמוטריץ': חובה נוספת שנמצאת בהצעת החוק הפרטית שלי מחייבת נשיאת תג לוביסט.

בצלאל סמוטריץ': בדיוק כפי שבמשך לא-מעט שנים – ואולי תזכיר לי, חבר הכנסת שמולי, מתי זה חוקק כאן בכנסת, אבל לפני כמה שנים חוקק כאן חוק הלוביסטים – – –

דב חנין: לא כתוב שזה – – –

בצלאל סמוטריץ': מה?

אוסאמה סעדי: לא כתוב – – –

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שאת האסוציאציות שלך, חבר הכנסת חנין – תכבד את זכר השואה, בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אל תשים את זה כאן.

בצלאל סמוטריץ': אבל לא שמעתי אף אחד קורא לחוק הלוביסטים, שחייב את אותה נשיאת תג מזהה שמחייב את הלוביסט לומר: אני לוביסט ולמעשה אני מייצג כאן איזה אינטרס של מישהו שעומד מאחורי, ומן הראוי שחברי הכנסת, השרים והפקידים וכל הגורמים שבאים במגע עם אותו לוביסט ידעו מיהו אותו בעל אינטרס, בעל עניין, שמשלם את המשכורת של הלוביסט הזה ושבשמו הוא פועל, ואז כל אחד יכול להחליט אם הוא רוצה לקדם את האינטרס של אותה חברה או לא רוצה לקדם את האינטרס של אותה חברה.

בצלאל סמוטריץ': הטענה הבסיסית שלי – ואני חושב שאחרי יום שני אני יכול לומר: שלנו, לפחות של חברי בקואליציה – היא שהארגונים הללו – –

עיסאווי פריג': ניתן לך – – –

בצלאל סמוטריץ': – – שממומנים על-ידי מדינות זרות, הם למעשה סוכנים, לוביסטים, של אותן המדינות, של אותן הישויות.

עיסאווי פריג': אתה סוכן של מי?

עיסאווי פריג': אתה סוכן של מי?

אוסאמה סעדי: אסור.

אוסאמה סעדי: אסור לממן אותו.

אוסאמה סעדי: אסור.

בצלאל סמוטריץ': לכן, מן ראוי שגם אזרחי מדינת ישראל וגם אנחנו, נבחרי הציבור ומקבלי ההחלטות, נדע מי עומד מאחור.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, כל אחד יקבל את ההחלטה שלו.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא חוסמים את זה; אנחנו לא אוסרים קבלת התרומות – – –

איציק שמולי: בינתיים, בינתיים.

בצלאל סמוטריץ': לא.

בצלאל סמוטריץ': את זה אתה אמרת, איציק.

אוסאמה סעדי: בצלאל, אנחנו לא – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא חוסמים את קבלת התרומות – –

אוסאמה סעדי: – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ואנחנו לא אוסרים על הגופים האלה לפעול כאן במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מעוניינים שכל אחד ואחת מאזרחי מדינת ישראל וממקבלי ההחלטות בה יוכל לבחור, תהיה לו זכות הבחירה, שהיא, אגב, אבן יסוד.

בצלאל סמוטריץ': בכלל, אנחנו אנשים שגדלים ומתחנכים על יסוד חופש הבחירה, ובוודאי בדמוקרטיה זה דבר חשוב.

בצלאל סמוטריץ': כשכל המידע לפני, אני יכול לבחור.

בצלאל סמוטריץ': אז יהיה מי שיאמר שמבחינתו, סופר-לגיטימי שממשלת גרמניה מתערבת במה שקורה כאן בתוך מדינת ישראל, סופר-לגיטימי שממשלת שווייץ בוחשת לנו בעניינים הפנימיים ורוצה להיות חלק מהשיח הדמוקרטי שלנו כאן

בצלאל סמוטריץ': בתוך המדינה – –

תמר זנדברג: – – – ראש הממשלה – – –

בצלאל סמוטריץ': – – אבל יהיה מי שיאמר שזה לא לגיטימי – –

תמר זנדברג: סופר-לגיטימי.

בצלאל סמוטריץ': – – שאנחנו מדינה דמוקרטית שבה יש שחקנים לגיטימיים שהם חלק מהמגרש הדמוקרטי שבו אנחנו מתווכחים – –

תמר זנדברג: – – – מה הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': – – ודנים, ובסופו של יום גם מסרטטים לעצמנו כללים מסודרים להכרעה, ואחר כך כמובן גם מקבלים את ההכרעה – –

עיסאווי פריג': – – –

בצלאל סמוטריץ': – – אבל יש אנשים שהם לא חלק מהמגרש הדמוקרטי, ולכן לא ראוי שהם יהיו חלק מהמשחק הזה ושהם ישחקו בו.

בצלאל סמוטריץ': כדי שלי ולכם וליתר אזרחי מדינת ישראל תהיה זכות הבחירה, אנחנו צריכים לקבל את המידע, אנחנו צריכים לדעת מיהו אותו הגורם המממן.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו תראו, אנחנו נמצאים, גברתי שרת המשפטים, בעיצומו של גל טרור קשה, שמכה באזרחי מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ומדינת ישראל, הרבה מאוד בראשותך, מתאמצת מאוד למצוא כלים אפקטיביים כדי להילחם בטרור הזה ולהגן על חייהם, על שלומם ועל ביטחונם של אזרחי מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': ויש לא-מעט ארגונים כאלה שמנסים לתקוע מקלות בגלגלים של אותם מאמצים מצילי חיים במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אני נותן כאן רק דוגמה קטנה, "המוקד להגנת הפרט", שהגיש, נניח, עתירה – שוב, לדוגמה – בשנת 2014, כדי לעצור את הריסת מעונו של עוואד בכפר אידנא, זהו אותו מחבל נתעב שרצח את סגן-ניצב ברוך מזרחי, השם ייקום דמו, בערב חג הפסח שעבר.

בצלאל סמוטריץ': ואני קורא כאן עכשיו מתוך מסמך שהוציא מכון NGO Monitor – סתם, ממש דוגמה, רק דוגמה להבין מול מה אנחנו מתמודדים ולמה חשוב שלפחות נדע מול מה אנחנו מתמודדים: בין השנים 2011 ו-2013, "מועצת הפליטים הנורבגית" השקיעה יותר מ-20 מיליון דולר, שהוענקו על-ידי בריטניה, נורבגיה, האיחוד האירופי וממשלות נוספות, לפרויקט שנקרא "סִנגור משפטי" בישראל.

בצלאל סמוטריץ': לפי "מועצת הפליטים הנורבגית", מימון זה סייע ל-51% מכל התיקים של הריסת בתים בשטח C ול-35% מהתיקים העוסקים בדיור ובתביעות בעלות על אדמה במזרח-ירושלים ובשטח C.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, תקשיבו טוב למשפט המפתח החשוב הזה: לפי מסמכים פנימיים של ממשלת בריטניה, "מועצת הפליטים הנורבגית" נוקטת בטקטיקה של פרופיל נמוך על מנת לעמעם את מעורבותה בסנגור הפוליטי ובפעילות הפוליטית בישראל וברשות הפלסטינית – אני קורא שוב: "מועצת הפליטים הנורבגית" נוקטת בטקטיקה של פרופיל נמוך על מנת לעמעם את מעורבותה וכו'.

בצלאל סמוטריץ': עד היום מומנו 677 תביעות ועתירות משפטיות בערכאות ישראליות באמצעות המענק המדובר מ"מועצת הפליטים הנורבגית" – ועכשיו תקשיבו טוב, זה פשוט דבר שאם לא היינו קוראים אותו, לא היה אפשר להאמין שהוא קרה: באופן מטריד, עורך-דין הקשור לפרויקט הצהיר באירוע ציבורי כי עתירות אלו – ואני מצטט – נועדו לנסות ולהשתמש בכל אמצעי משפטי אפשרי כדי לשבש את מערכת המשפט הישראלית ועל מנת להוסיף לעומס על בתי-המשפט ובית-המשפט העליון, עד כדי חסימת המערכת המשפטית.

בצלאל סמוטריץ': זאת המטרה של אותה "מועצת הפליטים הנורבגית" ב-20 מיליון הדולר שהיא שפכה כאן בלמעלה מ-677 עתירות – ניסיון לחבל במערכת המשפט הישראלית.

בצלאל סמוטריץ': זה דבר שאנחנו בשום פנים ואופן לא יכולים להסכים אתו.

בצלאל סמוטריץ': ואגב, עוד מוסבר למה גם "מועצת הפליטים הנורבגית" מנסה להסתיר – וזה מסמך רשמי של ממשלת בריטניה, אדוני היושב-ראש – הם מנסים – – –

מאיר כהן: ממתי המסמך הזה?

בצלאל סמוטריץ': משנת 2014.

בצלאל סמוטריץ': המועצה הזאת מנסה להסתיר את המעורבות שלה, מכיוון שאם מישהו יכול להעלות בדעתו שזה לגיטימי שגוף כזה פועל במובהק כדי לשבש את פעילותה של מערכת המשפט הישראלית – אגב, זה היה עוד לפני שאיילת שקד נהייתה שרת המשפטים, נדמה לי שבאותה תקופה חברת הכנסת ציפי לבני הייתה שרת המשפטים, ואפילו אז היה ניסיון לשבש את פעילותה של מערכת המשפט הישראלית – זה דבר שאי-אפשר לקבל אותו בשום פנים ואופן.

בצלאל סמוטריץ': ואם אנחנו מסתכלים על רשימת הקטגוריות של הארגונים הללו, אז יש לנו ארגונים שמעורבים בקידום אנטישמיות; ויש לנו ארגונים שמעורבים או תומכים בטרור; יש לנו ארגונים שמתנגדים ומתכחשים לזכותה של מדינת ישראל להגדרה עצמית כמדינה יהודית ודמוקרטית; ויש לנו ארגונים שמעורבים ומעודדים את פעילות ה-BDS נגד מדינת ישראל; יש לנו ארגונים שמקדמים לוחמה משפטית אנטי-ישראלית.

בצלאל סמוטריץ': ועכשיו אני רוצה ממש בקצרצרה רק לעמוד על ההבדל בין תרומות פרטיות לתרומות מישויות מדיניות זרות – וזה עיקר הטיעון שנשמע כאן בצד השמאלי של המפה: אף אחד הרי לא נגד שקיפות, אבל למה אתם מבקשים עכשיו שקיפות רק ממדינות?

בצלאל סמוטריץ': אז אני אומר שתי תשובות: קודם כול, במערכת היחסים הדיפלומטית המקובלת בין מדינות יש צינורות דיפלומטיים מקובלים, שבאמצעותם מדינות מעבירות שדרים – –

קארין אלהרר: איזה צינור – – –

בצלאל סמוטריץ': – – ומדברות ומשפיעות.

בצלאל סמוטריץ': יש שגרירים ויש קונסולים ויש דיאלוגים ויש מוסדות בין-לאומיים.

בצלאל סמוטריץ': אין שום לגיטימציה לעקיפת המסלולים הדיפלומטיים הנורמליים והמקובלים, והניסיון לחתור ולהתערב בדריסת רגל גסה במה שקורה בתוך הדמוקרטיה הישראלית דרך שתילת אותם סוכנים זרים כאן – – –

ציפי לבני: – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל התשובה השנייה, ואני חושב, חברת הכנסת לבני, שהיא המרכזית, היא המרכזית – תראו, תרומה זה דבר מבורך מאוד.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו, אגב, נמצאים בפרשת תרומה, זו פרשת השבוע שלנו: "דבר אל בני ישראל ויקחו לי תרומה, מאת כל איש אשר ידבנו לבו תקחו את תרומתי".

מאיר כהן: – – –

בצלאל סמוטריץ': ומאז ומעולם בעם היהודי – וברוך השם, מתוך עולם הערכים היהודי – רבים-רבים בעולם מאמצים את זה; פילנתרופים פותחים כיסים ותורמים למטרות חשובות.

בצלאל סמוטריץ': קוראים לזה אלטרואיזם, רצון אמיתי לעזור ולהיטיב, וזה בסדר גמור שכל אחד רוצה לעזור ולהיטיב לפי השקפת עולמו.

בצלאל סמוטריץ': אחד חושב שזה הכיוון של מה שטוב לעולם, ולכן לזה הוא תורם; אחר חושב שזה הדבר שטוב לעולם, ולכן לזה הוא תורם.

בצלאל סמוטריץ': את זה אפשר לומר על אדם פרטי.

בצלאל סמוטריץ': אדם פרטי הוא אלטרואיסט, יש לו רצונות וכוונות טובים מבפנים לתרום, ועל זה אני לא מתווכח.

בצלאל סמוטריץ': אני מנסה לשכנע תורמים לתרום – אסור לי היום; כשהיה מותר לי אז שכנעתי תורמים לתרום למטרות שאני ראיתי אותן מטרות חשובות וטובות שמועילות לעם ישראל ולמדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אחרים חושבים שיש דברים אחרים שהם חשובים, ולפעמים הם סותרים את מה שאני חושב – זה מצוין.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מעודדים את המעורבות החברתית הזאת של תורמים ושל ארגוני חברה אזרחית.

בצלאל סמוטריץ': כשמדינה מממנת ארגון, זה אינטרס.

בצלאל סמוטריץ': זה לא אלטרואיזם, זה לא איזה מין רצון פנימי, רגשי, מופשט, להיטיב עם העולם – זה אינטרס.

בצלאל סמוטריץ': זה כמו שלחברת "קוקה-קולה" יש אינטרס, ואני לא יודע מה – לבנקים יש אינטרס – למדינות יש אינטרסים.

איציק שמולי: בצלאל, גם בצינורות – – –

בצלאל סמוטריץ': בעיני לא לגיטימי שהן מנסות לקדם את האינטרסים האלה דרך אותן עמותות.

בצלאל סמוטריץ': הן צריכות לעשות את זה בצינורות הדיפלומטיים המקובלים, אבל גם אם כן, חשוב שנדע מהו אותו האינטרס – ועוד פעם, כל אחד ואחד מאתנו – ואתם בסך הכול, חברי בשמאל, רוצים לשלול את זכות הבחירה; כל אחד ואחד מאתנו יוכל לבחור האם הוא פותח את דלתו, מערב בשיח הפנימי שלנו את אותן מדינות, או שהוא אומר: חברים, סליחה, אני משחק עם השחקנים הפנימיים בדמוקרטיה הישראלית ולא מקבל את ההתערבות שלכם.

מאיר כהן: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': לכן אני מבקש, כמובן, מהכנסת להצביע היום בעד הצעת החוק הזו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה לחבר הכנסת סמוטריץ.

מאיר כהן: שרת המשפטים חברת הכנסת איילת שקד, בבקשה.

חיים ילין: בצלאל, אתה נזהר שלא יהיו קריאות ביניים?

מאיר כהן: זה בסדר שאין קריאות ביניים, חבר הכנסת ילין.

מאיר כהן: הוא מאוכזב.

קריאה: – – –

מאיר כהן: לא.

מאיר כהן: בסדר גמור.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, מכיוון שכבר דיברתי על הצעת החוק הזאת השבוע, בשבועיים האחרונים איזה שלוש-ארבע פעמים, אני רוצה לנצל את הזמן שיש לי למשהו אחר.

איילת שקד: אני ביקרתי אתמול את משפחתה של הדר כהן, זיכרונה לברכה, לוחמת מג"ב שנרצחה בשער שכם, וההורים שלה ביקשו ממני אם אפשר להזכיר אותה, קצת לספר עליה.

איילת שקד: הדר הייתה בחורה צעירה בת 19 כמעט, טרם מלאו לה 19.

איילת שקד: היא שירתה במג"ב בשער שכם ביחד עם עוד חברה.

איילת שקד: היא התגייסה באמצע נובמבר, ככה שהיא הייתה בסך הכול שלושה חודשים – הנה, גם השר לביטחון פנים מכיר אותה וביקר אצלה.

איילת שקד: אני מדברת על הדר כהן, זיכרונה לברכה.

איילת שקד: היא הייתה בשער שכם עם עוד חברה.

איילת שקד: כשהן ניגשו לכמה חשודים, אחד המחבלים התנפל על חברתה והחל לחתוך את פניה, וכשהיא הסתכלה על החברה שלה וראתה איך המחבל חותך לה את הפנים, היא פשוט התנפלה עליו, הסתערה וירתה בו, ואז מחבל נוסף הגיח וירה עליה.

איילת שקד: בחורה מאוד אמיצה.

איילת שקד: בתקופתי, כשאני שירתי בצבא, לא היו לוחמות שהסתערו, וזה דבר, אני חושבת, מאוד יוצא דופן ומיוחד ואמיץ.

איילת שקד: וכשהייתי אצל ההורים שלה, אמרו לי שלה היה ברור שהיא לא הולכת לשרת איזה שירות ליד הבית – היא בכוונה רצתה שירות משמעותי, והיא רצתה להיות קרבית.

עליזה לביא: היא הייתה מסומנת לקורס מ"כים.

איילת שקד: היא הייתה מסומנת לקורס מ"כים.

עליזה לביא: ואם את כבר מדברת עליה, ההורים שלה מאוד ביקשו להכניס את זה למערכת החינוך.

עליזה לביא: חשוב לדבר במליאה, אבל חשוב הרבה יותר להכניס את זה למערכת החינוך.

איילת שקד: נכון.

איילת שקד: שר החינוך היה שם והוא אמר שהוא יעשה את זה.

איילת שקד: הם גם סיפרו לי שהיא הייתה מאוד רזה וקטנה, ובטירונות רצו תמיד שהיא תהיה על האלונקה, ולה לא היה נעים, אז היא הייתה אומרת: אל תשימו אותי תמיד על האלונקה, תחליפו אותי, אבל תמיד שמו אותה על האלונקה.

עליזה לביא: חשוב לומר, גברתי השרה – שלוש חיילות נבחרו מהטירונות, הן היו עדיין בתקופת טירונות – שלוש חיילות – להיות שם, בשער שכם, והיא אחת מהן.

עליזה לביא: זה בהמשך להצטיינות שלה.

איילת שקד: נכון, יפה מאוד.

איילת שקד: אני אחזור על מה שאמרה חברת הכנסת עליזה לביא, ששלוש חיילות נבחרו לעמוד שם, בשער שכם, מכיוון שהן היו המצטיינות, כי היום שער שכם במובן מסוים זה החזית, והיא באמת הוכיחה בפעילות שלה שהיא אכן הייתה מצטיינת וגיבורת ישראל.

איילת שקד: יהי זכרה ברוך.

איילת שקד: טוב, עכשיו אנחנו נעבור להצעת החוק שכבר דיברתי עליה כל כך הרבה פעמים, אבל אני אחזור – – –

מאיר כהן: רק להוסיף משהו, ברשותך.

מאיר כהן: במלחמות ישראל היו עוד נשים בעבר שהסתערו ונלחמו, למשל אישה עלומה, מירה בן-ארי, ליד קיבוץ ניצנים במלחמת השחרור.

איילת שקד: במלחמת השחרור?

איילת שקד: מה היא עשתה?

מאיר כהן: היא נלחמה כמו – –

איילת שקד: לביאה.

מאיר כהן: – – הלוחמים הגברים.

מאיר כהן: כמו לביאה.

איילת שקד: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה, הצעת חוק חובת גילוי למי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – כללי שקיפות), של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ, מבקשת להגביר את משטר השקיפות והדיווח החל על עמותות וחברות לתועלת הציבור המקבלות תרומות מישויות מדיניות זרות, בהיבטים האלה: גוף נתמך יחויב לפרסם בכל פרסום שיעשה באמצעי תקשורת את היותו נתמך על-ידי ישות מדינית זרה; נציג נתמך הפונה לנבחר ציבור או לעובד ציבור יציין את תמיכת הישות המדינית הזרה בגוף שהוא נציגו; נציג נתמך יענוד תג זיהוי מיוחד בכל שהות במקום עבודתו של נבחר ציבור או של עובד ציבור; ייאסר על נציג נתמך להציע טובת הנאה לנבחר ציבור או לעובד ציבור, להטעות נבחר ציבור או עובד ציבור ביחס לעובדה מהותית אשר לפעילותו הציבורית ולנקוט פעולות לשכנוע באמצעים פסולים.

איילת שקד: בכל מקרה שבו היה לרשם העמותות יסוד סביר להניח שגוף נתמך או נציגו לא קיימו את החובות לפי חוק חובת גילוי, הוא יהיה רשאי להטיל עליהם קנס.

איילת שקד: בוועדת השרים לענייני חקיקה סוכם כי ההצעה תוכפף להצעת החוק הממשלתית שהעברתי ביום שני, למעט סעיף 5א(ב) – על זה ידונו בוועדה.

איילת שקד: כפוף לכך, הממשלה תומכת בהצעת החוק.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

איילת שקד: לא לא לא לא, אני צריכה להמשיך לדבר.

נחמן שי: איזה הפתעה?

איילת שקד: לא, אין הפתעות.

נחמן שי: חיכיתי להפתעה.

איילת שקד: מכיוון שאני צריכה להמשיך ולדבר, אני רוצה – אני צריכה להמשיך לדבר.

איילת שקד: אתם שמים לב שאני דוגלת בכנות.

נחמן שי: דברי על הרפורמות במשרד המשפטים.

איילת שקד: אוקיי.

איילת שקד: חבר הכנסת נחמן שי ביקש שאני אדבר על הרפורמות במשרד המשפטים.

איילת שקד: ואתה יודע מה, שכנעת אותי – על חדלות פירעון.

איילת שקד: אני שמה את הטבלאות האלה בצד, ואני אספר קצת על הרפורמה – – –

קריאה: – – –

איילת שקד: לא.

איילת שקד: על חוק שפחות מדברים עליו בעיתונות, כי זה פחות מעניין, אבל זה מאוד מאוד חשוב.

מאיר כהן: להזכירך, גברתי, יש עוד מתנגד של שלוש דקות, ויש עוד סמוטריץ, שיכול לענות שלוש דקות.

איילת שקד: אני עושה מה שאומרות לי המפקדות.

מאיר כהן: אוקיי.

איילת שקד: חוק חדלות פירעון – דיני הפירעון במדינת ישראל הם דינים מנדטוריים, שחלים פה כבר יותר מ-80 שנה, עוד מתקופת המנדט הבריטי, ועד היום באמת לא עשו איזה רפורמה מקיפה או חוק מקיף בנושא הזה, עבודה מסודרת שתהפוך את הפקודות המנדטוריות האלה לחוקים שמתאימים למאה ה-21.

איילת שקד: משרד המשפטים עבד תקופה ארוכה על רפורמה מקיפה בכל נושא פשיטות הרגל וחדלות הפירעון, יחד עם הבנקים, עם המוסדיים, עם המגזר השלישי, עם עורכי-הדין, עם כל מי שבעצם קשור לנושא הזה, ויש בחוק המקיף הזה כמה דברים מאוד מאוד משמעותיים.

איילת שקד: ראשית, הערך שמוליך את החוק הוא שרוצים לתת הזדמנות של שיקום גם לחייבים וגם לתאגידים, ולא ללכת ישר לפירוק, ערך השיקום, וכן שהחייב עצמו אינו פושע אלא אדם שנקלע למצוקה.

איילת שקד: זה מה שעומד בבסיס החוק.

איילת שקד: דבר נוסף וחשוב הוא פישוט הליכים.

איילת שקד: עד היום אנשים שנקלעו למצב של פשיטת רגל נכנסו לתהליך ולא ידעו איך הם יוצאים ממנו.

איילת שקד: זה לקח שנים, והם עברו מההוצאה לפועל לבתי-משפט – בית-משפט מחוזי, בית-משפט שלום – עכשיו עושים את התהליך הרבה יותר קצר ומסודר; אדם שנכנס לתהליך יודע פחות או יותר איך הוא יצא ומתי הוא יצא, ומי שיש לו חוב שהוא פחות מ-150,000 שקל ילך אך ורק להוצאה לפועל ולא יצטרך עכשיו להיות מתוזז בבתי-המשפט.

איילת שקד: זאת אומרת, העברנו עומס מערכאות שיפוטיות לערכאות מינהליות.

איילת שקד: מי שיש לו חוב מעל 150,000 שקל ילך לכונס הנכסים הרשמי, שמקבל הרבה סמכויות במסגרת החוק הזה, וגם לבתי-משפט שלום, ותאגידים ימשיכו להתדיין בבתי-משפט מחוזיים.

איילת שקד: זה גם חוסך זמן שיפוטי מאוד יקר בבתי-המשפט המחוזיים, ומעביר לערכאות ניהוליות, וגם חוסך, כמובן, לאנשים עצמם, למתדיינים ולנושים, זמן יקר ומפשט את כל ההליך הזה.

איילת שקד: דבר נוסף שהחוק הזה עושה זה שינוי בהסדרי הגבייה של הנושים.

איילת שקד: אם פעם הבנקים והמדינה היו ראשונים, וכל הנושים הקטנים יותר נדחקו לסוף, ולרוב לא הצליחו לקבל את החוב בחזרה, עשינו שינוי בעניין הזה.

איילת שקד: הייתי אומרת שמה שהדריך אותנו זה צדק חלוקתי.

איילת שקד: אני חושבת שזה דבר נורא חשוב.

איילת שקד: אז אני מודה לבצלאל סמוטריץ – שהייתה לי הזדמנות להציג גם את רפורמת חדלות פירעון.

איילת שקד: תמי, אני יכולה לרדת, או שאני אעבור לחוק לשכת עורכי-הדין?

קריאות: אוקיי.

מאיר כהן: אני רוצה, גברתי השרה, להזכירכם.

מאיר כהן: נראה שאנחנו לא עובדים על-פי התקנון; תקנון הכנסת אומר שעל הצעת חוק פרטית השר משיב עד עשר דקות.

מאיר כהן: זהו התקנון.

איילת שקד: לא עשר דקות?

מאיר כהן: יש לך עוד זמן.

איילת שקד: יש לי עוד דקה.

מאיר כהן: יש שעון לרשותך.

מיקי רוזנטל: גברתי השרה, תדברי על מרמה והפרת אמונים.

איילת שקד: בואו נדבר על מרמה והפרת אמונים.

איילת שקד: חבר הכנסת מיקי רוזנטל וחברת הכנסת ציפי לבני הגישו הצעות חוק פרטיות; אני הגשתי הצעת חוק ממשלתית.

איילת שקד: היום סעיף 284, אם אני לא טועה, לפקודת חוק העונשין, אומר שיש עבירה נורא מוזרה, שקוראים לה "מרמה והפרת אמונים".

איילת שקד: אף אחד לא יודע בדיוק מה זה אומר.

איילת שקד: נבחרי ציבור, ובעיקר עובדי ציבור וראשי ערים, עובדים ברשויות המקומיות, לא יודעים, על-פי החוק, מה מותר להם ומה אסור להם.

איילת שקד: עם השנים התפתחו בפסיקה כמה עבירות שמייחסים להן את הנושא של הפרת אמונים, כמו ניגוד עניינים, חשיפת מידע פנימי, קבלת טובות הנאה, מידע כוזב.

איילת שקד: חברת הכנסת לבני, חבר הכנסת רוזנטל ואני ניסינו לעשות סדר בזה, שעובדי ציבור ונבחרי ציבור ידעו מה מותר להם לעשות ומה אסור להם לעשות, שבעניין הזה לתביעה לא תהיה יד רחבה ולא מתוחמת, וגם העובדים עצמם ידעו מה מותר להם ומה אסור להם.

איילת שקד: אני עובדת על הצעת החוק הזאת עם השרים בוועדת השרים לחקיקה יחד עם פרקליט המדינה ורז נזרי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ואני מאוד מקווה שנתכנס אליה.

איילת שקד: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

מאיר כהן: ביקש להתנגד להצעת החוק חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מאיר כהן: אדוני, שלוש דקות לרשותך, ולאחר מכן רשאי המציע להגיב – חבר הכנסת סמוטריץ.

אלעזר שטרן: אדוני היושב-ראש, עמיתי השרים, הדבר היחיד שיצא מהפארסה שהיינו שותפים לה כאן זה הדברים על הדר כהן, גיבורה אמיתית.

אלעזר שטרן: תראו, אנחנו מוצאים את עצמנו קורבנות פה, של המלחמות בין תקומה לבית היהודי – מי יותר קיצוני, מי יותר לאומני.

אלעזר שטרן: שלשום היה פה דיון בחוק העמותות.

אלעזר שטרן: דיברנו עליו.

אלעזר שטרן: מה קרה?

אלעזר שטרן: עכשיו צריך להעלות פה חוק של חברי בצלאל סמוטריץ, מאותה מפלגה, עם אותו חוק, וגם בזה הממשלה תומכת?

אלעזר שטרן: למה זה לא היה יחד?

אלעזר שטרן: לא, אני אגיד מה ההבדלים – בצלאל, אל תדאג.

אלעזר שטרן: שנייה.

אלעזר שטרן: תראו, צריך להיות צדיק יותר מהאפיפיור.

אלעזר שטרן: לא מספיק לנו הכיוון לעמותות מסוימות – צריך לסמן.

אלעזר שטרן: מה אנחנו מסמנים פה?

אלעזר שטרן: אנחנו מסמנים פה אנשים עם דעות.

אלעזר שטרן: בצלאל, חבל שהכנסת לפה את פרשת תרומה.

אלעזר שטרן: בעיני זה חילול הקודש.

אלעזר שטרן: לזה התכוונו?

אלעזר שטרן: הרי מה רצית להגיד?

אלעזר שטרן: שהתורמים הפרטיים – הם תורמים לימין, ואותם לא צריך לסמן, מפני שאלה אנשים.

אלעזר שטרן: מאיפה בא הרעיון הזה של סימון אנשים?

אלעזר שטרן: אתם יודעים איפה מסמנים אנשים על סמך דעותיהם.

קריאה: תשאל את ברזיל.

אלעזר שטרן: אנחנו התקוממנו, יחד עם אתכם, על סימון מוצרים באירופה.

אלעזר שטרן: מה רע?

אלעזר שטרן: כמו שאמרת, יוכלו אנשים לבחור: מי שרוצה – שיקנה דווקא מההתנחלויות; מי שלא – לא יקנה.

אלעזר שטרן: וזה על מוצרים.

אלעזר שטרן: מה החוק הזה?

אלעזר שטרן: חבר הכנסת בגין, דוגרי, אני מבקש שתגיד לי איך אתם לא עוצרים את זה, את המחול המטורף הזה.

אלעזר שטרן: איפה נסמן אנשים עם סרטים צהובים – אולי צבע אחר הפעם – בגלל העמדות שלהם, ונצבע את זה כתמיכה של מדינות?

אלעזר שטרן: אני יכול להגיד לך משהו, השר ארדן?

אלעזר שטרן: תגיד, באירופה אנחנו לא תומכים בגופים כמדינה?

אלעזר שטרן: יש ברוסיה מחשבות על העלייה לישראל.

אלעזר שטרן: ברחו להם כישרונות.

אלעזר שטרן: יש רה-חושבים.

גלעד ארדן: זה בתיאום עם השלטונות – – – אני לא מבין מה ההשוואה.

אלעזר שטרן: עדיין זה בתיאום.

אלעזר שטרן: עדיין זה בתיאום.

אלעזר שטרן: אבל אם אנחנו עושים פה חוק של סימון אנשים בגלל העמדות שלהם, מי ערב לנו שבצרפת ובגרמניה, שאמרתם, ייתנו לנו לפעול להוציא אנשים, ולא יגידו: תפעלו, אבל תלכו עם סרטים צהובים?

אלעזר שטרן: המדינה הראשונה שחבר הכנסת סמוטריץ הזכיר היא גרמניה, וגרמניה יכולה להגיד לנו: אתם פועלים בתוך המדינה שלנו; ממשלת ישראל תורמת כסף לפעולות האלה.

אלעזר שטרן: אתם רוצים להוציא את האזרחים שלנו למדינת ישראל?

אלעזר שטרן: תעשו את זה, יש דמוקרטיה, אבל רק שנסמן את האנשים – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אלעזר שטרן: – – את עובדי הסוכנות, את עובדי הגופים.

אלעזר שטרן: צר לי על ההכרחה להשוואה הזאת, אבל אתה, בצלאל, לצערי הרב, מחזיר אותנו לימים שבהם סימנו אנשים.

אלעזר שטרן: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יחליט אדוני, חבר הכנסת סמוטריץ: רוצה להגיב?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: לאחר מכן אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': שמע, חבר הכנסת שטרן – איפה הוא?

בצלאל סמוטריץ': אלעזר, הלוואי שהייתי יכול להיות יותר ימני מאיילת, אבל אי-אפשר, אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': הסיבה שהצעת החוק הפרטית שלי עולה לאחר שמשרד המשפטים, לשמחתי הרבה, אימץ אותה והפך את רובה להצעה ממשלתית, היא שהרכיב של ענידת התג שנוגע להסדרת הנהוג כאן בתוך הכנסת – לא מקובל שהממשלה מתערבת בו.

בצלאל סמוטריץ': לא מקובל שהממשלה מתערבת בענייניה של הכנסת, ולכן הצעת החוק הממשלתית לא יכולה הייתה לכלול.

בצלאל סמוטריץ': הייתה התנגדות של הלשכה המשפטית של הכנסת, ובצדק, לרכיב הזה, ולכן – הצעת החוק שלי.

בצלאל סמוטריץ': לא הסרתי אותה מעל סדר-היום לאחר הפיכתה לתוכנית ממשלתית, ואני מעריך שההצעות יאוחדו והרכיב זה ייכנס אל תוכה; כפי שנאמר בוועדת השרים לחקיקה.

בצלאל סמוטריץ': תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: אני מבקש מכולם לשבת.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לעבור להצבעה.

מאיר כהן: בבקשה לשבת.

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצבעה.

מאיר כהן: הצבעה מס' 6 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 52 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 40 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – כללי שקיפות), התשע"ה–2015, לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

מאיר כהן: בעד – 52, נגד – 40.

מאיר כהן: אם כן, הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על-ידי ישות מדינית זרה (תיקון – כללי שקיפות) תעבור לוועדת החוקה, חוק ומשפט.

מאיר כהן: תודה.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1856/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה: הצעת חוק יום העלייה.

מאיר כהן: אני מציין שלהצעת חוק זו, של חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, הוצמדו עוד שתי הצעות: אחת של חבר הכנסת רוברט אילטוב והשנייה של חבר הכנסת אברהם נגוסה.

מאיר כהן: תהיה הנמקה מהמקום של כל הצעת חוק, ולאחר מכן ישיב על שלוש ההצעות שר העלייה והקליטה זאב אלקין, ובין לבין – התנגדויות של חברת הכנסת עליזה לביא וחבר הכנסת חיים ילין.

מאיר כהן: בבקשה, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, הנמקה מהמקום.

מאיר כהן: איפה אדוני?

מאיר כהן: חבר הכנסת מיקי זוהר, הנמקה מהמקום.

מאיר כהן: דקה אחת.

מאיר כהן: בבקשה, אדוני.

מכלוף מיקי זוהר: חברים, המטרה של החוק שהגשתי היא להזכיר לכולנו מה קרה פה לפני 3,500 שנה.

מכלוף מיקי זוהר: הרי יש כאלה שיטענו כנגדנו שאנחנו עם כובש, ויש כאלה שיאמרו שהגענו לכאן, ארצה, רק לפני 67 או 68 שנה.

מכלוף מיקי זוהר: אבל מי שלא יודע – אני בטוח שכולם כאן יודעים – הגענו לכאן, ארצה, לפני 3,500 שנה; בי' בניסן זה קרה.

מכלוף מיקי זוהר: היה אדם מאוד מאוד מיוחד, השותף הבכיר להנהגה של משה רבנו, קראו לו יהושע בן נון.

מכלוף מיקי זוהר: הוא הכניס אותנו לכאן, ארצה, באזור מאוד מאוד ברור של יהודה ושומרון, ואז עלינו בפעם הראשונה כעם, כאומה יהודית, ארצה.

מכלוף מיקי זוהר: זה קרה לפני 3,500 שנה.

מכלוף מיקי זוהר: החוק הזה יציין את היום הזה, את יום עלייתנו ארצה כאומה יהודית אחרי מעמד הר-סיני, לפני 3,500 שנה.

מכלוף מיקי זוהר: אני חושב שזה דבר חשוב, דבר ראוי, ואף אחד אחר כך לא יוכל לבוא ולומר – לא בזירה הבין-לאומית ולא בשום מקום אחר בעולם – שאנחנו כאן כובשים, או שהגענו לכאן באיחור, אלא אנחנו מוכיחים קבל עם ועולם שהיינו כאן לפני כולם, וגם נישאר כאן לעוד הרבה הרבה שנים, לנצח נצחים, בעזרת השם.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1738/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: חבר הכנסת רוברט אילטוב – הנמקה מהמקום.

מאיר כהן: בבקשה, דקה לרשותך.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כבוד השרים, אני קודם כול מצטרף לחבר הכנסת מיקי זוהר, למה שהוא אמר.

רוברט אילטוב: אין ספק שהעלייה היא אבן יסוד, מיסודה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, ציונית ודמוקרטית.

רוברט אילטוב: אין ספק שהעלייה עשתה שינוי דרמטי במדינת ישראל מבחינה כלכלית, דמוגרפית, מדינית.

רוברט אילטוב: חשוב שהמדינה תציין באופן רשמי את יום העלייה, ואני רוצה להודות לחברי הכנסת הרבים שנשארו.

רוברט אילטוב: זאת התשובה לאויבינו, זאת התשובה לאלה ששונאים אותנו:

רוברט אילטוב: אנחנו נביא לפה עוד מיליוני עולים.

רוברט אילטוב: מאז הקמת המדינה הגיעו לפה מעל 2.3 מיליון עולים, וזאת מדינת ישראל.

רוברט אילטוב: אני רוצה להודות גם לחברי הכנסת שתומכים בהצעת החוק וגם לממשלה, שתומכת בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

מאיר כהן: [הצעת חוק פ/1857/20; נספחות.

מאיר כהן: ]

מאיר כהן: חבר הכנסת אברהם נגוסה – הנמקה מהמקום.

מאיר כהן: דקה לרשותך, אדוני.

אברהם נגוסה: אדוני היושב-ראש, כנסת נכבדה וכבוד השרים, ציון יום העולה במערכות השלטון השונות הוא צעד בעל משמעות חינוכית אשר יקדם את השתלבות העולים בחברה הישראלית.

אברהם נגוסה: הוא יאפשר להציג את החשיבות של העלייה ואת תרומתם הרבה של העולים למדינת ישראל, במיוחד בתחום הכלכלה ובתחום התרבות.

אברהם נגוסה: זהו צעד קטן מתוך צעדים רבים שאנו מצליחים לקדם בממשלה הנוכחית לשיפור תשתיות הקליטה ולשיפור יחס הוותיקים לעולים.

אברהם נגוסה: שיפור זה יהיה מנוף לעידוד העלייה מכל התפוצות לארץ-ישראל.

אברהם נגוסה: בהחלטה לחוקק את חוק יום העולה עמדו לנגד עיני שלושה נימוקים: א.

אברהם נגוסה: העלייה היא מעמודי היסוד של הציונות בכלל ושל מדינת ישראל, מדינת העם היהודי, בפרט.

אברהם נגוסה: ללא עלייה לא הייתה לנו מדינה; ב.

אברהם נגוסה: העמקה ולימוד של תרומת העלייה יפחיתו דעות קדומות ויחס מזלזל כלפי עולים; ג.

אברהם נגוסה: יום העולה ידגיש את תרומת העולים לחברה הישראלית, יחזק את דימוי העולים בעיני עצמם ויעמיק את תחושת השייכות שלהם למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: בגלל החשיבות של החוק, בעיקר מבחינת המסר החינוכי שהוא מעביר, אני פונה אל חברי מהאופוזיציה ומבקש מהם שיתמכו בחוק הזה – –

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני.

אברהם נגוסה: – – כיוון שהעלייה היא לא אופוזיציה ולא קואליציה – –

מאיר כהן: תודה רבה.

אברהם נגוסה: – – זו משימה לאומית לכולנו.

אברהם נגוסה: לכן אני מבקש לתמוך בחוק.

אברהם נגוסה: תודה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: ישיב בשם הממשלה השר זאב אלקין, שר הקליטה.

מאיר כהן: אדוני – העלייה והקליטה – בבקשה.

זאב אלקין: אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חברי השרים וחברי הכנסת, אני מברך את חברי הכנסת יוזמי החוק.

זאב אלקין: דיברו כאן שלושה חברי לפני – חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, חבר הכנסת רוברט אילטוב וחבר הכנסת אברהם נגוסה.

זאב אלקין: אני יודע ששותפים להצעות החוק האלה עוד חברים רבים בבית הזה מהקואליציה והאופוזיציה, ואני מברך על כך.

זאב אלקין: הנושאים של עלייה וקליטה הם באופן מסורתי בבית הזה חוצי קואליציה ואופוזיציה וחוצי מחלוקת פוליטית, ועל כן בהחלט זה בא לידי ביטוי גם בהצעת החוק הזאת.

זאב אלקין: אני שמח להגיד כאן, מעל במת הכנסת, שהממשלה, ועדת השרים לחקיקה, החליטה לתמוך בשלוש הצעות החוק.

זאב אלקין: למעשה, נדמה לי, זו לא הפעם הראשונה שמנסים לחוקק את החוק הזה, אבל כמדומני זו הפעם הראשונה שהממשלה מסכימה לתמוך בהצעה, ויש בכך סימן לחשיבות שמיוחסת לנושא הזה, של עלייה וקליטה, בסדר-היום של הממשלה הזאת.

זאב אלקין: כמובן, בהמשך הדיון על הצעת החקיקה בוועדה יצטרכו לעבוד על הפרטים השונים.

זאב אלקין: למשל, אני מאוד מכבד את הרעיון לקבוע את התאריך י' בניסן דווקא, חבר הכנסת זוהר, אבל, לצערי, כמעט כל הפעולות שאתה מבקש לעשות, ביום הזה אי-אפשר לעשות אותן כי מערכת החינוך בחופש ואי-אפשר לערוך את כל הפעולות שאתה מבקש.

מירב בן ארי: תנצל את החופשה של בית-הספר.

עודד פורר: תנצל את חופשת בית-הספר.

מירב בן ארי: אולי – – – לזכותך.

זאב אלקין: זה רעיון, על הגב הזה לקצר את חופשת – – –

עודד פורר: לא יקרה כלום אם יצאו לחופש פסח בערב פסח.

רוברט אילטוב: – – –

זאב אלקין: עכשיו, בוודאי גם תבקש דיון במליאת הכנסת וכו', וגם זה לא מתקיים בדרך כלל, כמו שאתה יודע, בי' בניסן.

זאב אלקין: לכן, למשל לגבי התאריך – והנושא הזה עלה בוועדת השרים לחקיקה – עם כל הסמליות של התאריך י' בניסן, כנראה נצטרך לחפש תאריך סמלי לא פחות, אבל תאריך אחר, שמתאים ללוח החיים שלנו, הישראלי.

זאב אלקין: אבל זה לא מה שחשוב.

זאב אלקין: מה שחשוב, עצם הקביעה של יום העלייה והקליטה, וכאן בהחלט הממשלה תומכת בהצעת החוק.

זאב אלקין: היא מבקשת רק, כמובן, הסכמה של היוזמים לתנאים של ועדת השרים לחקיקה, וזה קידום הצעת החוק בהסכמה עם משרד העלייה והקליטה, משרד התרבות והספורט, משרד החינוך, משרד הביטחון, משרד האוצר ומשרד המשפטים.

זאב אלקין: כן, כל – – –

ענת ברקו: יש איזה משרד ששכחת?

זאב אלקין: זה רק מלמד בכמה מקומות – משרד התרבות הזכרתי – בכמה גופים אתם והממשלה רוצים שהיום הזה יבוא לידי ביטוי.

זאב אלקין: משרדים שלא חשבו שזה רלוונטי להם לא ביקשו להיות חלק מהתהליך, ואני חושב שזה נכון שהיום הזה יבוא לידי ביטוי גם בצה"ל ובכל הגופים הרלוונטיים.

זאב אלקין: ובתנאי, כמובן, שיש הסכמה של המציעים, הממשלה תומכת בהצעות החוק.

זאב אלקין: אני רק רוצה לשמוע את ההסכמה.

מאיר כהן: יש הסכמה של המציעים – חבר הכנסת נגוסה, רוברט אילטוב, חבר הכנסת – – –

זאב אלקין: כן.

זאב אלקין: אוקיי, אז אנחנו בשמחה תומכים בהצעות החוק – –

מאיר כהן: תודה.

זאב אלקין: – – ונשמח לקדם אותן כמה שיותר מהר.

זאב אלקין: תודה רבה.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: יש שלושה מתנגדים להצעות החוק.

מאיר כהן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה, אחריה – חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – חבר הכנסת דב חנין.

רוברט אילטוב: עליזה, את מתנגדת להצעת החוק?

מאיר כהן: שלוש דקות לרשותך.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברותי, חברי חברי הכנסת, יום העלייה בכנסת – דבר חשוב, בטח מרגש לדבר אחרי שר שבחייו באמת הראה לנו מה המשמעות של לבוא ולקבל מדינה, מדינה קולטת עלייה, נס קיבוץ גלויות, חזרנו לארצנו למדינה יהודית ומדינה דמוקרטית.

עליזה לביא: ובאמת אנחנו שמחים על כך וראוי לציין את זה פה, בכנסת ישראל.

עליזה לביא: אבל, חברים, מדינת ישראל היא מדינה יהודית ומדינה דמוקרטית, ואי-אפשר לשנות את המשוואה הזאת, ואסור לשנות את האיזון של המשוואה הזאת.

עליזה לביא: ומה שהיה היום בוועדת החוקה היה מפגן של אטימות וסתימת פיות.

עליזה לביא: בזה אחר זה הוצאו חברי כנסת מהוועדה, וכל זה על מה?

עליזה לביא: על כך שהם ביקשו לראות את הנוסח של הצעת חוק – דבר בסיסי בדמוקרטיה, בפרלמנט – לראות הצעת חוק שוועדת החוקה דנה בה.

עליזה לביא: העיקוף הזה שעשתה הממשלה – להעביר לכנסת, לוועדת החוקה, אפילו יושב-ראש ועדת הכנסת לא הבין מה היה המחטף לנגד עיניו.

עליזה לביא: אז על מה הייתה בעצם סתימת הפיות?

עליזה לביא: על כך שמבקשים לראות הצעת חוק פוגענית, על הדרך, על התהליך שמזעזע את אמות היסוד של הדמוקרטיה.

עליזה לביא: אז בטח שצריך לחגוג את המדינה הדמוקרטית, ולקבל כאן בכנסת ישראל באהבה גדולה, רבה, את המשמעות של מדינה יהודית ודמוקרטית, של נס קיבוץ גלוית.

עליזה לביא: אבל אסור לנו להרוס במו-ידינו את האיזון הזה, את הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון.

עליזה לביא: היום – היום – אירחנו פה את נשיא הפרלמנט של צ'ילה, שאומר: ישראל מראה לכולם איך נראית חברה דמוקרטית.

עליזה לביא: מזל שהוא לא היה בוועדת החוקה וראה מה קרה שם.

עליזה לביא: הרי כולנו כועסים על הביקור וכולנו כואבים את הביקור הנורא של חברי הכנסת מבל"ד אצל משפחות המחבלים ועל העמידה לזכרם של הרוצחים, של השהידים.

עליזה לביא: הרי במו העמידה של דקת הדומייה הזאת הם קוראים לרצח, הם קוראים לנערה בת ה-13 הבאה או לנער בן ה-13 הבא שיצא עם סכין.

עליזה לביא: אבל, חברים, החוק הזה, החוק העלוב הזה, זה לא הדרך למגר, זה לא הדרך לשנות.

סופה לנדבר: – – –

עליזה לביא: במדינה דמוקרטית יש כללים, יש דרך, יש הבנה, יש תהליך.

עליזה לביא: ובדרך הזאת אתם הורסים את המדינה הדמוקרטית.

עליזה לביא: ולפני שחוגגים את הדמוקרטיה ואת האפשרות – סליחה?

סופה לנדבר: חוק העלייה במדינת ישראל – את נגד?

עליזה לביא: אז משטר דמוקרטי חייב להבטיח באופן שוויוני לכל האזרחים את הזכות לקחת חלק, להשתתף ולהשפיע פוליטית.

עליזה לביא: והדרך המרכזית לעשות את זה היא יצירת אפשרות להעמיד לבחירת הציבור את כל מגוון השקפות העולם ואת ההבטחה של הדעות ואת חופש הבחירה.

אמיר אוחנה: גם מי שתומך בטרור?

עליזה לביא: חוק שמאפשר לכנסת לפסול חברי כנסת אחרים פוגע במגוון הדעות.

עליזה לביא: זה פוגע במגוון הדעות.

עליזה לביא: ואנחנו צריכים בבית הזה לשמוע דעות.

אמיר אוחנה: מי שהיה היום בוועדה יודע טוב מאוד מי סתם למי את הפה.

נורית קורן: סליחה, אני מבקשת, תם הזמן.

עליזה לביא: אנחנו צריכים לשמוע את הדעות, ולא להביא להדרה של קבוצות שונות.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא.

עליזה לביא: דרך לא ראויה.

עליזה לביא: יש לנו כלים להתמודד – –

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא, הזמן תם.

עליזה לביא: – – וועדת האתיקה הראתה שהיא מתמודדת אתה.

נורית קורן: חברת הכנסת עליזה לביא – – –

עליזה לביא: אבל לשנות את האיזון בין דמוקרטי לבין יהודי – זאת לא המדינה הדמוקרטית שכולנו רוצים לשמור עליה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושבת-ראש, כנסת נכבדה, אני מוצא לנכון, כאחד שעלה למדינת ישראל מדיקטטורה, להסביר ביום העלייה, שכנראה נחוג כשהכנסת תקבע, איך מגיעים מדיקטטורה לעלות למדינה דמוקרטית, ואיך לאט-לאט אתם הופכים את המדינה הדמוקרטית הזאת לדיקטטורה.

חיים ילין: חד-משמעית.

חיים ילין: באתי ממדינה שאי-אפשר לפתוח בה את הפה, שסימנו כל מי שהוא בעצם מתנגד למשטר.

חיים ילין: ליברמן, מה אתה צוחק?

חיים ילין: אתה חטפת אותו הדבר רק במקום אחר, וגם אלקין חטף את זה במקום אחר.

חיים ילין: אבל היום השר אלקין ישב בוועדת החוקה, במשך שעה לא אמר מילה.

חיים ילין: מילה לא נתנו לו לדבר.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי רוצים לשמור על הדמוקרטיה.

חיים ילין: אז אני רוצה להגיד לכם מילה: מי ששומר על הדמוקרטיה בכלים דיקטטוריים אינו מבין מה הוא עושה – – –

יואב קיש: טרור, לתמוך בטרור זה בסדר?

חיים ילין: – – – לא מבין מה הוא עושה.

חיים ילין: לא היית בדיון עכשיו שם, בכלל, מה אתה עכשיו מקשקש?

חיים ילין: אם היית בדיון והיית מתמודד, אז היית מתמודד.

חיים ילין: אז היית מתמודד.

יואב קיש: אין לי זכות דיבור, רק לכם יש.

יואב קיש: זו הדמוקרטיה, רק לך יש זכות דיבור.

חיים ילין: אני אומר לך כאחד שגדל בדיקטטורה, חי בדמוקרטיה חופשית ויכול להביע את דעותיו: אתם מובילים אותנו בדיוק למקום הזה שממנו אני בא, ואתם עושים את זה בצעדים מדודים, בלי להקשיב בכלל.

חיים ילין: 61 חברי כנסת, שהם הרוב, הם לא 61% במדינת ישראל, הם 51.

חיים ילין: ועל-ידי אותם אחוזים אתם הורסים את הצביון של מדינת ישראל.

יואב קיש: וכמה זה 90 מ-120?

חיים ילין: הגדולה שלנו, שאנחנו יודעים להביא לפה חברי כנסת בצורה דמוקרטית, של נבחרים, ומי שהביא אותם לכנסת זה העם, לא אתם – אף אחד מאתנו לא נבחר פה על-ידי הכנסת.

חיים ילין: ופה הבאג הגדול ביותר שיש.

חיים ילין: מי שיעיף אותנו מפה זה אך ורק העם, מי שיעיף כל אחד מפה.

חיים ילין: ואת זה אנחנו צריכים לדעת לכבד, כי אם לא נכבד את זה, נהפוך להיות דיקטטורה.

חיים ילין: חד-משמעית, העם בחר בנו כדמוקרטיה ייצוגית, אנחנו חייבים לשמור על זה בכל הכוח.

גלעד ארדן: העם העיף אתכם.

חיים ילין: אני מודיע לך, כבוד השר, אני מודיע לך דבר אחד – –

גלעד ארדן: – – – בדיוק הביטויים – – –

חיים ילין: – – אחד הדברים הקשים ביותר בתקופה של טרור הוא לשמור על קור רוח, לשמור על הדמוקרטיה, ומעל הכול לשמור – – –

גלעד ארדן: מי אתם שתדברו על דמוקרטיה?

גלעד ארדן: המפלגה הכי טוטליטרית תלמד על דמוקרטיה?

גלעד ארדן: בחייך, לכו תעשו תשובה.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין.

חיים ילין: אי לכך שיש לי עוד עשר שניות, עוד שבע שניות, אני רוצה להגיד לך דבר אחד, חד-משמעית.

גלעד ארדן: מי זה ראש המפלגה שלא היה בארץ כבר שנה?

חיים ילין: כל השרים שיושבים פה, כמעט כולם – –

נורית קורן: תם הזמן עכשיו.

חיים ילין: – – מפחדים פחד מוות מהדיקטטור שנקרא בנימין נתניהו, כמעט כולכם, אז אל תטיפו לי מוסר.

יואב קיש: בינתיים המפלגה היחידה שיש בה פריימריז, זה לא אתם.

יואב קיש: מפלגת דיקטטורה.

גלעד ארדן: חיים, איפה עדי קול?

יואב קיש: בואו נשמע את עדי קול על הדוכן פה, מפלגת דיקטטורה שכמותכם.

חיים ילין: מה קרה, כואבת האמת?

חיים ילין: כואבת?

יואב קיש: כואב לך שאין לכם פריימריז?

יואב קיש: חיים, אולי תקבל שדרוג.

יואב קיש: תעשו פריימריז – – –

מיקי לוי: – – – התשובה הכי אמיתית שנאמרה פה עכשיו.

יואב קיש: – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, נא להירגע.

נורית קורן: חברי הכנסת, אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש, חבר הכנסת מיקי לוי, בואו נחזיר את הדיון למקומו, רגוע.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת דב חנין לומר את דברו.

נורית קורן: בבקשה.

מיקי לוי: תגידי, יש כאן 40 חברי כנסת, איך קלטת את השם שלי?

נורית קורן: חבר הכנסת מיקי לוי, חבר הכנסת מיקי לוי, אני אקרא אותך לסדר, אני מבקשת.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: גברתי היושבת-ראש, תודה, רבותי השרים, עמיתי חברי הכנסת, קרה היום משהו חמור ומסוכן בכנסת – – –

גלעד ארדן: הכנסת היא לא זירה – – –

דב חנין: אדוני השר לביטחון פנים, אני מנסה גם לדבר אליך.

דב חנין: קרה היום משהו חמור ומסוכן בכנסת, גם מבחינת התוכן וגם מבחינת הפרוצדורה.

דב חנין: המהלך שהממשלה מנסה לקדם, של גירוש חברי כנסת מהמיעוט בעזרת כוחו של הרוב, הוא מהלך שאין לו מקום ואין לו שום בסיס בכל מערכת דמוקרטית.

דב חנין: אני קראתי – – –

יואב קיש: רק בארצות-הברית.

דב חנין: וכמה בארצות-הברית זה קרה?

דב חנין: וכמה בארצות-הברית זה קרה?

יואב קיש: מי אמר שזה יקרה פה?

יואב קיש: מי אמר שזה יקרה?

דב חנין: בימי מלחמת האזרחים?

דב חנין: בימי מלחמת האזרחים?

יואב קיש: – – – 90 חברי כנסת.

יואב קיש: בוא נראה איפה יש פה 90 חברי כנסת.

דב חנין: חבל שאתה לא יודע על מה אתה מדבר.

יואב קיש: אני יודע בדיוק – – – אתה נותן יד לטרור, יד לטרור אתה נותן.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש.

קריאה: – – –

דב חנין: חבר הכנסת קיש לא יודע על מה הוא מדבר.

דב חנין: בארצות-הברית הוציאו מהסנאט אנשים בזמן מלחמת האזרחים.

דב חנין: אדוני, חבר הכנסת, זה לא אישי, זה עניינית לגמרי.

יואב קיש: אמרת: חבר הכנסת קיש; פנית אלי אישית, אני מבקש לנצל את זכות התגובה.

מיקי רוזנטל: הוא לא התקיף אותך.

דב חנין: אני מדבר לגופו של עניין, אני לא מדבר אליך באופן אישי, אתה לא מעניין אותי בכלל ברמה האישית.

דב חנין: אני עונה לך באופן ענייני לחלוטין.

דב חנין: בארצות-הברית גירשו סנטורים בימי מלחמת האזרחים כי הם היו חלק מהדרום.

דב חנין: דוגמה מארצות-הברית.

עודד פורר: כנראה שהקונגרס האמריקני הוא לא דוגמה טובה לדמוקרטיה.

דב חנין: בארצות-הברית הוציאו חבר בית-הנבחרים אחרי הרשעה פלילית.

דב חנין: אתה מדבר על אחרי הרשעה פלילית או שאתה מדבר על עבירות פוליטיות, שאתה בעצמך תהיה גם הקטגור, גם השופט וגם המוציא לפועל?

דב חנין: הוצאה מהפרלמנט של חברי פרלמנט שנבחרו על-ידי העם, על-ידי הרוב הפוליטי, זה מעשה אנטי-דמוקרטי באופן מובהק וקיצוני.

דב חנין: מעבר לזה, שימו לב לפרוצדורה, פרוצדורה עקומה לחלוטין.

דב חנין: אחרי שהממשלה קיבלה חוק משילות, מסתבר שהיא לא מסוגלת למשול ברמת המינימום.

דב חנין: ראש הממשלה רוצה לקדם חקיקה, אבל הוא לא מקדם אותה כהצעת חוק ממשלתית, הוא מקדם אותה בדרך עקיפין, דרך ועדת חוקה, כהצעת חוק מטעמה של ועדת חוקה, שאפילו לא יודעת על מה מדובר.

דב חנין: כך נראית משילות במערכת שאין בה משילות לגמרי.

דב חנין: אבל יש קשר בין הדברים, יש קשר בין חוסר המשילות של הממשלה לבין היוזמות האנטי-דמוקרטיות שלה.

דב חנין: היוזמות האנטי-דמוקרטיות הן ביטוי של הכישלון המוחלט שלכם בכל התחומים.

דב חנין: אין ביטחון אישי, אין ביטחון חברתי, יש שיא בעוני, יש שיא באי-שוויון, ואתם מחפשים שעירים לעזאזל.

נורית קורן: תם הזמן.

נורית קורן: אני מבקשת לסיים.

דב חנין: אתם מחפשים שעירים לעזאזל אצל ערבים – –

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, תודה.

דב חנין: – – אתם מחפשים שעירים לעזאזל אצל אנשי שמאל, אתם מחפשים שעירים לעזאזל אצל כל מי שחושב אחרת.

דב חנין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת דב חנין.

נורית קורן: אני רוצה לשאול את המציעים – אתה רוצה תגובה, חבר הכנסת מיקי זוהר?

נורית קורן: בבקשה.

יואב קיש: סליחה, אני מבקש להגיב, הוא פנה אלי אישית.

מכלוף מיקי זוהר: קודם כול, חברים, אני רוצה להזכיר לכולם שהחוק שאנחנו הבאנו לא מונע מהרשימה המשותפת את זכויותיה הדמוקרטיות.

מכלוף מיקי זוהר: אם חבר כנסת מהרשימה המשותפת או מכל רשימה אחרת חלילה יורחק, ייכנס חבר כנסת אחר במקומו.

מכלוף מיקי זוהר: זה אומר שזכותה הדמוקרטית של אותה רשימה או אותה סיעה תישמר, ולמה היא תישמר – –

מיקי רוזנטל: עכשיו צריך להדיח גם את השופט בפרשת מני נפתלי, להחליף אותו, תחליפו אותו.

מכלוף מיקי זוהר: – – כדי שחלילה לא יגידו שאנחנו רוצים לפגוע במיעוט.

מיקי רוזנטל: הוא שופט בוגד, שופט שמאלן, יאללה להחליף.

מיקי רוזנטל: חצופים, כל מי שלא מוצא חן בעיניכם, תחליפו אותו.

מכלוף מיקי זוהר: המיעוט יישאר באותו כוח, ללא שום שינוי.

מכלוף מיקי זוהר: אבל הדמוקרטיה לא מאפשרת הסתה לטרור, הדמוקרטיה לא מאפשרת עידוד משפחות של מרצחים.

מכלוף מיקי זוהר: אתם אולי רוצים שיבואו מדינות מסוימות בעולם ויממנו איזשהם גופי שמאל כאלה ואחרים, או שיממנו גופים שפועלים נגד המדינה.

מכלוף מיקי זוהר: אנחנו לא יכולים לאפשר את זה.

מכלוף מיקי זוהר: יש מושג כזה, למי שלא מכיר, שנקרא דמוקרטיה מתגוננת.

מכלוף מיקי זוהר: יש צורך להגן על ערכים מסוימים במדינה, על ביטחון אזרחים ובמיוחד במיוחד, דבר אחד חשוב, על צביונה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

מכלוף מיקי זוהר: ומי שלא רוצה להכיר בזה, ומי שמתנתק מהכבוד הלאומי המינימלי שלו – אנחנו לא מצויים שם.

מכלוף מיקי זוהר: לחברי יש עתיד אני רוצה להפנות איזו הצעה: אתם יכולים לבוא לבנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל, ולליכוד בפרט, אולי יסכימו להקדיש לכם זמן מסוים כדי ללמד אתכם שיעור אחד או שניים בדמוקרטיה.

מכלוף מיקי זוהר: אני מכיר את יפי הנפש של יש עתיד, אני מכיר את הפופוליזם שלכם, כל הציבור מכיר אותו.

אלעזר שטרן: אתה כבר לימדת אותנו יהדות, עכשיו אתה צריך ללמד אותנו דמוקרטיה.

מכלוף מיקי זוהר: אתם לא ליברלים, אתם פופוליסטים, אבל רק דבר אחד חשוב שתזכרו: הציבור לא טיפש, הציבור חכם, הציבור יודע בדיוק מה אתם מנסים למכור לו או לא למכור לו.

מכלוף מיקי זוהר: אז אם תרצו שיעור מראש הממשלה בדמוקרטיה, אני מתחייב לכם שאני אעשה מאמצים לסדר לכם.

מכלוף מיקי זוהר: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: השר אלקין, שר העלייה הקליטה, רוצה להגיב.

נורית קורן: חמש דקות לרשותך.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי השרים, חברי חברי הכנסת, אני חייב להגיד שאני מצר מאוד על כך שחברי הכנסת – את הרשימה המשותפת, את דב חנין, אני עוד יכול להבין, אבל שחברי כנסת מיש עתיד בחרו דווקא בחוק בנושא של העלייה והקליטה – אגב, לא בדקתם, לחברכם הטוב יואל רזבוזוב יש בדיוק אותו חוק.

זאב אלקין: לפי התקנון, עכשיו לא תוכלו להצביע בעד, כי אתם – – –

חיים ילין: לא נכון – – –

עליזה לביא: אומנם אתה – – – ואנחנו לומדים ממך כל הזמן, אבל גם אנחנו יודעים.

זאב אלקין: – – – כי אתם בחרתם – –

קריאות: – – –

זאב אלקין: – – להגן על חנין זועבי על חשבון התמיכה בעלייה והקליטה.

זאב אלקין: זאת הבחירה שלכם.

זאב אלקין: אבל הדבר הכי מדהים שהיה כאן זה פרט אחד פשוט: אתם יודעים ממי למדתי לנסח את החוק שאנחנו מציעים?

זאב אלקין: הלכתי לבדוק בארכיון הכנסת.

זאב אלקין: הרי זו לא פעם ראשונה שמציעים את הרעיון הזה, ובדקתי מה היו החוקים מהסוג הזה, שמציעים להשעות חבר כנסת שעבר על הסעיפים האלה, של 7א.

זאב אלקין: אתם יודעים מי היו היוזמים של חוקים דומים בקדנציה הקודמת?

זאב אלקין: תכף אני הולך לשעשע אתכם, חברי מיש עתיד, ולא רק מיש עתיד.

זאב אלקין: חבר הכנסת חיליק בר, מזכ"ל מפלגת העבודה, יושב כאן, היה חתום כיוזם אחד מהחוקים האלה, שהם סכנה לדמוקרטיה הישראלית, אמרו לנו ציפי לבני, שלי יחימוביץ ובוז'י הרצוג.

זאב אלקין: חיליק בר – מסתבר שזה בסדר.

זאב אלקין: חברי הכנסת יואל רזבוזוב, יפעת קריב, רינה פרנקל – מכירים כאלה מהקדנציה הקודמת?

זאב אלקין: – היו חתומים כיוזמים על הצעת החוק להשעות, ברוב רגיל, חבר כנסת שבהתבטאויות שלו תומך בארגון טרור.

זאב אלקין: ברוב רגיל, יואל רזבוזוב, עוד פעם, יפעת קריב ורינה פרנקל – – –

שלי יחימוביץ': מה הקשר – – –

יחיאל חיליק בר: אבל זה לא החוק שלכם.

זאב אלקין: ואתם יודעים מה מעניין?

קריאות: – – –

זאב אלקין: דיברה ציפי לבני גבוהה-גבוהה נגד החוק הזה.

זאב אלקין: חבר הכנסת אלעזר שטרן ודוד צור עוד היו יוזמים של החוק הזה.

יחיאל חיליק בר: אבל זה לא אותו חוק.

זאב אלקין: בוודאי זה לא אותו חוק, זה חוק לערבים בלבד.

זאב אלקין: נכון, זה לא אותו חוק.

זאב אלקין: אנחנו הצענו חוק על כל התנאים: גם על הסתה לגזענות, גם על מדינה ישראלית ודמוקרטית – – –

שלי יחימוביץ': אלקין, למה הזכרת אותי?

זאב אלקין: כי לא היית יוזמת של החוק הזה.

זאב אלקין: לא, אמרתי שאת ובוז'י הרצוג וציפי לבני, מנהיגי המחנה הציוני, תקפתם את החוק הזה בשצף קצף, רק – מזכ"ל המפלגה שלכם היה יוזם של חוק דומה.

זאב אלקין: ברוב רגיל, לא ב-90 חברי כנסת, להשעות חבר כנסת מכהן.

זאב אלקין: זה לא הפריע לכם.

יחיאל חיליק בר: זה לא דומה.

דב חנין: זאב – – –

זאב אלקין: אז לכן אני מציע, חברי מהחלק הזה של האולם, לכו תבדקו את מעשיכם – –

חיים ילין: – – –

זאב אלקין: – – לכו תבדקו איפה הייתם בקדנציה הקודמת, ותחליטו סוף-סוף – אתם בעד חנין זועבי, או שאתם בעד העלייה והקליטה והאופי היהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל?

זאב אלקין: תודה רבה.

חיים ילין: כבוד השר, יש לי שאלה – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: עוברים להצבעה, קודם כול – – –

חיים ילין: ראש הממשלה הצביע בעד ההתנתקות, אז מה?

נורית קורן: אחר כך אני אברר.

יחיאל חיליק בר: לא, אין מה לברר, זה הכי ישיר בעולם.

נורית קורן: אני עוד מעט אברר.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על כל הצעה בנפרד.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק יום העלייה, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

נורית קורן: מי בעד? מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 7 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יום העלייה, התשע"ו–2015, לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 43, מתנגד אחד.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר לוועדת העלייה והקליטה להכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק השנייה: הצעת חוק יום העלייה, התשע"ה–2015, של חבר הכנסת רוברט אילטוב וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 8 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 43 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יום העלייה, התשע"ה–2015, לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות: בעד – 43, מתנגד אחד.

נורית קורן: ההצעה תועבר לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות להכנה לקריאה ראשונה.

יחיאל חיליק בר: סליחה, גברתי, אני ביקשתי.

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעה השלישית: הצעת חוק יום העולה, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת אברהם נגוסה וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: נא להצביע – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 9 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 נגד – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק יום העולה, התשע"ו–2015, לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נתקבלה.

נורית קורן: התוצאה: בעד – 44, מתנגד אחד.

נורית קורן: ההצעה תועבר לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות להכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להודעה של מזכירות הכנסת, ואחר כך אני אתן – תגובה – גם לחבר הכנסת יואב קיש וגם לחבר הכנסת חיליק בר.

מיקי לוי: – – –

חיים ילין: שלא יכתבו שמות.

נורית קורן: אנחנו לא נעשה דיון כל רגע אם הזכירו שם של מישהו.

מיקי לוי: – – – מה זאת אומרת?

קריאות: – – –

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה ראשונה, מטעם הממשלה: הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 221), התשע"ו–2016; הצעת חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 74) (ביטול קובלנה), התשע"ו–2016; הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 106 והוראת שעה), התשע"ו–2016.

נאזם בדר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש, תגובה.

נורית קורן: אני מבקשת לשמור על הזמנים.

נורית קורן: עד חמש דקות, בבקשה.

יואב קיש: לפני רגעים קצרים עלה לפה חבר הכנסת דב חנין, וברמת זלזול אופיינית טען שכל הידע אצלו; האיש היחיד שמבין מה קורה, ובעצם – איך הוא אמר?

יואב קיש: חבר הכנסת קיש, אתה לא מבין שום דבר.

יואב קיש: הגישה הפוגענית הזאת של חברי הכנסת – האמת, לפעמים רואים את זה בכל הבית – חייבת להיפסק.

יואב קיש: לא לכל אחד יש את האמת אצלו.

יואב קיש: ההתייחסות הזאת, כאילו האמת נמצאת רק אצלך, היא אם כל חטאת, וזו הגאווה הכי גדולה שקיימת אצלכם.

יואב קיש: לפחות אני משתדל במקום הזה לא לזלזל.

יואב קיש: דעות שונות – לגיטימי, אבל לזלזל, להגיע לרמה כזו של פסילה?

יואב קיש: זה ביזיון.

דב חנין: אתה חוצפן.

דב חנין: אתה חוצפן.

דב חנין: אתה מבזה את הכנסת, אתה מבזה את הכנסת.

יואב קיש: אז אני רוצה להגיד לכם עכשיו, לגבי העניין עצמו – וחבל לי שהעניין קרה דווקא ביום חג של הכנסת, שבו אנחנו מכבדים את העלייה.

יואב קיש: ולגבי החוק – בשתי דמוקרטיות, אני חושב שהן די מכובדות, אנגליה וארצות-הברית, נושא ההשעיה של חברי פרלמנט קיים במשך שנים.

יואב קיש: אנחנו מדברים על דמוקרטיות יציבות – –

חיים ילין: – – –

יואב קיש: – – אנחנו מדברים על דמוקרטיות שהן מקור לגאווה, ואני חושב שאם אני הייתי מקשיב למה שהשמאל אומר פה, אז בעצם הדמוקרטיה הישראלית כבר מזמן מתה.

יואב קיש: הרי מאה פעמים ביום אתם הורגים אותה, מאה פעמים ביום היא כבר מתה.

חיים ילין: מה השמאל – – –

יואב קיש: גם דמוקרטיה צריכה להגן על עצמה.

קריאות: – – –

יואב קיש: היטלר עלה בגרמניה תחת חוקי הדמוקרטיה הגרמנית.

דב חנין: או שאתה מטעה או שאתה לא יודע.

דב חנין: או שאתה מטעה או שאתה לא יודע.

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין.

יואב קיש: הגיע הזמן שכשמדובר בטרור, אנחנו, כל הבית, נילחם ונגנה את זה.

קריאות: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת דב חנין, נא לתת לו לומר את דבריו.

מיכל רוזין: – – –

יואב קיש: אני מצפה מכל סיעות הבית להתייצב ולגנות את המעשה הנפשע הזה – דרך אגב, שהוא בחקירת משטרה.

יואב קיש: אני מקווה שחקירת המשטרה תמוצה בהקדם, ואם היא כרוכה בפלילים, שיפנו להסרת חסינות של הבל"דיסטים ולהגשת תביעה פלילית נגדם, כי אם נעשה המעשה שהיה, כפי שתואר, של לעמוד דום דקה לזכר מחבלים ורוצחים – חד-משמעית הסתה לטרור ופשע, ודינם להיענש בדין הפלילי על כך.

יואב קיש: אבל אנחנו צריכים לזכור שהדמוקרטיה שלנו צריכה גם לשמור על עצמה.

יואב קיש: הגיע הזמן שאנחנו נעמוד חסינים וחזקים נגד ההסתה הזאת.

יואב קיש: ולכל אלה שטענו, אוקיי, יש לנו אפשרות להחליף נשיא, להחליף יושב-ראש הכנסת, שהם בעצם נבחרים על-ידי הבית הזה, אז מה שאנחנו עושים בחוק ההשעיה זה לא לבטל כיסא של סיעה; הרי מה בוחר הבוחר, אותו בוחר שניגש ביום הבחירות?

יואב קיש: הוא בוחר סיעה.

יואב קיש: הסיעה תיוצג; יבוא חבר כנסת בל"דיסט אחר, אבל הוא ידע שאם הוא עובר על חוקי המשחק ומאחד את הבית הזה נגד פעילותו, הוא לא ישב בכנסת הזאת.

יואב קיש: אני חושב שמספיק לזלזל ולחשוב שרק דעתי קובעת.

יואב קיש: נכון פה לשמוע דעות שונות, נכון להקשיב, יש ועדות שבהן זה מתקיים, אבל הגישה הזאת, של רק אני יודע ואחרים לא, חייבת להיפסק.

יואב קיש: אני עליתי כי זאת הייתה התגובה שלי על משפט שנאמר בהתייחסות לשמי.

יואב קיש: אני חושב שבדבר הזה כולנו חוטאים לעתים, ואני חושב שכדאי שהדבר הזה ייפסק.

יואב קיש: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.

נורית קורן: תגובה.

מיקי רוזנטל: חיליק, זה מתייחס רק לזמן מלחמה.

מיקי לוי: – – –

נורית קורן: בסדר, אני אתן לך, די, די, הבאת את המשטרה?

נורית קורן: הוא הביא את המשטרה.

יחיאל חיליק בר: את מאפסת לי את הזמן?

יחיאל חיליק בר: אני דואג לך גם – – –

נורית קורן: תודה על הלויאליות.

נורית קורן: עד חמש דקות.

נורית קורן: בבקשה.

יחיאל חיליק בר: כבוד השר אלקין, אתה יודע, התעלית על עצמך במניפולציות ובמהלכים שערבבת ושרבבת פה, ואפילו משחמטאי מומחה כמוך לא ציפיתי לזה.

יחיאל חיליק בר: באמת עשית פה מניפולציה שלא מתאימה לך, ואני חייב להגיד לך משהו.

זאב אלקין: זה לא קשור, זה – – –

יחיאל חיליק בר: באמת התעלית על עצמך.

יחיאל חיליק בר: אבל, אדוני – –

חיים ילין: – – –

אלעזר שטרן: – – –

יחיאל חיליק בר: – – אם היית משקיע – ואת זה אני אומר לך ברמה האישית – רבע מהמאמץ שלכם על החוקים המניפולטיביים, המסיתים, המקטבים, בעולים למשל, בישראל, שאתה מייצג, אני חושב שמצבם של העולים היה הרבה יותר טוב.

יחיאל חיליק בר: הלוואי שקצת תשקיעו בחברה ובכלכלה ופחות בחוקים הפופוליסטיים הנוראים עם הריח הגזעני והמסית והמפלג שלכם.

יחיאל חיליק בר: ואני רוצה להגיד לך משהו, אם כבר – – –

זאב אלקין: תשאל את העולים מה הם חושבים על – – –

יחיאל חיליק בר: אבל אין בעיה, אם כבר האשמת אותי במשהו, אני רוצה להגיד לך שאני לא מרגיש אשם.

יחיאל חיליק בר: אני, בניגוד לכם, חתמתי על חוק שמדבר על פעילות – – –

גלעד ארדן: פוליטיקאי, למה שיהיו לו רגשות אשם, הוא פוליטיקאי.

יחיאל חיליק בר: לא, אני יודע, אבל אני חושב שתסכים אתי, כבוד השר, אני קודם הסכמתי אתך על משהו – החוק שהייתי חתום עליו מדבר על פעילות של חברי כנסת בזמן מלחמה, מדבר על חתירה נגד ישראל – –

זאב אלקין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – וחבירה וסיוע לארגוני טרור – – –

זאב אלקין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – לארגוני טרור – –

קריאה: – – –

יחיאל חיליק בר: – – על חתירה נגד מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.

יחיאל חיליק בר: אם חברי כנסת עושים כאלה מעשים, סיוע לאויב – –

זאב אלקין: זה מה – – –

יחיאל חיליק בר: לא, תכף אגיד לך למה לא.

איציק שמולי: לא נכון.

איציק שמולי: אתה – – –

יחיאל חיליק בר: – – אז ודאי שאני לא חושב – – –

איציק שמולי: – – –

עודד פורר: – – –

יחיאל חיליק בר: – – – אז ודאי שאני לא חושב שמקומם בכנסת.

זאב אלקין: – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא חוזר בי מתמיכה בחוק ההוא.

עודד פורר: – – –

יחיאל חיליק בר: אז בוא אגיד לך למה – –

זאב אלקין: – – –

איציק שמולי: אלקין, אתה מדבר על התנהגות לא הולמת.

יחיאל חיליק בר: – – כי החוק הזה הוא חוק מסוכן.

יחיאל חיליק בר: מה שהוגש עכשיו הוא חוק מסוכן.

איציק שמולי: נו, מה, זה אותו דבר?

יחיאל חיליק בר: חוק שאומר, למשל – מזל שהחרדים התעוררו, וגם אנשים מהימין – –

עודד פורר: לא, אני לא מדבר על החוק הזה, אני מדבר על החוק שהיה צריך לעבור.

יחיאל חיליק בר: – – שחבר כנסת מתנהג התנהגות שאינה הולמת, חבר הכנסת פורר, אפשר להדיח אותו.

יחיאל חיליק בר: מה זה התנהלות – – –

זאב אלקין: – – – אתה מוכן?

יחיאל חיליק בר: לא, אגיד לך למה לא – –

זאב אלקין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – כי אתה גם לא תגדיר לי מה זה גזענות; אתה אומר גזענות?

יחיאל חיליק בר: הרי אתם מאשימים אותנו, בשמאל, שיואב קיש כל כך אוהב להגיד, בגזענות, בשמאלנות, בחתירה תחת ישראל – –

יואב קיש: רגע, השמאל לא אשם בשמאלנות?

יחיאל חיליק בר: – – כאשר למעשה אתם עושים את זה.

יואב קיש: השמאל לא אשם בשמאלנות?

יחיאל חיליק בר: אם אנחנו, חלילה, נשאיר לכם, בימין המשוגע של היום, את היכולת להדיח חברי כנסת על מה שאתם תפרשו כגזענות או חתרנות – –

יואב קיש: 90 חברי כנסת.

יחיאל חיליק בר: – – לא רק את הערבים אתם תדיחו – –

יואב קיש: 90.

יואב קיש: 90 אבל, חיליק, 90.

יחיאל חיליק בר: – – כנראה תדיחו את כל האופוזיציה – –

יואב קיש: 90.

יחיאל חיליק בר: – – כולל המפלגות הציוניות האמיתיות – –

זאב אלקין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – והן אנחנו.

יחיאל חיליק בר: ואגיד לך למה, יואב קיש, אגיד לך למה.

צחי הנגבי: – – –

יחיאל חיליק בר: אנחנו, בשמאל שאתם כל כך אוהבים לגנות, יואב קיש, אנחנו חותרים להיפרדות מהפלסטינים – אתם חותרים לחתונה קתולית אתם.

זאב אלקין: – – – בלי הסתה וגזענות אתם תומכים בחוק?

יחיאל חיליק בר: אנחנו חותרים – –

זאב אלקין: רק תמיכה – – –

יואב קיש: – – –

יחיאל חיליק בר: – – לשמור על רוב יהודי בישראל, ואתם חותרים – –

זאב אלקין: לא, אתה – – –

יחיאל חיליק בר: – – להביא לרוב ערבי בישראל.

יואב קיש: תתמוך בחוק.

זאב אלקין: בלי גזענות אתם תומכים בחוק?

יואב קיש: תתמוך בחוק.

יחיאל חיליק בר: אנחנו חותרים לכלכלה הוגנת, בשמאל, ואתם חותרים לכלכלה דורסנית וקפיטליסטית.

זאב אלקין: – – –

יואב קיש: מסכימים אתך.

יואב קיש: תתמוך בחוק.

יואב קיש: אמרנו.

יחיאל חיליק בר: לא, אני ממש לא אתמוך בחוק.

יואב קיש: אה, אז הרגע אמרת שכן, תחליט.

יחיאל חיליק בר: אגיד לך למה, יואב, תקשיב לי.

יואב קיש: אומרים לך שזה מה שאתה אומר.

יחיאל חיליק בר: אם חתירה נגד הציונות – – –

איציק שמולי: אם החרדים לא היו עוצרים את הטירוף שלכם – אתם דיברתם על התנהגות לא הולמת.

יחיאל חיליק בר: בדיוק, צריך להגיד את האמת.

יואב קיש: – – –

איציק שמולי: על מה אתה מדבר?

איציק שמולי: על מה אתה מדבר בכלל?

יחיאל חיליק בר: אבל אני רוצה – גברתי – –

איציק שמולי: הם עצרו את הטירוף שלכם.

איציק שמולי: הם עצרו את הטירוף שלך.

יחיאל חיליק בר: – – אני רוצה להשלים את הדברים שלי.

עודד פורר: – – –

יחיאל חיליק בר: אני לא מוכן.

נורית קורן: סליחה.

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להשלים את הדברים שלי.

איציק שמולי: – – –

נורית קורן: חבר הכנסת איציק שמולי, נא לא להפריע.

יואב קיש: – – –

איציק שמולי: על מה אתה מדבר?

יחיאל חיליק בר: אני רוצה להגיד לכם משפט אחד.

יחיאל חיליק בר: משפט אחד.

נורית קורן: תמשיך, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: משפט אחד.

זאב אלקין: אם נגיש את החוק שלך, תצביע בעד, או לא?

יחיאל חיליק בר: אני לא חותם על החוק הזה – –

זאב אלקין: תצביע בעד?

נורית קורן: אדוני השר.

יחיאל חיליק בר: – – אלקין וקיש – אגיד לך למה אני לא חותם על החוק הזה – –

זאב אלקין: אם נגיש את זה מילה במילה תצביע בעד?

יחיאל חיליק בר: – – כי אני רוצה להגן עליכם.

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: תצביע בעד או לא?

יחיאל חיליק בר: אגיד לכם למה?

יחיאל חיליק בר: כי ביום שיצטרכו – –

זאב אלקין: על החוק שהיית יוזם.

יחיאל חיליק בר: – – להעיף מהכנסת – – –

יואב קיש: אל תהיה צבוע, הוא אומר לך, תחתום על החוק שלך.

יחיאל חיליק בר: אגיד לך למה.

יואב קיש: אל תהיה עכשיו – לא, עכשיו כן, עכשיו לא.

יחיאל חיליק בר: האמת כואבת, קיש?

נורית קורן: חבר הכנסת – – –

יואב קיש: לא, אתה לא מתמודד.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש – – –

יחיאל חיליק בר: אז תקשיב למה אני לא חותם על החוק.

יואב קיש: אל תהיה צבוע.

יחיאל חיליק בר: אגיד לך למה אני לא חותם על החוק.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש, אני מבקשת לא להפריע לו ולתת לו להשלים את התשובה במסגרת הזמן.

יחיאל חיליק בר: אני לא חותם על החוק, חברי קיש ואלקין, כדי להגן על הליכודניקים ועל הבית היהודי.

יחיאל חיליק בר: כי אם יום אחד החוק הזה יצטרך להדיח מהכנסת את מי שפועל נגד מדינה יהודית ודמוקרטית, את מי שחותר תחת הציונות, יצטרכו להעיף אתכם מהכנסת, כי אתם אלה שמחרבים את הבית, מחרבים את החלום הציוני – –

יואב קיש: תאשים אותנו בטרור.

יואב קיש: אנחנו גם עושים טרור.

יחיאל חיליק בר: – – אתם אלה שמשסים ומסיתים אנשים האחד בשני – –

יואב קיש: אנחנו גם עושים טרור, נכון?

יחיאל חיליק בר: – – יהודים בערבים, ימין בשמאל.

יחיאל חיליק בר: אתם אלה שמביאים להשמדה עצמית, אתם ברוני ההשמדה העצמית.

יחיאל חיליק בר: ואתה יודע מה, אני פגשתי לא מזמן איזה בחור מהליגה הערבית, בכנס בחו"ל, והוא אמר לי: ואללה, חיליק, אתה יודע, אתם כל כך מעודדים אותי, יש אצלנו כאלה שחושבים איך להשמיד אתכם, אמרתי לחבר'ה שלי: תהיו בשקט עשור, שני עשורים, היהודים האלה כבר ישמידו את עצמם.

יחיאל חיליק בר: ועל ההשמדה העצמית הזאת היום אתם חתומים, יואב קיש וזאב אלקין.

יחיאל חיליק בר: הסו לכם לפני שאתם מטיפים לנו במחנה הציוני, לנו באופוזיציה, על אהבת ישראל, על דאגה לרוב יהודי – –

זאב אלקין: אז תצביע בעד החוק.

יחיאל חיליק בר: – – על פתרון שתי המדינות, על לא לנצח על חרב תחיה, כי אתם אלה שמביאים אותנו לחתונה קתולית עם העם הפלסטיני, חתונה שאנחנו רוצים למנוע – –

זאב אלקין: – – –

יחיאל חיליק בר: – – ואתם הולכים, ולקול צלילים מהדקים ומהדקים את הקשר הפסול הזה.

זאב אלקין: בעד או נגד?

יחיאל חיליק בר: אל תטיפו לנו על ציונות ואל תטיפו לנו על אהבת הארץ – –

יואב קיש: אל תהיה צבוע, תחתום על החוק שלך.

יחיאל חיליק בר: – – כי אנחנו בנינו את הארץ הזאת – –

יואב קיש: אומרים לך בוא תחתום, אתה הולך לדבר אתי – –

יחיאל חיליק בר: – – ואנחנו המצאנו את הציונות.

יחיאל חיליק בר: תתביישו לכם.

יואב קיש: – – על העם הפלסטיני שלא קיים.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת חיליק בר.

יואב קיש: תחתום על החוק, תילחם בהסתה, תילחם בטרור.

נורית קורן: חבר הכנסת יואב קיש, אני מבקשת קצת להירגע.

נורית קורן: חבר הכנסת אליעזר שטרן, עד חמש דקות.

קריאה: אלעזר שטרן.

נורית קורן: אלעזר.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: גברתי היושבת בראש, עמיתי השרים, עמיתי חברי הכנסת, חברי השר אלקין, אני צריך להגיד לך תודה, באמת.

אלעזר שטרן: אתם כבר חודשיים-שלושה, מאז אני כאן, לפחות, כל בוקר אני קם למלחמה אם אני לאומי או לא לאומי, אם אני דמוקרטי או לא דמוקרטי – –

גלעד ארדן: – – –

אלעזר שטרן: – – אם אני בעד הפלסטינים או בעד היהודים.

אלעזר שטרן: וגם היום צבעתם אותנו, בפארסה שהיית שותף לה, בוועדת החוקה, ותכף נדבר עליה.

אלעזר שטרן: אבל הנה, הוכחת, והבאת לכאן את החוק שיזם חבר הכנסת דודו רותם, והצבעת עלינו, ואמרת לנו: הנה, תראו, חתמתם.

אלעזר שטרן: ומה שלא מתאים לך – לא אמרת את כל החוק; כי אנחנו דיברנו על זמן מלחמה.

זאב אלקין: או פעילות צבאית.

אלעזר שטרן: או פעילות – תכף אגיד לך מה זה פעילות צבאית.

זאב אלקין: לפי החוק שלך צריכות להיות – – –

אלעזר שטרן: מאה אחוז, גם היום אני חותם על זה.

זאב אלקין: – – – "צוק איתן".

אלעזר שטרן: תקשיב לי.

אלעזר שטרן: גם היום אני חותם על זה, אגיד למה התכוונו.

זאב אלקין: – – –

אלעזר שטרן: לדוגמה, "צוק איתן" לא הוכרז כמלחמה, ואולי גם לא יוכרז – –

זאב אלקין: זאת פעילות של – – –

אלעזר שטרן: – – ורצינו שלחברי כנסת שפועלים בתוך מלחמה, כשאנחנו קוברים את מתינו, חיילים ואזרחים, יהיה גבול.

אלעזר שטרן: למה?

אלעזר שטרן: כי אנחנו גם יהודים, גם לאומיים, גם דמוקרטיים, גם ליברליים.

אלעזר שטרן: כן, לא מתביישים להגיד את זה.

אלעזר שטרן: והנה, היא הנותנת.

אלעזר שטרן: אז עכשיו בוא כבר נרגיע את הכול, ותשחררו אותנו מהמבחנים האלה כל יום, אם אנחנו אוהבים את המדינה או לא אוהבים, מי משרת אותה ומי לא משרת אותה, מי מוכן להקריב את החיים שלו בשבילה ומי לא.

אלעזר שטרן: אל תיקחו אותנו למבחנים האלה.

אלעזר שטרן: תדברו אתנו על המילים, על הנהלים, על מה אתם עושים מהכנסת הזאת.

אלעזר שטרן: איזה מבחנים – ראית קודם – שרת המשפטים, חוק עמותות אחד, חבר הכנסת סמוטריץ, עמותות אחרות.

אלעזר שטרן: בזה אנחנו צריכים להשקיע את הזמן?

אלעזר שטרן: במשהו שאתה יודע שלא יהיה – לא יצבעו פה אנשים עם תגים צהובים.

אלעזר שטרן: אז די, תנו קצת מרגוע.

אלעזר שטרן: ועכשיו, אתה היום שר בממשלת ישראל, הביאו אותך לפארסה הזאת בוועדת החוקה.

אלעזר שטרן: על מה התקוממנו, על החוק?

אלעזר שטרן: – –

זאב אלקין: אתם עשיתם פארסה.

אלעזר שטרן: – – על הטרור?

אלעזר שטרן: או על זה שפתאום, כי לא רוצים להתמודד עם יועץ משפטי, או לא יודע מה, או עם החברים החרדים שלנו, בהקשרים האלה, אז יש חוק שכבר היה כתוב בכל התקשורת שראש הממשלה יזם, שהשר אלקין ינסח, ואנחנו באים לדיון בוועדה כשאין חוק, אין כלום, רק כי יושב-ראש ועדת החוקה שייך למחנה הלאומני, ואין לו שום ערכים דמוקרטיים, לא מכבד את הוועדה – חוקה, חוק ומשפט – ואתה, או שאתה מפעיל אותו כמו מריונטה, או כמו בתיאטרון בובות, יושב שם שעה, שר בישראל.

אלעזר שטרן: על יום קליטה אנחנו צריכים להחליט?

אלעזר שטרן: לך תעבוד על הקליטה בזמן הזה.

זאב אלקין: אני עובד – – –

אלעזר שטרן: אתה עובד, אני יודע שאתה עובד.

אלעזר שטרן: אני מעריך את העבודה שלך גם.

אלעזר שטרן: אבל גם בשעה הזאת, בשביל מה ישבת שם כמו דחליל?

אלעזר שטרן: כי רצית להפוך אותנו לדחלילים.

זאב אלקין: מה רצית שאני אעשה?

זאב אלקין: הזמינו אותי לוועדה.

אלעזר שטרן: אתה רצית להיות בוועדת חוקה?

אלעזר שטרן: תסביר לי, מה רציתם היום?

אלעזר שטרן: הצעה שהממשלה ניסחה, שהשר אלקין הביא אותה להנהלת הקואליציה, עכשיו חבר הכנסת ניסן סלומינסקי אומר: אני רוצה שאנחנו ננסח.

אלעזר שטרן: תגידו, מה, אנחנו מפגרים?

אלעזר שטרן: אנחנו מפגרים?

אלעזר שטרן: ועכשיו אתה חושב שאנחנו, נגד מי שבזמן טרור פוגע במדינה, אנחנו נהיה בעדו.

אלעזר שטרן: ככה אתה רוצה להפוך אותנו.

זאב אלקין: ב"צוק איתן" זה לא היה זמן טוב.

אלעזר שטרן: כאילו אנחנו בעד שאלה ימשיכו ללכת ולהגיד "שהידים" על הרוצחים השפלים האלה.

אלעזר שטרן: זה מה שאתם מנסים לעשות מאתנו.

זאב אלקין: – – –

אלעזר שטרן: זה מה שתגיד לחבר הכנסת שהוא יושב-ראש ועדת הכנסת.

אלעזר שטרן: תביא את זה לוועדת הכנסת.

אלעזר שטרן: בן-אדם ישר.

מיקי לוי: בוא נעשה הסכם, שיביאו את ההצעה הקודמת, נצביע בעד.

אלעזר שטרן: אמרתי לו את זה, הוא שאל אותי.

אלעזר שטרן: הוא שאל אותי.

מיקי לוי: נצביע בעד ברוב של 61.

אלעזר שטרן: אנחנו, המחנה הציוני שחתום על זה.

אלעזר שטרן: אל תעמידו אותנו בצל.

אלעזר שטרן: למה זה עוזר לכם?

אלעזר שטרן: למה עוזר לכם לפלג, להשניא את האחד על השני?

אלעזר שטרן: לשנוא את הערבים, מילא.

אלעזר שטרן: אליבא דדעתכם, מילא.

אלעזר שטרן: אבל אנחנו, כאילו, למה אתם מכריחים אותנו?

אלעזר שטרן: כאילו אנחנו תומכים?

אלעזר שטרן: בשורה התחתונה – אני לא אנצל, אני מעריך את זה שנתת לי לדבר, נשארו 35 שניות – השר אלקין – – –

נורית קורן: תודה רבה.

אלעזר שטרן: אני רוצה להודות לשר אלקין, שבאמת שם אותנו במקום הנכון והסביר שאנחנו פטריוטים לא פחות מכם.

אלעזר שטרן: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/2328/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון – הוספת נציגי סטודנטים למועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת אלי אלאלוף וקבוצת חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: חברים, לרדת מדיונים כל כך עמוקים להצעה שנראית שטחית – לצערי, היא מבטאת מצב מצוקה מאוד רחב של 28,000 סטודנטים היום במכללות הטכנולוגיות במערכת שקורסת ללא שר.

אלי אלאלוף: אדוני ראש הממשלה לקח על עצמו לפני כמה ימים להיות שר הכלכלה – חברים, אף-על-פי שהנושא נראה שולי, אני מבקש קצת שקט.

נורית קורן: חברים, אפשר לקבל שקט?

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת, קצת שקט.

אלי אלאלוף: יושבת-ראש הישיבה שלנו, נורית קורן, שותפה בוועדה שלנו, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, במצוקה הנוראית שקיימת בנושא הזה במערכת של המכללות הטכנולוגיות.

אלי אלאלוף: עליכם לדעת שיש היום, כפי שאמרתי, 28,000 סטודנטים במערכת – חיים ילין, אתה מודאג מהרבה נושאים, גם זה בטוח ידאיג אותך – אבל במערכת שאין לה שום ניהול, ללא ניווט.

אלי אלאלוף: היא שטה בים בתנאים מאוד מחפירים, בתקציבים שלא משולמים, אפילו שהם קיימים ורשומים בספרי התקציב; מערכת שאין לה אבא במערכת הממשלתית, לצערי; וכל המשק, כל הכלכלה שלנו, זקוקים לסטודנטים האלו שיצאו עם תארים הולמים וישתלבו בתעסוקה בכל תחומי החיים של כולנו.

אלי אלאלוף: ההזנחה הזאת, לצערי, במשרד הכלכלה, היא לא היחידה.

אלי אלאלוף: אפשר לדבר באותה מידה על המערכת של הגיל הרך, שהיא לא מטופלת נכון, לא מתבצעת אפילו, או בנושא של בטיחות, התמודדות עם תאונות העבודה, במיוחד בענף הבנייה – לשמחתי, לפחות התקשורת לקחה זאת על עצמה.

אלי אלאלוף: הבקשה לצרף סטודנט, כמו במל"ג, כמו במועצה להשכלה גבוהה, שם יש שני סטודנטים – אנחנו היינו צנועים, אמרנו רק אחד – זה על מנת שהסטודנטים יהיו שותפים למהפכה הארגונית הנדרשת בתחום הזה, בתקווה שיימצא לה שר בימים הקרובים, לא בשבועות הקרובים, על מנת שנתחיל לטפל בזה.

אלי אלאלוף: תדעו שהרבה מאוד סטודנטים, לצערי, לא מצליחים אפילו לעבור את הבחינות, כי אם הם חולים או יש להם איזו מניעה אישית להגיע לבחינה, הם צריכים לחכות שנה לבחינה חוזרת.

אלי אלאלוף: אין מועד ב' שם.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: כי אין תקציבים.

אלי אלאלוף: תקציבים של גרושים.

אלי אלאלוף: נזיד עדשים היה מאפשר להם.

אלי אלאלוף: הסטודנטים האלה, שוב, מתחילים ללמוד במוסדות שחלק מהם אינם ראויים להיקרא מכללות, שקיבלו אישורים מוזרים, אם לא פוליטיים, כדי להתקיים מסביב לכיתה או שתיים.

אלי אלאלוף: כל המערכת מתנכלת למכללות האלה ולסטודנטים האלה.

אלי אלאלוף: אז אני היום הדובר של הבקשה של התאחדות הסטודנטים של המכללות הטכנולוגיות, שמהן אמורים לצאת הנדסאים וטכנאים; אני מבקש להוסיף את הנציג שלהם למועצה, שגם היא לא מתפקדת, גם היא לא מתכנסת מספיק.

אלי אלאלוף: ואני בטוח שכשיהיה נציג רשמי כחלק אינטגרלי של החוק, זה יאפשר להם לעלות ולבקש ולהתכנס כדי לפתור לא רק את הבעיות התקציביות, אלא גם הבעיות הפדגוגיות והבעיות האחרות.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני מבקש את ההסכמה שלכם להעביר את הצעת החוק הזאת.

אלי אלאלוף: תודה.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת אלי אלאלוף.

נורית קורן: ישיב השר יריב לוין בשם שר הכלכלה.

יריב לוין: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יריב לוין: אני מודה לחבר הכנסת אלאלוף על הצעת החוק.

יריב לוין: אין ספק שיש היגיון, כפי שהוא מציע, להוסיף נציגות של סטודנטים למועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים.

קארין אלהרר: אתם תומכים בכל הצעה עם היגיון?

יריב לוין: כן, משתדלים.

קארין אלהרר: כן?

קארין אלהרר: לא נראה כך על פני השטח.

יריב לוין: כל הצעה עם היגיון – – –

מירב בן ארי: ביום שלישי עברה הצעת חוק של חבר שלך באופוזיציה בקריאה שלישית.

מירב בן ארי: של שניהם.

קארין אלהרר: מירב – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, נא לא להפריע לשר להשיב.

נורית קורן: אנחנו רוצים להמשיך בדיון.

מירב בן ארי: אני מסבירה לה שגם חוקים של האופוזיציה עוברים.

נורית קורן: חברת הכנסת מירב בן ארי וחברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

מירב בן ארי: זו הייתה הבהרה.

תמר זנדברג: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת תמר זנדברג, נא לתת לשר להשיב.

יריב לוין: חברת הכנסת אלהרר, אני באמת אשמח, אולי אנחנו ננהל איזה דיאלוג כזה באחת הפעמים שאני אצטרך למשוך זמן, ונעבור ביחד על כל ההצעות שאת הצבעת בעדן בכנסת הזאת, כל מיני הצעות אופוזיציוניות שאני לא בטוח שדווקא ההיגיון היה הקו המנחה שלהן.

יעל גרמן: בוא נראה על כמה הצבעות קואליציוניות אנחנו הצבענו.

יריב לוין: לכן אני אומר, אנחנו משתדלים לתמוך במה שהוא הגיוני והוא אפשרי, ואנחנו מתנגדים למה שלא תואם את השקפת עולמנו ומה שנראה בעינינו לא נכון.

קארין אלהרר: זה לא ניכר השבוע, דרך אגב.

יריב לוין: ואני חושב שדווקא בעניין הזה, בקואליציה נוהגים בדרך כלל באחריות יותר גדולה ממה שנדרש באופוזיציה.

קארין אלהרר: אם הייתם – – – יכול להיות שהייתי מקבלת את התשובה, אבל אפילו לחוקים אתם לא שומעים.

יריב לוין: אבל באמת, לגוף החוק של חבר הכנסת אלאלוף, שנדמה לי שלגביו לא אמורה להיות מחלוקת של ממש, אני חושב שהוספת נציגי סטודנטים למועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים היא בהחלט הגיונית.

יריב לוין: אני חושב שיש השפעה להחלטות של הגוף הזה על הסטודנטים, ובוודאי כאשר הם מסיימים את לימודיהם, ולכן נכון שדעתם תישמע.

יריב לוין: יחד עם זאת, יש סיכום – חבר הכנסת אלאלוף, אני רוצה רק לוודא שהסיכום הוא על דעתך, כמובן, כי החלטת ועדת השרים, ומכאן הממשלה, לתמוך בחוק, היא על בסיס הסיכום שלפיו מי שיתמנה כחבר יהיה אכן רלוונטי לתחום ההנדסאי.

יריב לוין: כלומר, נציגות של סטודנטים שלומדים במכללות טכנולוגיות אשר עשויים להיות מושפעים מהחלטות המועצה ביחס ללימודיהם.

יריב לוין: כמו כן, אני מבין שיש איזו הסכמה שתהיה כנראה רק תוספת של נציג אחד, לא של שני נציגים.

יריב לוין: בכפוף להסכמות האלה ובכפוף לתיאום הנוסח מול משרד הכלכלה ומשרד החינוך בהמשך הליכי החקיקה, אני מבין שעל דעת המציע, הממשלה מבקשת, או מצטרפת, בעצם, לבקשה של חבר הכנסת אלאלוף ומבקשת מהכנסת לתמוך בהצעת החוק.

יריב לוין: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת במקומותיהם.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון – הוספת נציגי סטודנטים למועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים), התשע"ו–2015.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 10 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 38 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים (תיקון – הוספת נציגי סטודנטים למועצת ההנדסאים והטכנאים המוסמכים), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נורית קורן: התוצאה: בעד – 38, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר לדיון ולהכנה לקריאה ראשונה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/1359/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סיום או שינוי תוכנית הטבות לצרכן), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת איתן כבל וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת איתן כבל.

איתן כבל: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, רשמת פרלמנטרית, חברותי וחברי חברי הכנסת, הצעת החוק אשר אני הולך להציג בפניכם, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – סיום או שינוי תוכנית הטבות לצרכן), הצטרפו אליה חברי הכנסת דב חנין, עיסאווי פריג', איציק שמולי, מנואל טרכטנברג, יואל חסון, דניאל עטר ונחמן שי.

איתן כבל: בעצם, על מה הצעת החוק הזאת מדברת?

איתן כבל: חברי וחברותי חברי הכנסת, כולנו מכירים – – –

נורית קורן: רגע, חבר הכנסת איתן כבל.

נורית קורן: אני מבקשת מהתאים בצד שמאל – בבקשה לשמור על שקט.

נורית קורן: נא לתת לחבר הכנסת כבל לומר את דבריו.

נורית קורן: כל הדיבורים עולים לכאן.

איתן כבל: אני סובל מאוד מכך שאתם לא מקשיבים לי.

מירב בן ארי: מקשיבים, מקשיבים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מטרת הצעת החוק היא לקבוע הוראות לעניין סיום תוכנית הטבות לצרכן או שינויה.

איתן כבל: מדובר בתוכניות מתמשכות שמפעילים עוסקים, שבמסגרתן מוצעות לצרכנים הטבות שונות, בתשלום או ללא תשלום.

איתן כבל: כך, למשל, יש עוסקים המציעים לצרכנים הטבות בתמורה לתשלום דמי חברות במועדון לקוחות, או הטבות לצרכנים שיצברו נקודות או זכויות.

איתן כבל: ואולם, לא אחת קורה שאותם עוסקים מחליטים על סיום תוכנית ההטבות, על הפסקת מימוש הזכויות שנצברו או על צמצום במגוון ההטבות ובערכן, ללא כל הודעה מראש או בהתראה קצרה מאוד ובלי שניתנת לצרכנים אפשרות אמיתית לממש את ההטבות או את הזכויות שצברו.

איתן כבל: במקרים רבים מדובר בצרכנים שבחרו לרכוש ברשת מסוימת בשל תוכנית הטבות שהציעה אותה רשת, בציפייה לממש בעתיד את ההטבות שהובטחו להם או את הזכויות שצברו לאורך תקופה מסוימת.

איתן כבל: לעתים אף נדרש הצרכן להוציא סכומי כסף נוספים מכיסו כדי לממש את ההטבות המגיעות לו ולמנוע את מחיקת הזכויות שצבר.

איתן כבל: כדי להתמודד עם התופעות האלה, מוצע לקבוע הסדר חדש לעניין סיום תוכנית הטבות או שינויה, שלפיו עוסק המפעיל תוכנית הטבות לא יסיים אותה ולא יערוך צמצום במגוון ההטבות הניתנות לצרכן, בערכן או באפשרות מימושן, אלא אם כן הודיע על כך לצרכן.

איתן כבל: לעניין זה מוצע להבחין בין תוכנית הטבות שלצורך הצטרפות אליה מסר הצרכן לעוסק את פרטיו, דוגמת מועדון לקוחות, לבין תוכנית הטבות שלמימושה אין צורך בפרטי הצרכן.

איתן כבל: לפי הצעת החוק, אם מסר הצרכן לעוסק את פרטי ההתקשרות עמו, יחויב העוסק לשלוח לו הודעה על סיום תוכנית ההטבות או על שינויה, בתקופות כמפורט בהצעה.

איתן כבל: הודעה זו תישלח לצרכן באמצעי ההתקשרות הנהוג בינו לבין העוסק.

איתן כבל: לפי המוצע, עוסק יוכל לשלוח הודעה כאמור באמצעים אלקטרוניים, אם הצרכן נתן לכך את הסכמתו המפורשת מראש.

איתן כבל: לגבי תוכנית הטבות שלצורך מימושה אין צורך בפרטי הצרכן, יחויב העוסק למסור לצרכן מסמך שבו יצוין מועד סיום התוכנית, ואם לא עשה כן, לא יסיים את התוכנית ולא יערוך בה שינוי, אלא אם כן פרסם הודעה על מועד הסיום או השינוי 60 ימים מראש, בבית-עסקו וכן בדרך שבה פרסם את ההודעה על תוכנית ההטבות.

איתן כבל: נוסף על כך, מוצע לקבוע כי במקרה שבו הצרכן צבר זכויות לפי תוכנית ההטבות, ונמסרה הודעה על סיום התוכנית או על שינויה כאמור, לא יוכל העוסק להציע לצרכן הטבות השונות בערכן ובמהותן מההטבות שהוצעו לו מלכתחילה.

איתן כבל: מטרת הוראה זו היא למנוע מהעוסק להציע לצרכן הצעות שאינן רלוונטיות לציבור הרחב ולהפחית הטבות שנכללו בתוכנית ההטבות במועד שבו הצטרף אליה הצרכן.

איתן כבל: יצוין כי ההסדרים המוצעים לא יחולו על מכירת סוף עונה, מכירות חיסול, מכירה לרגל אירוע מסוים או על כל מכירה אחרת שבה מוצעים טובין או שירותים במחיר מוזל לתקופה מסוימת שלא בדרך של מתן הנחה לצרכן מסוים.

איתן כבל: חברותי וחברי חברי הכנסת, אדוני השר, אני קודם כול מודה לוועדת השרים על שנתנה רוח גבית ואישרה – כמובן בהתניות – את ההצעה.

איתן כבל: אבל בשורה התחתונה, במסגרת ההסדרים שאנחנו עורכים בין הצרכן לבין העוסקים יש הרבה נושאים שלא עסקנו בהם שנים רבות.

איתן כבל: ההצעה הזאת היא מן החיים, לגמרי.

איתן כבל: חבר הכנסת נחמן שי, הסיפור הגדול היה כמובן אותו סיפור שהיה עם הנקודות של "ישראכרט", אם אתם זוכרים, שבוקר אחד הודיעו לנו שכל מה שצברנו, כל אותם – – –

חיים כץ: אז.

איתן כבל: כן, עד אז.

איתן כבל: בוקר אחד.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: מי?

איתן כבל: ותמיד זה: אנחנו רוצים לתת לכם הטבות טובות יותר, או לעבור לתוכנית טובה יותר.

איתן כבל: אני רוצה להזכיר: הנקודות האלה הן כסף.

איתן כבל: חלק מהעוסקים מדווחים עליהן בדיווחים השונים שלהם כחלק מאותו מערך כולל של הוצאות שהם חייבים בהן, או כחלק מהמערך הכולל של ההכנסות שלהם, וכשזה מגיע אל הצרכן, הם משתבללים להם, נעלמים להם כך ולא נותנים את ההודעה מראש.

איתן כבל: מה שאני אומר – אנחנו בעד שיהיו מועדוני לקוחות, אפילו מאוד.

איתן כבל: אני לא נגד מועדוני לקוחות, אני רק רוצה שכמו שהם מחבקים את הלקוח כדי שיהיה חלק בלתי נפרד ממועדון הלקוחות, כשהם מחליטים לבצע שינוי כזה או אחר, ייתנו לו את הזמן הנדרש, כי כניסה למועדון לקוחות ברוב המקרים – אני הופך להיות חבר במועדון, אני צורך במועדון הזה, אני משתמש וקונה שם כדי לזכות בהטבות בסופו של עניין.

איתן כבל: וברגע שאתה מחליט באופן חד-צדדי על הסיום בלי לאפשר לי לממש, אתה בעצם לוקח ממני בדרך כזו כסף; ממש כסף שאתה היית אמור להחזיר לי.

איתן כבל: אם אתה לא נותן לי להשתמש בנקודות, אז תשלם לי בחזרה כסף במקום הנקודות האלה, או תן לי הטבות בסדר גודל דומה להטבות שאתה התחייבת לתת.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ישיב על ההצעה השר יריב לוין בשם שר הכלכלה.

נורית קורן: בבקשה.

יריב לוין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, אדוני השר, חברות וחברי הכנסת, חברי חבר הכנסת איתן כבל, אני בהחלט מברך אותך על הצעה טובה וחשובה, שמטרתה להתמודד עם תופעות שעניינן ניהול לא ראוי של תוכניות הטבות לצרכנים; זאת, באמצעות מתן אינפורמציה רלוונטית, ובכלל זה הוראות לאופן סיום תוכנית ההטבות ושינויה.

יריב לוין: מדובר בתוכניות המציעות הטבות בתמורה לתשלום דמי חברות במועדון לקוחות, או הטבות לצרכנים שיצברו נקודות או זכויות.

יריב לוין: הכשל – ואכן, יש כשל כזה – שהצעת החוק רוצה לפתור מתבטא במצבים שבהם העוסק מסיים את תוכנית ההטבות או מצמצם אותה ללא הודעה מראש ובהתראה קצרה מאוד, כך שלמעשה לא ניתנת לצרכן אפשרות ממשית לממש את ההטבות או את הזכויות שהוא צבר.

יריב לוין: לעתים הצרכן אפילו נאלץ להוסיף תשלום על מנת לממש את ההטבות המגיעות לו ולמנוע את מחיקת הזכויות שצבר.

יריב לוין: ולכן, ההצעה מציעה לקבוע הסדר חדש לעניין סיום תוכנית הטבות הניתנות לצרכן, או שינוי בערכן או באפשרות מימושן, והכול כפי שאתה פירטת בדברים שלך.

יריב לוין: אכן – ואת זה צריך לומר – אני חושב שמדינת ישראל סובלת מעודף גדול מאוד של רגולציה.

יריב לוין: אני יכול לומר שאנחנו דווקא מאוד נזהרים בוועדת השרים, משתדלים, לפחות בוועדת שרים לחקיקה, שלא למהר ולאשר הצעות שמטילות עוד רגולציה.

יריב לוין: נדמה לי אבל שבמקרה הזה, נוכח העובדה שמדובר באמת בסוגיה צרכנית שהיא בעיה אמיתית ובעניין לא צודק, נדמה לי שפה בכל זאת האיזון הוא נכון וההצעה הזו עושה איזון נכון שמאפשר לתת לנושא הזה פתרון.

יריב לוין: לכן הממשלה מבקשת לתמוך בהצעת החוק, מבקשת מהכנסת לתמוך בה, כמובן בכפוף להמשך תיאום הליכי החקיקה מול משרדי הכלכלה, המשפטים והתקשורת.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מחברי הכנסת לשבת במקומם.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה על הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הוראות בעניין תוכנית הטבות לצרכן), התשע"ה–2015.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 11 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 42 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – הוראות בעניין תוכנית הטבות לצרכן), התשע"ה–2015, לוועדת הכלכלה נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 42, אין מתנגדים ואין נמנעים.

נורית קורן: אם כך, הצעת החוק תועבר לוועדת הכלכלה להכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: להוסיף לפרוטוקול את חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

נורית קורן: יש עוד מישהו?

אורלי לוי אבקסיס: כן.

נורית קורן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס וחבר הכנסת רוברט אילטוב.

נורית קורן: יש עוד מישהו?

נורית קורן: [הצעת חוק פ/2266/20; "דברי הכנסת", חוב' ט"ו, עמ' 9284.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים להצעה הבאה, הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הנטל להוכחת תמיכה במאבק מזוין נגד מדינת ישראל), של חבר הכנסת עודד פורר וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר – רק הצבעה.

נורית קורן: רק הצבעה.

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: חבר הכנסת – – –

עודד פורר: היא כבר הוצגה.

עודד פורר: רק תשובה והצבעה.

נורית קורן: חברי הכנסת, ההצעה זאת כבר הוצגה, ואנחנו עוברים רק להצבעה.

מיכל רוזין: חבר'ה, תצביעו.

עודד פורר: תשובה והצבעה – איילת שקד עולה.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת במקומם.

זהבה גלאון: אין דבר כזה, ההצבעה צריכה להיות עכשיו.

זהבה גלאון: אין דבר כזה.

שלי יחימוביץ': למה את מחכה?

שלי יחימוביץ': מה זה הסיפור הזה?

שלי יחימוביץ': למה אין הצבעה עכשיו?

קריאה: אפילו יושב-ראש הכנסת לא עושה את זה.

קריאה: תצהירי על הצבעה.

נורית קורן: יש הצבעה, רק שנייה.

שלי יחימוביץ': זה מאוד לא מקובל.

איילת שקד: הסיכום עם הקואליציה הוא שרק הסעיף הראשון עולה להצבעה, והסעיף השני והשלישי בטלים.

דב חנין: אין דבר כזה, זה צריך לעלות מחדש.

איילת שקד: הסעיף הראשון אומר – הכול עולה להצבעה, אבל בוועדה, שני הסעיפים – הקואליציה – – –

דב חנין: אין דבר כזה, זה צריך לעלות מחדש.

איילת שקד: דב חנין, אם אתה רוצה אתה תתמוך, אנחנו לא.

איילת שקד: הקואליציה לא תתמוך בסעיף השני והשלישי, אלא רק בסעיף הראשון, שאפשר יהיה לפסול חבר כנסת מלהתמודד גם על-פי ההתבטאויות שלו ולא רק על-פי המעשים שלו.

מרב מיכאלי: צריך הצבעה רק על הנוסח שהובא – – –

זהבה גלאון: אין שיטה כזאת, אתם תומכים ולא תומכים.

קריאות: – – –

נורית קורן: חברי הכנסת, אני מבקשת – – –

זהבה גלאון: לא, לא, לא – – – הממשלה תומכת – – –

מיקי רוזנטל: – – –

נורית קורן: איזה בלגן.

קריאות: – – –

נורית קורן: אוקיי, חבר הכנסת עודד פורר יכול להגיע, הוא מביע התנגדות – – –

עודד פורר: לא התנגדות – – –

נורית קורן: התנגדות אתה מגיש – – –

עודד פורר: לא, הממשלה אמרה שהיא מתנגדת לחלק מההצעה – – –

נורית קורן: שנייה, שנייה, שנייה, רגע, בלגן.

מיקי רוזנטל: לא, אין דבר כזה, זה לא לפי התקנון.

עודד פורר: היא אמרה שהיא תומכת – – –

נורית קורן: היא תומכת – – –

מיקי רוזנטל: או שהם מתנגדים או שהם בעד.

מיקי רוזנטל: אם הם מתנגדים אז – – –

קריאות: – – –

נורית קורן: חברים, רק רגע, גם ככה זה קשה לי, שקט באולם בבקשה.

מיקי רוזנטל: לא, לא, אבל זה התקנון – – –

נורית קורן: שקט באולם, רק רגע.

נורית קורן: אבל רק שנייה, רק רגע.

מיקי רוזנטל: לא, אין דבר כזה.

זהבה גלאון: הממשלה תומכת – – –

עיסאווי פריג': התקנון מאפשר לך – – –

זהבה גלאון: במה שהממשלה תומכת – אנחנו רוצים להתנגד.

קריאות: – – –

נורית קורן: אוקיי, אז חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה, אתה יכול לבוא להתנגד, בבקשה.

נורית קורן: ואחר כך – חבר הכנסת עודד פורר, המציע.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך, בבקשה.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, מופע הליצנות לא נגמר, ועכשיו ישראל ביתנו עולה על המסילה שוב.

עיסאווי פריג': בשבוע שעבר הונחה הצעת חוק שכולם – יש להם האויב, האויב להשתיק: העמותות, העמותות של השמאל.

עיסאווי פריג': ובא חבר הכנסת סמוטריץ מתקומה, הבית היהודי: נעלה על המסילה.

עיסאווי פריג': ועכשיו, הבית היהודי: איך אני אשאר בצד?

עיסאווי פריג': מגיע לי שגם אני אקבל חיבוק.

עיסאווי פריג': הרי ה"עליהום" צריך להיות מכל כיוון.

עיסאווי פריג': האלה, המושתלים, המלשינים, צריך לתת להם מכל כיוון.

עיסאווי פריג': אז ישראל ביתנו מקבלת עכשיו את החיבוק מהקואליציה.

עיסאווי פריג': למה לתת להם את התהילה לבד?

עיסאווי פריג': למה לתת להם את תהילת בעיטת עמותות השמאל לבד?

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אני רוצה לעלות על המסלול.

עיסאווי פריג': ואתם כמו עדר, עומדים – יאללה, ניתן להם, העיקר – נגד השמאל, העיקר – נגד הערבים.

עיסאווי פריג': כל מי שיעשה את זה, ניתן לו רוח גבית, לא משנה מאיפה הוא בא.

עיסאווי פריג': יש לכם מסרים, יש לכם כיוון, אתם בעיניים עצומות ממשיכים עם זה.

עיסאווי פריג': את ההזיה הזו אתם ממשיכים, האחד אחרי השני.

עיסאווי פריג': אני מתפלא, אני שואל את עצמי: אתם בשלטון, אתם שולטים זה שנים, ולמרות כל זה מתים מפחד ממה שקרוי השמאל; מפחיד אתכם, אפילו שאתם שולטים.

עיסאווי פריג': אתם לא מספיקים, אין גבול לתיאבון הבזוי שלכם.

עיסאווי פריג': מה, מה אתם רוצים?

עיסאווי פריג': לאן אתם רוצים להגיע?

עיסאווי פריג': לאן אתם רוצים להגיע עם זה?

עיסאווי פריג': אתם בכוח רוצים להשתיק?

עיסאווי פריג': בכוח רוצים להשתיק?

עיסאווי פריג': ועכשיו ישראל ביתנו, אז איך אנחנו לא נהיה יחד אתם, איך?

עיסאווי פריג': חבר הכנסת פורר, איך ישאירו אותנו בחוץ?

עיסאווי פריג': אנחנו צריכים לתת להם את המכות, אלו השמאלנים, אלו עוכרי ישראל, אלו הערבים, אנחנו נראה להם.

עיסאווי פריג': חברים, כולכם, כל ההצעות ההזויות והבזויות שאתם מעלים כאן

עיסאווי פריג': מראות דבר אחד: אתם מפחדים, אתם מפחדים, אתם מפחדים, ורוצים להשתיק כל מי שחושב אחרת.

עיסאווי פריג': זה מראה פחד, פחד, פחד.

עיסאווי פריג': תודה, גברתי.

נורית קורן: חבר הכנסת פורר, תגובה, בבקשה.

נורית קורן: חברים, אני מבקשת לשמור על שקט.

נורית קורן: אנחנו עוברים לאחר דבריו של חבר הכנסת עודד פורר להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת שקט ולאפשר לחבר הכנסת עודד פורר לדבר.

עודד פורר: חברים, יש פה דיון סוער – כבר כמה ימים מתנהל דיון סוער על כל מה שקרה פה בשבוע שעבר ועל ביקורם של חברי הכנסת הערבים ועמידת הדום לזכר השהידים, שזה פר-אקסלנס עידוד טרור; אין מעשה שהוא יותר עידוד טרור מלקרוא "שהיד" למחבלים שהורגים ושוחטים ילדים.

עודד פורר: ועכשיו מובאת הצעת חוק ברורה לחלוטין, פשוטה, לא מסובכת: בסך הכול להחיל על חברי הכנסת ועל המועמדים את מה שאנחנו מחילים על הרשימות עצמן.

עודד פורר: כמו שאני מונע מרשימה לקבוע שהיא מסיתה לגזענות, שהיא חותרת תחת מדינת ישראל ושהיא תומכת במאבק המזוין נגד מדינת ישראל, אנחנו באים ואומרים: נחיל את אותם הכללים גם על המועמד – כדי שלא תוכל חברת הכנסת חנין זועבי להגיד, אחרי שהיא במשט: אני רק שטתי פה, אני לא ממש הרבצתי לחיילים.

עודד פורר: אם הייתי מרביצה לחיילים אז אולי הייתם יכולים לבוא ולפסול אותי, כי זה היה במעשי.

עודד פורר: חברים, גם מי שעולה על משט שהוא משט טרור – גם מי שעולה על משט שהוא משט טרור וגם מי שתומך ומהלל את השהידים וקורא להשמדתה ולהחרבתה של מדינת ישראל, מקומו לא בבית הזה.

עודד פורר: וכולם מגלגלים את עיניהם לשמים כל הזמן ואומרים: מה יהיה עם הדמוקרטיה?

עודד פורר: מה יהיה?

עודד פורר: אתם הורגים לנו את הדמוקרטיה.

עודד פורר: וכמו שאמרתי לכם גם בתחילת השבוע, זאת פשוט צביעות.

עודד פורר: החקיקה הזאת היא חקיקה שמגינה על הדמוקרטיה, כי דמוקרטיה שלא יודעת להגן על עצמה לא תהיה דמוקרטיה, ודמוקרטיה שמאפשרת לפעול מתוכה ותחת חסותה בכך שקוראים להשמדתה, שקוראים להחרבתה ושמסיתים נגדה, זו דמוקרטיה שאין לה זכות קיום.

עודד פורר: החוק הזה בא להגן על הדמוקרטיה ובא להגן על החיים שלנו כאן ועל הדמוקרטיה שלנו כאן, ולא להפך, כמו שאומרים חברים בספסלים האלה של האופוזיציה.

עודד פורר: אני חייב לומר שקשה לי להבין את ההתנגדות לסעיף השני בהצעת החקיקה, שאומר שמי שהשתתף בפעילות שמהווה עבירה נגד מבצע צבאי של צבא ההגנה לישראל או הביע בפומבי תמיכה בפעילות טרוריסטית או בלתי חוקית נגד מדינת ישראל או אזרח מאזרחיה, יראו במעשיו תמיכה במאבק המזוין נגד מדינת ישראל, כל עוד לא הוכיח אחרת.

קריאה: רק תגיד שאתה מסכים לתנאי הממשלה.

עודד פורר: אבל למרות זאת, כדי שהסעיף הראשון, שאני רואה בו חשיבות יותר גדולה, יעבור, אני מסכים להצעתה של שרת המשפטים, ואנחנו בהחלט, בדיון, כשזה יגיע לוועדה, וכשהחוק הזה ירד לוועדה, אנחנו נסכים להסרת הסעיף הזה מהחקיקה.

עודד פורר: תודה רבה.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת לשבת במקומם.

נורית קורן: הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הנטל להוכחת תמיכה במאבק מזוין נגד מדינת ישראל) – מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 12 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 44 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 36 נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק-יסוד: הכנסת (תיקון – הנטל להוכחת תמיכה במאבק מזוין נגד מדינת ישראל) לוועדת החוקה, חוק ומשפט נתקבלה.

נורית קורן: בעד – 44, נגד – 36, נמנע אחד.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר לוועדת החוקה, חוק ומשפט להכנה לקריאה ראשונה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להודעה של מזכירות הכנסת.

נורית קורן: בבקשה.

נאזם בדר: ברשות יושבת-ראש הישיבה, הנני מתכבד להודיעכם, כי הונח היום על שולחן הכנסת מכתבה של שרת המשפטים איילת שקד בדבר הצטרפות מדינת ישראל לאמנת מרקש.

נאזם בדר: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/2138/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום – אני מבקשת מחברי הכנסת קצת שקט; מי שרוצה לדבר, שיצא החוצה, בבקשה – הצעת חוק הרשות לגיל הרך, התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת טרכטנברג.

נורית קורן: עשר דקות לרשותך.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, זו הצעת חוק של אלי אלאלוף, חברי הטוב, ושלי ושל קבוצת חברי הכנסת.

מנואל טרכטנברג: מדי שנה נולדים בישראל כ-170,000 תינוקות, ועל כן, בכל רגע נתון חיים בקרבנו כמיליון ילדים בגיל הרך, מלידה עד כיתה א'.

מנואל טרכטנברג: מיליון הזאטוטים האלה של היום יהיו אזרחי מדינת ישראל של מחר; בין רבבות הפעוטות שבקושי ממלמלים הברות ראשונות כיום, מצויים הרופאים, היזמים, הקצינים, הסופרים וגם חברי הכנסת של מחר.

מנואל טרכטנברג: מה יהיה טיבם של אותם אזרחים, ועל כן, מה יהיה טיבה של מדינת ישראל ביום הולדתה ה-100, תלוי בראש וראשונה במעשינו היום כלפי אותם מיליון ילדים.

מנואל טרכטנברג: "ילדים זו שמחה, ילדים זו ברכה", כתב יהושע סובול והלחין שלמה בר, אבל, לצערנו, מדינת ישראל מיטיבה אולי לזמר את השיר, אבל לא לפעול על-פיו.

מנואל טרכטנברג: האחריות לגיל הרך מפוזרת על פני משרדים רבים: הכלכלה, הבריאות, החינוך, הרווחה, ומקביליהם ברשות המקומית.

מנואל טרכטנברג: כל אחד והטריטוריה שלו, אבל עבור אף אחד מהם הגיל הרך איננו נושא מרכזי, אף אחד לא אחראי למכלול.

מנואל טרכטנברג: ומה לגבי האחריות המדינתית לגיל הינקות, מלידה עד שלוש?

מנואל טרכטנברג: מי הכתובת?

מנואל טרכטנברג: מי קובע מדיניות?

מנואל טרכטנברג: מי שם לעצמו כיעד לטפח את הילד, לסייע להורים, לדאוג לרצף ההתפתחותי?

מנואל טרכטנברג: לצערי הרב, אף אחד לא.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, הצעת חוק זו משקפת נאמנה את זעקתם המהדהדת של רבבות הורים צעירים המתמודדים ללא הרף עם הקשיים שמערימה המערכת המקוטעת והצולעת שהמדינה מציבה כיום בפניהם בהקשר של הגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: ההורים קוראים לנו לשפר ולהשקיע יותר במעונות-היום ובגני-הילדים, במספר המטפלות ובהכשרתן, בהתפתחות הילד ובטיפות-חלב, בתזונה נכונה וברפואה מונעת, בחופשת לידה הולמת ושוויונית ובעוד עשרות סוגיות שעולות בכל צעד ושעל.

מנואל טרכטנברג: הצעת החוק שאנו מגישים היום לא תיתן, כמובן, מענה לכל הסוגיות האלה, בטח לא בטווח המיידי, אבל יש בכוחה של הצעה זו לצקת את היסודות, להקים את המסגרת שתאפשר לגבש ולקדם מדיניות מערכתית סדורה ומושכלת מכאן ואילך, למען ילדינו, למען עתידם.

מנואל טרכטנברג: המועצה לגיל הרך, אשר עתידה לקום במשרד החינוך, תהיה הגוף הממלכתי העליון המופקד על כל ההיבטים הנוגעים בהתפתחות, בחינוך, בבריאות וברווחה של הילדים, מלידה עד כיתה א'.

מנואל טרכטנברג: לא עוד חלוקת אחריות על-פי גחמות פוליטיות או נוחות ביורוקרטית, אלא גישה אחודה ומערכתית השמה במרכזה את טובתו של הילד; לא עוד להריץ ולטרטר את ההורה על-פי צורכי המשרדים, אלא עיצוב ותפעול של המסגרות כך שישרתו את ההורים ואת ילדיהם.

מנואל טרכטנברג: המועצה תהיה מופקדת על גיבוש מדיניות מתכללת רב-שנתית, הנסמכת על תקציב רב-שנתי מוסכם.

מנואל טרכטנברג: היא תמליץ על כל אלה לוועדת שרים לגיל הרך שתחליט על כך ותפקח על ביצועה, כל זאת כאשר היא נסמכת על עבודת מטה מקצועית, על מחקר עדכני ועל איסוף נתונים נרחב.

מנואל טרכטנברג: המועצה תורכב מנציגי כל משרדי הממשלה העוסקים בגיל הרך, וכמו כן, ממומחים מובילים בתחום ומנציגי ציבור מייצגים ומגוונים.

מנואל טרכטנברג: הקמת המועצה נועדה קודם כול ומעל לכול לשרת את הילדים של היום, את האזרחים של המחר, אבל זו גם בשורה להורים, למערכת החינוך כולה ולחברה הישראלית.

מנואל טרכטנברג: מבחינת ההורים, הקמת המועצה תאפשר להם לתת לילדיהם את הטיפול המיטבי, תסייע להם ללמוד את המקצוע הקשה והמאתגר של הורות ולשלב בניית משפחה עם קריירות דורשניות של שני בני-הזוג, שילוב המצריך, בין היתר, מסגרות אינטגרטיביות לגיל הרך אשר יהוו מבחינת ההורה One Stop Shop, תחנה אחת המספקת את מכלול השירותים לילד במקום אחד.

מנואל טרכטנברג: מבחינת מערכת החינוך, הקמת המועצה מסמלת תחילת מפנה היסטורי של היפוך הפירמידה; כיום המדינה משקיעה יותר ככל שהילד מבוגר יותר, אבל אנו יודעים שדווקא הגילים המוקדמים הם הקריטיים להתפתחותו של הילד וביכולתנו להשפיע על מסלול חייו העתידי.

מנואל טרכטנברג: זה נכון לגבי ילדים הנמצאים בטווח הנורמה ההתפתחותית, ועל אחת כמה וכמה לגבי ילדים שסובלים מלקות כלשהי.

מנואל טרכטנברג: היכולת לאתר לקות ולטפל בה בהצלחה בשלבים מוקדמים גדולה פי-כמה מאשר לאחר מכן, ובעלויות נמוכות בהרבה.

מנואל טרכטנברג: דרוש, כאמור, היפוך הפירמידה, כלומר השקעה הולכת וגדלה דווקא בגילים המוקדמים והפניית מיטב הכוחות המקצועיים למסגרות האמונות על הגילאים האלה.

מנואל טרכטנברג: הקמת המועצה לגיל הרך היא צעד ראשון ומכריע בכיוון הזה.

מנואל טרכטנברג: מבחינת החברה הישראלית כולה, הקמת המועצה תהיה פריצת דרך במתן שוויון הזדמנויות אמיתי לכל ילד בישראל.

מנואל טרכטנברג: רבותי, בישראל 2016 אנו סובלים לא רק משיעורי עוני מחפירים, אלא שהעוני והנחשלות מועברים מדור לדור כך שגורלו של אדם נחרץ עוד בטרם יגיע לבית-הספר.

מנואל טרכטנברג: ילדים להורים בעלי אמצעים יפרחו וישגשגו, אך לא כך ילדים להורים שחיים במתח קיומי מתמיד בשל חוסר ודאות תעסוקתית, שכר נמוך וסביבת עבודה פוגענית.

מנואל טרכטנברג: גברתי היושבת-ראש, המועצה שתקום תחרות על דגלה הענקת שוויון הזדמנויות לכל ילד בישראל בכך שתפתח בפני כול את המסגרות הנאותות ותדאג להעניק לכל ילד את הרצוי על-פי צרכיו, ולא את המצוי על-פי יכולת התשלום של ההורה.

מנואל טרכטנברג: ההשקעה בגיל הרך מעסיקה כיום את העולם כולו.

מנואל טרכטנברג: לא בכדי הכריז האו"ם על השנה החולפת כשנת הגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: לנו במדינת ישראל יש כל המרכיבים כדי להיות פורצי דרך ומובילים בתחום: התברכנו בילודה גבוהה, בידע מחקרי נרחב, בארגונים ותיקים נפלאים כוויצו ו"נעמת", בטיפות-חלב ועוד.

מנואל טרכטנברג: אני משוכנע שהקמת המועצה תציב אותנו בקדמת הבמה העולמית בקידום הגיל הרך ושהניסיון והידע שנצבור כאן יהיו אור לגויים.

מנואל טרכטנברג: הצעת חוק זו משותפת לכל חלקי הבית, אופוזיציה וקואליציה כאחת.

מנואל טרכטנברג: חבר הכנסת אלאלוף ואני מובילים אותה יחד עם חברי כנסת אחרים הבולטים בעשייה למען הגיל הרך: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט חבר הכנסת יעקב מרגי, יו"ר הוועדה לזכויות הילד חברת הכנסת – יו"רית – יפעת שאשא ביטון ויו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה חבר הכנסת דוד אמסלם.

מנואל טרכטנברג: זכינו לתמיכה נרחבת ולסיוע בגיבוש הצעת החוק מהפקידות הבכירה בכל המשרדים העוסקים בתחום, מהרשויות המקומיות, מהאגודה למען הגיל הרך, מארגוני הורים, מפרופסורים וחוקרים, ממנהלות, מטפלות, רופאי ילדים, אחיות ומומחים אחרים העוסקים בכל ההיבטים הנוגעים לגיל הרך.

מנואל טרכטנברג: לכולם נתונה תודתנו העמוקה.

מנואל טרכטנברג: כמובן, תודה גדולה לוועדת השרים לענייני חקיקה שהחליטה לתמוך בהצעה.

מנואל טרכטנברג: כתוצאה מהשיח הנרחב עם מגוון הגורמים הכנסנו שינויים רבים להצעה המקורית, כמו למשל השינוי מ"רשות" ל"מועצה", והיד נטויה.

מנואל טרכטנברג: התחייבנו בפני השרים, ובראשם בפני שר החינוך נפתלי בנט, שלאחר הקריאה הטרומית נקדם את החוק בתיאום מלא אתם, וכך נפעל.

מנואל טרכטנברג: ידידי חבר הכנסת אלאלוף, לכבוד הוא לי להגיש הצעת חוק זו יחד אתך.

מנואל טרכטנברג: אתה ואני הגענו לכאן לכנסת באותו זמן ועם אותה מטרה – להיטיב עם החברה בישראל.

מנואל טרכטנברג: כל אחד עם הניסיון שלו, כל אחד אפילו עם הוועדה שלו, אבל שנינו עם אותה תובנה, שכאן המקום לעשייה שיכולה לשנות מציאות, ובתוך כך, שהשקעה בגיל הרך היא המפתח לשוויון הזדמנויות ולמיגור העוני.

מנואל טרכטנברג: על מנת שההשקעה הזו בגיל הרך תישא פרי, צריך להתוות דרך חדשה, צריך חזון, צריך מצפן מקצועי וערכי.

מנואל טרכטנברג: זו המטרה של הצעת החוק.

מנואל טרכטנברג: אני מצפה ומקווה לתמיכתם הנלהבת בה.

מנואל טרכטנברג: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: ישיב סגן שר החינוך מאיר פרוש, בבקשה.

מאיר פרוש: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, במענה על הצעת החוק של חבר הכנסת מנואל טרכטנברג – הצעת החוק הזו נדונה בוועדת השרים לענייני חקיקה בישיבתה ב-7 בפברואר 2016.

מאיר פרוש: החלטת ועדת השרים הייתה לתמוך בהצעת חוק זו בקריאה טרומית בלבד, ולאחריה תקודם ההצעה אך ורק בהסכמת משרדי האוצר, המשפטים, הפנים, החינוך, הבריאות, הכלכלה והרווחה.

מאיר פרוש: הצעה זו תוחזר לפני קריאה ראשונה לדיון נוסף בוועדת השרים לענייני חקיקה.

מאיר פרוש: על-פי ההצעה, מאחר שאין גורם מתכלל לחינוך בגילי לידה ועד שש, יש צורך בהקמת מועצה מייעצת הכפופה לשר החינוך, אשר תייעץ לשר החינוך בכל הנוגע לקידום החינוך והטיפול המיטבי בילדים בגיל הרך, כלומר, בילדים מגיל לידה ועד שש.

מאיר פרוש: המועצה תמונה על-ידי שר החינוך ותורכב מ-15 חברים, ובהם נציגי משרדי ממשלה, מומחים מהאקדמיה ונציגי ציבור.

מאיר פרוש: יודגש כי נוסח הצעת החוק המונח לפניכם כעת אינו הנוסח הסופי וכי המציעים הסכימו לתאמו מול משרד החינוך והמשרדים הנוספים.

מאיר פרוש: הצעת חוק זו מגלמת עיקרון אשר המשרד פועל לקידומו ביתר שאת בקדנציה הנוכחית – עקרון חיזוק החינוך בגיל הרך, עקרון היפוך הפירמידה.

מאיר פרוש: בקדנציה הנוכחית הצהיר שר החינוך כי יפעל למען חיזוק החינוך בגיל הרך, מתוך הבנה כי לחינוך בשלבים אלה השפעה מכרעת על התפתחותו של הילד והישגיו בעתיד.

מאיר פרוש: בתוך כך פעל השר גם להוספת סייעת בגני-הילדים – רפורמת הסייעת השנייה שיצאה כבר לדרך עם פתיחת שנת הלימודים – וכן לצמצום מספר התלמידים בכיתה בבתי-הספר היסודיים – גם זו רפורמה שהתחלנו ביישומה בתחילת השנה.

מאיר פרוש: זאת ועוד, בימים אלה יושבת על המדוכה ועדה אשר בוחנת את העברת הסמכויות על מעונות-היום מגיל לידה ועד שלוש ממשרד הכלכלה למשרד החינוך.

מאיר פרוש: בראש הוועדה עומד אלי גרונר, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, והיא נמצאת בעיצומה של עבודת עומק ובוחנת את כל ההשלכות שיש לדבר.

מאיר פרוש: תפיסת המשרד היא כי החינוך מגיל לידה ועד כיתה י"ב ראוי שיינתן על-ידי גורם אחד מומחה האמון על החינוך, ולדבר יש חשיבות רבה עוד יותר כאשר מדובר בגיל הרך.

מאיר פרוש: רעיון הקמת המועצה, כמוצע בהצעת חוק זו, בהחלט ראוי, בייחוד לאור העובדה כי נכון יהיה שהטיפול בחינוך לגיל הרך ייעשה על-ידי גורם אחד מתכלל.

מאיר פרוש: עם זאת, לדבר היבטים נוספים, תקציביים, משפטיים ומינהליים, שראוי לבודקם לעומק מול משרדי הממשלה השונים טרם המשך החקיקה.

מאיר פרוש: לאור האמור, מאחר שבימים אלה נבחנת העברת הסמכות על מעונות-היום לגילאי אפס עד שלוש ממשרד הכלכלה למשרד החינוך, וכן הצעה זו מעלה נושא מורכב הדורש בדיקה עמוקה, אבקש מחברי הכנסת להצטרף לעמדת הממשלה ולתמוך בהצעת חוק זו בקריאה טרומית בלבד ובכפוף לתנאים שהוזכרו תחילה.

מאיר פרוש: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, אתה רוצה להגיב?

מנואל טרכטנברג: לא.

נורית קורן: אוקיי, הוא מסכים, אז אנחנו – אתה מסכים להצעת סגן השר, כן?

מנואל טרכטנברג: כן.

נורית קורן: אז אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו מצביעים על הצעת חוק הרשות לגיל הרך, התשע"ו–2015, בבקשה.

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: הצבעה מס' 13 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 נגד – אין נמנעים – 1 ההצעה להעביר את הצעת חוק הרשות לגיל הרך, התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נורית קורן: התוצאות: בעד – 39, אין מתנגדים, יש נמנע אחד.

נורית קורן: הצעת החוק תועבר להכנה לקריאה ראשונה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

עיסאווי פריג': אני הצבעתי בעד ולא נמנעתי.

עיסאווי פריג': לחצתי בעד.

נורית קורן: אני מבקשת מהמחשוב לבדוק מה קרה.

נורית קורן: לפרוטוקול, נא להוסיף לפרוטוקול את חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: אנחנו לא משנים את ההצבעה, אבל לפרוטוקול אמרתי שאתה – – –

עיסאווי פריג': אני הצבעתי בעד.

נורית קורן: אבל זה נתן "נמנע", זה נתן "נמנע".

נורית קורן: הוא הוציא פלט וזה נתן "נמנע".

נורית קורן: בפרוטוקול נרשם שאתה תומך, הכול בסדר.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/2235/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת אבהות), של חברת הכנסת תמר זנדברג וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: בבקשה.

תמר זנדברג: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברות וחברים, בשנה האחרונה נכנס ביטוי חדש: "כי זה 2015"; ככה הסביר ראש ממשלת קנדה החדש, ג'סטין טרודו, את ההחלטה שלו, שהיו כאלה שהרימו עליה גבה, למנות חצי מהממשלה שלו נשים – כי זה 2016, זאת, אני חושבת, התשובה הכי טובה שאנחנו יכולים לתת על השאלה – – –

קריאה: – – –

תמר זנדברג: נכון, כי זה 2016 – זאת התשובה הכי טובה שאנחנו יכולים לתת היום על השאלה למה צריך חופשת אבהות של שמונה ימים אחרי לידה.

תמר זנדברג: כשאני נולדתי, ואני אחסוך לכם את הסקרנות, זה היה אי-שם בשנות ה-70, לא היה מקובל שגבר נמצא עם אשתו היולדת בחדר הלידה, זה לא היה מקובל.

תמר זנדברג: אימא שלי ילדה לבד, בלי אבא שלי.

חיים כץ: מה זה לא מקובל, לא נתנו להיכנס.

תמר זנדברג: נכון, לא היה מקובל, אף אחד לא חשב על זה.

תמר זנדברג: לא יעלה על הדעת שהאבא לא יהיה עם היולדת – יחזיק לה את היד, יחזיק לה את הרגל לפעמים – לא היה מקובל.

תמר זנדברג: היום, לא יעלה על הדעת אחרת.

תמר זנדברג: באותה מידה לא יעלה על הדעת, גם אם הוא לא רוצה, זה לא יעלה על הדעת, ויש כאלה שמנסים להתחמק מזה, אבל זה לא יעלה על הדעת.

תמר זנדברג: ובאותה מידה לא יעלה על הדעת, היום, שהאבא לא יהיה שם בימים הראשונים אחרי הלידה.

תמר זנדברג: לא יעלה על הדעת שכולנו – המשפחה, המעסיק והחברה כולה – נתנהג כאילו מה שקרה כרגע לא נוגע בו, כאילו התפקיד שלו זה ללכת לעבודה, ושם להסתובב בין המחשבים והשולחנות, או המכונות והמפעלים, עם צמיד מחדר היולדות על היד, בזמן שאשתו והתינוק או התינוקת נמצאים בתינוקייה בבית-החולים, במחלקת היולדות או בבית, בימים הראשונים.

תמר זנדברג: ולא יעלה על הדעת שהאימא, היולדת, שמחלימה בעצמה מלידה, אני רוצה להזכיר לכם, אמורה לא רק לטפל בעצמה, ולא רק לטפל בתינוק או בתינוקת ולדאוג לצרכים המאוד-מאוד ראשונים שלו, אלא גם להתחיל להכיר אותו.

תמר זנדברג: חברות וחברים, לידה, כל הצטרפות של ילד או ילדה למשפחה, זו טלטלה, זה משבר – משבר חיובי, מאוד משמח, מאוד מרגש, אבל זה שינוי, והאימא מתחילה להכיר את התינוק ולהתרגל למשפחה החדשה; היא מתחילה להכיר את דפוסי השינה שלו, היא מכירה את שעות ההאכלה, ואת הגרעפסים, את הפרצופים, את העוויתות, את החיתולים ואת פעולת המעיים – כל הדברים האלה הם חלק מההיקשרות, הם חלק מההיווצרות של המשפחה בימים הראשונים שלה.

תמר זנדברג: וכל אלה, זה מה שמקשר בין האימא לתינוק.

תמר זנדברג: מלמדים אותנו לחשוב שהקשר הכל-כך מיוחד בין האימא לתינוק הוא טבעי.

תמר זנדברג: למה אומרים לנו שהוא טבעי?

תמר זנדברג: כי הוא מתחיל מהרגע הראשון.

תמר זנדברג: אבל האמת היא שפעם חשבנו לעצמנו למה זה נראה לנו טבעי?

תמר זנדברג: אולי כי היא שם מהרגע הראשון?

תמר זנדברג: אולי, אם נצרף את האבא, השותף הכל-כך טבעי והכל-כך ברור מאליו, שאומנם הוא לא נכנס להיריון, ואומנם הוא לא יולד, אבל אם הוא יימצא שם מהרגע הראשון, יכול להיות שאותו טיפול, אותה היקשרות, אותה היכרות, פתאום תיראה לנו טבעית באותה מידה – חשבנו על זה פעם?

תמר זנדברג: בצד האופטימי, תחשבו איך אנחנו כאן, בהצבעה על הצעת חוק, דבר שאנחנו עושים כבר כמה שעות היום, וכל שבוע, מדי שבוע, פעם אחר פעם – בהצעת חוק אחת עומדת לנו זכות לשנות את מהלך ההיסטוריה ולהפוך משהו שהוא כל כך טבעי – להפוך את הרגע הזה, שבו נוצרת המשפחה הצעירה, לרגע כל כך הרבה יותר שוויוני ומשותף.

תמר זנדברג: אני אחסוך לכם את המחקרים שקבעו עד כמה הקשר הפיזי בימים הראשונים לחיים קשור קשר הדוק למעורבות של האבא, של הגבר, בטיפול, בגידול ובחינוך של הילדים במשך כל החיים לאחר מכן.

תמר זנדברג: אני כן אספר לכם – אני כן אשתף אתכם בדוח אחד של משרד הכלכלה מ-2012, שקבע שישראל מפגרת באופן משמעותי בנדיבות – ככה מגדיר הדוח – בנדיבות חופשות הלידה – גם לנשים, דרך אגב, אבל בעיקר לגברים.

תמר זנדברג: "ישראל" – ואני מצטטת מהדוח – "טרם אימצה הנחיות בין-לאומיות שקובעות כי יש לייחד חופשת אבהות לגבר, שאינה באה על חשבון חופשת הלידה של היולדת".

תמר זנדברג: אתם בטח יודעות ויודעים שהיום החוק הישראלי מאפשר לגבר לחלוק בחופשת הלידה הקצרה-גם-ככה של האישה, אבל הוא מאפשר את זה רק לאחר ששת השבועות הראשונים, בשבועות האחרונים של חופשת הלידה.

תמר זנדברג: אני חושבת שבצדק, אגב, גברים לא רבים מנצלים את האפשרות הזאת, גם כי חופשת הלידה היא קצרה יחסית – חופשת הלידה הנשית, של היולדת, וגם כי הימים הקריטיים הם הימים הראשונים שלאחר הלידה, וזה מה שהצעת החוק הזאת באה להוסיף.

תמר זנדברג: חופשת לידה דומה כזאת, חופשת אבהות לאבות, קיימת בעולם, ואתם בטח תצפו שאני אגיד את המדינות המובנות מאליהן, כמו שבדיה, נורבגיה, דנמרק, צרפת, גרמניה ובריטניה – תמיד אנחנו משווים את עצמנו למדינות האלה, אבל גם – כן, אני יודעת אלה שמות שאסור לומר כאן, אבל בואי אני אגיד לך, חברת הכנסת גרמן, שחופשת אבהות כזאת קיימת גם בקולומביה, בסרי-לנקה, בארגנטינה – גם במדינות האלה יש חופשת לידה של לפחות כמה ימים, בתשלום, לאחר הלידה, וזה מה שאנחנו בעצם מבקשים לעשות כאן; דבר כל כך טבעי, כל כך מובן מאליו, כל כך מתבקש, שלפעמים אני שואלת למה היה צריך לעשות את זה בחקיקה.

תמר זנדברג: זה המקום לפנות לכמה תודות; אני רוצה להתחיל עם השר אורי אריאל, שהתחיל עם ההצעה הזאת בהיותו חבר כנסת באופוזיציה לפני שתי כנסות, והוא גם שהגיע למודל המימון של ההצעה הזאת, שמדבר היום על שלושה ימי חופשה והשלמה של ימי מחלה, מודל שהוא רחוק מלהיות מושלם, אני חושבת שכולנו נוכל להסכים על זה, אבל זה מודל שהצלחנו להתכנס אליו ולהגיע ולגבש סביבו את תמיכת הממשלה, ולכן – זה מה שחשוב כאן, וגם זה, אני חייבת להתוודות בפניכם, היה בעבודה קשה ומאומצת.

תמר זנדברג: ואם כבר בעבודה קשה ומאומצת עסקינן, אני רוצה להודות על העבודה הקשה והמאומצת ועל המחויבות, ועל המסירות הציבורית, ובאמת, על ההכרה בחשיבות, לחבר הכנסת דוד ביטן, השותף השני להצעה, יחד עם חברי כנסת רבים נוספים שחתומים על החוק.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות מאוד לשר זאב אלקין, שתכף יעלה כאן להשיב בשם הממשלה – אני חושבת שאתה הפכת את החוק הזה לבייבי שלך, תרתי משמע.

זהבה גלאון: – – –

תמר זנדברג: בדיוק בגלל זה אני אומרת.

תמר זנדברג: זה המקום לברך אותך ואת מריה על ההשתנות של המשפחה שלכם, וגם להודות לך על שביקשת והתעקשת גם להגן על החוק בוועדת השרים, וגם ביקשת במיוחד לענות כאן, להשיב כאן, בשם הממשלה.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לכל השרים שתמכו – בוועדת השרים, לראש הממשלה, בשבתו כשר הכלכלה, ולשרה לשוויון חברתי גילה גמליאל, לשרים מסיעת ש"ס, שתמכו, תודה לכם.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות לחבר הכנסת אלי אלאלוף, שתומך בחוק שיגיע בקרוב לדיונים בוועדה, ואז אנחנו נראה שיש עוד עבודה על החוק הזה, ותודה לו.

תמר זנדברג: תודה רבה לאריק בן שמעון, שיושב כאן, לשעבר היועץ של השר אורי אריאל, שגם מלווה את החוק הזה מהרגע הראשון ומאמין בו, תודה על העבודה ועל המסירות.

תמר זנדברג: ואני רוצה להודות לצוות שלי, לטלי טסלר, שיושבת כאן, לתום כהן, לאופיר בר-זהר ולקשת אורי, שהתחילה לעבוד על החוק הזה כשהתחילה לעבוד אתי בכנסת הקודמת, וזה היה עוד לפני שהיא ילדה את ליר המתוק שלה, שעכשיו אני מקווה שהאחים והאחיות שלו יוכלו ליהנות מהחוק.

תמר זנדברג: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת זאב אלקין ישיב – שר הקליטה – בשם שר הכלכלה.

נורית קורן: בבקשה.

זאב אלקין: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מודה לראש הממשלה, שהיות שהוא החליט להישאר עדיין שר הכלכלה, בזכות זה נפל בחלקי הכבוד המיוחד לעמוד פה על הדוכן ולענות על הצעת החוק.

זאב אלקין: אני מניח שאם היה שר כלכלה במשרה מלאה וכבר היה מתמנה, הוא בחיים לא היה מוותר על הכבוד הזה, לענות כאן תשובה חיובית של הממשלה על הצעת החוק החשובה והטובה הזאת.

זאב אלקין: אני אפתח בדברים הרשמיים: הצעת החוק הזאת מבקשת לתקן את חוק עבודת נשים ולקבוע סוג של חופשת אבהות – דיברה על זה בהרחבה חברת הכנסת תמר זנדברג, ואני חושב שהיא נימקה בצורה מצוינת ממה נובע הצורך – ולמעשה ליצור מין זכות היעדרות של האב גם לבדיקות היריון לפני לידה, היעדרות במהלך הלידה ואחריה.

זאב אלקין: למעשה כבר היום חלק מהמנגנון הזה קיים, אבל הוא מותנה במצבים מאוד מסוימים של האישה, שאז נדרשת ממש נוכחות של האב, והיא לא אוטומטית לכל המשפחות במדינת ישראל.

זאב אלקין: ולכן, כאן למעשה הצעת החוק המהפכנית הזאת מכניסה את המושג הזה של חופשת האבהות כחלק מהמושג של עולם דיני העבודה של הגבר הישראלי, בלא שום קשר והתניה למצב הבריאותי של האישה.

זאב אלקין: זה נכון, תמר, שנוסחת המימון שעליה מתבססת הצעת החוק היא מצד אחד בפועל מארגנת את החופשה על חשבון האב עצמו, אבל אני חושב שנכון עשיתם, יוזמי הצעת החוק – בזמנו השר אורי אריאל ועכשיו את בעקבותיו – שהסכמתם לפחות בשלב הראשון לנוסחת המימון הזאת כדי להוריד ולו באופן חלקי את החשש מצד המעסיקים, ולהוריד מההתנגדות להצעת החוק.

זאב אלקין: אני חושב שהצעד המהפכני כאן חשוב כשלעצמו, ומן הסתם בהמשך, ובעתיד, לאחר שהחוק הזה יחוקק, יחזרו המחוקקים גם לשאלת נוסחת המימון, אבל חשוב כאן לקבוע את עצם המונח עצמו ואת הזכות הבסיסית הזאת של האב.

זאב אלקין: שוב – אני לא חוזר, אני חושב שתיארת כאן בצורה מצוינת – לפי מיטב ידיעתי, התנהל שיח בינך לבין נציגי משרד הכלכלה על נוסחת המימון, אני יודע שסיכמתם – לפחות כפי שהם עדכנו אותי – שהעובד יהיה זכאי לשלושה ימי חופשה על חשבון ימי החופשה שלו, ולניצול שלושה ימי מחלה, יום לידה ושני ימים מהמכסה של שבעה ימי מחלה שהוא זכאי להם בתקופת ההיריון.

זאב אלקין: זה למעשה מביא אותנו לנוסחה שהיא באופן יחסי מאוזנת.

זאב אלקין: מובן שהממשלה תומכת בחוק, כפוף להסכמות בהמשך תהליך החקיקה עם משרד הכלכלה, משרד האוצר והמשרד לשוויון חברתי.

זאב אלקין: אני מבין שאת מקבלת גם את נוסחת ההסכמה וגם את המשך החקיקה בהסכמה עם שלושת המשרדים האלה – כן, רק לפרוטוקול.

תמר זנדברג: בהחלט.

זאב אלקין: אני מתנצל שאני מבקש תשובה מילולית, כי נענוע בראש לא נקלט בפרוטוקול ישיבת הכנסת.

זאב אלקין: תודה רבה לך.

זאב אלקין: לכן – הממשלה כמובן תומכת.

זאב אלקין: אוסיף ואגיד שוועדת השרים לחקיקה קיבלה את הצעתי; אני חששתי שברגע שאת נדרשת להסכמה עם שלושה משרדי ממשלה, שכפי שהתרשמתי בישיבת ועדת השרים לא מסכימים האחד עם השני על הדרישות להמשך החקיקה, תמיד יש חשש שבמצב כזה החוק ייתקע, כי מחייבים אותך להגיע להסכמה עם גופים שלא מסכימים בדרישות וחולקים האחד על השני.

זאב אלקין: לכן הכרענו שאם בתוך חודשיים מהעברת החוק בקריאה טרומית לא תצליחי להגיע אתם להסכמות מהסיבה שהם נוקטים דרישות מנוגדות, הנושא הזה יחזור לוועדת שרים לחקיקה, והיא תכריע ותציב מולך איזו מסכת קוהרנטית של דרישות, ולא ישלחו אותך לפינג-פונג כזה בין שלושת המשרדים; אז תדעי שגם הזכות הזאת עומדת לרשותך, וזה חלק אינטגרלי של ההחלטה של ועדת השרים לחקיקה.

זאב אלקין: אני מאוד מקווה שהכנסת תאשר את הצעת החוק הזאת, והיא תקודם מהר ככל האפשר.

זאב אלקין: הערת לגבי העניין האישי – טענו בוועדת השרים לחקיקה שאני נמצא בניגוד עניינים לגבי החוק הזה, ותשובתי הייתה דווקא להפך – אני לא יודע מה לגבי השרים האחרים שנכחו – אי-אפשר לדעת; אולי לגביהם זה רלוונטי, לי זה כבר לא יעזור – לפחות בסיבוב הנוכחי, לצערי, לכן אני דווקא היחיד שפטור מניגוד עניינים בסיטואציה הזאת, שהייתה שם, בדיון, אבל בהחלט, אני חושב שהסמיכות הזאת של הדיון בהצעת החוק עם התהליך האישי שאני עברתי – הייתי תומך בזה גם קודם, אבל זה הוכיח לי פעם נוספת עד כמה הצעת החוק הזאת היא נכונה, ולכן שמחתי לתת כתף ולעזור לקדם אותה בסבך הדרישות המנוגדות של המשרדים בוועדת השרים לחקיקה.

זאב אלקין: בסופו של דבר יש לי רק הצעה אחת אלייך – זה עלה גם בדיון בוועדת השרים לחקיקה, ולא התרשמתי שיש התנגדות של משרד הכלכלה – כרגע את מחייבת את האב לבחור את הימים בשמונת הימים הראשונים, זאת אומרת, פחות או יותר מייד לאחר הלידה.

זאב אלקין: מניסיוני האישי ומשיחות רבות שקיימתי עם אנשים אחרים על הצעת החוק הזאת, יכול להיות שכדאי להרחיב את התקופה הזאת לשבועיים, בלי להגדיל את מספר הימים, כי לפעמים דווקא הימים לאחר שהאישה יוצאת מבית-החולים וחוזרת הביתה הם ימים הרבה יותר קריטיים מהימים הראשונים ממש לאחר הלידה, וכדאי לתת לאבות ולמשפחות את הזכות הזאת לקצת יותר גמישות במימוש חופשת האבהות.

זאב אלקין: אבל זאת כבר הערה אישית שלי.

זאב אלקין: כפי שאמרתי, לא התרשמתי שיש התנגדות של משרדי הממשלה לעניין הזה.

זאב אלקין: אני עוד פעם מודיע שהממשלה תומכת בהצעת החוק ומבקשת ממליאת הכנסת לתמוך בהצעת החוק ולקדם אותה.

זאב אלקין: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר מתנגד, ורוצה להביע את דברו.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: שלוש דקות לרשותך.

עודד פורר: תודה רבה.

עודד פורר: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, אני חייב לברך על היוזמה ולומר, ראשית, שאני בעד חופשת אבהות.

עודד פורר: אני חושב שחשוב שיאפשרו גם לאב לצאת לחופשת לידה, והלוואי שהיה אפשר גם יותר משמונה ימים.

עודד פורר: אבל זה לא יכול להיות שאנחנו, בשם השוויון, יוצרים אי-שוויון וברצון שלנו להשוות מגזר אחד לשני אנחנו יוצרים אפליה בין מגזר אחד לשני.

עודד פורר: אם אני מסתכל מה קורה למעסיק, מה קורה לעצמאי שנולד לו ילד – לעצמאי אין ימי מחלה; אותו עצמאי לא יהיה זכאי לחופשת לידה.

עודד פורר: כמו שבהלכה אומרים בסיפורים – שמעון ולוי; שמעון מנהל – בעל – חנות.

עודד פורר: 70% מהעצמאים מרוויחים פחות מהשכר הממוצע במשק.

עודד פורר: יש לו עובד שלפעמים מרוויח יותר ממנו, ולשניהם נולד ילד באותו היום.

עודד פורר: העובד יצא לחופשת הלידה שלו – המעסיק לא יוכל לצאת לחופשת הלידה שלו.

עודד פורר: עכשיו, כשמסתכלים מה קורה לעצמאיות – עצמאיות מקבלות את דמי הלידה שלהן מהביטוח הלאומי, ולא על חשבון ימי המחלה.

עודד פורר: לכן, אני חושב – – –

תמר זנדברג: זה חדש.

עודד פורר: זה לא חדש.

עודד פורר: עצמאיות מקבלות את דמי הלידה מהביטוח הלאומי.

עודד פורר: גם שם הן מופלות לרעה, וגם את זה יתקנו – הן מופלות לרעה ויתקנו את זה, חישוב ההכנסה שלהן מחושב לא נכון – אבל יש מקום בעניין הזה להשוות גם בין המעסיקים לבין העובדים.

עודד פורר: לא יכול להיות שאם אני אב עצמאי, אני לא אהיה זכאי, ואהיה חייב להוציא את העובד שלי – אגב, על חשבון ימי המחלה, שזה זילות, לדעתי, של ימי המחלה; ימי המחלה מיועדים למחלה.

עודד פורר: לידה היא לא מחלה.

עודד פורר: צריך לעשות את זה במימון הביטוח הלאומי, בדיוק כמו חופשת הלידה של האימהות.

עודד פורר: לצערי, הדבר הזה הוא עוד חוליה בשרשרת החקיקות שמפלה את העצמאים לרעה.

עודד פורר: העצמאי מופלה לרעה בהפרשות שלו לפנסיה, שמוכרות פחות מההפרשות של השכיר לפנסיה.

עודד פורר: העצמאי מופלה לרעה בכך שאין לו דמי אבטלה, לעומת השכיר, שיש לו דמי אבטלה, וכשהממשלה אומרת:

עודד פורר: אנחנו נטפל בדמי האבטלה לעצמאים, היא עושה את זה על חשבון הפנסיה של העצמאים.

עודד פורר: היא אומרת לעצמאי: מהפנסיה שאתה הפרשת קח את דמי האבטלה שלך.

עודד פורר: וגם כאן – שוב, עם כל מיני שיקולי תקציב – וחברים, שוויון זה שוויון.

עודד פורר: אסיים עוד מעט, אפילו שהשעון לא רץ, תכף אסיים.

נורית קורן: הוא תקוע.

עודד פורר: עושים את זה גם בהקשר, כמו שציינתי, של ימי החופשה והמחלה, וגם בהקשר של שוטף פלוס 30.

עודד פורר: אתם מקדמים חקיקה נכונה של שוטף פלוס 30 תשלומי מדינה, אבל בפנים הכנסנו סעיף קטן – אמרו שהרשויות המקומיות ישלמו רק כשהממשלה תעביר להן את הכסף.

עודד פורר: אז כל הספקים שעומדים מול הרשויות המקומיות ימשיכו להיות כעניים בפתח.

עודד פורר: ושוב, דמיינו לעצמכם שהיו אומרים שעובדי הרשויות המקומיות היו מקבלים את השכר על הפרויקט רק כשהממשלה הייתה מעבירה את הכסף על הפרויקט; מישהו מכם היה מסכים לדבר כזה?

עודד פורר: אף אחד לא היה מסכים.

עודד פורר: אני חושב שבשם השוויון אי-אפשר ליצור אי-שוויון אחר.

עודד פורר: אני תומך ביוזמה ובחקיקה.

עודד פורר: אני אצביע פה נגד כדי להוות איזו נקודת אור, שצריכה להיות – – –

מירב בן ארי: – – –

עודד פורר: אני אצביע נגד.

עודד פורר: אני חושב שצריכה להיות גם האמירה הברורה הזאת – גם אני חייב וגם אני רוצה, כדי שתהיה נקודת האור הזאת, ואני אומר לך, חברת הכנסת זנדברג, נעשה את העבודה הזאת בוועדה.

עודד פורר: אני חושב שהכנסת הזאת לא יכולה להרשות לעצמה להפלות בין מעסיק לבין עצמאי.

עודד פורר: אני אומר לכם, כמי שהעסיק עובדים, שמעסיקים – ורוב המעסיקים הם הוגנים – נתנו לעובדות ולעובדים שלהם גם את החופשה הזאת על חשבון ימי החופש והמחלה פעמים רבות.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: חבר הכנסת עודד פורר, אתה לא יכול גם לתמוך וגם להתנגד.

נורית קורן: אתה צריך להגיד – – –

עודד פורר: אמרתי שאני מצביע נגד.

נורית קורן: בבקשה.

תמר זנדברג: חבר הכנסת פורר, חבר הכנסת פורר – – –

נורית קורן: בבקשה.

תמר זנדברג: חבר הכנסת פורר, תודה רבה לך על ההערה המאוד-חשובה.

תמר זנדברג: אני אתחיל מההערה האחרונה שלך.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר לך שכמות הפניות שקיבלתי בשנתיים האחרונות מאבות שהמעסיקים לא נתנו להם את החופשה הזו, הגם שיכלו על חשבונם או על חשבון החופשה שלהם או משהו כזה, מעידה למה דווקא צריך את החקיקה הזו למרות מודל המימון הלא-מושלם.

תמר זנדברג: אבל – – –

עודד פורר: אבל לא צריך להפלות את המעסיקים האחרים.

תמר זנדברג: רגע, רגע.

תמר זנדברג: זה אני אומרת לעניין השכירים.

תמר זנדברג: אמרת "כמי שהעסיק", אז זה, אני חייבת לומר לך, כי אני אמרתי לא פעם למעסיקים – והיו לי הרבה דיונים עם מעסיקים ועם ארגוני המעסיקים בשנתיים האלה – אני אמרתי להם: אם כל אחד מהמעסיקים היה מתנהג בצורה אנושית ומעניק את החופשה הזו קודם כול, אז אולי לא היינו צריכים לחייב בחקיקה.

תמר זנדברג: אנחנו מוצפים – והצוות שלי שיושב כאן מעיד – אנחנו מוצפים עד היום, במשך למעלה משנתיים, בפניות של אבות שהמעסיק לא מרשה להם לקחת ימי חופש על חשבונם.

תמר זנדברג: לא נותן להם, לא מאפשר, ולכן הגענו למצב של חקיקה.

תמר זנדברג: לגבי נושא העצמאים, אתה צודק במאה אחוז.

תמר זנדברג: הכנסת כאן עוסקת – נושא העצמאים, אני חושבת דווקא בכנסת הזאת, נמצא על השולחן, גם בדמי הלידה שציינת, שחל שינוי לעצמאיות, שלא היה עד לא מזמן.

עודד פורר: – – – מדברים עליו.

תמר זנדברג: יש הצעת חוק של חברי אילן גילאון, שהרבה חברים פה חתומים עליה, להשוואת תנאים בין עצמאים לשכירים.

תמר זנדברג: זאת נקודה מאוד מאוד חשובה, אנחנו גם נתייחס אליה בוועדה.

תמר זנדברג: ובכלל, אני פונה – אתם יודעים, נושא העצמאים נמצא פה גם מטעם חברי כנסת מהקואליציה, גם מטעם חברי כנסת מהאופוזיציה, בכל מיני דברים: בשוטף פלוס, בדמי אבטלה, בפנסיה, בתנאים, בהכול.

עודד פורר: – – – הופכים אותה לחקיקה נגד – – –

תמר זנדברג: אתה צודק במאה אחוז.

תמר זנדברג: אין ספק, יש עוד המון המון המון דברים שאפשר לעשות.

תמר זנדברג: ועם זאת, החוק הזה, גם כפי שהוא, מהווה פריצת דרך משמעותית, כפי שציין השר אלקין, בכניסת המושג הזה של חופשת אבהות ובכך שספר החוקים הישראלי מתחיל להתייחס למושג הזה ולהתחיל להנחיל אותו וליישם אותו.

תמר זנדברג: זה ממש לא סוף הדרך.

תמר זנדברג: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצביע – הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת אבהות), התשע"ו–2015.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 14 בעד ההצעה להעביר את הצעת החוק לוועדה – 39 בעד ההצעה להסיר מסדר-היום את הצעת החוק – 1 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – חופשת אבהות), התשע"ו–2015, לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות נתקבלה.

נורית קורן: התוצאה: בעד – 39, אחד מתנגד.

נורית קורן: אם כך, החוק יועבר לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

נורית קורן: ולפרוטוקול אני מוסיפה את חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר.

נורית קורן: יש עוד מישהו שלא הצביע ורוצה להוסיף?

נורית קורן: אוקיי.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/1949/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה:

נורית קורן: הצעת חוק אשכולות אזוריים, התשע"ה–2015, הצעת חוק של חבר הכנסת רועי פולקמן וקבוצת חברי הכנסת.

נורית קורן: תשובה והצבעה יהיו במועד אחר.

רועי פולקמן: גברתי היושבת-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, ראשית אני אזכיר את מה שנקרא "קבוצת חברי הכנסת", לפחות את המרכזיים שהיו שותפים להצעה הזאת:

רועי פולקמן: גם חברי חבר הכנסת חיליק בר, שיצא עכשיו; חבר הכנסת מאיר כהן, שדחף, האמין ודיבר על הנושא הזה לא מעט, מכיר את זה מהיותו ראש עיר; בני בגין ואחרים שדחפו את זה.

רועי פולקמן: זה לא סוד שאחת הבעיות במדינת ישראל היא הפערים החברתיים, בוודאי גם בין מרכז לפריפריה.

רועי פולקמן: היו הרבה מאוד הצעות וניסיונות לאחד רשויות חזקות וחלשות, והם לא צלחו ולא הצליחו להביא את הבשורה לרשויות בפריפריה.

רועי פולקמן: הפערים הם אדירים – בחינוך, בתעסוקה, בבריאות, בהכנסה לנפש – מצב שאנחנו לא יכולים להסכים אתו.

רועי פולקמן: עולים הגיעו ארצה ובשם ההתיישבות הגיעו לירוחם ולדימונה ולנתיבות, לקריית-שמונה, לחצור-הגלילית, בצפון ובדרום, אך בלי מענה שוויוני, עם פערים אדירים בהשקעות.

רועי פולקמן: המצב שבו ילדה מיישוב קטן בפריפריה הגיאוגרפית לא גדלה עם משאבים כלכליים וחינוכיים זהים לאלה שמקבלים ילדים במרכז הארץ הוא מצב שאנחנו צריכים למצוא לו פתרון.

רועי פולקמן: הצעת החוק הזאת שמוצגת לפניכם מבקשת להסדיר מבנה של אשכולות אזוריים, שזה בעצם תאגיד משותף וולונטרי לרשויות מקומיות, שיאגדו תחתם ברמה כלכלית כמה רשויות מקומיות, במטרה לקדם ולעודד פיתוח כלכלי בראייה אזורית, לנצל יתרונות של גודל בתשתיות ובתחום הפיתוח הכלכלי – –

עיסאווי פריג': ואם יש יישוב ערבי באמצע?

רועי פולקמן: גם עם יישובים ערביים – כבר יש באשכול בית-הכרם, אני מייד אתייחס לזה, שותפויות בין היישובים כרמיאל, נחף ואחרים.

רועי פולקמן: אני אתייחס לזה.

רועי פולקמן: – – ולאפשר לרשויות מקומיות לשפר את רמת השירות שהן נותנות לתושבים שלהן.

רועי פולקמן: כיום 30% מהרשויות המקומיות בישראל מונות פחות מ-50,000 תושבים; 40% מונות פחות מ-10,000 תושבים.

רועי פולקמן: מדובר על גודל לא אפקטיבי במובן הזה של רשות מקומית, רשות קטנה שמתקשה לספק שירותים ברמה הנדרשת או הדומה ליישובים גדולים יותר.

רועי פולקמן: היא לא יכולה להגיע לבד למיצוי של המשאבים הממשלתיים, להתמודד על מכרזים ממשלתיים ולקדם תוכניות ארוכות-טווח לפיתוח היישובים.

רועי פולקמן: כדי לצאת מהמעגל הזה צריך לקדם את הרעיון של אשכולות אזוריים, את התקצוב שלהם, את הקידום של אזורי תעשייה מרחביים – לא מיליון אזורי תעשייה קטנים, אלא אזורים גדולים ומשותפים לכמה רשויות, בהשקעה ממשלתית מסיבית – דבר שיעלה את ההכנסה של תושבים, יעלה את כוח המסחר ויפתח את כל האזור.

רועי פולקמן: אני עוסק בעניין הזה של אשכולות אזוריים כבר כמה שנים, אבל לפני כמה חודשים גם יצאתי לסיור בצפון לראות את האשכולות, בעיקר של אזור הגליל, וראיתי, לדוגמה – אני רק נותן לכם דוגמה – פרויקט חינוכי שנקרא "גליליום" – מיזם חינוכי של אשכול גליל מזרחי – יש כבר פיילוט של האשכולות – שמאפשר לבני-נוער שחיים בגליל המזרחי לפתח פוטנציאל ללימודי חקר ומדעים, מדע וטכנולוגיה, והייחודיות של התוכנית הזאת היא ש-15 יישובים, רשויות, יחד עם מכוני מחקר, מכללות ואוניברסיטאות בגליל, יחד עם מעבדות ומפעלים, חברו כדי להעלות את רמת לימודי המדעים בגליל המזרחי.

רועי פולקמן: 50,000 תלמידים לומדים בפרויקט הזה; העלות שלו היא כ-10 מיליון שקלים – אפס שקלים מהמדינה.

רועי פולקמן: הפרויקט הוא אדיר, ומה שהוא נתן להעלאת החינוך המדעי בגליל המזרחי זה דבר עצום.

רועי פולקמן: זה לעולם לא היה קורה אם חצור הייתה עושה את זה לבד, אם ראש-פינה הייתה עושה את זה לבד, אם קריית-שמונה הייתה עושה את זה לבד.

מאיר כהן: במכללת "אוהלו".

רועי פולקמן: מכללת "אוהלו".

רועי פולקמן: נכון מאוד, נכון מאוד.

רועי פולקמן: ההצלחה של הפרויקט היא מדהימה, אבל העצוב הוא שמדינת ישראל לא מתקצבת את זה.

רועי פולקמן: אז ההצלחה היא שהביאו מנהלת מוכשרת לפרויקט הזה, גייסו כספים מתורמים – משהו שכל רשות לבד הייתה מתקשה לעשות – והביאו רווחה אדירה לחינוך בגליל המזרחי.

רועי פולקמן: מה שאנחנו רוצים, כשהחוק הזה – – –

מאיר כהן: 75 עבודות חקר.

מאיר כהן: זה מדהים.

רועי פולקמן: 75 עבודות חקר – אכן, פרויקט מדהים – מה שהיה אפס לפני זה.

רועי פולקמן: כשהחוק הזה יעבור ויושלם, משרד החינוך – ואני יודע ששר החינוך שמע על הפרויקט ומתעניין בפרויקט – יוכל גם לתקצב את הפרויקט, מה שהיום הוא לא יכול לעשות, דבר שיגדיל אותו עוד יותר וגם יגיע לאזורים אחרים, בדרום וכו'.

רועי פולקמן: אז זו דוגמה אחת מני רבות ליכולת של כמה רשויות מקומיות לחבור יחד ולמנף פרויקטים לצמיחה אזורית משותפת.

רועי פולקמן: כיום כבר יש חמישה אשכולות אזוריים וולונטריים שהתחילו כפיילוט, שפועלים בדרום; יש לנו נגב מערבי, מזרחי, גליל מערבי, גליל מזרחי, אשכול בקעת בית-הכרם ואשכול חדש, שמדובר עליו בימים האלה, של אזור טבריה.

רועי פולקמן: החוק הזה נועד גם לחזק את האשכולות ולתת להם סמכויות לקבל תקציבים מהמדינה, וגם להעניק להם – כל עוד הרשויות ירצו בזה – מעמד סטטוטורי ברמה כזאת או אחרת בתחומי הפיקוח.

רועי פולקמן: והדגש הוא, כמו שאמרתי, על יתרון לגודל בהשקעה בתשתיות ובפרויקטים לצמיחה כלכלית וחברתית.

רועי פולקמן: סיעת כולנו הגיעה לכנסת כדי לטפל ביוקר המחיה ובצמצום פערים, ואני חושב שחלק מהותי בצמצום פערים הוא להפסיק להסתכל רק על כל רשות ורשות לבד, אלא להסתכל על אזורים מוחלשים במדינת ישראל שבהם צריך לעשות קפיצת מדרגה.

רועי פולקמן: זו משימה לאומית בעיני.

רועי פולקמן: הקמת הגופים לפיתוח אזורי היא צעד שמדברים עליו הרבה מאוד זמן, ואני שמח מאוד ששר הפנים אריה מכלוף דרעי החליט לקדם את הרעיון ולתמוך בו; הוא מאמין בו.

רועי פולקמן: הוא גם שר הפריפריה, הוא מבין שזה כלי אדיר לחיזוקה של הפריפריה, ואנחנו נשלים, בעזרת השם, חקיקה ממשלתית כבר בשבועות הקרובים.

רועי פולקמן: דרושה הרבה מאוד תעוזה במציאות הישראלית כדי לעשות שינוי מהותי בהקשר של השלטון המקומי – ויש הרבה מאוד מה לעשות, והתמיכה של שר הפנים כאן היא קריטית.

רועי פולקמן: קריטית.

רועי פולקמן: אני רוצה גם להגיד משפט אחד לידידי יושב-ראש המרכז לשלטון מקומי חיים ביבס, שאני יודע שדעתו לא קלה לגבי ההיוזמה הזאת.

רועי פולקמן: ואני אומר – בוודאי, כמובן שותף מרכזי, ומרכז השלטון המקומי – שותפים מרכזיים בחקיקה הזאת, ועוד יהיה תהליך משותף נוסף אתם, אבל אין מה לדאוג, זה לא יפגע במרכז השלטון המקומי.

רועי פולקמן: בזה שאנחנו נגרום לזה שרשויות מקומיות יהיו חזקות יותר, יהיו להן תאגידים חזקים שיעשו תכנון אסטרטגי וידעו לפתח יזמות לעסקים קטנים וישקיעו בפרויקטים משותפים – זה יחזק באופן כללי את השלטון המקומי, וגם את השותפות הפוליטית בין הרשויות המקומיות כולן, יחד עם מרכז השלטון המקומי.

רועי פולקמן: ולכן המרכז צריך להיות שותף ותומך ולא לחשוש מהדבר הזה, כי אני חושב שהאינטרס של כולם הוא להעצים את הרשויות המקומיות, בוודאי בפריפריה, שהיום היכולת שלהן, כמו שאמרנו, להתחרות על משאבים חלשה.

רועי פולקמן: אני שוב רוצה להודות לחברי חברי הכנסת שנמצאים כאן והיו שותפים לתהליך הזה.

רועי פולקמן: אנחנו לא מצביעים היום על החוק, אבל אני מבקש את תמיכתכם.

רועי פולקמן: כמובן, ידידי מאיר כהן, תמיכתך מאוד מאוד חשובה, הידע שאתה מביא בעניין הזה חשוב מאוד, וכן אחרים, כדי שנמשיך ללחוץ ולעודד גם את שר הפנים להשלים את החקיקה הממשלתית בשבועות הקרובים וללוות בהמשך את הרשויות המקומיות, להקים אשכולות אזוריים ולראות שזה באמת כלי אפקטיבי ולא סתם עוד דרך למנות עוד איזה מנכ"ל, ועניין טכני, אלא באמת בשורה אמיתית לרשויות בפריפריה.

רועי פולקמן: תודה רבה.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת רועי פולקמן.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/581/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת חוק אחרת: הצעת חוק העונשין (תיקון – חילוט רווחי סרסרות), התשע"ה–2015, של חבר הכנסת מיקי לוי.

נורית קורן: גם על הצעת חוק זו תשובה והצבעה במועד אחר.

נורית קורן: בבקשה.

מיקי לוי: תודה רבה, גברתי.

מיקי לוי: תראי.

מיקי לוי: לאפס בבקשה.

נורית קורן: מאפסת.

חיים כץ: למה היא שמה על תשע דקות?

מיקי לוי: כי מגיע לי עשר.

חיים כץ: היא צריכה להוסיף לך.

מיקי רוזנטל: אבל צריך להוסיף מע"מ.

נורית קורן: מעכשיו.

מיקי לוי: זה הולך מהר, ואני אסיים אפילו לפני, כי זה בהסכמה.

נורית קורן: מעולה.

מיקי לוי: שלא כדרכי, כן?

מיקי לוי: אל תיקחי את זה כאופן קבוע.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: רק תעמוד בזמן.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, פעמים רבות משתמשים בביטוי "המקצוע העתיק בעולם" כדי לומר בעצם שהזנות תמיד הייתה פה והיא פה כדי להישאר, וכדי להצדיק את הסדרת הזנות בישראל, כאילו אם אנחנו מסדירים את העניינים הכספיים והבריאותיים ומחילים את הפיקוח, זה בסדר שנשים תיאלצנה למכור את גופן.

מיקי לוי: בעיני, מדובר בתפיסה בלתי מתקבלת על הדעת, ואסור לנו בשום פנים ואופן ובשום צורה להשלים עם הזנות.

מיקי לוי: המאבק למיגור הזנות חייב להימשך כל הזמן ובכל האמצעים.

מיקי לוי: אין מדובר ב"לקוחות" ש"באים לקבל שירות" מ"נותנת שירותים"; מדובר בנשים וגברים שהם כמעט תמיד קורבנות של נסיבות חיים אומללות, אלימות ופגיעות מיניות קשות הכוללות גם אונס.

מיקי לוי: אף אישה ואף אדם לא בוחרים בזנות ולא בוחרים למכור את גופם.

מיקי לוי: ולנו, כחברה וכמחוקקים, אסור להשלים עם המעגל הקשה הזה של דיכוי, שאליו הם נקלעו על-כורחם – מעגל הזנות.

מיקי לוי: רק לסבר את האוזן, על-פי הערכות אנחנו מדברים ב-10,000–15,000 קורבנות הנמצאים בכל רגע נתון במעגל הזנות.

מיקי לוי: תחזיקו חזק: כמיליון ביקורים בחודש – מיליון ביקורים בחודש – מספר אסטרונומי, בלתי ייאמן כמעט, קשה ובלתי מתקבל על הדעת.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, חלק בלתי נפרד מהמעגל הזה זה הסרסורים ומנהלי בתי-הבושת, שגורפים, על-פי הערכות, כמחצית מהסכום שמקבלות ומקבלים הקורבנות.

מיקי לוי: מדובר במערכת של ניצול ודיכוי שחייבת לעמוד במרכז המאבק למיגור הזנות.

מיקי לוי: על-פי נתוני משטרת ישראל שנחשפו כאן מעל דוכן הכנסת על-ידי השר לביטחון הפנים במסגרת שאילתה של חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, בשנת 2013 נפתחו בסך הכול 35 תיקים נגד סרסורים ומנהלי בתי-בושת, ובשנת 2014 נפתחו 41 תיקים.

מיקי לוי: הצעת החוק שהגשתי ומונחת לפניכם, באה להילחם בדיוק בהם ולהחמיר את הענישה כלפי הסרסורים ומנהלי בתי-הבושת.

מיקי לוי: על-פי ההצעה, יחולטו הרווחים של מי שהורשעו בסרסרות או בעבירות של הבאת קטין לידי מעשה זנות או לידי עיסוק בזנות.

מיקי לוי: את הכסף, חברים, אני מציע לנתב לקרן ייעודית – כן, קרן ייעודית, צבועה, שכבר קיימת היום בחוק, לטיפול בנפגעי סחר בבני-אדם.

מיקי לוי: חברי חברי הכנסת, גברתי היושבת-ראש, הממשלה, להבנתי, תומכת בהצעה, אך מבקשת ממני לחכות כמה שבועות, עד להשלמת חקיקה ממשלתית בנושא.

מיקי לוי: ממה שאני למד, הממשלה מציעה לנתב את הכספים לקרן ממשלתית כללית, שכספיה לא ינותבו בהכרח לטיפול בנפגעי סחר בבני-אדם, אלא כדרך הטבע יוכלו להיות מחולקים לנושאים שונים ומגוונים, מתשתיות וחינוך עד רווחה.

מיקי לוי: גברתי היושבת-ראש, האנשים – ובעיקר הנשים, צריך לומר, שמצליחות לצאת ממעגל הזנות, זקוקות לטיפול ושיקום ארוך.

מיקי לוי: מצבן הבריאותי והגופני קשה, בשל הזנחה מתמשכת, עקב התעללות מתמשכת, צריכת סמים ואלכוהול, הפרעות אכילה, התעללות בנפשן ובגופן, הקאות ומה לא.

מיקי לוי: הן סובלות ממצוקה כלכלית, כיוון שברוב המקרים הן אינן מוכשרות לשוק העבודה ומלוות בסטיגמה קשה המרתיעה מעסיקים.

מיקי לוי: ולכן, גברתי, חברי חברי הכנסת, הכספים הללו שנחלט מהסרסורים ושייכים לאותם עוסקות ועוסקים מלכתחילה חייבים לחזור ישירות אליהם דרך קרן ייעודית בצורת שיקום.

מיקי לוי: אדוני שר הרווחה, אני מבקש מכבודו: אתה נציגנו במשטרה – –

חיים כץ: בממשלה.

מיקי לוי: – – בממשלה בנושא הזה.

מיקי לוי: בבקשה ממך, אל תסכים שהכספים ילכו לקרן כללית.

מיקי לוי: חייבים לייחד אותם לקרן ייחודית, שמטרתה אחת: לשקם את אותן צעירות, את אותם עוסקים ועוסקות, את אותם ילדים, שנגררו לעסוק במקצוע המבאיש הזה – לשקם אותם, ורק אותם, בצורת טיפול בריאותי ובצורת פיצויים כספיים שיאפשרו להם לשקם את חייהם.

מיקי לוי: אני חושב שלא נכון להפנות את הכספים הללו לקרן ממשלתית כללית ויש להחריג את המקרה הזה.

מיקי לוי: עם זאת, ובהתאם להחלטת ועדת השרים לחקיקה, בכוונתי לקבל את ההצעה ולהמתין עם הצעת החוק הפרטית עד שתובא ההצעה הממשלתית הרחבה בשבועות הקרובים, טרם היציאה לפגרה.

מיקי לוי: תודה רבה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: אכן, סיימת לפני הזמן.

נורית קורן: אני מזכירה שתשובה והצבעה על הצעת החוק הזאת יהיו במועד אחר.

נורית קורן: [הצעת חוק פ/2159/20; נספחות.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו עוברים להצעת החוק הבאה, הצעת חוק הגנת הצרכן (תיקון – פרסום סמוי), התשע"ו–2015, של חבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נורית קורן: גם על ההצעה הזאת – תשובה והצבעה במועד אחר.

נורית קורן: בבקשה.

מיקי רוזנטל: תודה רבה – – –

קריאה: – – –

מיקי רוזנטל: פתוס?

מיקי רוזנטל: אוקיי.

מיקי רוזנטל: גברתי היושבת-ראש, חברי חברי הכנסת, ידידי השר חיים כץ, החוק שאני מבקש לספר לכם עליו היום בא להגן על הציבור מפני הטעיה ועל התקשורת – מפני עצמה.

מיקי רוזנטל: כאשר אדם גולש באתר אינטרנט, קורא עיתון, צופה בטלוויזיה או מאזין לרדיו, הוא נחשף לעולם שלם של תכנים, הוא משתתף גם בשיח הציבורי, הוא מלקט לעצמו הרבה מאוד מידע, לפי תחומים, כמובן, שהוא כמובן מתעניין בהם.

מיקי רוזנטל: הרבה מאוד החלטות אנחנו מקבלים על סמך המידע הזה שאנחנו ליקטנו בתקשורת.

מיקי רוזנטל: בעבר היה בידול משמעותי בין תוכן תקשורתי מערכתי לבין תוכן פרסומי.

מיקי רוזנטל: הוראות החוק וכללי האתיקה דרשו זאת, ועד היום החוק מחייב שמודעות פרסומת בעיתון, שמחקות תוכן מערכתי, יהיה כתוב עליהן "מודעה", וכשאתם צופים בטלוויזיה ויש פרסומות – יש סימון ברור בכל ערוץ שמבהיר לצופה שמישהו שילם בעבור התוכן שהוא צופה בו עכשיו.

מיקי רוזנטל: גם בעבר היו שיתופי פעולה מסחריים בין גופי תקשורת ומפיקי תוכן עם גופים מסחריים, אבל התופעה הזאת, של הפרסום הסמוי, הפכה בשנים האחרונות מטפטוף קל לשיטפון של ממש.

מיקי רוזנטל: יש שינוי גם בהיקף וגם באופי של התופעה.

מיקי רוזנטל: זה קורה בכל העולם בשנים האחרונות, ובכל העולם חוקקו חוקים מתאימים ודומים לחוק שאני היום מניח לפניכם.

מיקי רוזנטל: פרסום סמוי הוא שילוב, מוסווה כמובן, של מסרים פרסומיים בתוך תכנים תקשורתיים, או במילים אחרות, מימון חיצוני של תוכני מדיה כדי לטשטש את הגבולות בין תוכן רגיל לפרסום.

מיקי רוזנטל: המימון שמגיע מגוף חיצוני לכלי התקשורת – בדרך כלל מדובר בגופים מסחריים, אבל לא רק; גם משרדי הממשלה עושים את זה, גם עמותות עושות את זה, אבל הגופים האלה תמיד מבקשים לשלב את התוכן שלהם במדיה באופן כזה מתוחכם כדי שלא ירגישו שמדובר בפרסום.

מיקי רוזנטל: זה כל הסיפור – ללכת עם ולהרגיש בלי, אם אתם רוצים.

מיקי רוזנטל: יש כאן יסוד של הטעיה, גם אם המידע המדווח בפרסום הסמוי הוא נכון, רק שמי שעומד מאחורי השת"פ הזה לא רוצה שאנחנו, הציבור, נדע על כך שמישהו שילם כסף עבור התוכן הזה.

מיקי רוזנטל: בפרסום סמוי יש רצון להסתיר ולטשטש את הגבולות בין התוכן לפרסומת.

מיקי רוזנטל: אתם תגידו לעצמכם – טוב, נו, זה בסדר, אבל אנשים מבינים שהתוכן הוא ממוסחר ויודעים להבחין בין תוכן כזה לתוכן נייטרלי.

מיקי רוזנטל: ובכן, התשובה היא: לא ולא ולא.

מיקי רוזנטל: ממחקרים שנעשו, גם בעולם וגם בארץ, מתברר שאנחנו כולנו הדיוטות, אין לנו מושג.

מיקי רוזנטל: אין לנו מושג שאנשים או גורמים אינטרסנטיים שילמו עבור התוכן הזה, ולפיכך מדובר בהטעיה, והציבור הרחב נופל בפח.

מיקי רוזנטל: ועם ההטעיה הזאת בדיוק החוק שלי מבקש להתמודד.

מיקי רוזנטל: הוא מחזיר לצרכן התקשורת את הזכות שניטלה ממנו לזהות אם מדובר בתוכן פרסומי או בתוכן מערכתי; אם זה תוכן שמישהו מימן אותו, או שמערכת מקצועית חשבה שראוי שיובא לידיעת הציבור.

מיקי רוזנטל: מאחר שהפרסום הסמוי הוא טקטיקה שמצויה בכל הסוגים של אמצעי התקשורת ובכל הסוגות התקשורתיות, החל בתוכניות ריאליטי ודרמה בטלוויזיה וכלה בעמודי החדשות, בעיתונים ובאתרי האינטרנט הגדולים, מפרסמים מתייחסים לפרסום הסמוי כאל רכיב מרכזי במודל העסקי של כלכלת התקשורת היום.

מיקי רוזנטל: קודם כול, מפני שהם מחפשים תחליפים דיגיטליים למנהג שרוב הצרכנים מנסים לנהוג בו, וזה לדלג על הפרסומות, וגם כדי לייצר נקודות השקה רבות ויעילות ככל האפשר עם הצרכן הצופה.

מיקי רוזנטל: הצעת החוק הזאת, וחשוב לי מאוד לומר זאת, לא מבקשת לפגוע בכלי התקשורת.

מיקי רוזנטל: הצעת החוק לא מבקשת לאסור את הפרסום הסמוי, כמעט.

מיקי רוזנטל: להפך, היא אפילו מבקשת לתת לו לגיטימציה.

מיקי רוזנטל: אבל הצעת החוק קובעת שצרכן התקשורת ידע, באמצעות סימון מוסכם, שמדובר בתוכן שיווקי, בשתי הסתייגויות: שזה לא יקרה בתוך מהדורות חדשות בטלוויזיה, ואסור יהיה לקדם בפרסום סמוי מוצרים מזיקים כמו תרופות, סמים, מזון שמן וכו' וכו'.

מיקי רוזנטל: ולכל היתר יהיה מותר לעשות פרסום סמוי, אבל יהיה אות מוסכם שהצרכן ידע שאכן מדובר בתוכן שיווקי.

מיקי רוזנטל: מסיבות היסטוריות, הפיקוח על הפרסום הסמוי בישראל משתנה בהתאם לאמצעי התקשורת שבאמצעותו מועבר התוכן.

מיקי רוזנטל: למשל, אין איסור על פרסום סמוי בקולנוע או בעיתונות הכתובה, וגם לא באמצעי התקשורת המקוונים למיניהם, אבל קיים איסור על פרסום סמוי בטלוויזיה, אף שהפרסום הסמוי בטלוויזיה מתקיים שם חרף האיסור.

מיקי רוזנטל: הפער הזה בין לשון החוק למציאות הוא תהומי, והפרסום הסמוי, לסוגיו ולגווניו, הוא אחת התופעות, בעיני, הבעייתיות והמשגשגות ביותר בתקשורת הישראלית.

מיקי רוזנטל: הוא עושה שלושה נזקים: הראשון, הוא מייצר קודם כול הטעיה.

מיקי רוזנטל: הוא פוגע בצרכן, כיוון שהפרסום הסמוי נוטל ממנו את יכולת הבחירה ואת הצריכה הביקורתית שצרכן סביר מפעיל כנגד פרסומת כשהוא יודע שזאת פרסומת.

מיקי רוזנטל: הפרסום הסמוי הוא תופעה מטרידה בעיני גם מפני שהוא מציף את המרחב הציבורי במסרים שהאופי שלהם, הטבע שלהם, הוא מניפולטיבי.

מיקי רוזנטל: במישור של השיח הציבורי הוא מסכן את הפלורליזם בתוכן של התקשורת, משום שהוא מאפשר רק למי שיש אמצעים בידיו להשתמש בכלי הזה, ומי שאין לו – כמובן יוצא שהוא נדפק מהעניין, כי הוא לא יכול לממן תוכן פרסומי כזה.

מיקי רוזנטל: אבל הנזק העיקרי בעיני הוא דווקא לכלי התקשורת, מפני שהמרחב הזה, התקשורתי, שהוא מרובה מסחור, זורע ספקנות בקרב הקוראים והצופים, שאינם יכולים לדעת בביטחון אם אפשר לסמוך על כלי התקשורת שלפניהם ואם הוא אמין.

מיקי רוזנטל: הצעת החוק משקפת אפוא עמדה שלפיה אין לאסור פרסום סמוי, אבל במקום זה יש ליצור משטר של גילוי, וזאת כדי להתמודד עם יסוד ההטעיה שהפרסום הסמוי הזה טומן בחובו.

מיקי רוזנטל: ההתמודדות עם ההטעיה צריכה להיות בדרך של סימון ושקיפות העובדה שעבר כסף או שווה-כסף כדי שתוכן מסוים יפורסם.

מיקי רוזנטל: הסימון צריך להיות בצורה שתאפשר לאדם הסביר להבין את העובדה הזו, ולכן גם ראוי ליצור אסדרה בתחום הפרסום הסמוי בכל סוגי אמצעי התקשורת הקיימים ולחזק את האמצעים העומדים לרשות הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן בעת טיפולה בפרסום הסמוי.

מיקי רוזנטל: אני מבקש בשלב הזה להגיד שהממשלה בוחנת את ההצעה, ואנחנו הסכמנו שההצבעה והמענה יהיו במועד אחר, ואני מודה לכם על ההקשבה.

נורית קורן: תודה לחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

נורית קורן: כאמור, התשובה וההצבעה על הצעת החוק הזו יהיו במועד אחר.

נורית קורן: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא המחדלים סביב פרויקט הקמת קו הרכבת המהיר לירושלים

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום.

נורית קורן: הצעה לסדר-היום – הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא המחדלים סביב פרויקט הקמת קו הרכבת המהיר לירושלים, מס' 2659, של חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: ישיב על כך שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ.

נורית קורן: בבקשה, חבר הכנסת עיסאווי פריג', עשר דקות לרשותך.

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים וחברות, ביום רגיל כזה, עם חקיקה מטורפת ואנטי-דמוקרטית ודורסנית, זה לא נורמלי להתחלף ולהתחיל לדבר על נושאים חברתיים או נושאים כלכליים, אבל בכל זאת נעשה את המעבר החד הזה.

עיסאווי פריג': היום אני, חברים, מבקש להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: המחדלים בקו הרכבת המהיר בין ירושלים לתל-אביב.

עיסאווי פריג': הגעתי למסקנה הזו לאחר שלפני שבועיים קיימנו סיור, חלק מחברינו בוועדת הכלכלה, בהדרכת רכבת ישראל, ואכן קיימנו סיור שם, סיור מאוד מרשים, עמדנו מקרוב על היקף הפרויקט ועוצמתו, ובעקבות כך התקיים דיון בוועדת הכלכלה ביוזמת חברת הכנסת עליזה לביא על המחדלים.

עיסאווי פריג': השתתפתי הן בסיור והן בדיון בוועדה, והגעתי למסקנה, חברים, שהתנהלות הפרויקט מחייבת הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית.

עיסאווי פריג': אני אזכיר כאן לחברים כמה נקודות: הפרויקט הזה היה אמור להיגמר ב-2008; נכון לעכשיו, הפרויקט נדחה למרס 2018, והיד נטויה.

עיסאווי פריג': עיכוב של עשור, ולא מבטיח שאכן זה יתקיים.

עיסאווי פריג': דבר שני, הפרויקט התחיל בתקציב של 3.2 מיליארד שקלים, והיום הפרויקט עומד על 7 מיליארד שקלים – חריגה תקציבית וניפוח תקציבי במהלך כל השנים בסכומים של מיליארדי שקלים, והכול תחת סיבות שינוי מדיניות, הרחבות ועוד דברים, ואני ארחיב בזה.

עיסאווי פריג': סיבה שלישית: ההתנהלות החפיפניקית של הפרויקט בעשור האחרון, אם בהחלפות מנהלי פרויקטים, אם בהקמת מינהלת, אם בהקמת חברות פיקוח ואם בכל האנשים הנלווים לפרויקט.

עיסאווי פריג': הדבר האחרון בסוגיה הזאת, שבגינו החלטתי שיש מקום להקמת ועדת חקירה כזאת – נוצר מצב של שיטת "סמוך", שיטת "מצליח" – יעני, סמוך, אנחנו נרוץ.

עיסאווי פריג': הרי במדינה היום יש "רכבת ישראל", שתפקידה לתחזק ולתפעל את מערך הרכבות במדינה.

עיסאווי פריג': זה תפקיד "רכבת ישראל" – לתחזק ולתפעל.

עיסאווי פריג': מחליטים – ובצדק אנחנו עוברים שלב – אחרי כל כך הרבה שנים על הקמת פרויקט בקנה-מידה כזה – איך קראו לו שם?

עיסאווי פריג': אמרו: פרויקט לאומי שלא היה כמוהו במדינה.

עיסאווי פריג': אולי המוביל הארצי התקרב לרמה כזאת.

עיסאווי פריג': בכל זאת אנחנו הולכים על זה.

עיסאווי פריג': יפה.

עיסאווי פריג': "רכבת ישראל", שתפקידה תחזוקה ותפעול, לקחה על עצמה להיות המזמין והמנהל של הפרויקט – דבר שאין לה, אבל מה?

עיסאווי פריג': היא תרכוש ידע.

עיסאווי פריג': היא תרכוש ידע, מאיפה?

עיסאווי פריג': על חשבון הכסף שהאוצר משחרר ללא פיקוח.

עיסאווי פריג': הוא בורח.

עיסאווי פריג': הוא משחרר קרוב ל-7 מיליארד שקל בלי שום פיקוח, בלי שום בקרה.

עיסאווי פריג': מה שקרה לנו בעשור האחרון, חברים, מחדל רדף מחדל, אם בהתמוטטות מנהרות, אם בשקיעת פסים, אם בהחלפת חברות – כל הדברים האלה קורים האחד אחרי השני ועוברים בשתיקה.

עיסאווי פריג': עוברים בשתיקה – למה?

עיסאווי פריג': יש מספיק כסף לתקן.

עיסאווי פריג': לא נהרגו אנשים?

עיסאווי פריג': לא איבדו את חייהם אנשים?

עיסאווי פריג': אז אפשר להשתיק את זה.

עיסאווי פריג': עשרות-מיליוני שקלים המדינה הפסידה בעשור האחרון כתוצאה מהמחדלים שאמרתי – אם מחדל תכנוני, אם מחדל תקציבי, אם מחדל לו"ז, אם מחדל תרבותי.

עיסאווי פריג': אני מדבר, ושר התחבורה שאמור להקשיב לי, להקשיב לי, שמוציא 7 מיליארד שקל על פרויקט שלא היה אי-פעם במדינה – מגה-פרויקט, פרויקט לאומי – שר התחבורה לא מתכבד אפילו לשמוע; שידברו, שידברו, הרי אנחנו השלטון, אנחנו נבחרנו ואנחנו נשלוט.

עיסאווי פריג': שר התחבורה, עם פרויקט כזה שלא היה כמוהו במדינה, עם כל המחדלים שהזכרנו, אפילו לא מואיל בטובו לשבת ולשמוע את הנימוקים.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הוא שר התחבורה.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי הוא במפלגה השלטת – שידברו, ואני אעביר מה שצריך.

עיסאווי פריג': זה שר התחבורה.

עיסאווי פריג': אני ראיתי את זה; ראיתי את זה בכל השיטות של קידום "חאפרים" שהוא עושה, ועכשיו – אני שר התחבורה, אני המלך, אני אעביר את זה.

עיסאווי פריג': 7 מיליארד שקל.

עיסאווי פריג': עשרות-מיליוני שקלים ירדו לטמיון.

עיסאווי פריג': תארו לעצמכם שאף אחד – מעסיקים אותנו כאן בכמה מיליוני שקלים – שיתעסקו; אבל עשרות המיליונים שעוברים תחת שר התחבורה, שהוא האחראי הישיר לכל הפרויקט הזה, לכל המחדלים האלה ולכל הניהול הכושל, הניהול התקציבי הכושל של עשרות-מיליוני שקלים – הוא האחראי; הוא האחראי מכוח היותו שר התחבורה.

עיסאווי פריג': וכאן אנחנו מאבדים בתאונות דרכים מאות אנשים, והחלטת ממשלה משנת 2005 אומרת שצריך להשקיע בכל שנה 400 מיליון שקל בטיפול בכבישים אדומים – שר התחבורה מעלים עין, הוא וחברת "נתיבי ישראל", ולא משקיע בנתיבים וכבישים אדומים – "אין לנו כסף".

עיסאווי פריג': אבל יש לך, אדוני שר האוצר, כסף לתשלום מחדלים, יש לך כסף של עשרות-מיליוני שקלים להחליף חברות, כל יום חברה אחרת, ואתה שותק.

עיסאווי פריג': והאוצר מעביר את הכסף, והחברה המבקרת שאמורה לבקר שותקת.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': אתם בשלטון – נבחרנו כדי לשלוט; יש לנו תפקיד אחד: לרדוף את השמאל, לרמוס אותו.

עיסאווי פריג': זה תפקידנו.

עיסאווי פריג': אדוני, כאן בונים רכבת, ובמקביל יורדים מהפסים.

עיסאווי פריג': אתם בונים רכבת, אבל אתם יורדים מהפסים.

עיסאווי פריג': אתם יורדים מהפסים בעשרות-מיליוני השקלים שאתם זורקים לטמיון.

עיסאווי פריג': משלמים מחירי מחדלים בזמן שבעשרות-מיליוני השקלים, שהגיעו למאות, אתם יכולים לגמור ולפתור את הקטל המשתולל בדרכים – הקטל שמשתולל בדרכים, שכדי להפסיק אותו או להוריד אותו למחציתו צריך רק 200 מיליון שקל, אבל את מי זה מעניין?

עיסאווי פריג': את שר האוצר?

עיסאווי פריג': שידברו, שידברו, אני שר האוצר, ואני אסדר אותם – אני אזרוק להם עז כאן, אני אעסיק אותם ברדיפת עמותות השמאל; יתעסקו בזה, ובינתיים אני ממשיך בדרכי, ואני ממשיך לצ'פר את מי שאני רוצה.

עיסאווי פריג': אני אפריט את מבחני הנהיגה – למה?

עיסאווי פריג': יש חברים שמחכים בתור, שצריכים לקבל את הג'ובים.

עיסאווי פריג': זה מה שאני עושה.

עיסאווי פריג': אני ארמוס את ענף הרכב ואתן ליבואנים, כי יש לי חברים שצריכים להיכנס לענף.

עיסאווי פריג': זה שר התחבורה.

עיסאווי פריג': 7 מיליארד שקל, הפרויקט של המדינה – הוא לא מעז לשמוע.

עיסאווי פריג': למה?

עיסאווי פריג': כי אין לו מה להגיד.

עיסאווי פריג': עכשיו יעלה לכאן ויגיד: הפרויקט מתקדם יפה, הכול בסדר גמור, אין לנו בעיות.

עיסאווי פריג': לא, אדוני, יש לך המון בעיות, וכל המלל שתגיד כאן לא יפטור אותך מהאחריות, ומחר, בהזדמנות הראשונה שיהיה הרוג כתוצאה מהמחדל שלך, נראה אותך כאן עומד ועונה.

עיסאווי פריג': רכבת – אני אזכיר לכם שני דברים – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: נא לסיים.

עיסאווי פריג': גברתי, ברשותך.

נורית קורן: משפט אחרון.

עיסאווי פריג': שני דברים: הרכבת הקלה בירושלים תוכננה לשלוש שנים וחצי – נגמרה בשמונה שנים – –

נורית קורן: תודה.

עיסאווי פריג': – – שילמה בפסק-דין בוררות 750 מיליון שקל.

עיסאווי פריג': כל זה לא לימד אתכם.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': מיליארדים ומיליארדים אתם משלמים, ומעסיקים את הבית הזה ברדיפת השמאל – שיתעסקו עם עצמם, בינתיים נמשיך לצ'פר את המאכערים שלנו.

עיסאווי פריג': חבורת מאכערים.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: תודה, חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: תשיב בשם משרד התחבורה השרה גילה גמליאל.

עיסאווי פריג': 7 מיליארד שקל.

זהבה גלאון: גברתי, אנחנו חושבים שזו שערורייה ששר התחבורה – – –

עיסאווי פריג': לא היה פרויקט כזה במדינה, ושר התחבורה יושב ומדבר בטלפון עם איזה עסקן בחוץ.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', סיימת את דבריך.

נורית קורן: תכף ישיבו לך.

עיסאווי פריג': 7 מיליארד שקל.

יואב קיש: כשדיברת במיקרופון זה לא היה חזק כמו שאתה מדבר עכשיו.

עיסאווי פריג': את השרה שצריכה לענות?

עיסאווי פריג': איפה שר התחבורה?

יצחק כהן: די לאלימות.

עיסאווי פריג': – – – זאת בושה – – –

יואב קיש: עיסאווי, אתה מדבר יותר חזק מהרמקול עכשיו.

יצחק כהן: די לאלימות.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אתה רוצה לשמוע את התשובה?

עיסאווי פריג': כבוד השרה גילה, איך את מסכימה לעלות במקומו בפרויקט של 7 מיליארד שקל?

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני מבקשת, בוא תשמע את התשובה.

עיסאווי פריג': היה כאן ויצא.

עיסאווי פריג': יצא לדבר בטלפון עם אחד העסקנים של הליכוד.

יצחק כהן: די לאלימות.

עיסאווי פריג': זה בושה וחרפה שהוא לא נמצא.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני לא רוצה להוציא אותך מהאולם – אני לא רוצה לקרוא אותך לסדר.

עיסאווי פריג': – – – כמה?

עיסאווי פריג': כמה אני אגיד את זה?

נורית קורן: אני מבקשת ממך לשבת במקומך – –

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

נורית קורן: – – ולשמוע את תשובת המשרד.

נורית קורן: בבקשה.

עיסאווי פריג': תתביישו לכם.

עיסאווי פריג': אני אגיד את דעתי, כי זה לא הגון מה שקורה כאן.

עיסאווי פריג': מה זה קשור לשרה הזאת?

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

גילה גמליאל: גברתי היושבת-ראש – – –

עיסאווי פריג': תקראי את השר לסדר.

זהבה גלאון: למה שר התחבורה לא בא למליאה?

נורית קורן: חברות וחברי הכנסת.

קריאות: – – –

זהבה גלאון: לא נעים לי מהשרה גמליאל – – –

יצחק כהן: די לאלימות.

יצחק כהן: די לאלימות.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון – –

זהבה גלאון: זה לא נגדך – – –

גילה גמליאל: – – מניסיונך את יודעת – – –

עיסאווי פריג': פרויקט התחבורה – הוא לא נמצא, הוא לא עונה.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': – – – זה בושה, זה ביזיון.

נורית קורן: חבר הכנסת – אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

עיסאווי פריג': הוא ירד מהפסים.

עיסאווי פריג': אני אגיד את זה.

נורית קורן: חבר הכנסת, אתה המציע, אני לא רוצה להוציא אותך.

עיסאווי פריג': אני רוצה לשמוע את שר התחבורה.

נורית קורן: חבר הכנסת, אתה לא יכול להמשיך כך.

נורית קורן: אתה מפריע להמשך הדיון.

נורית קורן: אתה לא רוצה לשמוע את התשובה?

נורית קורן: תשמע את התשובה.

זהבה גלאון: – – – לשמוע אותה.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני מבקשת לשבת.

זהבה גלאון: – – –

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

עיסאווי פריג': גם שר התחבורה צריך לענות.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', בפעם הבאה אני מוציאה אותך.

גילה גמליאל: בסדר, אני מסתדרת, כבוד היושבת-ראש.

עיסאווי פריג': לא נותנים כבוד לבית הזה.

עיסאווי פריג': אין כבוד לבית הזה.

נורית קורן: אני מוציאה אותך.

נורית קורן: אני לא רוצה להוציא אותך.

נורית קורן: תן שקט באולם, אני רוצה להמשיך.

עיסאווי פריג': איפה הכבוד לבית הזה?

נורית קורן: בבקשה, תן כבוד לשרה גמליאל.

נורית קורן: תן כבוד לשרה גמליאל.

גילה גמליאל: כבוד היושבת-ראש, חברות וחברי הכנסת – –

עיסאווי פריג': מה זה קשור אלייך?

גילה גמליאל: אני אענה לך.

עיסאווי פריג': ששר התחבורה יענה.

גילה גמליאל: – – חברת הכנסת זהבה גלאון מספיק ותיקה בבית הזה כדי להיות ערה לעובדה ששרים ושרות – –

זהבה גלאון: הוא יושב במזנון עכשיו.

זהבה גלאון: הוא יושב במזנון.

גילה גמליאל: – – משיבים בשם שרים אחרים.

נורית קורן: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

עיסאווי פריג': תפסיקי עם הקריאות לסדר.

עיסאווי פריג': תקראי את השר לסדר.

עיסאווי פריג': הוא בורח, השר בורח.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר כמה דברים.

גילה גמליאל: דבר ראשון, שר התחבורה – –

עיסאווי פריג': הוא שותה קפה בחוץ.

עיסאווי פריג': הוא שותה קפה במזנון.

גילה גמליאל: – – השר ישראל כץ ביקש ממני להשיב בשם משרדו.

עיסאווי פריג': – – – היה כאן.

גילה גמליאל: עכשיו, ברשותכם, אקריא את התשובה של השר.

גילה גמליאל: אם יהיו לכם טענות, תוכלו לומר אותן אחר כך.

עיסאווי פריג': – – –

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני אוציא אותך.

נורית קורן: אתה רוצה לשמוע את התשובה?

נורית קורן: אתה לא רוצה לשמוע את התשובה שהרגע – – –

זהבה גלאון: הוא לא רוצה לשמוע.

גילה גמליאל: השר טוען שעברו רק שבועיים – – –

עיסאווי פריג': זה לא עניינך, זה עניינו של שר התחבורה.

גילה גמליאל: אני מקריאה כרגע, ברשותכם, את התשובה של השר.

עיסאווי פריג': למה הוא ברח?

עיסאווי פריג': למה?

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', תן לה להשיב.

גילה גמליאל: תשמע את התשובה שלו, אחר כך תגיב.

עיסאווי פריג': שר התחבורה, איפה הוא?

גילה גמליאל: שר התחבורה טוען כי עברו אך שבועיים מהמענה שהוא כבר השיב על ההצעות לסדר-היום של חברי הכנסת ישראל אייכלר וחברת הכנסת עליזה לביא בנושא הזה.

עיסאווי פריג': הוא יושב במזנון עם אחד המאכערים של הליכוד.

עיסאווי פריג': הוא יושב במזנון.

נורית קורן: חבר הכנסת עיסאווי פריג', אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

נורית קורן: אני קוראת אותך לסדר פעם שלישית.

עיסאווי פריג': הוא בחוץ, שיבוא.

עיסאווי פריג': אין לו כבוד – – –

גילה גמליאל: לאור הפרסומים – – –

עיסאווי פריג': הוא יושב עם אחד העסקנים בחוץ.

עיסאווי פריג': (חבר הכנסת עיסאווי פריג' יוצא מאולם המליאה.

עיסאווי פריג': )

גילה גמליאל: לטענת השר, הוא כבר השיב על כך לפני שבועיים.

מיכל רוזין: כי זה לא בסדר.

גילה גמליאל: הוא טוען כי לאור הפרסומים בנושא קריסת מנהרות הרכבת המהירה לירושלים, הוא מבקש להבהיר כי המקרה הוא התרוממות רצפות במנהרה מס׳ 3 בפרויקט הרכבת המהירה לירושלים – מנהרה מאזור נחל-יתלה ועד אזור מבשרת-ציון.

גילה גמליאל: זוהי מנהרה אחת מ-46 מנהרות קישור שקיימות בפרויקט.

גילה גמליאל: מדובר בהתרוממות רצפות, וודאי שלא מדובר בקריסת מנהרה, כפי שתואר בחלק מכלי התקשורת – – –

אילן גילאון: אפשר לדעת למה שר התחבורה לא כאן?

אילן גילאון: אני רוצה לשמוע את השר.

נורית קורן: סליחה, חבר הכנסת אילן גילאון, תשמעו את התשובות ואחר כך תשאלו את כל השאלות.

נורית קורן: אתם יודעים שזה יכול להיות ששר אחר ישיב במקום שר התחבורה.

נורית קורן: אני מבקשת מכל חברי הכנסת שקט.

גילה גמליאל: כבוד היושבת-ראש, לא צריך להתרגש מכל קריאת ביניים שכרגע – חברי חבר הכנסת גילאון, זה נהוג ששר במדינת ישראל – –

מיכל רוזין: אבל לא יכול להיות שהוא יושב במזנון ולא בא.

גילה גמליאל: – – שיש לו עיסוקים נוספים – –

מיכל רוזין: לשבת במזנון – – –

גילה גמליאל: – – מבקש מהשרים התורנים במליאה להשיב בשמו – –

מיכל רוזין: יושב ושותה קפה, זו זילות הכנסת.

גילה גמליאל: – – וזה המקרה גם כרגע במליאה.

גילה גמליאל: חברת הכנסת – – –

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין – חבר הכנסת אילן גילאון, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

מיכל רוזין: זה לא שהוא עסוק.

מיכל רוזין: הוא שותה קפה.

מיכל רוזין: שיבוא להשיב.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קוראת אותך לסדר פעם שנייה.

נורית קורן: אני מבקשת ממך לשבת במקום, לשבת במקום ולתת לדיון להמשיך.

נורית קורן: בבקשה תשבי.

אילן גילאון: לא קשור, גברתי.

אילן גילאון: השר נמצא.

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, לי אין תשובה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת אילן גילאון – – –

נורית קורן: חבר הכנסת אילן גילאון, באמת, מפאת כבודך אני לא רוצה להוציא אותך, אבל אתם מפריעים לדיון.

נורית קורן: אתם מפריעים לדיון.

נורית קורן: זה לא ייתכן.

נורית קורן: חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אוה, את רוצה להוציא אותי?

מיכל רוזין: הנה, הוא הגיע.

נורית קורן: אתם רואים?

נורית קורן: נרגעתם?

נורית קורן: בבקשה.

מיכל רוזין: – – –

נורית קורן: מיכל רוזין, בפעם השלישית אני קוראת אותך לסדר.

נורית קורן: בבקשה להוציא אותה מהאולם.

מיכל רוזין: את צריכה לשמור על הזכויות שלנו כחברי הכנסת.

מיכל רוזין: את לא שומרת על כבוד הכנסת.

מיכל רוזין: (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם המליאה.

מיכל רוזין: )

נורית קורן: אנחנו שומרים על כבוד הכנסת.

גילה גמליאל: כבוד השר, אתה רוצה להקריא את עמדת משרדך?

גילה גמליאל: בהתאם לדיווח שהתקבל מחברת "רכבת ישראל", האירוע נגרם בשל עומס מים שלא טופל כראוי, וכן בשל ליקוי בשלביות הביצוע, אשר החליש את הרצפה.

גילה גמליאל: לפי הדיווח, מדובר בליקויים שבאחריות הקבלן, ולנוכח התנהלותו במקרה זה ובמקרים נוספים אף הפסיקה החברה את פעילות הקבלן באתר, מיום 31 בדצמבר 2015.

גילה גמליאל: למען הסר ספק, כל התיקונים הנדרשים במנהרות יבוצעו על-ידי קבלן אחר.

גילה גמליאל: כמו כן, הובהר כי לא תהיה השפעה על לוחות הזמנים של הפרויקט.

גילה גמליאל: עם זאת, לאור חשיבות ודחיפות הנושא, השר הנחה מנהל אגף בכיר במשרדו לבצע מייד בדיקה ובחינה בלתי תלויה אשר יקיפו את כל המנהרות ולהגיש לו את המסקנות וההמלצות מהאירוע, כולל ניתוח המשמעויות על קידום וסיום הפרויקט, בתוך 60 ימים.

גילה גמליאל: על-פי עדכון שהתקבל ממנהל אגף בכיר רכבות במשרד התחבורה, הבדיקה החלה ומבוצעת בסיוע מומחים בין-לאומיים, שאף שהו בארץ בשבוע האחרון, סיירו במנהרות ונפגשו עם נציגי חברת "רכבת ישראל" ונציגי החברה המבצעת.

גילה גמליאל: מעבר לזה, ועדת הכלכלה של הכנסת, בראשות חבר הכנסת איתן כבל, ערכה סיור במנהרות ואף קיימה דיון בנושא, וגם חבר הכנסת עיסאווי פריג', שהגיש את ההצעה דנן, השתתף בהם.

גילה גמליאל: על כן, בבדיקה הבלתי-תלויה שמבצע מנהל אגף בכיר רכבות, על-פי הנחיית השר, יש מענה לדרישה שהעלה יושב-ראש ועדת הכלכלה חבר הכנסת איתן כבל לבצע בדיקה בלתי תלויה, ומובן שממצאי הבחינה יונחו על שולחן ועדת הכלכלה.

גילה גמליאל: לפיכך, מאחר שהמליאה כבר דנה בנושא רק לפני שבועיים והעבירה אותו לדיון בוועדת הכלכלה, ומאחר שוועדת הכלכלה כבר דנה בנושא וצפוי שתקבל לידיה את ממצאי הבדיקה החיצונית, כפי שביקשה, הרי ההצעה הנוכחית לא מוסיפה דבר ולא תוסיף דבר, ועל כן השר מבקש להסיר אותה מסדר-היום.

גילה גמליאל: חברת הכנסת זהבה גלאון, אני כמעט בטוחה – קראתי זאת קודם, ושוכנעתי טרם עלייתי לדוכן המליאה שהדרישה היא לגיטימית; אם אכן מליאת הכנסת כבר דנה בזה לפני שבועיים, הנושא כבר הגיע לוועדת הכלכלה לפי החלטת חברי וחברות מליאת הכנסת, הנושא הגיע להצבעה שם, אין הצדקה – לאור זה שגם נענו לכל הדרישות, באמת – בטח ובטח שלא להקים ועדת חקירה.

נורית קורן: סליחה, גברתי השרה, אני רק רוצה לבקש מהסדרנים לקרוא לחבר הכנסת עיסאווי פריג' כדי שנוכל להצביע.

גילה גמליאל: וגם לחברת הכנסת מיכל רוזין, שהוצאה.

נורית קורן: כן, גם חברת הכנסת מיכל רוזין.

גילה גמליאל: הממשלה מבקשת להסיר את ההצעה מסדר-היום.

גילה גמליאל: תודה רבה.

נורית קורן: אנחנו עוברים להצבעה על ההצעה לסדר-היום; הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא המחדלים סביב פרויקט הקמת קו הרכבת המהיר לירושלים.

נורית קורן: מי בעד?

נורית קורן: מי נגד?

נורית קורן: הצבעה מס' 15 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת – 25 נגד – 43 נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכנסת לא נתקבלה.

נורית קורן: התוצאה: בעד – 25, נגד – 43, אין נמנעים.

נורית קורן: אם כך, ההצעה לסדר-היום הורדה מסדר-היום.

נורית קורן: [לפי סעיף 45 לתקנון הכנסת.

נורית קורן: ]

נורית קורן: אנחנו ממשיכים בסדר-היום: שתי מדינות לשני עמים – דיון בהשתתפות ראש הממשלה על-פי בקשתם של 40 מחברי הכנסת.

נורית קורן: אני מבקשת מחברת הכנסת זהבה גלאון לבוא לפתוח.

נורית קורן: תודה.

זהבה גלאון: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, גל הטרור הנורא שמשתולל כאן

זהבה גלאון: בחודשים האחרונים הוא הוכחה של הכישלון והקריסה המוחלטת של הקונספציה שלך שאפשר לנהל את הסכסוך.

זהבה גלאון: כבר שנים אתה מנפק לנו מופע נודד של אפס עגול במנהיגות, ופחדנות.

זהבה גלאון: ומה הפתרון שאתה מציע לנו כדי להתמודד עם – איך קראת להם?

זהבה גלאון: – "חיות הטרף"?

זהבה גלאון: ככה קראת להם באמירה גזענית ומתקרבנת?

זהבה גלאון: מה הפתרון שאתה מציע לנו – להקיף את עצמנו בגדרות ומכשולים?

זהבה גלאון: זה החזון שלך לשינוי המציאות – חומות וסיפוח של 150,000 פלסטינים שחיים בשטח C?

זהבה גלאון: איפה הביטחון?

זהבה גלאון: אתה, ראש הממשלה, הלוחם הגיבור בטרור, ראש הממשלה ברצף מאז 2009, ואני שואלת אתכם: איפה הביטחון?

זהבה גלאון: מתי מגיע השלב שבו ישראלים ופלסטינים מפסיקים להירצח במשמרת שלכם?

זהבה גלאון: מתי מגיע הרגע הזה שבו המחבלים מרכינים את ראשם וחותמים על הסכם כניעה ללא תנאים לממשלת הליכוד?

זהבה גלאון: אנחנו, אדוני ראש הממשלה, משלמים מחיר על המדיניות הפחדנית שלך, שהניחה, ככה, שאפשר להמשיך כאן את החיים כרגיל כשמיליוני פלסטינים נמצאים תחת שליטתנו ללא שום זכויות.

זהבה גלאון: הממשלה שלך ממשיכה להצהיר שהיא תומכת בפתרון שתי המדינות.

זהבה גלאון: אבל אני לא מצאתי, אני מודה, אפילו חבר ממשלה אחד שבאופן אישי תומך בכך.

זהבה גלאון: מה שאתה רוצה הוא, בוא נאמר את זה, שנהיה מוקפים בגדר, שהפלסטינים יחיו את החיים שלהם במעין אוטונומיה, וישראל תשלוט על כל השטח מבחינה ביטחונית.

זהבה גלאון: זה החזון שלך, אדוני ראש הממשלה.

זהבה גלאון: אני חייבת לומר שההתנהלות הדיפלומטית של הממשלה שלך היא כמו של מישהו שמנסה למכור מכונית על בלוקים, הוא לא מצליח במשך עשור, והוא ממשיך לחשוב שהבעיה היא שהוא לא מצלם את האוטו בזווית הנכונה.

זהבה גלאון: זו הממשלה שלך.

זהבה גלאון: אתה עושה הכול כדי לחרב את הסיכוי שיהיו למדינת ישראל אי-פעם גבולות מוכרים.

זהבה גלאון: אתם ממשלת אין גבול: אין גבול למאות המיליונים שאתם שופכים כל שנה כדי לממן את גנבת האדמות והמאחזים הבלתי-חוקיים בשטחים; אין גבול להתפרקות הטוטלית שלכם מאחריות, כשזה מגיע לחברי הכנסת הערבים, שאתם רוצים להעיף מהכנסת.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אפשר להסתייג מהפרובוקציה שעשו חברי הכנסת של בל"ד, אבל אפשר במקביל לתמוך בהחזרת הגופות.

זהבה גלאון: לא צריך את הסחר-מכר הזה.

זהבה גלאון: וכן, אפשר להתנגד נחרצות, ואני קוראת לכל האופוזיציה – לכל האופוזיציה – להתנגד נחרצות להצעות וליוזמות האנטי-דמוקרטיות שלכם, שכל המטרה שלהן היא להעיף את הערבים מהכנסת.

זהבה גלאון: ואין גבול למה שאתם מוכנים לעשות כדי למחוק את הקשר בין מה שלומדים בבתי-הספר לבין המציאות.

זהבה גלאון: חינוך לאזרחות?

זהבה גלאון: – מזמן זרקתם אותו לפח.

זהבה גלאון: חינוך לדמוקרטיה?

זהבה גלאון: – צונזר על-ידי הקומיסר התורן.

זהבה גלאון: חינוך לדיוק היסטורי ועובדתי?

זהבה גלאון: – נפטר את אנשי המקצוע ונאיים על המורים כדי שלא יכניסו להם רעיונות לראש.

זהבה גלאון: ועכשיו, אדוני ראש הממשלה, אתה גם מקבל רוח גבית מידידי יושב-ראש האופוזיציה; ראש האופוזיציה יצחק הרצוג הודיע לנו שגם הוא מאבד אמון בדיאלוג עם הפלסטינים – –

יחיאל חיליק בר: די, זהבה, שמענו את זה.

זהבה גלאון: – – גם הוא מוותר על פתרון שתי המדינות – –

יחיאל חיליק בר: לפחות אנחנו עושים משהו, אתם לא עושים כלום.

זהבה גלאון: – – גם הוא אומר שהשלום לא ישים כרגע – –

יחיאל חיליק בר: אתם רק אומרים מה לא לעשות.

יחיאל חיליק בר: תפסיקו לירות בתוך הטנק כבר.

זהבה גלאון: – – והכול לטובת מהלכים חד-צדדיים.

יחיאל חיליק בר: תפסיקו לירות בתוך הטנק, תתביישו לכם.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת – – –

יחיאל חיליק בר: אל תטיפו לנו.

יחיאל חיליק בר: אנחנו לפחות עושים.

נורית קורן: חבר הכנסת חיליק בר, אני מבקשת לא להפריע לדיון.

יחיאל חיליק בר: אל תטיפו לנו.

יחיאל חיליק בר: עם כל הכבוד לך, זהבה.

נורית קורן: חבר הכנסת, נא לא להפריע.

נחמן שי: לא צריך שתי חזיתות.

נחמן שי: לא צריך.

נחמן שי: מספיק אחת.

יחיאל חיליק בר: לא, מה זה לא להפריע?

יחיאל חיליק בר: שלא יעמדו וישקרו פה.

יחיאל חיליק בר: לפחות לנו יש אומץ לעשות משהו.

נורית קורן: חבר הכנסת חיליק בר, אתה מפריע.

נורית קורן: אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה.

תמר זנדברג: איזה אומץ יש לכם?

תמר זנדברג: להגיד שאין – – –

זהבה גלאון: אני קראתי את התוכנית המדינית החדשה – –

יחיאל חיליק בר: – – –

זהבה גלאון: – – שהוצגה בוועידת מפלגת העבודה.

זהבה גלאון: אני לא – מה שחולק שם, מה שהועבר לעיוננו.

תמר זנדברג: לנו יש תוכנית, קוראים לזה שתי מדינות, שאתם ויתרתם.

זהבה גלאון: אני לא מסכימה עם הרבה חלקים בה, אבל אני שואלת גם אותך:

זהבה גלאון: אתה מאמין שאפשר לקדם מהלך של הוצאת 28 כפרים ערבים מירושלים המזרחית ללא תיאום והסכמה עם הצד הפלסטיני?

זהבה גלאון: מה, אתם לא קולטים שמהלך כזה יתפרש בעולם כהנצחת הסיפוח לישראל של שאר חלקי העיר המזרחית, כולל האגן הקדוש?

יחיאל חיליק בר: הצענו – – – השליטה.

זהבה גלאון: מה אתה מצפה שהם יעשו, אותם אנשים שימצאו את עצמם מחוץ לגדר – –

יחיאל חיליק בר: ודאי שזה ישים.

זהבה גלאון: – – שיצטרפו לג'יהאד, לאסלאמיסטים למיניהם, ל"חמאס"?

זהבה גלאון: זה השכל שלכם?

זהבה גלאון: ולמה זה כל כך מתסכל?

יחיאל חיליק בר: אז לרשות הפלסטינית אין שום אחריות?

זהבה גלאון: אני אומרת את זה לחברי הטובים באופוזיציה: למה זה כל כך מתסכל?

זהבה גלאון: הרי גם חבר הכנסת הרצוג וגם אתה יודעים שאין שום סיכוי שראש הממשלה הזה יאמץ את התוכנית שלכם.

זהבה גלאון: אז אני אומרת לך, אני אומרת את זה, באמת, אתה ידיד טוב שלי – –

יחיאל חיליק בר: הוא כבר אימץ אותה אתמול.

זהבה גלאון: – – כמו שאתה מתנהל לאחרונה, גם לא נראה לי שיהיה לך סיכוי להגיע לעמדת ביצוע כדי ליישם את התוכנית הזאת שאתה מציע – –

יצחק הרצוג: רק תאמיני, יום יבוא.

זהבה גלאון: – – שגורמת לדה-לגיטימציה של פתרון שתי המדינות.

זהבה גלאון: חברי חברות וחברי הכנסת, בפרפראזה על איינשטיין, כנראה יש שלושה דברים שהם אין-סופיים בעולם: היקום, הפסיביות של ראש הממשלה נתניהו, ועכשיו גם הבור המנהיגותי, חברי חבר הכנסת הרצוג, שאתה מייצר במחנה השמאל.

זהבה גלאון: וחבל, ממש ממש חבל.

זהבה גלאון: אבל הטענה הראשית שלי מופנית – – –

יחיאל חיליק בר: אני מבין שאתם סוחפים אחריכם מיליוני ישראלים, שנוהרים ונרשמים למרצ.

זהבה גלאון: הטענה הראשית שלי מופנית לראש הממשלה – –

יחיאל חיליק בר: מיליוני ישראלים נוהרים למרצ.

זהבה גלאון: – – שהוא חסר אחריות, שמגלה אפס יוזמה ואומץ כדי לשנות את המציאות המדינית, שמוכן לזרוק לפח את חלום המדינה שלנו, והכול בשביל ההישרדות הפוליטית שלו.

זהבה גלאון: רק בשבוע שעבר הממשלה שלך, אדוני ראש הממשלה, הפנתה אצבע משולשת ליוזמה הצרפתית לכינוס ועידה בין-לאומית על בסיס יוזמת הליגה הערבית.

חיים כץ: זהבה, מה הדיבורים האלה?

חיים כץ: זהבה, זהבה, זהבה ושלושת הדובים.

זהבה גלאון: אם באמת באמת היית מעוניין להוכיח שאתה מחויב לפתרון שתי המדינות, יש אין-ספור צעדים שהיית יכול לעשות בלי לסכן במאומה את ביטחון ישראל ולהתקדם לקראת מציאות של שתי מדינות בשטח: למשל, להציע תוכנית וצעדים קונקרטיים לקראת סיום הכיבוש; למשל, להכיר במדינה פלסטינית באו"ם, ולהתחיל במשא-ומתן בין שתי המדינות להסדר קבע; לחדש את ההידברות עם אבו מאזן, בלי לדרוש ממנו כל פעם מחדש כתנאי מקדים הכרה במדינת ישראל כמדינתו של העם היהודי – אנחנו צריכים שהוא יכיר בנו?

זהבה גלאון: או לפנות את המאחזים הבלתי-חוקיים במקום להכשיר אותם; להקפיא את הבנייה בהתנחלויות – יש אין-ספור צעדים שהיית יכול לעשות בלי לסכן את ביטחון מדינת ישראל.

זהבה גלאון: אבל מה אתה מציע לנו?

זהבה גלאון: כל האפשרויות האלה, אתה אפילו לא מאמץ אותן.

זהבה גלאון: אתה נאמן לעמדה שלך שלנצח תאכל חרב.

זהבה גלאון: זה מה שאתה מציע לנו, בזה אתה מאמין.

זהבה גלאון: ופשוט הגיע הזמן, אני אומרת את זה לכולכם, שתפסיקו כבר עם ההזיה הזאת, שאפשר להחזיק עם שלם, מיליונים, בלי זכויות וריבונות ולחשוב שהייאוש של האנשים האלה לא יהפוך לשנאה ואלימות מחרידות.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, אי-אפשר לנצח עם שלם שאין לו מה להפסיד.

זהבה גלאון: תפנימו את זה, פשוט אי-אפשר.

זהבה גלאון: עכשיו, אנחנו לא משלים את עצמנו, הרי זה לא יהיה קל, אבל זה ממש לא אומר שאנחנו מרימים ידיים.

זהבה גלאון: אני לא חושבת שמחר רק נשב בוועידה בין-לאומית, חדי-קרן יתרוצצו באחו ויהיה כאן מדהים.

זהבה גלאון: ממש לא.

זהבה גלאון: אנחנו לא מרימים ידיים.

זהבה גלאון: אנחנו לא אומרים שפתרון שתי המדינות על-פי עקרון החלטת החלוקה מ-29 בנובמבר 1947 להקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל הוא בלתי אפשרי.

זהבה גלאון: כן, זה קשה, זה הופך להיות קשה מיום ליום.

זהבה גלאון: וזה לא אומר שמי שעדיין מאמין בפתרון שתי המדינות הוא לא פרגמטי, הוא לא קורא את המציאות – זה עדיין הפתרון הריאלי ביותר למצבנו.

זהבה גלאון: ולכן, חברי חברי הכנסת, אנחנו לא מאבדים תקווה, אנחנו מציעים שינוי אמיתי, זהיר ומפוכח.

זהבה גלאון: אנחנו מציעים תוכנית פעולה עם חזון ועם מטרה ברורה: מדינת ישראל דמוקרטית ומתקדמת, עם גבולות מוכרים, עם תמיכה אזורית חזקה ועם לגיטימציה בין-לאומית מחודשת ומדינה פלסטינית לצדה.

זהבה גלאון: חברי חברי הכנסת, זה בידיים שלנו.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

נורית קורן: חברת הכנסת ברקו, לרשותך שבע דקות.

נורית קורן: נא לעמוד בזמנים.

ענת ברקו: גברתי היושבת-ראש, אדוני ראש הממשלה, כנסת נכבדה, טוב, אז חברת הכנסת גלאון רוצה להחזיר אותנו להחלטת החלוקה, ל-181, אנחנו ב-1947.

ענת ברקו: סטופ, לא קרה שום דבר מאז, את צודקת.

ענת ברקו: אבל מה יש כאן לומר, אנחנו נמצאים בכנסת ישראל – אנחנו נמצאים בכנסת ישראל, יש לנו כאן חברי כנסת ששותפים ב-BDS, יוצאים וחוברים לאויבינו, ולאחר מכן גם באים לוועדת האתיקה כשופטים של אחרים, שגם הם לא – ידם בכול.

ענת ברקו: חברינו מסיעת בל"ד למשל, בראייה שלהם, למה שיהיה שקט בתוך מדינת ישראל אם כל כך רועש בסביבה שלנו?

ענת ברקו: למה שהם בעצם ייתנו למהלכים שכרגע מוביל ראש הממשלה למען הציבור הערבי – למה שהם ייתנו לזה להתקיים?

ענת ברקו: זה לא יכול להיות, הם לא יכלו לשבת ולספוג את זה.

ענת ברקו: איך אמר לי אחד מחברי מסיעת הרשימה המשותפת?

ענת ברקו: יש מושג כזה בערבית "תשמיס", זה אומר, אנחנו מנערים את חוצננו מאותו בן-אדם שכבר מביא נזק לקהילה שלנו.

ענת ברקו: זה בדיוק מה שעושים חברי סיעת בל"ד שמדברים על בעצם מדינה בגבולות 48', על פלסטין דאח'ל, לכך הם מתכוונים ולכך הם מכוונים.

ענת ברקו: מה יוצא לנו כאן?

ענת ברקו: אנחנו בעצם חווים עכשיו משהו – הדרך לפתרון בעיות בחברה הפלסטינית – את יכולה לבקש שקט ולא על חשבון הזמן שלי, שאני אוכל לדבר?

ענת ברקו: תודה, גברתי היושבת-ראש.

נחמן שי: אנחנו שומעים.

איתן כבל: אנחנו מתווכחים על מה שאת אומרת.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שיש מצב כזה, שהיום הצורה לפתרון בעיות בחברה הפלסטינית – משהו שהוא מאוד מצער – של הצעירים בה, הפכה להיות בעצם בחירה במוות, או בפיגוע, להרוג יהודים.

ענת ברקו: מה זה אומר?

ענת ברקו: רוצים לחתן ילדה בת 14 עם מישהו בן 60?

ענת ברקו: יאללה, נדקור יהודי ונסגור עניין.

ענת ברקו: מישהו רב עם ההורים שלו, גם הולך ודוקר יהודי.

ענת ברקו: הקטע הוא, שלא מתמודדים.

ענת ברקו: אנחנו בעד ללכת לאיזה תהליך, אבל התהליך לא יהיה התאבדות.

עאידה תומא סלימאן: – – –

ענת ברקו: התהליך, הוא לא יהיה התאבדות, חברתי.

ענת ברקו: התהליך יהיה להסתכל על מה שקורה סביבנו, כן לסגור את הגבולות שלנו באופן הרמטי, כדי שלא יחדרו לכאן כוחות של אסלאם רדיקלי.

עאידה תומא סלימאן: את יודעת מה הגבולות?

ענת ברקו: ראינו מה קרה בהתנתקות.

עאידה תומא סלימאן: תחליטו קודם מה הגבולות.

נורית קורן: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, אני מבקשת לא להפריע.

נורית קורן: תודה.

ענת ברקו: חברתי עאידה, אין מדינה שמדברים בה כל כך הרבה נגד מדינת ישראל, ואלה שהם אויביה מתחננים לקבל אזרחות ישראלית.

ענת ברקו: זה מה שקורה, אנחנו רואים את זה בבקשות ובוועדות, ואנחנו רואים את זה באופן חוזר ונשנה.

ענת ברקו: הדבר הנוסף שהייתי רוצה לומר זה הקטע של יצירת תרבות, של תת-תרבות של רצח, אלימות, כמו של גנגסטרים, כמו תת-תרבות עבריינית, שצעירים של שבאב, שהם גם מאיימים על החברה שלהם, והם מובילים את בני עמם; חוסר השליטה, ההתפרקות של המשפחה הפטריארכלית – כל הדברים הללו בעצם מביאים את ההתפרקות של החברה הפלסטינית מבפנים.

ענת ברקו: בסופו של דבר ההתפרקות הזאת, מה היא מולידה?

ענת ברקו: מה היא תביא – את "הג'יה

ענת ברקו: אד האסלאמי" אליכם?

ענת ברקו: את ה"חמאס"?

ענת ברקו: לאן היא יכולה להוביל אתכם?

ענת ברקו: נשא כאן נאום מאוד מאוד יפה חבר הכנסת זחאלקה; הוא דיבר על אלימות נגד נשים.

ענת ברקו: באמת, הקשבתי לו קשב רב.

ענת ברקו: הוא דיבר על "אבו עלי", הוא דיבר על התנהגות בריונית, על גבריות שהיא בעצם מוחצנת, על מצ'ואיזם.

ענת ברקו: זה חלק מהדברים שמשרתים את אותם צעירים שחוברים ועושים טרור.

ענת ברקו: באמת, הסתכלתי על הנאום, קראתי את הקטע שהוא התייחס לכך, תיאור פנטסטי של מה שקורה היום עם השבאב, עם אלה שהולכים לשחוט אנשים ברחובות.

ענת ברקו: אנחנו אי של יציבות לכל האזרחים שלנו.

ענת ברקו: צריך לשמור על המדינה הזאת.

ענת ברקו: בסך הכול, היא מדינה שנותנת מענה לכל האזרחים, יהודים וערבים כאחד.

ענת ברקו: לכן, ניסיון להוביל את המדינה לכאוס, או לבלגן, או להכניס פנימה כוחות חתרניים, לנסות להדליק ולהצית אש בין ערבים ליהודים בתוך המדינה, גם מצד חלק מחברי הכנסת, לצערי הרב, הוא ניסיון רע.

ענת ברקו: אני לא רוצה להגיע ולחזור להבטחות הקוראניות לבני ישראל, ולדברים שנאמרו, או לחזור להיסטוריה, מה בעצם המקום שלנו כאן, לגבי ירושלים, לגבי פלסטין, שכמו שאמרנו, אין אפילו פ"א בערבית, כך שהמונח המושאל הזה גם הוא שווה עיון.

עאידה תומא סלימאן: מה?

ענת ברקו: אבל יש היום ישות פלסטינית לידנו, אנחנו לא מתכחשים לה, אנחנו מושיטים יד לשלום, ויחד עם זה, שלום זה אומר – – –

תמר זנדברג: שמעתם את זה?

תמר זנדברג: היא אמרה שאין פ"א בערבית, בגלל זה פלסטין – – –

ענת ברקו: כן, אין פ"א.

ענת ברקו: פָּה, פָּה, פָּה; אין פָּה, יש פָה.

תמר זנדברג: אין לך שכל?

אוסאמה סעדי: תפסיקי כבר עם ההסתה.

נורית קורן: חברת הכנסת ענת ברקו, תמשיכי בבקשה.

ענת ברקו: אלה הן העובדות.

ענת ברקו: אני אשלח את זה, הכול בסדר.

ענת ברקו: המקור של השם הוא ברור.

ענת ברקו: הנשיא ריבלין לדעתי הוא גם פלסטיני.

ענת ברקו: מה שכן, אף אחד – – –

אוסאמה סעדי: רק להסית אתם יודעים.

ענת ברקו: חבר הכנסת סעדי, אתה צריך לנסוע לרמאללה, לייעוץ משפטי לאבו מאזן או משהו?

ענת ברקו: מה הבעיה, אתה ממהר לאיזה מקום?

עיסאווי פריג': את אחת הבדיחות הגדולות שהיו בכנסת.

ענת ברקו: מה שאני רוצה לומר לכם – מה שאני רוצה לומר לכם, לא לחתרנות בתוך כנסת ישראל – – –

עאידה תומא סלימאן: אין מה להגיד, את עברת את אורן.

ענת ברקו: אני קוראת לכם, באמת, לשמור על המדינה הזאת למען כולנו, לא להתחפר בקורבנות מקצועית, אלא באמת ללכת לנסות בקירוב לבבות, ולא לצעדים שבעצם מובילים אותנו למשהו שהוא הרבה פחות טוב ממה שיש לנו היום.

ענת ברקו: תודה רבה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: "ראחת פלסטין".

זהבה גלאון: זה היה שיעור – – –

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: חברת הכנסת ציפי לבני, בבקשה.

נורית קורן: ואחריה – חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: חברים, בואו נירגע בבקשה, אני רוצה לאפשר לחברת הכנסת ציפי לבני לומר את דבריה.

נורית קורן: בבקשה, שש דקות לרשותך.

ציפי לבני: תודה.

ציפי לבני: אני רוצה לפנות אליך, אדוני ראש הממשלה, לא דיברנו באמת מאז פיטרת אותי בעילה המשונה שנפגשתי עם אבו מאזן.

ציפי לבני: אני אפילו שמה בצד את הציניות המתבקשת, שאתה עכשיו מתחנן לפגישה תוך כדי גל טרור, ולא מקבל אותה.

ציפי לבני: אני אפילו שמה בצד את הכעס שיש בי על מה שאתה עושה למדינת ישראל בחוקים שאתה מניח על השולחן ורק קורעים אותה מבפנים.

ציפי לבני: אני רוצה באמת לדבר עניינית, ולא כדי להתריס.

ציפי לבני: יש טרור בחוץ.

ציפי לבני: טרור הסכינים הוא אולי לא איום אסטרטגי בהשוואה לאינתיפאדת המתאבדים באוטובוסים, אבל אם לא תפעל, נגיע לשם.

ציפי לבני: אזרחי ישראל איבדו את תחושת הביטחון, ואת רובם ממש לא מעניינת האידיאולוגיה של הבית היהודי ועוד בנייה בהתנחלות מבודדת.

ציפי לבני: הם רוצים שקט וביטחון.

ציפי לבני: אני מבקרת משפחות שכולות, גם אני ביקרתי את משפחתה המופלאה של הדר כהן, הלוחמת, וכולן, כל האימהות כולן, מבקשות בקשה אחת: שהן יהיו האחרונות.

ציפי לבני: שלא תהיה עוד משפחה שתחווה את החוויה הזאת.

ציפי לבני: ואתה חייב לענות, ראש הממשלה, באמת, מה אתה עושה כדי שהן יהיו האחרונות.

ציפי לבני: אתמול דיברת על גדר שתעטוף את ישראל.

ציפי לבני: אנחנו בעד, הצענו את זה.

ציפי לבני: אבל איזו מדינת ישראל אתה רוצה לעטוף – אתה לא יכול להתחמק מהשאלה הזאת.

ציפי לבני: את מדינת ישראל בין הים לירדן?

ציפי לבני: רק גושים בלי כל השאר?

ציפי לבני: הגבולות – להצטלם, או לדבר על הגבולות עם מצרים וירדן זה החלק הקל, אבל כדי לתת ביטחון אתה צריך לצאת מאזור הנוחות שלך.

ציפי לבני: בדוגמת חיות הטרף שלך מאתמול, בתוך הכלוב הזה שאנחנו אמורים להיות בו, החיות בפנים או בחוץ?

ציפי לבני: האם כל מיליוני הפלסטינים שחיים ביהודה ושומרון הם חלק ממדינת ישראל שלך?

ציפי לבני: כי הם לא חלק ממדינת ישראל שלנו.

ציפי לבני: אנחנו מציעים להשלים את תוואי הגדר, לכלול את כל הגושים ואת אותם מאות-אלפי הישראלים הטובים שחיים בגושי ההתיישבות בתוך הגדר, כחלק ממדינת ישראל, ולהשאיר את אותם מיליונים של פלסטינים מעבר לגדר.

ציפי לבני: זה משהו שהבית היהודי לא יהיה מוכן לעשות.

ציפי לבני: אצלם העסקה היא אחד פלוס מיליונים; לא יהיו מוכנים לוותר אפילו לא על מילימטר של קרקע, ואנחנו נצטרך, על-פי עמדתם, לבלוע את כל אותם מיליונים שחיים שם.

ציפי לבני: ולכן, אני חושבת שאתה תצטלם ליד הגדר עם ירדן ומצרים – ואני מוכרחה לומר שהגדר עם מצרים היא דבר חיובי שעשית – אבל אתה תשאיר את הישראלים חשופים, כי לא תשלים את הגדר.

ציפי לבני: שנינו יודעים גם שהרעיונות של ליברמן ובנט, שמדברים חזק בחוץ, וחברי הליכוד הקיצונים – הם לא יביאו ביטחון למדינת ישראל; הם רק יגבירו את המתח ואת הבידוד.

ציפי לבני: אבל אתה, לצערי, מחקה את ליברמן, כי את חוק ההדחה הוא הגיש בכנסת הקודמת; אתה רודף אחרי בנט; אתה רק מחזק אותם פוליטית.

ציפי לבני: הם הופכים למקור ואתה לא.

ציפי לבני: הם תמיד ישיגו אותך, והם גם לא יתמכו בך.

ציפי לבני: לא תוכל תמיד להפעיל את הפטנט המכוער של יום הבחירות ולבקש כוח לשמור על ישראל כי אתה שומר עליה, כי אתה כבר לא.

ציפי לבני: זה המצב.

ציפי לבני: תן לצה"ל לנצח, תקשיב לצבא.

ציפי לבני: צה"ל הוא זה שנותן ביטחון, ולא כמה חברי מרכז ליכוד שפורצים לבית ליד הקסבה בחברון ומתנחלים בו.

ציפי לבני: הרמטכ"ל הבהיר, גם בפומבי, אני בטוחה שגם לך בישיבות הקבינט, איזה דברים יעזרו נגד הטרור.

ציפי לבני: תן לצבא את חבילת הצעדים שהוא רוצה, תיתן לפלסטינים לבנות בשטחי C, תעזור לכלכלה שלהם, תקפיא את הבנייה מחוץ לגדר, תבהיר לעולם מה חשוב לנו ומה פחות חשוב, שיהיה סדר עדיפות למדינת ישראל.

ציפי לבני: שיהיה ברור שכשאתה אומר: שתי מדינות לאום, אתה מתכוון לזה – אם אתה מתכוון לזה.

ציפי לבני: הקוורטט מתכנס בימים האלה, אז יש תוכנית צרפתית, ותהיה תוכנית של הקוורטט, ואתה יכול למנוע את זה, בעזרת חבילה של צעדים – לא נורא מסובכת, לא נורא מורכבת, לא מזיזה חייל צה"ל אחד ממשמרתו.

ציפי לבני: הבית היהודי לא יאהב את זה, אני יודעת, אבל תוכל למנוע את היוזמות שיובילו בסוף למדינה פלסטינית בגבולות 67', מזרח-ירושלים בירתה, כשהפליטים מתדפקים על דלתותינו שלנו.

ציפי לבני: שנאת ערבים, הדחתם מהכנסת, סימון עמותות, לא ימנעו את הסכין הבא שתונף, לצערי, על עוד ישראלי, יהודי או ערבי.

ציפי לבני: אתה מנמק את החקיקה הזאת כאן, על הדוכן, השבוע, בגאווה לאומית.

ציפי לבני: הגאווה הלאומית שלי, ראש הממשלה, היא במדינת ישראל, בדור הצעיר שגדל כאן, במגילת העצמאות; באנשים, באדם הצעיר שבא אלי אתמול ואומר: אני בוכה ב"התקווה" מרוב התרגשות וגאווה, ועכשיו אני בוכה מצער.

ציפי לבני: וכשאני שומעת אותך, וכשאני רואה את החוקים האלה, הדברים שלך נגד אזרחי ישראל, חוקי הסימון, לא נוטעים בי גאווה לאומית אלא בושה ועצב גדול.

ציפי לבני: וההבדל בינינו, המחנה הציוני, וביניכם, וגם מחברתי זהבה גלאון, הוא שהחזון שלנו הוא לשמור על ישראל יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: החזון שלנו הוא לא הקמת מדינה פלסטינית.

ציפי לבני: החזון שלנו הוא אפילו לא שתי מדינות לשני עמים.

ציפי לבני: החזון שלנו הוא לשמור על ישראל יהודית ודמוקרטית.

ציפי לבני: אנחנו מעדיפים לעשות הסכם שמסיים את הסכסוך, וההסכם היחידי שקיים מבוסס על שתי מדינות לשני עמים, כי זה ההסכם היחידי שיכול, אם נגיע אליו, לסיים את הסכסוך.

ציפי לבני: ואנחנו שואפים להגיע לשם, ואנחנו רוצים לחזור למשא-ומתן, ואנחנו מעדיפים הסכם.

ציפי לבני: אבל אם השלום אינו מעבר לפינה ואם הפלסטינים סירבו לפשרה הוגנת, אנחנו לא הופכים לבני ערובה בידי הרצון הפלסטיני – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

ציפי לבני: – – מדינת ישראל הוקמה למרות ההתנגדות של העולם הערבי.

ציפי לבני: במקום בידוד מדיני והתדרדרות, אנחנו לוקחים את היוזמה לידינו.

ציפי לבני: זה ה"ייתנו – יקבלו" החדש.

ציפי לבני: אנחנו לא נותנים לפלסטינים, אנחנו מקבלים ולוקחים לנו – –

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

ציפי לבני: – – נעשה את אותם צעדים שמקדמים את ההיפרדות מהם, נשאף לחזור לחדר המשא-ומתן אבל לא נמתין עד שיואילו הפלסטינים לומר שהם מוכנים למה שטוב לנו.

ציפי לבני: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת ציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: מן הרשימה המשותפת, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף – בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אדוני ראש הממשלה, ב-29 לנובמבר 1947 התקבלה החלטה באומות המאוחדות על חלוקת פלסטין לשתי מדינות.

עבדאללה אבו מערוף: 43% מהשטח שלה יהיה למדינה פלסטינית, שהם בעצם 11,000 קמ"ר – –

אלי בן-דהן: – – –

עבדאללה אבו מערוף: – – ו-56% יהיה החלק המיועד למדינה יהודית, שבה חצי מיליון אזרחים יהודים וחצי מיליון אזרחים ערבים, ו-1% שנשאר יהיה ירושלים ובית-לחם, בחסות בין-לאומית.

עבדאללה אבו מערוף: העמדה העקרונית שלנו, של המפלגה הקומוניסטית היהודית-ערבית אז, הייתה הקמת מדינה אחת דו-לאומית, יהודית-ערבית, על כל השטח של פלסטין, שבה כל אזרחיה יחיו בצורה דמוקרטית, שוויונית, אזרחית ולאומית.

עבדאללה אבו מערוף: אבל, למרבה הצער, זה לא התקיים, ובכל זאת הסכמנו לפתרון שתי מדינות, ואנחנו היום במציאות הנוכחית הקיימת.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן, אם ראש הממשלה, כולל מי שדוגל בארץ-ישראל השלמה, מחזיר את מחשבתו הנכונה – אם אכן יש מחשבות נכונות – ועושה דז'ה-וו לשנת 1948-1947, לעמדת המפלגה הקומוניסטית היהודית-ערבית שלנו, אז כמה קורבנות, כמה משאבים, כמה כספים היו נחסכים, והארץ הזאת הייתה נראית אחרת.

עבדאללה אבו מערוף: וכעת, אדוני היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, אדוני ראש הממשלה, אם לא תתקבל ההחלטה הנכונה של שתי מדינות, לפי מה שאנחנו מציעים, על גבולות 4 ביוני 1967 – ואגב, זה שטח קטן בהרבה מה-43% לפי החלטת החלוקה – אז עוד 40 שנה עוד פעם נהיה בדז'ה-וו חוזר, ושוב נתחרט.

עבדאללה אבו מערוף: אבל למעשה תתחרטו על אי-קבלת ההחלטה הנכונה והנבונה הזאת, ואנחנו גם נתחרט שלא יכולנו לשכנע את הממשלה הזאת, שאינה רואה את העתיד הטוב לדורות הבאים.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה ממשיכה להתנגד לכל החלטות האו"ם ומועצת הביטחון ומשאירה את המדינה מבודדת מכל העולם, ואתה מצביעות רק ארצות-הברית ומיקרונזיה.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה, ובמיוחד אתה, ראש הממשלה, לא רואים את העתיד ולא מבינים שהמצב יכול בכל רגע להיות אחרת, או יכול להשתנות בכל עת ובכל שעה.

עבדאללה אבו מערוף: והאמירה שלך, אדוני ראש הממשלה, שעל חרבנו נחיה, לא תהיה לנצח, והכוחניות של ישראל לא נצחית; ישראל לא תישאר הכוח העליון במזרח התיכון, ויש אפשרות שחלק מהמשטרים הערביים הריאקציוניים, או כולם, שהם בברית הדוקה עם ממשלות ישראל, לא יהיו קיימים.

עבדאללה אבו מערוף: וגם תמיכתה של ארצות-הברית היא לא נצחית.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כעת יש יד מושטת לשלום, ידה של הרשות הפלסטינית בראשותו של אבו מאזן, הכוללת גם את אש"ף, שאכן מסכימה להקמת מדינה פלסטינית בגבולות 1967.

עבדאללה אבו מערוף: ושוב אני מזכיר שהשטח הוא קטן מהשטח של החלוקה של 1947.

עבדאללה אבו מערוף: אבל אין פרטנר בצד הישראלי.

עבדאללה אבו מערוף: הממשלה הזו, שבראשותך, אדוני ראש הממשלה, היא לא פרטנר לשלום.

עבדאללה אבו מערוף: מטרתו היחידה של ראש הממשלה היא ההסתה הממושכת, הדמגוגיה ושטיפת המוחות לכל האזרחים כאילו יש אויב שמתמיד ומאיים על קיומה של מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: אבל כולנו יודעים שאין מי שמאיים על קיומה של מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: המדיניות שאתה מוביל, אדוני ראש הממשלה, היא הסכנה והיא האיום על קיומה של מדינת ישראל.

עבדאללה אבו מערוף: וכשראש הממשלה אומר שאנחנו מוקפים בחיות טרף, האם הוא מתכוון לפושעים הטרוריסטים של "ג'בהת א-נוסרה" ו"דאעש" שמטופלים בבתי-החולים בישראל?

עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, ראש הממשלה חייב להוביל שיח אחר, שיח של דו-קיום ולא שיח של הסתה נגד האזרחים הערבים; לא שיח של הריסת בתים, כולל עקירת תושבי אום-אלחיראן.

עבדאללה אבו מערוף: הוא צריך להוביל שיח של שלום שמבוסס על שתי מדינות בגבולות 4 ביוני 67'.

עבדאללה אבו מערוף: זה מקובל על כל העולם, על האו"ם ועל מועצת הביטחון – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

עבדאללה אבו מערוף: – – כולל פתרון של בעיות הפלסטינים, הפליטים הפלסטינים.

עבדאללה אבו מערוף: ולפי החלטות האו"ם, זאת הדרך הנכונה, הנבונה, שתבטיח עתיד טוב לכל האזרחים, יהודים וערבים, ושתבטיח שגשוג ושלווה ועתיד זוהר לדורות הבאים, ללא קורבנות וללא גזענות.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת יעקב פרי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

יעקב פרי: אדוני היושב-ראש, כבוד ראש הממשלה, חברי הכנסת, כותרת הדיון, שתי מדינות לשני עמים, הפכה לססמה שנזרקת לאוויר, אך אין מדובר בססמה ריקה מתוכן.

יעקב פרי: אין ספק כי היפרדות מן הפלסטינים היא יעד אסטרטגי ראשון במעלה של מדינת ישראל, ואם רוצים אנו להגן ולשמור על אופייה היהודי של מדינתנו, להגן על הישגיה המרשימים של הציונות ולהביא לחיזוק אסטרטגי של מדינת ישראל בדורות הבאים, עלינו לחתור לקראת היפרדות מן הפלסטינים.

יעקב פרי: הנהגת המדינה חייבת להסתכל קדימה, בראייה אסטרטגית, בכל הנוגע לעתידה המדיני של ישראל, בהסתכלות לעתיד, בראייה של השינויים הדמוגרפיים הצפויים ומתוך בחינה אסטרטגית של האינטרסים הביטחוניים, המדיניים והכלכליים של מדינת ישראל.

יעקב פרי: ברור כי איננו יכולים להרשות לעצמנו לשקוט על השמרים למול המבוי הסתום הנוכחי.

יעקב פרי: בשבועות האחרונים התעורר ויכוח שמא חזון שתי המדינות עדיין בר-קיימא.

יעקב פרי: יש להבהיר, אינני טוען כי ניתן מחר כבר לפתור את הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים, אך יש להתחיל במיידי תהליך בכיוון של היפרדות מהם – אם לא למעננו, למען ילדינו ונכדינו – מכיוון שברור כבר לעיני כול כי הציר הבילטרלי שבו ניסינו לפעול מספר רב של פעמים נכשל במבחן התוצאה.

יעקב פרי: עדיין, היפרדות מהפלסטינים נשארה אינטרס מובהק של מדינת ישראל, ומי כמוני חווה זאת על בשרו.

יעקב פרי: כיום ניתנת לנו התחושה כי מדינת ישראל – ארץ-ישראל נוצחה על-ידי מדינת ישראל, ואנחנו כולנו הובסנו.

יעקב פרי: בהתבוננות צפונה, דרומה ומזרחה, ברור כי תהליכים משמעותיים מתרחשים במזרח התיכון שבו אנו חיים.

יעקב פרי: תהליכים אלו משפיעים על האינטרסים של השחקנים באזורנו.

יעקב פרי: הגיעה העת ליטול יוזמה, להפסיק להגיב רק מתוך הידחקות לפינה, מתוך הבנה כי הסכסוך הישראלי–פלסטיני איננו מתקיים בחלל ריק והתקדמות לקראת פתרון היא אינטרס ישראלי.

יעקב פרי: תפיסה אזורית שתגביר משמעותית את הסיכוי לפתרון, שתעצים משמעותית את התמורות וההשלכות החיוביות של סיום הסכסוך עבור שני הצדדים, נחוצה במיידי.

יעקב פרי: על ישראל ליזום את כינוסה של ועידה אזורית כזאת, בשיתוף עם מדינות ערב המתונות.

יעקב פרי: לא רק שבנטילת יוזמה ישראל תיקח אחריות על עתידה באופן מושכל ואסטרטגי, אלא גם בזירה הבין-לאומית תשתנה תדמיתה של ישראל אשר למחויבותה לסיום הסכסוך ולשינוי המציאות באזור.

יעקב פרי: מהלך מדיני שכזה יבלום כל ניסיון של הפעלת לחץ בין-לאומי על ישראל ויגייס את הקהילה הבין-לאומית לקדם את התפיסה האזורית הרחבה שמטיבה עם ישראל במגוון אינטרסים; תפיסה אזורית אשר טובה לישראל וחיונית לשימור הציונות ואשר תבטיח את עתידה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, משגשגת ובטוחה.

יעקב פרי: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יעקב פרי, כרגיל, גם על העמידה בזמנים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חברת הכנסת מירב בן ארי.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, גברתי, עד חמש דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

מירב בן ארי: אדוני היושב-ראש, תודה, אדוני ראש הממשלה, חברי וחברותי חברי הכנסת, אני רוצה דווקא לדבר בעד הממשלה ובעד הקואליציה.

מסעוד גנאים: – – –

מירב בן ארי: דווקא בעד, כי אני גם היום וגם אתמול – – –

מסעוד גנאים: – – –

מירב בן ארי: לא, אתה יודע, זה מאוד מטריד אותי, כי אני בסך הכול כאן בשנה הראשונה, ואני שומעת כל הזמן על הקואליציה שהיא מפילה חוקים של האופוזיציה, ואני אומרת לעצמי: למה כל פעם רק מראים לנו את מחצית הכוס המלאה?

מירב בן ארי: הרי רק אתמול עברה כאן בקריאה שלישית הצעת חוק של חברי הכנסת מיכל רוזין ומיקי לוי; היום עברו כאן חוקים של האופוזיציה.

מירב בן ארי: אבל בכל פעם שנופל כאן חוק של האופוזיציה, דבר ראשון אומרים לנו: אתם, הממשלה הזאת – הקואליציה הזאת מפילה כל חוק.

מירב בן ארי: אז מאוד חשוב לי להעמיד דברים על דיוקם.

מירב בן ארי: כמעט כל יום עוברים כאן חוקים של האופוזיציה, חוקים טובים.

מיכל רוזין: את צריכה להיות יושבת-ראש הקואליציה.

מיכל רוזין: לא כל היושבים פה.

מיכל רוזין: את צריכה להיות יושבת-ראש הקואליציה.

מירב בן ארי: תודה על המחמאה.

מיכל רוזין: – – –

מירב בן ארי: אני אקח את זה כמחמאה.

מיכל רוזין: אמיתי.

מיקי לוי: זאת מחמאה.

מיכל רוזין: זאת מחמאה.

מיכל רוזין: זה לא היה סרקזם.

מיקי לוי: אנחנו – – –

מיכל רוזין: את יושבת פה שעות על-גבי שעות.

מיקי לוי: – – – שעות על-גבי שעות.

מירב בן ארי: אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת לוי ורוזין.

מירב בן ארי: מחמאות, מחמאות.

יולי יואל אדלשטיין: מחמאה שקיבלת היא לא סיבה לקריאות ביניים.

מירב בן ארי: לא, אבל הם – – –

מיקי לוי: – – – היא שותפה אתנו עד לשעות הקטנות של הלילה.

יולי יואל אדלשטיין: תפרגן בכתב.

מירב בן ארי: תודה, תודה.

מירב בן ארי: הוא אמר שאני שותפה לשעות הקטנות.

מיקי לוי: – – –

מירב בן ארי: בשמחה.

מירב בן ארי: אני מודה לכל האופוזיציה על הפרגונים, ואני חושבת באמת – – –

מיקי לוי: עכשיו יש לך בעיה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: ועכשיו עוד כמה מילים לטובת הממשלה.

מירב בן ארי: אני רוצה באמת גם לציין כאן כל מיני תהליכים משמעותיים שהיו כאן, בעיקר מול שר האוצר, גם לגבי העלאת שכר החיילים, כשב-1 בפברואר אלפי חיילים במדינת ישראל נהנו מכמעט הכפלה של המשכורת שלהם; ולאור העובדה שיש כאן הרבה חניכים של תנועת נוע"ם – להתראות, תודה רבה שבאתם, תודה.

מירב בן ארי: וכשגם אתם תהיו חיילים תוכלו לזכות לשכר הוגן והולם ממדינת ישראל.

מירב בן ארי: אני רוצה לציין גם את הפחתת המסים, גם במע"מ, גם במס; את תוספת הקצבאות לקשישים; את המיליארדים – חברי הכנסת מיש עתיד, זה בדיוק כשאני מדברת על המיליארדים שנוספו בזכות שר האוצר הנוכחי, חשוב שתדעו – גם בחינוך, גם בקצבאות לקשישים וגם במשרדי הרווחה, ובכלל, הנושא הזה של הוספת כספים ולא גזירות על הציבור.

מירב בן ארי: לסיכום – אני אפילו אקצר בזמני, כי אני רואה שאדוני היושב-ראש מקפיד על הזמנים – הרבה פעמים נשמעים כאן דברים שליליים – – –

מאיר כהן: משהו על שתי מדינות.

יעל כהן-פארן: – – –

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חשוב – אני – – –

יולי יואל אדלשטיין: היא רוצה להישאר במסגרת דיון מעשי.

מירב בן ארי: אני רוצה להיות פרקטית, לא לדבר כרגע על דברים בעלמא, אלא על דברים שכבר קורים במציאות של מדינת ישראל.

מאיר כהן: את צודקת.

מאיר כהן: שתי מדינות זה – – –

מירב בן ארי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מירב בן ארי, גם על תרומתה ללוחות-הזמנים.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אתם מקסימים.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזמין את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ; בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, לא, לא, אל תנסה אפילו, יש לך ארבע דקות.

יולי יואל אדלשטיין: עד ארבע דקות.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, תודה רבה, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, אנחנו בעיצומו של גל טרור רצחני שמבוצע על-ידי ילדים וילדות, נערים ונערות בגילים באמת הזויים.

בצלאל סמוטריץ': אלו הם, אדוני ראש הממשלה, ילדי התקווה; זהו דור התקווה שצמח בעשורים האחרונים ברחוב הערבי ביהודה ושומרון, מאז הסכמי אוסלו שטיפחו אצל הערבים את התקווה להקמת מדינה ערבית על חורבותיה של מדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': זהו דור שלם שגדל על ברכיה של התקווה הזאת, ועל השאיפה להיות שהיד כדי להגשימה.

בצלאל סמוטריץ': והתקווה הזאת מטופחת בכל השנים הללו בחסותנו, ולא פעם גם במימוננו, על-ידי הרשות הפלסטינית, על מצע של שקרים, שנאה והסתה לטרור ולאלימות.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת מיקי זוהר, אני לא הייתי מפריע לך אם היית מדבר.

בצלאל סמוטריץ': לא הייתי מפריע לך אם היית מדבר.

בצלאל סמוטריץ': תן לראש הממשלה לשמוע דברים חשובים.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ראש הממשלה, גל הטרור הזה הוא גלגול נוסף של התקווה הזו, והפעם עם הרבה מאוד אכזבה ותסכול מחוסר היכולת לממשה.

בצלאל סמוטריץ': מי שאשם בגל הטרור הזה הוא לא מי שאכזב, אלא מי שטיפח את התקווה השקרית הזו מלכתחילה.

בצלאל סמוטריץ': האכזבה היא מחויבת המציאות.

בצלאל סמוטריץ': מלכתחילה היה ברור שמדובר בתקווה חסרת סיכוי, תקווה שאין שום סיכוי בעולם להצליח לממש אותה, וממילא האכזבה הזו הייתה רק עניין של זמן.

בצלאל סמוטריץ': אדוני ראש הממשלה, אני מוכרח לומר כאן מעל הבמה הזו: השמאל צודק.

בצלאל סמוטריץ': אין פתרון צבאי לטרור.

בצלאל סמוטריץ': אין פתרון צבאי שמסוגל להתמודד עם ילדה בת 13 שיוצאת מהבית, לוקחת סכין מטבח מהמגירה של אימא שלה, מכניסה אותה לתיק, יורדת לרחוב ודוקרת יהודי מזדמן.

בצלאל סמוטריץ': אין דבר כזה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא שאין צעדים טקטיים צבאיים שאפשר וצריך לנקוט.

בצלאל סמוטריץ': צריך לסגור צירים, וצריך לעשות כתרים וצריך לגבות מחיר כלכלי, וצריך להרחיב את ההתיישבות ולהבהיר שהטרור לא משתלם.

בצלאל סמוטריץ': אבל, אדוני ראש הממשלה, כשצריך לטפל בייאוש בתוך מרחב שבו חייבים לשמר את התקווה שעומדת בבסיסו, אז הצעדים האלה הם לא יעלו על הדעת, מכיוון שהם רק יעמיקו עוד יותר את הייאוש ועוד יותר את התסכול, וממילא גם יגבירו את הטרור.

בצלאל סמוטריץ': כל עוד אנחנו ממשיכים לשמר אצל הערבים את התקווה, שהיא עומדת בבסיס כל הפעולה שלהם, אין לנו סיכוי לנצח את הטרור הזה.

בצלאל סמוטריץ': רק הכרעה חד-משמעית ויצירת תקווה חדשה יוכלו לגל הטרור הזה.

בצלאל סמוטריץ': זה נכון, יש שלב ביניים בעייתי.

בצלאל סמוטריץ': יש שלב ביניים שבו יהיו יותר ייאוש ויותר תסכול, ולכאורה יותר טרור.

בצלאל סמוטריץ': אבל מתישהו, אדוני ראש האופוזיציה, נגיע לאיזה סף שכשנחצה אותו יהיה ייאוש מוחלט, תהיה כניעה, תהיה השלמה עם העובדה שאנחנו כאן לנצח, כדי להישאר, ושלא תקום מדינה ערבית, ושממילא גם אין בשביל מה למות, חבל על הזמן.

בצלאל סמוטריץ': ואז כמובן ייפתח האופק לתקווה חדשה, ומי שירצה לחיות כאן חיים טובים תחת השלטון היהודי הטוב, עם כל השפע והקדמה והטכנולוגיה שהעם היהודי הביא לארץ-ישראל אחרי הביצות והמלריה שהיו כאן לפני שהגענו, ייהנה מכל זה.

בצלאל סמוטריץ': ומי שירצה לממש את שאיפותיו הלאומיות, יעשה את זה במדינה אחרת.

בצלאל סמוטריץ': בדיוק ברוח אותן – חבר הכנסת גפני – שלוש איגרות ששלח יהושע בן נון בכניסה לארץ: הרוצה להשלים ישלים, הרוצה ללכת ילך והרוצה להילחם יילחם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו יודעים להילחם.

בצלאל סמוטריץ': אבל בבסיס של הפנייה של יהושע בן נון עומדת עמידה חד-משמעית: אנחנו כאן, הגענו, זה שלנו, באנו לנחול, זה לא נתון למשא-ומתן.

בצלאל סמוטריץ': ואדוני ראש הממשלה – אני כבר מסיים, אדוני היושב-ראש – אתה ראש ממשלה כבר עשר שנים, שבע מתוכן רצופות, בשנים האחרונות.

בצלאל סמוטריץ': אתה ראש ממשלה טוב, שעושה המון המון דברים טובים לעם ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אבל במישור המדיני אתה ממשיך לנהל את הסכסוך במקום להכריע אותו.

בצלאל סמוטריץ': ואני מבקש ממך, תהיה מנהיג אמיץ, תנהיג את המדינה, תסתכל לאזרחי ישראל בעיניים, תגיד להם את האמת שאתה יודע יותר טוב מכל אחד אחר, שאין ולא תקום מדינה ערבית בארץ-ישראל, שחבל על הזמן.

בצלאל סמוטריץ': תגיד את זה לערבים, תגיד את זה לעולם – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

בצלאל סמוטריץ': – – תגדע את התקווה הזו ותייצר תקווה חדשה לכל מי שיושב כאן.

יוסף ג'בארין: איזה תקווה יש לך – – –

בצלאל סמוטריץ': זאת הדרך היחידה שבה תיזכר בהיסטוריה כמנהיג אמיץ, ולא כמי שרק ניהל מדינה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב בן צור – בבקשה, אדוני, עד ארבע דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת עודד פורר.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, מדברים פה הרבה על שתי מדינות לשני עמים.

יואב בן צור: אני באמת רוצה להבין על מה אתם מדברים ועל מי.

יואב בן צור: על איזה שני עמים, מדינת "חמאס", "דאעש", "פתח", "עז-א-דין אל-קסאם"?

יואב בן צור: על מה אתם מדברים, רבותי?

יואב בן צור: לי לא אכפת, שלוש מדינות לשלושה עמים, לא שניים.

יואב בן צור: אבל השאלה שאנחנו צריכים לשאול – – –

מיקי לוי: אבל ראש הממשלה אמר.

מיקי לוי: בן צור, ראש הממשלה אמר.

יואל חסון: אז אולי שראש הממשלה יקשיב קצת.

אלעזר שטרן: לא, לא, זה מעניין.

אלעזר שטרן: מה זה שלוש מדינות?

יואב בן צור: ניתן לכל אחד איזה קטע של משהו.

אלעזר שטרן: דתיים, חילונים, מה זה?

אלעזר שטרן: מה זה?

יואב בן צור: לא, לא.

יואב בן צור: אמרנו, אצל הערבים – – –

חיים ילין: הוא אמר שלוש מדינות יש.

יואב בן צור: כן.

אלעזר שטרן: אז אחת לערבים.

זוהיר בהלול: דבר כמו גולדה מאיר שאמרה: אין פלסטין, אין פלסטינים.

זוהיר בהלול: גולדה מאיר.

יואב בן צור: רבותי, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו, ובפרט לנוכח מה שאנחנו רואים בשנים האחרונות ומה שקורה במדינות ערב, בסוריה, בעיראק, בתימן, האם המדינות הללו יוכלו להיות שכנות ולחיות זו לצד זו, או שתהיה מדינה אחת שתשליט טרור על כל שכנותיה.

יואב בן צור: הכי קל לצאת בססמאות, אבל אנחנו כקובעי מדיניות צריכים להישיר מבט למציאות ולאירועים האחרונים ולבחון בכנות האם הססמאות הללו, יש סיכוי שיתמלאו בתוכן ממשי, או שמא אלה חלומות באספמיה.

יואב בן צור: אני סמוך ובטוח שכל אחד מאתנו יודע את התשובה לאשורה, ולא צריך להיות חכם גדול כדי לדעת את התשובה, צריך מינימום של ריאליות וחיבור לשטח ולעם.

יואב בן צור: העם בבחירות האחרונות אמר את דברו בצורה הברורה ביותר, ולא מפני שהעם אינו שוחר שלום.

יואב בן צור: להפך, רוב רובו של העם שוחר שלום, ולעתים אף במחיר של ויתורים כואבים.

יואב בן צור: אבל כולנו מבינים היום שעם מחבלים, עם הסתה פרועה, שמובילה לילדים בני 15 ו-16 שמסתובבים עם סכינים, לא יכול להיות שלום, ובטח שאסור לתת להם מדינה שתהפוך במהרה לקן טרור של "דאעש" וגרורותיו.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, במקום לדבר על שתי מדינות לשני עמים, אנחנו קודם כול צריכים לדבר על ההסתה הפרועה שיש ברשות הפלסטינית; על חומרי הלימוד של ילדי הרשות הפלסטינית, שמקדשים את המוות, הרצח והפגיעה בחפים מפשע; על העובדה שילדים יוצאים לפגע ולרצוח.

יואב בן צור: על זה צריך לדבר.

יואב בן צור: ואתם, בסוג של אטימות גובלת באוטיזם, עדיין עסוקים בשתי מדינות לשני עמים.

יואב בן צור: אבל אין לי ספק, אין לי ספק, שבקרוב נתפכח כולנו – – –

קריאה: תמחק את המילה אוטיזם.

יואב בן צור: טוב, תמחק את המילה אוטיזם.

יואב בן צור: אני מבקש להוציא מהפרוטוקול את המילה אוטיזם.

יואב בן צור: – – – נתפכח כולנו ונבין שאנחנו באמת, העם היהודי, שוחר שלום, רוצה לעשות שלום, ולוואי ולוואי שנצליח שתהיה מדינה אחת מאוחדת במדינת ישראל, ועוד מדינה נוספת מאוחדת שוחרת שלום.

יואב בן צור: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת יואב בן צור.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, חבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חבר הכנסת משה גפני.

עודד פורר: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, חשבתי לנצל את שלוש הדקות כדי ללמד את חברי הכנסת קצת היסטוריה על הצהרת בלפור, על ועידת סן-רמו, שאישרה את הצהרת בלפור, על קביעת עבר הירדן המזרחי ב-1922 ועל – –

מאיר כהן: על איזה נוסח של הצהרת בלפור?

עודד פורר: – – ועל למעלה מ-100 שנים של טרור שאין להן שום קשר לססמה של שתי מדינות לשני עמים.

עודד פורר: אבל אני מעדיף שאת השיעור הזה נעבור בפעם אחרת, והפעם אני רוצה לדבר ולנצל דווקא את העובדה שיושב כאן ראש הממשלה, כדי לספר לו איך ממשלתו יוצרת באמת מדינה אחת לעצמאים ומדינה אחת לשכירים, ומחריבה צעד אחר צעד את העצמאים והעסקים הקטנים.

עודד פורר: איך יד ימין של ממשלתו תומכת בדמי אבטלה לעצמאים, ויד שמאל קובעת שהם לא יקבלו את דמי האבטלה מביטוח לאומי כמו כולם, אלא מכספי הפנסיה שהם עצמם הפרישו, מה שייתן להם פנסיה נמוכה בעתיד.

עודד פורר: איך יד ימין של ממשלת נתניהו מדברת על שוטף פלוס 30 לעסקים, דבר שהוא ראוי מאין כמוהו, אבל יד שמאל מכניסה סעיף שהרשויות המקומיות ישלמו רק כשהן יקבלו את הכסף מהמדינה, במקום שהמדינה תתחייב גם היא להעביר את הכסף לרשויות כדי שהעובדים האלה יראו את שכרם ביומם – בדיוק כמו עובדי הרשויות המקומיות, שלא מחכים להעברת התקציבים מהממשלה כדי לקבל שכר.

עודד פורר: איך יד ימין של ממשלת נתניהו תומכת בפנסיה לעצמאים ואומרת שהיא תדרוש פנסיית חובה, אבל יד שמאל מייצרת הפרש והבדל בין ההכרה בפנסיה שמפרישים העצמאים לבין ההכרה בפנסיה שמפרישים השכירים.

עודד פורר: אדוני ראש הממשלה, אני זוכר היטב את משל האיש השמן שנסחב על גבו של האיש הרזה.

עודד פורר: חבר הכנסת מיקי זוהר – את משל האיש השמן שנסחב על גבי האיש – אתה לא האיש השמן עדיין, אתה האיש הרזה.

עודד פורר: אבל אני זוכר היטב את משל האיש השמן – –

יואל חסון: אני מקווה – – – כל השיחות האלה עם ראש הממשלה.

עודד פורר: – – שנסחב על גבו של האיש הרזה.

עודד פורר: אתה טווית את המשל הזה כדי לדמות איך המגזר הציבורי הולך ומתנפח על חשבון המגזר העסקי, שנושא אותו על גבו.

עודד פורר: אבל בינתיים הממשלה הזו משמינה את המגזר הציבורי ואת עובדי המגזר הציבורי ב-7.5 מיליארד שקל הסכם שכר, אבל היא לא מוצאת 300 מיליון שקל שנדרשים לדמי אבטלה לעצמאים, שיבואו מקופת המדינה ומקופת הביטוח הלאומי ולא מכיסם של העצמאים שיממנו לעצמם את האבטלה.

עודד פורר: גם בחוק שאישרתם היום בתמיכת הקואליציה, והעובדה שלא הסכמתם שמימון חופשת הלידה לגברים יבוא מדמי הביטוח הלאומי, אלא יבוא, שוב, מכיסם של העצמאים, זה לא שתי מדינות לשני עמים; זו מדינה לשכירים ומדינה לעצמאים, שמופלים לרעה, ואני קורא לכם לשנות את זה.

עודד פורר: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עודד פורר.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת משה גפני – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: אחריו – חברת הכנסת מיכל רוזין.

איתן כבל: גפני, אתה יודע מה להגיד?

משה גפני: מה לעשות.

מיקי רוזנטל: הרבנים נתנו גושפנקה?

משה גפני: להתחיל, כן?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: חשבתי שזאת ברכת הדרך.

משה גפני: לא.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הכנסת, אדוני ראש הממשלה, חברי הכנסת, אני בעד קידום התהליך המדיני.

משה גפני: עם כל הזעם שיש על המחבלים – –

עיסאווי פריג': התגעגענו אליך, גפני.

עיסאווי פריג': התגעגענו אליך.

משה גפני: – – אלה שפוגעים בילדים, אלה שפוגעים בנשים, בגברים – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת פריג', אתה לא הורחקת על-ידי סגנית היושב-ראש?

עיסאווי פריג': – – –

משה גפני: – – צריך לקדם את התהליך המדיני.

משה גפני: אדוני ראש הממשלה, אתה נמצא כאן בנושא של 40 חתימות ואתה צריך להקשיב לחברי הכנסת.

משה גפני: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה לבקש ממך, אני אתך בקואליציה, אני רוצה לבקש ממך, אל תתפתה לססמאות של הקיצונים, תנהל במתינות את המדיניות, ללא אמירות, לא של שלוש איגרות של יהושע בן נון – אני יכול להביא את שלוש השבועות שהשביע הקדוש-ברוך-הוא את ישראל.

משה גפני: תנהל את זה באופן מתון.

משה גפני: יש בעיה, אתה לא יכול לריב, לא עם ארצות-הברית, לא עם אירופה, לא עם כל העולם.

משה גפני: תתנהל כמו שאתה מתנהל, אל תלך לא לקיצוניות הזאת ולא לקיצוניות הזאת.

משה גפני: אבל מכיוון שנאמר פה קודם "שתי מדינות לשני עמים" – אני לא מקבל את הססמה, צריך לנהל משא-ומתן זהיר – אבל מכיוון שדיברו פה על שתי מדינות לשני עמים, אני רוצה להגיד לך, אדוני ראש הממשלה: היה דיון בוועדת הכספים.

משה גפני: הממשלה הקודמת, כשיאיר לפיד היה שר האוצר, עשתה נבחרת דירקטורים ושמה שמה מדינה אחת – אני לא רוצה להגדיר את ההגדרות האלה – מדינה אחת לאותם נבחרים, שמייצגים חלק קטן באוכלוסייה, ונבחרת גדולה-גדולה שמייצגת את כל המגזרים, שנראית כמו עם אחר.

משה גפני: אדוני ראש הממשלה, אני רוצה להקריא לך סמ"ס שקיבלתי מאישה חרדית, שהיא מחזקת את ידי; היא כותבת, בקשר לנבחרת הדירקטורים: לפני שנה ניסיתי להיכנס לנבחרת, למרות כל הניסיון שלי – אני מכיר את האישה הזאת, היא גם חותמת בשמה – בכהונה בעבר בחברות ממשלתיות, ברשות הנמלים, כהונה של יושבת-ראש בחברה ציבורית ודירקטורית בתאגידי מים ובחברות ציבוריות נוספות, רואת-חשבון מעל 35 שנה, סמנכ"לית כספים בחברה שמגייסת מעל חצי מיליארד שקל בשנה – לא הצלחתי לעבור את הרף.

משה גפני: אגב, שמעתי זאת מנשים נוספות החברות אתי באיגוד נשים דירקטוריות עולמי, גם הן בעלות ניסיון ולא עברו את הרף.

משה גפני: אין אישה חרדית בנבחרת הדירקטורים הזאת, שנעשתה בקדנציה הקודמת.

משה גפני: אני הצטרפתי לקואליציה הזאת כדי לשנות את מה שעשתה הממשלה הקודמת.

משה גפני: לא יהיו פה שתי מדינות לשני עמים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

משה גפני: אנחנו עם אחד, מדינה אחת ובנבחרת הדירקטורים, אם יש מושג כזה, צריכים להיות אתיופים, צריכים להיות חרדים, צריכים להיות מהפריפריה, צריכים להיות ספרדים וצריכים להיות אשכנזים.

משה גפני: לא יכול להיות צבע אחד, מין אחד – –

קריאות: – – –

משה גפני: – – גזע אחד, ובעיקר בלי כיפה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה לחבר הכנסת משה גפני.

מיקי רוזנטל: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת מיכל רוזין.

קריאה: כל הכבוד.

יולי יואל אדלשטיין: השופט מרדכי בן-דרור, יושב-ראש ועדת מינויים, כתב את הדברים האלה ב-1997 והגיש דוח על הנושא הזה.

יולי יואל אדלשטיין: מאז לא השתנה שום דבר, כך – – –

עיסאווי פריג': – – –

עאידה תומא סלימאן: – – –

משה גפני: תוסיף לפרוטוקול גם ערבים – גם ערביות.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: כן, זיכרונו לברכה.

קריאה: – – –

מיכל רוזין: כבוד יושב-ראש הכנסת, ראש הממשלה, אני מקווה שאתה לא מקשיב רק לחברי הקואליציה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת יוגב, אתה מפריע לראש הממשלה להקשיב לי.

מיכל רוזין: אני יודעת שאתה מאוד חובב היסטוריה, ואני רוצה להתחיל – בעקבות הדברים שלך ביום שני כאן במליאה, על הכבוד הלאומי שלנו – בהיסטוריון האתונאי תוקידידס, שטען שפחד ואינטרס מובילים לעתים קרובות לשיקולים של כבוד, כבוד לאומי.

מיכל רוזין: ואנחנו ראינו גם את גרמניה לפני מלחמת העולם השנייה מתנהלת בפוליטיקה של יוקרה ושל כבוד, ומדינות רבות הובילו את העם שלהן למלחמות סביב הכבוד הלאומי.

מיכל רוזין: ובמה אנחנו מתגאים בעולם, כמדינה עם כבוד לאומי?

מיכל רוזין: בחוק העמותות, שמשתיקים את ארגוני זכויות האדם וארגוני השמאל והופכים אותם לשתולים ובוגדים?

מיכל רוזין: הפיכת האמנים ואנשי הרוח במדינה לשתולים ובוגדים?

מיכל רוזין: אנחנו מתגאים, בכבוד לאומי, בזה שדוח ה-OECD קובע שישראל היא מהמדינות העניות בארגון וממדי העוני גדלים במהירות הגדולה ביותר, כש-22% מהאוכלוסייה הם עניים, כשלפני 20 שנה – רק 14%.

מיכל רוזין: זה כבוד.

מיכל רוזין: כש-70% מהילדים עניים מתחת לקו העוני – זה כבוד.

מיכל רוזין: כשיש זינוק של 60% ברצח נשים בידי בני-משפחתם – זה כבוד.

מיכל רוזין: כששישה עובדים בבניין נהרגו רק החודש, רק החודש, ובשנה יש כ-30 עובדי בניין שנהרגים – זה כבוד לאומי.

מיכל רוזין: כש-30% מהכלואים בכלא הנוער היחיד במדינת ישראל הם ממוצא אתיופי, כאשר שיעורם באוכלוסייה רק 2% – זה כבוד לאומי.

מיכל רוזין: כשאנחנו כולאים מבקשי מקלט ופליטים בלי לבדוק את מעמדם, זה גם כבוד לאומי.

מיכל רוזין: אז במקום לעסוק בכל מיני מסכי ערפל ולהסית נגד מגזרים שונים באוכלוסייה ולשסות אותם זה בזה, אוכלוסייה אחת נגד אוכלוסייה שנייה, בפופוליזם זול, עם הצעות חוק שפוגעות בדמוקרטיה, ובוודאי פוגעות בכבוד הלאומי שלנו ובמעמדנו בעולם, הגיע הזמן שתעניק פתרון לכל אזרחי ואזרחיות המדינה; וכמו שאתה אומר, החיים עצמם, החיים עצמם, ולהביא לנו ביטחון.

מיכל רוזין: ארבעה חודשי גל טרור מימין ומשמאל, לכולם ברור שהדרך היחידה, היחידה לפתור את המצב עבור כולם, זה להביא לכאן הסדר ופתרון מדיני, וזה יהיה הכבוד הלאומי האמיתי שלנו.

מיכל רוזין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת מיכל רוזין.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת עמיר פרץ – בבקשה, אדוני, עד שש דקות לרשותך, ואחריו – חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אדוני ראש הממשלה, אני דווקא כן רוצה לדבר על הדיון של שתי מדינות לשני עמים.

עמיר פרץ: נכון, קשה מאוד לקיים דיון על שתי מדינות, נוכח האלימות הקשה שפוקדת את ארצנו.

עמיר פרץ: קשה מאוד לדבר על איומים דמוגרפיים נוכח האיומים המיידיים של המרצח שטוף השנאה שיכול לצוץ מכל קרן רחוב.

עמיר פרץ: אבל החלטתי כן לדבר על דמוגרפיה נוכח האיומים המיידיים, כי אני יודע שכאשר הדם רותח, קל יותר להקדיח אותו מאשר להרגיע אותו.

עמיר פרץ: ראש הממשלה, אתה בוודאי חושב שהדיבור על הבעיה הדמוגרפית הוא נאיבי, מנותק מהמציאות – שלום, שלום באספמיה, שאנחנו הנאיביים חולמים והוזים.

עמיר פרץ: אבל אתה גם חושב אולי שהזמן פועל לטובתנו.

עמיר פרץ: ובכן, אדוני ראש הממשלה, הזמן פועל לרעתנו.

עמיר פרץ: הייאוש מההסדר המדיני, התגברות הבידוד הבין-לאומי, התחזקות הקריאות לחרם על ישראל – כל אלה מכרסמים ביסודות קיומנו.

עמיר פרץ: ואדוני ראש הממשלה, אני יודע שאתה מאוד עסוק עם החומר שיש לך, אבל תקשיב לי רק דקה – –

בנימין נתניהו: אני כותב נאום.

עמיר פרץ: אני יודע, רק דקה, דקה.

עמיר פרץ: – – לנתון מסוים שאני רוצה להשמיע לך.

עמיר פרץ: אני רוצה לתת לך את הדוגמה הבולטת ביותר של מה זה האיום הדמוגרפי.

עמיר פרץ: תראה, ניר ברקת, שהצטרף לליכוד – אתה יודע, אני מייד אחריו אמרתי, אני חייב לחזק באופן נגדי את מפלגת העבודה, אחרי שניר ברקת עשה מהלך כל כך דרמטי.

עמיר פרץ: אני רוצה לתת לך את הדוגמה של ירושלים, תראה מה קרה בירושלים.

עמיר פרץ: ניר ברקת, אדוני היושב-ראש, נבחר לראשות העיר בקולותיהם של 106,316 מצביעים.

עמיר פרץ: זה מה שהוא קיבל.

עמיר פרץ: לעומת זאת, 210,000 מצביעים פלסטינים שרשומים בספרי הקלפיות, רשומים, לא הגיעו להצבעה, בגלל החלטתם הם.

עמיר פרץ: אילו היו מגיעים לקלפיות, אדוני ראש הממשלה, ייתכן שאחד מצאצאיו של המופתי היה נואם כראש עיריית ירושלים המאוחדת לנצח נצחים.

עמיר פרץ: עכשיו, אדוני ראש הממשלה, דמיין אתה, ידמיינו האזרחים, מה יקרה אם מיליון וחצי פלסטינים יקבלו זכות הצבעה.

עמיר פרץ: מה תעשה?

עמיר פרץ: תשנה את הססמה שלך?

עמיר פרץ: במקום "הערבים נוהרים לקלפיות", "הפלסטינים מציפים את הקלפיות"?

עמיר פרץ: הרי לשם אתה מוביל אותנו, זה ברור לחלוטין.

עמיר פרץ: אין דרך אחרת – או שתהיינה כאן שתי מדינות, או שבסופו של דבר נקבל כאן מדינה דו-לאומית, שכולנו נהיה שבויים בתוכה.

עמיר פרץ: לצערי, אדוני ראש הממשלה, דוברי הימין מנסים להציג מצג שווא שכאילו חזון שתי המדינות מת.

עמיר פרץ: אני מוכרח לומר לך שמפעל ההתנחלויות הגיע להישגים רבים ויכול להיות שהם יצליחו לגרום לכך שהמצב יהיה בלתי הפיך ואנחנו נהיה במצב שבו נשלם את המחיר הדמוגרפי.

עמיר פרץ: אבל כדאי לפחות, רגע לפני שזה קורה, לדבר על המספרים.

עמיר פרץ: תראה, אדוני ראש הממשלה, מעבר לקו הירוק, כולל ירושלים המאוחדת – יש לנו 570,000 אזרחים שגרים מעבר לקו הירוק.

עמיר פרץ: 490,000 מתוכם יכולים להישאר חלק ממדינת ישראל, כי הם נמצאים בכל אותם אזורים המוגדרים גושים.

עמיר פרץ: ואני כולל בתוך זה – אני יודע שיש ויכוח עם הפלסטינים, בתוכניות הכי-הכי מרחיקות לכת, על אצבע-אריאל ואצבע-קדומים – אני כולל את אצבע-אריאל ואצבע-קדומים, למרות שהם תופסים שטח גדול עם מספר אזרחים יותר קטן.

עמיר פרץ: אבל אנחנו יכולים היום – אנחנו, המחנה הציוני – להודיע שבתוכנית חילופי שטחים – ואלה המספרים, גבירותי ורבותי:

עמיר פרץ: 22,000 קמ"ר זה שטחה של מדינת ישראל, פלסטין – כ-6,000 קמ"ר, וכל האזור שתיארתי, שיושבים בו קרוב ל-500,000 איש, הוא 5% משטחה של פלסטין.

עמיר פרץ: כדי לבצע את אותה תוכנית שמקובלת על העולם מבחינה בין-לאומית, ה-swap המפורסם, אנחנו צריכים לתת 1% בתמורה, כאשר אתה יודע שאם יהיה הסכם, חלק מהמנהרה שאמורה לחבר את עזה ויהודה ושומרון יהיה חלק מהדיון אם זה חלק מהשטח הנמדד או לא.

עמיר פרץ: כלומר, אנחנו יכולים לצאת בהחלט במצב שבו – חברי בן-דהן, תעביר את זה לחבריך – את גוש-עציון אנחנו לא מפנים, כל היישובים שנמצאים על הקו הירוק, איננו אויבים שלהם.

עמיר פרץ: אבל יש בהחלט 80,000 אזרחים שיצטרכו להחליט, ואתה, אדוני ראש הממשלה, צריך להחליט: האם עתידה של מדינת ישראל יוכרע בגלל עתידם של אותם 80,000, שדרך אגב, בבדיקות שלנו, 40,000 מתוכם מוכנים לעזוב מרצון כי הם עובדים בישראל, ורק 40,000 הם אותו גרעין מאוד אידיאולוגי, שאני מאוד מכבד ומעריך, אבל אני מאוד מצטער, אין שום סיבה שמדינת ישראל תישאר שבויה לנצח בידי אותו גרעין אידיאולוגי.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים, אדוני.

עמיר פרץ: אדוני ראש הממשלה, הגיעה השעה, אתה יכול לעשות זאת.

עמיר פרץ: אתה יודע זאת.

עמיר פרץ: דווקא אתה כאיש ימין, אם תוביל למהלך של שתי מדינות, תמצא את כולנו מגבים אותך ותעשה מהלך היסטורי שיצדיק את כהונתך הממושכת.

עמיר פרץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אוסאמה סעדי – בבקשה, אדוני.

יולי יואל אדלשטיין: ואחריו – חבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש הממשלה, חברי חברי הכנסת, לפני שעה קלה היה ויכוח במליאה בין חברי הכנסת יואב קיש ודב חנין, שבשיאו אמר חבר הכנסת יואב קיש, שלא נמצא פה – קיוויתי שיהיה פה וישמע אותי – הוא אמר בזלזול, אדוני ראש הממשלה: על מה אתה מדבר?

אוסאמה סעדי: על עם פלסטיני שלא קיים בכלל.

אוסאמה סעדי: ועכשיו שמענו את חברת הכנסת מהליכוד, ד"ר ענת ברקו, שאומרת שאין, אדוני, פלסטין, כי אין פ"א בערבית.

אוסאמה סעדי: וגם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ אמר: אין דבר כזה עם פלסטיני.

אוסאמה סעדי: גם השר יריב לוין אמר, אדוני ראש הממשלה: אין בכלל עם פלסטיני.

מסעוד גנאים: אז זהו, שאין פ"א.

מסעוד גנאים: אין פ"א, אין מה לחפש.

אוסאמה סעדי: אין פ"א.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, שאני לא בא בטרוניה או בתלונה או בטענה לחברי כנסת מהשורות האחרונות של הליכוד, אלא אני בא בטרוניה אליך, בתור המנהיג והמאסטרו של תזמורת ההסתה הבלתי-פוסקת כנגד העם הפלסטיני וכנגד הציבור הערבי וכנגד חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: אם בארזים נפלה שלהבת, מה יגידו אזובי הקיר?

אוסאמה סעדי: ועוד משל: הדג מסריח מהראש.

זוהיר בהלול: לא, זה לא נמצא – – – זה לא נמצא.

אוסאמה סעדי: לא נמצא?

זוהיר בהלול: לא, לא.

ענת ברקו: – – – שמעתי שאתה מדבר על – – –

אוסאמה סעדי: ענת ברקו נכנסה לפה, ואני רוצה להגיד לך, אדוני ראש הממשלה, מי שפגש בשיח' אחמד יאסין ואמר לו – השיח' יאסין אמר לה: אני מוכן שניפגש בעזה – –

ענת ברקו: גם בירח.

אוסאמה סעדי: – – וגם על הירח – –

ענת ברקו: נכון.

אוסאמה סעדי: – – אז זה שיח' אחמד יאסין, שאמר את זה לענת ברקו, שהיא נתנה לאנשים לשפוך את הלב ויצרה קשר אנושי – –

ענת ברקו: נכון.

אוסאמה סעדי: – – עם שיח' אחמד יאסין, עם ג'יבריל רג'וב – – –

ענת ברקו: גם אתך אני יוצרת.

ענת ברקו: לא, לא, לא עם ג'יבריל, רק עם אח שלו – – –

אוסאמה סעדי: אתי לא, בכלל לא.

אוסאמה סעדי: אתי לא, ואני לא רוצה.

ענת ברקו: לא, אם אתה רוצה לדייק – עם אח שלו מה"חמאס" – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת ענת ברקו – – –

קריאה: היא רוצה לענות – – –

אוסאמה סעדי: אדוני ראש הממשלה, כאשר יש קיפאון מדיני, כאשר ממשלתך לא מתקדמת לשום תהליך מדיני רציני וכאשר אין בממשלתך אפילו שר אחד שתומך בפתרון של שתי מדינות, אז כנראה אתה מוביל את הציבור לתהום ואתה מוביל לפתרון של מדינה דו-לאומית.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

אוסאמה סעדי: ואני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, שכשאתה מדבר על חיות טרף, ואתה עומד בגבול ואתה אומר, אני הולך לבנות גדר על הווילה, אתה משווה את מדינת ישראל לווילה בקיסריה, אבל אני אומר לך, אדוני ראש הממשלה, שגם את הווילה פורצים, עם כל האבטחה.

אוסאמה סעדי: אסור להשוות מדינה לווילה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

אוסאמה סעדי: ואני אומר בסוף – – –

יולי יואל אדלשטיין: לא, כבר מעבר לסוף.

אוסאמה סעדי: (בערבית: עם האדירים ראוי למדינה.

אוסאמה סעדי: ) אדוני היושב-ראש, אני מסיים.

אוסאמה סעדי: (אומר בערבית: הם בדיוק כמו שאר עמי העולם.

אוסאמה סעדי: מדינת פלסטין באה.

אוסאמה סעדי: יש לה את המקום שלה.

אוסאמה סעדי: ירצה מי שירצה וימאן מי שימאן.

אוסאמה סעדי: )

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת אלעזר שטרן – בבקשה, אדוני, עד שלוש דקות לרשותך, ואחריו – חברת הכנסת שרן השכל.

זוהיר בהלול: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה?

יולי יואל אדלשטיין: נו, בסדר, אין חובה להקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: יש חובה אומנם לא להפריע, נכון, חבר הכנסת בהלול?

ענת ברקו: – – –

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני ראש הממשלה, התנאי לקיומה של מדינת ישראל – אדוני ראש הממשלה, שלום לך.

אלעזר שטרן: התנאי לקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית הוא בערבו של יום פתרון שתי המדינות, תוך חיזוקם של גושי ההתיישבות.

אלעזר שטרן: רק כך נוכל להבטיח באמת את ביטחונם של אותם יישובים שיישארו שם ושל האנשים שחיים בתוכם.

אלעזר שטרן: אתה יודע את זה, אמרת את זה יותר מפעם אחת.

אלעזר שטרן: אני לא מכיר ראש שירות אחד – יואב, אני מנכה את הזמן.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואב קיש.

אלעזר שטרן: אני מנכה את הזמן.

מיקי רוזנטל: זה דיון עם ראש הממשלה.

מיקי רוזנטל: אתם לא יכולים לעשות את זה.

יולי יואל אדלשטיין: הדוברים, כמו שאמרתי, אין חובה להקשיב.

יולי יואל אדלשטיין: אבל יש חובה לא להפריע.

יולי יואל אדלשטיין: אז, חבר כנסת קיש, נא לשבת במקומך.

אלעזר שטרן: תודה.

אלעזר שטרן: אדוני, אני לא מכיר ראש שירות אחד ולא רמטכ"ל אחד שחושב אחרת.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד לך משהו באמת, מנקודה כואבת, שאני יודע שאתה מבין אותה.

אלעזר שטרן: אנחנו לא בונים שתי מדינות, אנחנו בונים פה יותר.

אלעזר שטרן: אנחנו בונים פה, באמצעות – אני לא רוצה להגיד אפילו השׂנָאה; אני רוצה להגיד: באמצעות הרחקה של אנשים מיהדות, שאתה נותן לזה יד, אנחנו יוצרים פה מדינה של יהודים ובסוף של פלסטינים, אבל באמצע גם כאלה, של לא-יהודים, שאתה מונע את ההכרה בהם כיהודים.

אלעזר שטרן: אתה מרחיק אותם מהיהדות, אתה מונע מלהכיר במאות-אלפים מיהודי חבר המדינות כיהודים.

אלעזר שטרן: הילדים שלנו מתחתנים אתם, בעזרת השם, גם הנכדים שלך.

אלעזר שטרן: לא יהיה רב שיסכים לחתן אותם מפני שאתה מונע, משיקולים קואליציוניים זרים, פתרון אמיתי.

אלעזר שטרן: ותראה, הכרת בנשים בכותל.

אלעזר שטרן: מה קרה?

אלעזר שטרן: השמים לא נפלו, החרדים לא עזבו את הקואליציה.

אלעזר שטרן: אפילו הבית היהודי, שהתנגד לצירוף נשים לגוף הבוחר, סתם את הפה, מפני שהם נקנו בדברים אחרים.

אלעזר שטרן: והנושא הזה של הרחקת נשים ושל השפלתן בבתי-הדין שנבחרו, גם זה יוצר עם שמורחק.

אלעזר שטרן: אתמול בערב פגשתי אישה.

אלעזר שטרן: דיינים בבתי-הדין שאתה נתת יד לבנות שואלים אותה על הרגלי החיים בחדר המיטות שלה.

אלעזר שטרן: את בעלה הם לא שואלים, הוא גבר.

אלעזר שטרן: הם לא שואלים אותה על חלוקת הרכוש – אותו; הם דואגים לו.

אלעזר שטרן: ואתה רק חשבת שאתה בוחר רבנות ראשית.

אלעזר שטרן: אתה ידעת מה אתה בוחר, אתה יודע גם עכשיו מה אתה בוחר.

אלעזר שטרן: אתה דאגת שיוטל וטו, אני יודע, אתה ראית את נפתלי לוחץ ידיים; סליחה, את השר נפתלי בנט.

אלעזר שטרן: ולמרות זאת נתת יד לשרת המשפטים איילת שקד, של היום, להטיל וטו על צירוף נשים לגוף הבוחר, ואתה תעשה את זה עוד פעם ביום ראשון הקרוב.

אלעזר שטרן: ואתה יודע שבסוף – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

אלעזר שטרן: סליחה, אז אני אגיד לך תודה, רק.

אלעזר שטרן: אני צריך גם להודות לראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: תגיד לו תודה ובזה נסיים.

אלעזר שטרן: אז תודה בשם כל אותם דיינים בבתי-הדין הרבניים שאתה חושף בפניהם את הרגלי המין של נשים שבאות להתגרש.

אלעזר שטרן: זה כל חטאן.

אלעזר שטרן: תודה בשם סוכני הנסיעות לקפריסין, לבולגריה, בעלי בתי-המלון בצ'כיה, שמפני שאתה לא נותן להם אפשרות להתחתן פה, הם נוסעים לשם.

אלעזר שטרן: ואני קורא לך, אדוני ראש הממשלה, אם שתי מדינות אתה לא מקדם, לפחות תעשה הכול שלא יהיו פה שלוש מדינות.

אלעזר שטרן: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת אלעזר שטרן.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל – עד שמונה דקות לרשותך.

יולי יואל אדלשטיין: לאחר מכן נשמע, עם דגש על "נשמע", את דברי ראש הממשלה וראש האופוזיציה.

שרן השכל: אדוני יושב-ראש הכנסת, חברי חברי הכנסת, "סיפורי הבלהות של הליכוד כבר מוכרים.

שרן השכל: הרי הבטיחו לנו גם 'קטיושות' מעזה.

שרן השכל: כבר שנה רצועת-עזה נתונה בעיקרה למרות הרשות הפלסטינית.

שרן השכל: לא הייתה עוד אף 'קטיושה' ולא תהיה 'קטיושה'.

שרן השכל: הליכוד פוחד פחד מוות משלום.

שרן השכל: פחדני השלום הם הליכוד של היום".

שרן השכל: את הדברים האלה אמר ראש הממשלה יצחק רבין, זכרו לברכה, לתושבי הדרום בשנת 1994.

שרן השכל: והנה, הרשות הפלסטינית הוקמה.

שרן השכל: עזה נמסרה לידי ערפאת.

שרן השכל: לא חלפו הרבה שנים וסיפורי הבלהות של הליכוד התגשמו.

שרן השכל: עזה הפכה למדינת "חמאס".

שרן השכל: "קסאמים" ו"גראדים" ופיגועים שיצאו מהרצועה גבו קורבנות עצומים מישראל, חיילים נחטפו ומתחת לאדמה נבנתה עיר תחתית של מנהרות.

שרן השכל: אכן סיפורי בלהות שלצערנו הרב הפכו למציאות.

חיים ילין: את הממשלה, את יודעת.

שרן השכל: יכולתי להקריא כאן רשימה שלמה של הזמנות מפורשות של ראש הממשלה לפלסטינים למשא-ומתן ישיר.

שרן השכל: את התשובה הפלסטינית להזמנות האלו אנחנו רואים כבר עכשיו: גל עכור של טרור שאנו חווים כבר יותר מארבעה חודשים.

שרן השכל: למעשה, בכל פעם שהפלסטינים עצמם הגיעו לנקודה שבה נדרשה מהם הכרעה, הם אלו שהפכו את הקערה על פיה, ובפחד מפני השלום הם אלו שפתחו במלחמה.

שרן השכל: זה כבר החל ב-29 בנובמבר 1947, עם הסירוב הערבי לקבל את החלטת האו"ם על חלוקת הארץ, וזה המשיך בסירוב להכיר בקיומה של ישראל לאחר מלחמת העצמאות.

שרן השכל: וזכור גם הסירוב לפתרון של אוטונומיה מלאה שהוצעה לפלסטינים במסגרת הסכם קמפ-דייוויד מ-1978, וזה נמשך עם ערפאת, שחתם על הסכמים שמעולם לא הייתה לו כוונה לכבד, ואף הוביל את הפיגועים הרצחניים של אחרי אוסלו, וזה נמשך גם עם ההנהגה הפלסטינית הנוכחית: 14,000 פיגועים עם למעלה מ-1,000 קורבנות ישראלים הביאה אתה האינתיפאדה השנייה, שהייתה התשובה הפלסטינית למשא-ומתן שניהל אהוד ברק בקמפ-דייוויד בקיץ 2000.

שרן השכל: אהוד אולמרט סיפר לא מזמן שהוא כל כך רצה את השלום עד שהוא הסכים לוותר על מה שמעולם לא חשב שיוותר, על בירתנו ירושלים, העיר שאליה כמהו במשך אלפי שנים כל יהודי העולם, העיר שמתוכה צמחו התרבות שלנו, ההיסטוריה שלנו, העיר שלמען שחרורה והגנתה יהודים מסרו ועדיין מוסרים את נפשם, העיר שסבי נהג אליה בשיירות תחת אש ובסיכון חייו כדי להוביל מזון ליהודים הנצורים, והעיר שאני וחברי וחברותי במשמר הגבול הגנו עליה ושמרנו עליה באחת התקופות הקשות, התקופה שבה סיפרו לנו שיהודים נהרגים למען השלום.

שרן השכל: אפילו את הקורבן הזה, ירושלים, ראש ממשלה ישראלי היה מוכן להעלות למען השלום.

שרן השכל: וחברת הכנסת ציפי לבני עצמה ניהלה משא-ומתן עם הפלסטינים, או כמו שהיא אומרת: לא פעם הייתה אתם בחדר.

שרן השכל: מה עלה בגורלו של המשא-ומתן?

שרן השכל: הרי היה זה יושב-ראש הרשות אבו מאזן שסירב לחתום על הסכם לסיום הסכסוך, בתירוץ שמצבו הפוליטי של אולמרט לא ידוע.

שרן השכל: ובואו לא נשכח, גל הטרור של 2010 עם פיגועי ירי ועוד קורבנות ישראלים, זו הייתה התשובה הפלסטינית למחווה של ישראל שנועדה לקדם משא-ומתן, ובמרכזה ההסכמה להקפיא את הבנייה ביהודה ושומרון.

שרן השכל: אז אם יש פחדני שלום – חברת הכנסת גלאון, שדיברה קודם – אלה הפלסטינים, לא הישראלים.

שרן השכל: היום סוף-סוף ההבנה הזו הגיעה גם למחנה הציוני, ועל כך נאמר: מוטב מאוחר מאשר לעולם לא.

שרן השכל: אבל מה הפתרון שאתם מציעים?

שרן השכל: אחרי שהבנתם שאין עם מי לדבר ואין על מה לדבר, אתם מציעים היפרדות חד-צדדית.

שרן השכל: לא התנתקות, חלילה, כי על זה כבר יש זכויות יוצרים – היפרדות.

שרן השכל: בשם איזה היגיון אתם מעלים על דעתכם שהשלום יפרוץ לפתע אם ישראל תצא מיהודה ושומרון?

שרן השכל: או שאני צריכה להזכיר לכם את סיפורי הבלהות המוכרים של הליכוד?

שרן השכל: הרי הבטיחו לנו "קטיושות" מעזה.

שרן השכל: אז עכשיו אתם רוצים "קסאמים" משכם וקלקיליה, "גראדים" מחברון?

שרן השכל: ואתם אומרים – אדוני יושב-ראש האופוזיציה יצחק הרצוג, אתה אומר שזה שלב ביניים, שזה רק בינתיים.

שרן השכל: ובאותה נשימה הוא גם אומר שצה"ל יישאר בכל השטח ולא יזוז.

שרן השכל: איזה קסם זה שיאפשר להיפרד אך להישאר?

שרן השכל: לעשות דבר והיפוכו?

שרן השכל: ובאותו הזמן גם לשמור על חזון שאינו בר-מימוש.

שרן השכל: ואתה יודע מה?

שרן השכל: אני אלך אתך.

שרן השכל: נניח שזה שלב ביניים עד שיבוא היום ויבשילו התנאים למימוש החזון שאינו בר-מימוש ותקום מדינה פלסטינית.

שרן השכל: מעניין אותי לדעת, על מי אתם מדברים כשאתם מדברים על שלום?

שרן השכל: על הדור שמתחנך להסתה בבתי-הספר?

שרן השכל: שבספרי הלימוד שלו ישראל אינה מוזכרת ופלסטין משתרעת מהים לנהר?

שרן השכל: או שאתם סומכים על מנהיגי הדת המסיתים במסגדים, שקוראים במפורש לרצח ישראלים ונהנים מהחסות של היושב-ראש אבו מאזן?

שרן השכל: כמעט 23 שנים אחרי אוסלו, הפלסטינים מוכיחים שוב ושוב, פעם אחר פעם, ששאיפתם היא לא לחיות לצדנו אלא לחיות פה במקומנו, לממש את מה שהם מכנים "זכות השיבה" לא רק ליהודה ושומרון אלא לכל שטחי ארץ-ישראל.

שרן השכל: חבר הכנסת הרצוג, יושב-ראש האופוזיציה, האם אתה עצמך מסכים לזה?

שרן השכל: כדי לייצר את התנאים לשלום בינינו לבין הפלסטינים, גם אם אני הולכת לפי שיטתכם, הדרך היא לא היפרדות חד-צדדית ולא הפסקת הבנייה ביהודה ושומרון ולא מתן פרס לרשות הפלסטינית.

שרן השכל: וזה מה שאתם מציעים, לתת פרס לרשות, שמעודדת את הטרוריסטים, שמשלמת קצבאות למשפחות המחבלים והרוצחים, שמסיתה במפורש בשפה ברורה נגד ישראל, נגד יהודים.

שרן השכל: חברי חברי הכנסת, בימים אלה, כשהטרור לובש צורה חדשה והופך להיות סוג של פרקטיקה עממית יומיומית שמתפשטת בקרב בני-הנוער הפלסטינים, הפתרון שאתם מציעים הוא לא רק סימן לחולשה – הוא סימן לכניעה.

שרן השכל: ואומר גם את זה: ההיפרדות שאתם מציעים היא לא פתרון, היא מתכון לאסון.

שרן השכל: היא מתכון לבניית תשתיות טרור מאורגנות במרחק של זריקת אבן מהשכונות היהודיות בירושלים.

שרן השכל: היא תהפוך את שכם וקלקיליה לערי טרור ולמחסני טילים, כמו שקורה היום בעזה.

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

שרן השכל: אז אתם בוודאי תבואו ותגידו, כמו שאמרתם לפני 20 שנה, שהליכוד זורע בהלה, שהליכוד הם פחדני השלום, שלא יהיו "קטיושות", והנה, הנה השלום בפתח.

שרן השכל: לא הספיק לכם הניסיון האומלל של עזה, לא הספיקה האינתיפאדה השנייה, לא הספיקו פיגועי התופת שלאחר הסכמי אוסלו.

שרן השכל: מה עוד צריך לקרות כדי שתבינו?

שרן השכל: בנאומו בכנסת ב-20 – – –

יולי יואל אדלשטיין: נא לסיים.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת שרן השכל, נא לסיים.

שרן השכל: – – – ב-20 בנובמבר 1977, כשהנשיא אנואר סאדאת נכח כאן במליאה, אמר כאן מנחם בגין: "עמים רבים ניהלו מלחמות ביניהם ולפעמים השתמשו במונח האווילי 'אויב נצחי'.

שרן השכל: אין אויבים נצחיים".

שרן השכל: אני מאמינה בכך בלב שלם.

שרן השכל: אבל עד אז, אם אנו חפצי חיים, אסור לנו בשום פנים ואופן לסגת.

שרן השכל: אסור לנו לתת פרס לאלה ששולחים את ילדיהם לדקור ולירות ולרצוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

שרן השכל: עלינו להמשיך להילחם בטרור המגיע משטחי הרשות הפלסטינית, להיאבק בהסתה, להמשיך לבנות ולהתפתח בכל חלקי ארץ-ישראל ולשמור על ביטחון אזרחי המדינה בכל מקום בין הירדן לים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחברת הכנסת שרן השכל.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להתייחסויות של ראש ממשלת ישראל חבר הכנסת נתניהו ושל ראש האופוזיציה חבר הכנסת הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: מי שכבר עכשיו יודע שהוא לא יכול להתאפק, שיראה את הנאומים בטלוויזיה, כי כאן הפרעות לא יהיו.

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, ראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו, התייחסותך לנושא הדיון.

בנימין נתניהו: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, לפני שבע שנים, בנאום באוניברסיטת בר-אילן, הבהרתי מה דרוש כדי להביא לסיום הסכסוך בינינו לבין הפלסטינים.

בנימין נתניהו: עמדתי על שני עקרונות יסוד שבלעדיהם לא ייכון בינינו שלום אמיתי ויציב.

בנימין נתניהו: העיקרון הראשון, הכרה הדדית: הפלסטינים דורשים מאתנו להכיר במדינת לאום שלהם, ובכל הסדר שלום הם יצטרכו להכיר במדינת הלאום שלנו; זה רק טבעי שהם ייתנו לנו מה שהם מבקשים לעצמם.

בנימין נתניהו: העיקרון השני הוא פירוז: השטח הפלסטיני חייב להיות מפורז מכוחות שעוינים את ישראל.

בנימין נתניהו: לאמירה הזאת יסכימו רבים, אלא שהניסיון מלמד שרק צה"ל יכול להבטיח את הפירוז הזה; לא האו"ם, לא כוח בין-לאומי, רק צה"ל וזרועות הביטחון של ישראל.

בנימין נתניהו: כולנו ראינו מה קרה ברצועת-עזה.

בנימין נתניהו: ישראל פינתה את השטח וקיבלנו בסיס טרור.

בנימין נתניהו: כולנו ראינו מה קרה בירושלים – –

יואל חסון: זה לא היה שווייץ קודם.

דוד ביטן: לא להפריע.

דוד ביטן: תמיד אתה מפריע?

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – כשלא פעלנו בבית-ג'אלה – ספגנו אש ברחוב האנפה בשכונת גילה.

דוד ביטן: תמיד אתה מפריע.

יואל חסון: אתם מפריעים לנו כל היום, עצם הקיום שלכם מפריע.

קריאה: – – –

יולי יואל אדלשטיין: מה לא היה ברור במה שאני אמרתי?

יולי יואל אדלשטיין: מה לא היה ברור במה שאני אמרתי?

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, מעכשיו כל ההערה מכל כיוון – קריאה לסדר והוצאה מן האולם.

יולי יואל אדלשטיין: מה היה לא ברור?

יולי יואל אדלשטיין: בבקשה, אדוני.

בנימין נתניהו: לכן, בכל הדיבורים על היפרדות – בעד הסדר, או עם הסדר, ובלי הסדר – צריך להבין דבר פשוט: אין היפרדות ביטחונית.

בנימין נתניהו: אין, לא קיים דבר כזה.

בנימין נתניהו: ישראל חייבת להמשיך להיות הגורם שאחראי לביטחון בשטח.

בנימין נתניהו: ישראל חייבת להיות זאת שמקיימת הלכה למעשה את הפירוז, אין בלתה.

בנימין נתניהו: ובכן, הכרה הדדית ופירוז, אלה שני עקרונות יסוד שבלעדיהם לא ייכון הסדר.

בנימין נתניהו: אני רוצה להבהיר פעם נוספת, בפעם האלף: אני לא התניתי כניסה למשא-ומתן בקבלת העקרונות הללו, אך הבהרתי שכדי להשלים את המשא-ומתן, להשלים אותו בהצלחה, העקרונות הללו חייבים להתממש.

בנימין נתניהו: המעניין הוא שכבר אז, אחר נאום בר-אילן, אף שנימקתי באריכות את עמדתי וגם ביטאתי תקווה שיימצא לנו פרטנר, רבים תקפו אותי.

בנימין נתניהו: הם קראו לי, בראש ובראשונה, לוותר, כך הם אמרו, על התנאים המיותרים, אותם שני עקרונות בסיסיים שהצבתי להשגת שלום-אמת.

בנימין נתניהו: מובן שלא ויתרתי עליהם, ובשל כך תוארתי כסרבן שלום.

בנימין נתניהו: לפני חמש שנים, עם פרוץ אירועי האביב הערבי, המשכתי באותו קו עקבי.

בנימין נתניהו: כמו רבים בעולם ורבים באולם הזה, גם אני קיוויתי לשינוי לטובה.

בנימין נתניהו: אבל נוכח ההפגנות של ההמונים בכיכרות הבעתי ספק לגבי ניצחונם של הקדמה והחופש.

בנימין נתניהו: ב-2 בפברואר 2011, זמן קצר אחר שהחלו האירועים בתוניסיה ובמצרים, אמרתי שסביר להניח שגורמים אסלאמיים קיצוניים יכוננו משטרים רודניים.

בנימין נתניהו: כמה חודשים לאחר מכן חידדתי את הנקודה כאן, בפודיום הזה.

זהבה גלאון: הייתי הראשון לזהות.

בנימין נתניהו: אמרתי: רוב הסיכויים שגל אסלאמיסטי ישטוף את מדינות ערב, גל אנטי-מערבי, אנטי-ליברלי, אנטי-ישראלי.

יואל חסון: איך לא צפית את ההסכם עם איראן?

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת יואל חסון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין נתניהו: אמרתי שטלטלה עזה פוקדת את האזור והאדמה זזה מגבול הודו עד גיברלטר, ובזמן הזה חייבים להביט בעין נכוחה על המציאות המשתנה.

בנימין נתניהו: מובן שגם הפעם הוטחה בי ביקורת חריפה על הזהירות שנקטתי.

בנימין נתניהו: פרשן בכיר, בכיר מאוד, הטיח בממשלתי שאין לנו מספיק דמיון להבין את ההזדמנות הגדולה שנוצרה על-ידי האירועים בכיכר תחריר.

בנימין נתניהו: הסבירו לי, גם אתם, ביניכם, שצריך לתפוס את גודל הרגע.

בנימין נתניהו: היו ביניכם שהתריסו נגדי: האם אינך מבין שצעירי הגוגל משנים באופן בלתי הפיך את המרחב?

בנימין נתניהו: אנחנו חייבים להיות בצד הנכון של ההיסטוריה.

בנימין נתניהו: יעצתם לי: אל תפספס את ההזדמנות, זה הזמן לעשות את הוויתורים, זה הזמן ללכת – לא, לרוץ – להסכם; לא תהיה שעה טובה מזאת.

בנימין נתניהו: ובכן, חברי הכנסת, חמש השנים האחרונות הוכיחו מי צדק ומי טעה.

בנימין נתניהו: האסלאם הקיצוני כובש כל שטח אפשרי.

בנימין נתניהו: הוא טובח מאות-אלפים, הוא הופך מיליונים לפליטים, הוא מפרק מדינות ומאיים על הסדר העולמי – בכל העולם.

בנימין נתניהו: בנסיבות הללו, חובתי כראש ממשלה היא לא לטמון את הראש בחול; חובתי היא להסתכל על המציאות, בעיניים.

בנימין נתניהו: אנחנו נלחמים באויב בתוך השטח שלנו ומעבר לו, אבל זה שאנחנו פועלים מחוץ לגבולותינו לא מייתר את הצורך להגן על גבולותינו.

בנימין נתניהו: הרי אם לא היינו בונים את הגדר בגבול מצרים, ישראל הייתה נשטפת, ממש כך, במאות-אלפי מסתננים מאפריקה, ובתוכם גם טרוריסטים של "דאעש" מסיני.

בנימין נתניהו: הרעיון ששמעתי בימים האחרונים, שההתקפה מייתרת את ההגנה, הוא רעיון הזוי.

בנימין נתניהו: כל דוקטרינה צבאית, כולן, כל אחת, בלי יוצא מן הכלל, מדגישה שצריך גם התקפה וגם הגנה, ואנחנו עושים את שני הדברים גם יחד בנחישות ובאחריות.

בנימין נתניהו: לפני שנה הבהרתי שמול השינויים הכבירים שמתחוללים באזורנו, כשכל שטח שמתפנה נתפס על-ידי כוחות קיצוניים – לא רק כאן, בכל המרחב: בואכה עיראק, וסוריה, ולוב, תימן, כל מקום – אמרתי שבנסיבות הנוכחיות לא נראה שניתן ליישם את פתרון שתי המדינות לשני עמים.

בנימין נתניהו: אתם בוודאי תופתעו לדעת או להיזכר שגם אז התנפלתם עלי בשצף-קצף.

בנימין נתניהו: והנה, בתחילת השבוע, ביום ראשון, נפל דבר: חברי תנועת מפלגת העבודה קבעו שלא ניתן לממש את הסדר שתי המדינות לשני העמים במצב הנוכחי.

בנימין נתניהו: זה נשמע לכם מוכר?

יצחק הרצוג: לא – – –

בנימין נתניהו: בוקר טוב, בוז'י.

בנימין נתניהו: אני שמח שהתעוררת.

יצחק הרצוג: טוב שאתה מצטט אותם.

בנימין נתניהו: בוקר טוב, מפלגת העבודה.

בנימין נתניהו: ברוכים הבאים למזרח התיכון.

קריאות: – – –

יחיאל חיליק בר: לא קראת את התוכנית שלנו.

בנימין נתניהו: השעון המעורר צלצל, ואולי סוף-סוף אתם מתחילים להבין איפה אנחנו חיים.

בנימין נתניהו: לא רק שלא הקדמתם לראות את הנולד – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת סגן השר מזוז, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין נתניהו: לא רק שלא הקדמתם לראות את הנולד – –

זהבה גלאון: אתם באמת מגיעים – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין נתניהו: – – עכשיו אתם – איך אומר זאת – האחרונים לזהות את המציאות.

בנימין נתניהו: אז נכון, נאמר כאן בצדק: מוטב מאוחר מאשר אף פעם.

בנימין נתניהו: אבל איך אפשר לסמוך על שיקול הדעת שלכם להתמודד עם האיומים סביבנו כשאתם מבינים מה קורה פה רק באיחור של שנים?

בנימין נתניהו: קודם תקפתם אותי, ועכשיו אתם מאמצים את מה שטענתי.

בנימין נתניהו: לפני שנה אמרת, בוז'י – ציטוט: אני וציפי נבהיר לערבים שהמשחק החד-צדדי נגמר – סוף ציטוט.

בנימין נתניהו: ועכשיו קבעתם שדווקא כן צריך צעדים חד-צדדיים?

בנימין נתניהו: אז אני מציע לכם, תחליטו כבר מה אתם רוצים, אבל למען השם, נסו לדבוק בזה לפחות שבוע אחד.

בנימין נתניהו: זה חשוב.

בנימין נתניהו: חברי הכנסת, ראיית העולם שלי עקבית – אינני מעוניין במדינה דו-לאומית.

בנימין נתניהו: אני לא רוצה להפוך למעלה מ-1.5 מיליון פלסטינים לאזרחי ישראל.

בנימין נתניהו: באותה מידה אני יודע שבמצב הנוכחי שטחי יהודה ושומרון יהפכו – פשוט לפי כל תוכנית של התפנות – יהפכו לעוד בסיס של הטרור הפלסטיני והאסלאמי השואף להשמיד את מדינת ישראל.

מיקי רוזנטל: אז מה התוכנית שלך, אדוני ראש הממשלה?

בנימין נתניהו: ולכן אני ממשיך לעמוד בתוקף – –

זהבה גלאון: מה החזון?

בנימין נתניהו: – – על אותם שני עקרונות יסוד, הכרה ופירוז.

עיסאווי פריג': – – –

בנימין נתניהו: פירוז – כי אם נפקיר את שליטתנו הביטחונית בשטח כלשהו, השאלה היחידה תהיה מי ישלוט שם, "דאעש" או "חמאס"?

בנימין נתניהו: ואולי שניהם גם יחד – –

זהבה גלאון: חוץ מלאיים מה אתה עושה?

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת גלאון, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

בנימין נתניהו: – – והכרה – כי שורש הסכסוך האמיתי הוא ראיית המדינה היהודית כנטע זר והרצון לעקור אותנו מארצנו; אני לא מתכוון רק מיהודה ושומרון, אלא גם מירושלים, מחיפה, מצפת, מעכו, מיפו.

בנימין נתניהו: צריך רק לשמוע, לראות מה הילדים לומדים שם.

בנימין נתניהו: אני צריך להביא לכם – הבאתי את זה ב-60 שניות, אבל אני יכול להביא לכם 60 שעות – לשמוע יום-יום מה שהם לומדים שם, ילדים קטנים.

בנימין נתניהו: אני לא מדבר בעזה; אני מדבר ברשות הפלסטינית: לשחרר את השטח הכבוש – חיפה, עכו, יפו; לא 67', אף אחד לא מדבר על 67', מדברים על 48'.

בנימין נתניהו: הטרור היה כאן לפני שקמה המדינה ואחרי שהיא קמה; לפני 1967 ואחרי 1967; לפני שיצאנו מעזה ואחרי שיצאנו ממנה; לפני שיצאנו מלבנון ואחרי שיצאנו מלבנון.

בנימין נתניהו: לכן אני דוחה בתוקף את הטענות הנואלות שהטרור הוא תוצאה של היותנו בשטחים.

בנימין נתניהו: אנחנו שומעים את זה חדשות לבקרים, שהתסכול והייאוש כתוצאה מהיותנו שם הם כביכול הסיבה לטרור – –

ציפי חוטובלי: לא שמענו, אדוני – – –

בנימין נתניהו: – – שכאמור נמשך קרוב ל-100 שנים, ועכשיו פוקד את העולם כולו.

בנימין נתניהו: לפי הטענה הזו, גנדי היה צריך לארגן טרור נגד הבריטים.

בנימין נתניהו: הוא לא עשה זאת.

זהבה גלאון: נו, באמת.

בנימין נתניהו: לפי הטענה הזאת, כיוון שהשליטה הטורקית – להיות יותר אקטואלי – בצפון-קפריסין נמשכת למעלה מ-40 שנה, למעלה מ-40 שנה, כבר מזמן היה צפוי להיות שם טרור.

בנימין נתניהו: אבל אין שם טרור, וטוב שכך – מובן שאני מאחל לכל תושבי האי הזה, שביקרתי בו לאחרונה, אני מאחל להם שיחיו בשלום ובפיוס.

בנימין נתניהו: אני מעלה את הדוגמה הזאת רק כדי להמחיש את האבסורד בטענות שהושמעו קודם לכן.

בנימין נתניהו: הטרור אינו תוצאה של כיבוש, והוא אינו מונע מהשאיפה לשחרור לאומי או לזכויות אדם.

יחיאל חיליק בר: למה ראשי הביטחון – – –

בנימין נתניהו: הטרור מונע מתרבות של מוות.

בנימין נתניהו: מטרתו לא לשחרר מדינה, אלא להרוס מדינה.

בנימין נתניהו: מי שדואג לזכויות אדם, לא רומס אותן עד דק; לא דוקר, דורס ומפוצץ חפים מפשע.

בנימין נתניהו: הטרור הוא תוצר של אידיאולוגיה טוטליטרית שאין בה שום סייגים להשגת מטרותיה, ובמקרה שלנו, הרצון להשמיד את היהודים ומדינתם.

בנימין נתניהו: הדרך הטובה ביותר, חברי הכנסת, לראות את אופיים האמיתי של גורמי הטרור היא פשוט לבחון מה קורה כשהם עולים לשלטון – האם הם מקיימים שם משטרים של חופש, של דמוקרטיה, סובלנות, זכויות אדם?

בנימין נתניהו: זה מה שקורה בעזה?

בנימין נתניהו: זה מה שקורה בלבנון או במקומות אחרים שהטרוריסטים השתלטו?

בנימין נתניהו: שם הם לא רק מייצרים טרור כלפי חוץ, הם משליטים טרור ופחד כלפי פנים.

בנימין נתניהו: הטרור אינו כלי של כוחות החופש, הוא כלי – הוא הכלי של כוחות השעבוד.

בנימין נתניהו: את ההבחנה הפשוטה הזאת צריך להפנים, כי אנחנו נייצר לעצמנו ציפיות שאין להן שום בסיס.

בנימין נתניהו: אנחנו צריכים לשלול את הטרור, ולא להצדיק אותו בשום דרך, וגם לא מסבירים אותו נכון.

זהבה גלאון: אף אחד לא מצדיק טרור.

בנימין נתניהו: כשיש משטר ותרבות שתומכים בטרור, ברצח, כמו בעזה, וכשאין נכונות להתייצב מולו – כמו ברשות הפלסטינית שמתסיסה בלי הרף ושופכת שמן למדורה – ודאי שאין היתכנות לקיום משא-ומתן פרודוקטיבי.

בנימין נתניהו: לצערי.

בנימין נתניהו: זאת האמת – –

יחיאל חיליק בר: מזל שבגין היה מנהיג – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

בנימין נתניהו: – – משום שבמשא-ומתן, הצד הפלסטיני – לא כדי להיכנס אליו – את זה הם לא מוכנים לעשות בשום תנאי, ואינני מציב שום תנאי; אינני מציב שום תנאי לכניסה – אבל בתהליך המשא-ומתן, הצד הפלסטיני יצטרך לוותר על רעיון חיסולה של ישראל, כמו גם על הצפתה בפליטים.

בנימין נתניהו: אני חושב שהדבר הזה היה ברור לחלקים נרחבים בבית ולחלקים נרחבים בעם ישראל, בייחוד אחרי היציאה מעזה וכל מה שמתרחש – התרחש ומתרחש – אחריה.

בנימין נתניהו: ואני אומר לחברי האופוזיציה: לו הייתם מבינים קודם לכן את מה שנראה שאתם מבינים היום, הייתם מתייצבים לא נגדנו אלא לצדנו.

בנימין נתניהו: זאת במקום להוציא את דיבתנו מעל כל במה בעולם.

בנימין נתניהו: כל כך הרבה פעמים, כל כך הרבה פעמים, כולל מעל הבמה הזאת – –

ציפי לבני: – – – למרות מה שאתה עושה – – –

בנימין נתניהו: – – האשמתם אותנו באחריות לקיפאון מדיני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לבני.

ציפי לבני: – – – מקשיבים לך.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לבני.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת לבני.

מיקי רוזנטל: – – –

בנימין נתניהו: אז אולי סוף-סוף ירד לכם האסימון – –

יואל חסון: אתה מסית נגד האופוזיציה.

בנימין נתניהו: – – ואני מברך על כך.

בנימין נתניהו: שמעתי את חבר הכנסת הרצוג אומר לנשיא צרפת: על צרפת לחדול מקידום החלטות בין-לאומיות שפוגעות בישראל.

יצחק הרצוג: נכון מאוד.

בנימין נתניהו: יפה מאוד.

יצחק הרצוג: זה להוציא דיבה?

יחיאל חיליק בר: – – –

בנימין נתניהו: בהחלט.

בנימין נתניהו: זה בהחלט צעד – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת בר, קריאה שנייה לסדר.

בנימין נתניהו: זה בהחלט צעד בכיוון הנכון – –

יצחק הרצוג: הוא מסוגל להקשיב לי ולא לך.

בנימין נתניהו: – – אבל צריך שיהיה לו המשך.

בנימין נתניהו: אולי כעת תתייצבו יחד אתנו בחזית אחת מול יוזמות בין-לאומיות נוספות שמבקשות לכפות על ישראל פתרונות מסוכנים.

מיקי רוזנטל: באיזו תוכנית?

ציפי לבני: תעשה מה שצריך – – –

בנימין נתניהו: אנחנו נמשיך לדחות כל ניסיון לכפות עלינו תנאים.

בנימין נתניהו: מנגד, אנחנו מקיימים מגעים עם מדינות באזור.

בנימין נתניהו: אני חייב להגיד לכם שהן מעריכות את המאבק הנחוש שלנו בטרור של האסלאם הקיצוני, שמאיים כמובן גם עליהן.

בנימין נתניהו: במשך שנים רווחה ההנחה שהשלום עם הפלסטינים הוא המפתח להשגת שלום עם מדינות ערביות נוספות, אבל ייתכן שבנסיבות הנוכחיות זה פשוט הפוך – קידום היחסים עם מדינות ערב עשוי לסייע להגיע להסדר עם הפלסטינים – –

קריאות: – – –

בנימין נתניהו: – – אבל עד שהן ישלימו עם קיומנו, וכדי שהן ישלימו עם קיומנו, וגם אחרי שישלימו עם קיומנו, נמשיך לבנות את עוצמתה של ישראל.

בנימין נתניהו: נמשיך לבנות את קיר הברזל.

בנימין נתניהו: וקיר הברזל הוא לא רק כוחנו הצבאי, אלא גם אמונתנו – –

אילן גילאון: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת גילאון.

בנימין נתניהו: – – העמוקה בצדקת דרכנו.

בנימין נתניהו: בסופו של חשבון, זו הייתה ותישאר הערובה האמיתית לקיומנו ולעתידנו.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לראש הממשלה חבר הכנסת בנימין נתניהו.

יולי יואל אדלשטיין: אני מתכבד להזמין את ראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג לשאת דברים.

קריאה: כל הכבוד, ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: נא לשבת, מי שמעוניין לשמוע את הדברים ולא להיכנס לשיחות.

קריאה: יישר כוח.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

קריאות: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, נא לשמור על שקט.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיפריע יורחק לאלתר.

יולי יואל אדלשטיין: מי שיפריע יורחק לאלתר.

ירון מזוז: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מזוז, סגן השר, בגללך חבר הכנסת בגין מפתח תסביך גדלות – הוא יושב במקומך בצניעות המאפיינת אותו.

יולי יואל אדלשטיין: אז אם תחליפו מקומות אולי גם הוא פחות יצעק.

יולי יואל אדלשטיין: זהו.

יולי יואל אדלשטיין: ראש האופוזיציה מדבר מעכשיו והלאה.

יולי יואל אדלשטיין: אותו עיקרון: כל הערה – קריאה לסדר.

יחיאל חיליק בר: כשאתם שמים את בגין אחורה – – –

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת חיליק בר, התכוונתי לשני הצדדים.

דוד ביטן: חיליק, תתעסק – – – אל תתעסק אצלנו.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת ירון מזוז, סגן השר, אני קורא אותך לסדר בפעם השנייה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, שמענו כאן נאום של ראש ממשלה שיש לו תמיד הופעה מהוקצעת, מילים מנוסחות היטב, אבל כמו תמיד, אצלך, אדוני ראש הממשלה, המילים הללו הן חלולות והן צ'ק בלי כיסוי.

יצחק הרצוג: אני מבקש לציין אתך ואתכם, חברי הקואליציה, את היום המיוחד הזה.

יצחק הרצוג: שבע שנים בדיוק מלאו מהיום שבעקבותיו אתה נבחרת בשנית לראש הממשלה, ב-2009.

יצחק הרצוג: שבע שנים, והמאזן דל ורע: שבע שנים של כלכלה מדשדשת; שבע שנים של יוקר מחיה מאמיר ומחירי דירות בשמים; של יותר עניים, של פערים כלכליים שזינקו להיות במקום הראשון ב-OECD – וזה אצל מר כלכלה.

יצחק הרצוג: אבל היות שהדיון היום עוסק בסוגיה שנקראת החיים עצמם – ואני מודה לזהבה גלאון ומרצ שיזמו את הדיון – אז בוא נדבר על החיים עצמם.

יצחק הרצוג: ראש הממשלה, בחיים עצמם לא הצלחת לטפל.

יצחק הרצוג: אתה לא מר כלכלה ולא מר ביטחון אלא מר תירוצים.

יצחק הרצוג: הבטחת ביטחון ונכשלת.

יצחק הרצוג: ואנחנו כעת בתוך-תוכו של גל טרור קשה, עם עשרות הרוגים ומאות פצועים.

יצחק הרצוג: כאן, במקום הזה, אני התרעתי בפניכם – –

קריאה: למה הפסדתם בבחירות?

יצחק הרצוג: – – כשכוננו הממשלה והקואליציה, אמרתי לכם שזה עלול להגיע.

יצחק הרצוג: אבל אתה, אדוני ראש הממשלה, אתה לא זז; אתה משותק מפחד, אתה לא יוזם, אתה משחק על זמן, והזמן פועל לרעתנו, והמצב מתדרדר.

יצחק הרצוג: בתקופה האחרונה זה נכון.

יצחק הרצוג: ניסיתי יחד עם חברי ורבים-רבים מן המחנה שאני מוביל לבחון היטב את הפרדיגמה של חזון שתי המדינות והיכולת להגיע אליו.

יצחק הרצוג: ואני מנסה לבחון את המציאות כמות שהיא.

יצחק הרצוג: וצר לי מאוד שאתה, ורבים מכם, חברי הליכוד והבית היהודי – שאתם לא מוכנים לבחון כמוני את המצב.

יצחק הרצוג: ראשית, בניגוד אליכם – –

מיקי רוזנטל: גירוש יהודים.

יצחק הרצוג: – – אני מסרב לקבל את הקביעה שאומרת "על חרבך תחיה".

יצחק הרצוג: וכמו רבים מן הבית הזה, אני פוקד בתי-עלמין ושבעות וניחומי אבלים, ואני אומר לכם שהלב נקרע, אבל אסור בשום פנים ואופן למנהיג לקבל את הקביעה הזאת.

יצחק הרצוג: ואני בא למשפחת דון בגוש-עציון, ואני פוגש את משפחתו של יעקב דון ז"ל, ועומד מול אמו מלכה, שהיא ניצולת אושוויץ, ואני אומר לה: סבתא מלכה, כמה מכוס התרעלה את עוד יכולה לשתות?

יצחק הרצוג: והייתי, כמו רבים מכם, אצל משפחתה של הדר כהן במוצאי-שבת, והייתי בלוויה של דפנה מאיר; כולם – השם ייקום דמם.

יצחק הרצוג: ובסוף אתה אומר לעצמך: זה לא ייתכן.

יצחק הרצוג: לא ייתכן שלא ניתן לשנות את המצב ולהגיד "זה המצב".

יצחק הרצוג: ככה לא פועלת מנהיגות.

יצחק הרצוג: אני קובע שחזון שתי המדינות הוא החזון היחיד שישמור על מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, והאלטרנטיבה היא מדינה יהודית-ערבית שתחסל את ישראל כמדינה יהודית.

יצחק הרצוג: ואני יודע שאתם בימין העמוק לא מסכימים אתי, והימין העמוק חושב שדווקא סיפוח שטחים פלסטיניים הוא הפתרון.

יצחק הרצוג: אז מי מפריע לכם?

יצחק הרצוג: יש לכם ממשלת ימין, אשכרה ימין.

יצחק הרצוג: מי מפריע לכם?

יצחק הרצוג: אתם לא חנונים, אתם יודעים לעשות הכול – אז יאללה.

יצחק הרצוג: איפה אתה, סמוטריץ?

יצחק הרצוג: אלקין?

יצחק הרצוג: חוטובלי?

יצחק הרצוג: נו, מה אתם עושים?

יצחק הרצוג: אבל לנו יש חזון אחר.

יצחק הרצוג: וכמה שתנסו להרוג אותו, זה לא יעזור לכם.

יצחק הרצוג: כי חזון שתי המדינות לא מת, אבל הוא לא יקרה מחר, בוודאי כל עוד אתם, מר נתניהו ואבו מאזן, פוחדים לזוז.

יצחק הרצוג: לכן אני קובע כי מה שאפשר להשיג היום הוא ביטחון לאזרחי ישראל באמצעות הפרדה בינינו לבין הפלסטינים במעשים ולא בדיבורים.

יצחק הרצוג: בדיוק כמו שחברתי ציפי לבני, כשאף אחד לא רצה לשמוע על הגדר, גדר הביטחון, הלכה ושכנעה את האמריקנים בצדקת הקמת הגדר.

יצחק הרצוג: והיום, כעבור עשור, כולם יודעים שגדר הביטחון הורידה את פיגועי ההתאבדות ב-100%.

יצחק הרצוג: ולכן, חברי וחברותי חברי הכנסת, כל אזרח בישראל מרגיש היום שהמצב רק מתדרדר, ואין לכם פתרונות, חוץ מדיבורים חזקים ותקיפים ובומבסטיים.

יצחק הרצוג: אבל מעשים – אפס.

יצחק הרצוג: עכשיו, בואו נבחן את הפתרונות שעל השולחן.

יצחק הרצוג: פתרון אחד שמדינות בעולם רוצות זה להטיל עלינו הסדר כפוי של ישראל בגבולות 67'.

יצחק הרצוג: אתם רוצים את זה?

יצחק הרצוג: ברור שלא, כי זה פוגע באינטרסים הבסיסיים של ישראל.

יצחק הרצוג: המשיחיים בימין הקיצוני רוצים לספח שטחים ולהכניס מיליוני פלסטינים למדינת ישראל – מישהו אמר כאן "זכות השיבה"?

יצחק הרצוג: זאת בדיוק התוכנית שלכם, המשיחיים.

יצחק הרצוג: אתה, סמוטריץ, וחבריך בבית היהודי, שרוצים ככה, בן-לילה, לצרף עוד מאות-אלפי פלסטינים עם תעודות זהות כחולות.

יצחק הרצוג: ויש גם הגישה שלך, ראש הממשלה, שאומר ששום דבר לא יזוז.

יצחק הרצוג: אבל הדברים זזים, והם זזים לרעתנו.

יצחק הרצוג: ואתם רוצים את זה?

יצחק הרצוג: והגישה של זהבה גלאון, שאומרת שתהיה מדינה פלסטינית מחר בבוקר.

יצחק הרצוג: אני, זהבה, לא אמכור לבוחרים שלי אשליות כמו שאת מוכרת לבוחרים שלך.

תמר זנדברג: אתה כן מוכר להם.

תמר זנדברג: אתה מוכר להם – – –

יצחק הרצוג: אתם רוצים את זה?

יצחק הרצוג: את אפילו לא מאמינה בזה.

יצחק הרצוג: אז זה נשמע ניינטיז, ובנייטיז כבר היינו.

יצחק הרצוג: אבל מה שאני מציע זו חלופה לכל הרעיונות.

תמר זנדברג: – – –

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת זנדברג.

יצחק הרצוג: אני מציע חלופה לכל הרעיונות הכושלים האלה, ואני מציע לכם לבחון את תוכנית ההפרדה, שמעוררת עניין, והיא הדבר היחיד הריאלי במציאות הקיימת.

יצחק הרצוג: בואו נביט על המציאות, כי זה מה שזכאי לו הציבור הישראלי: בלי שנשיב ביטחון לארצנו לא נוכל להתקדם לעבר חזון שתי המדינות; בלי שנתחיל להיפרד מן הפלסטינים, ישראל תיהפך למדינה ערבית-יהודית, וחזון שתי המדינות יטבע בים, וכמו שאמר קודם עמיר פרץ: חלילה, ירושלים, יהיה לה ראש עיר פלסטיני.

יצחק הרצוג: ולכן, הדרך להגשים את החזון שלנו מחייבת אותנו להחזיר את הביטחון לתושבי ישראל, לעצור את הגלישה המסוכנת למדינה ערבית-יהודית ולהיפרד מכמה שיותר פלסטינים.

יצחק הרצוג: ומדינה נפרדת לפלסטינים היא הסיכוי היחידי של ישראל להישאר מדינה יהודית ודמוקרטית עם גבולות בני-הגנה לדורות.

יצחק הרצוג: זה האינטרס היהודי הישראלי הקיומי.

יצחק הרצוג: ואין לכם תשובה – אין לכם תשובה – כי כדי להגשים את החזון הזה צריך להיות ריאליים.

יצחק הרצוג: רק הפרדה בינינו לבינם תשמור על רוב יהודי במדינת ישראל ותמנע מצב שבו עד סוף העשור יאבד הרוב היהודי בין הים לירדן; ורק הפרדה בינינו לבינם תמנע חדירת מחבלים ותחזק את הביטחון; ורק הפרדה בינינו לבינם תשמור על ביטחון גושי ההתיישבות; ורק הפרדה בינינו לבינם תמנע המשך הפלישה של המשיחיים לשטחים הפלסטיניים, המלבה עוד ועוד שנאה; ורק הפרדה בינינו לבינם תנתק את הכפרים הפלסטיניים מירושלים ותשמור על ירושלים יהודית; ורק הפרדה בינינו לבינם תשמור על הביטחון – ואנחנו למדנו את לקחי ההתנתקות שעשה הליכוד בעזה: צה"ל יישאר בכל השטח ולא יזוז; ורק הפרדה בינינו לבינם תחזק את הרשות הפלסטינית ואת שיתוף הפעולה הביטחוני אתה במלחמה בטרור; ורק הפרדה תאפשר להעביר לה את הסמכויות האזרחיות שמזמן היה צריך להעביר לה, אבל אתם לא נותנים להעביר לה, למרות ההבטחות של ראש הממשלה לכל הצמרת העולמית, דבר שהיה משפר את הכלכלה שלהם ואת רמת החיים שלהם.

יצחק הרצוג: וברור שכל עוד הסכסוך לא יסתיים, צה"ל נשאר שם ולא זז.

יצחק הרצוג: ורק הפרדה בינינו לבינם תעודד את מדינות ערב המתונות לבוא לדבר אתנו על שיתוף פעולה אזורי, כי המשך החיכוך נותן חמצן לטרור.

יצחק הרצוג: לעומת זאת, ועידת ביטחון אזורית שאנחנו מציעים תוכל להשיג שיתוף פעולה אזורי, לבודד את ה"חמאס" ואת "דאעש" ולהתמודד עם סוגיית עזה; ורק הפרדה בינינו לבינם תמנע הסדר כפוי וחרמות על ישראל.

יצחק הרצוג: ותרשום בפניך, ראש הממשלה, זה רק עניין של זמן עד שנחטוף החלטה כזאת, שהיא רעה ביותר לישראל.

יצחק הרצוג: אבל אתה לא מוכן להיפרד מן הפלסטינים.

יצחק הרצוג: זאת האמת.

יצחק הרצוג: אתה וחבריך בליכוד לא מציעים שום פתרון, לא מניחים שום הצעה מול תוכנית הרצוג.

יצחק הרצוג: מהו החזון שלכם?

יצחק הרצוג: מהי התוכנית שלכם?

מכלוף מיקי זוהר: – – –

יצחק הרצוג: מהם הגבולות שלכם?

מכלוף מיקי זוהר: – – – שאננות.

דוד ביטן: – – –

מכלוף מיקי זוהר: שאננות לשמה.

יצחק הרצוג: אומנם, אדוני ראש הממשלה, לפני ארבעה חודשים אמרת בוושינגטון משהו מעניין, על כך שישראל צריכה לנקוט צעדים חד-צדדיים, ומייד חטפת מבנט כדור בין העיניים והתקפלת.

יצחק הרצוג: ואתמול, הפלא ופלא, לאחר שאולי ראית את הסקרים ואת ההתייחסות לתוכנית שלי, ערכת סיור לאורך תוואי הגדר בגבול הירדן, והכרזת שתקיף את כל המדינה בגדרות.

יצחק הרצוג: ואני הקשבתי קשב רב לדבריך, ובהתחלה חשבתי שאימצת את התוכנית שלי.

יצחק הרצוג: אבל מהר מאוד התברר שזה בסך הכול עוד ספין, בדיוק כמו נאום בר-אילן – קריצה, אל תיקחו אותי לגמרי ברצינות.

בנימין נתניהו: במצרים – – – ספין – – –

יצחק הרצוג: האם אתה מתכוון להיפרד מן הפלסטינים?

יצחק הרצוג: אתה לא רוצה להיפרד מן הפלסטינים.

יצחק הרצוג: זאת האמת.

יצחק הרצוג: אתה פוחד מבנט ואלקין.

יצחק הרצוג: אין לכם בממשלה הנוכחית האומץ והרצון להיפרד מן הפלסטינים.

מכלוף מיקי זוהר: אתה פוחד מציפי לבני.

יולי יואל אדלשטיין: חבר הכנסת מיקי זוהר, אני קורא אותך לסדר בפעם הראשונה.

יצחק הרצוג: זה ההבדל בינינו לביניכם.

יצחק הרצוג: ואתם משאירים את הפלסטינים – הממשלה הזאת מנציחה, משאירה את הפלסטינים בתוכנו.

יצחק הרצוג: באוקטובר האחרון, ראש עיריית ירושלים ניר ברקת ביקש ממך לבנות חומה בארמון-הנציב בירושלים.

יצחק הרצוג: התחלת לבנות, ולאחר שפורסמו כותרות "ביבי מחלק את ירושלים", זגזגת והורית לחדול.

יצחק הרצוג: גם ברקת עצמו מזגזג – ברוך הבא לליכוד: באוקטובר הוא ביקש חומה, ואתמול הוא הודיע שהוא מתנגד לתוכנית שלנו למכשול, להפרדה, בין העיר לבין הכפרים הפלסטיניים כשאין חולק שהכפרים הללו הם לא ירושלים שלגביה אנחנו אומרים בתפילה "ולירושלים עירך ברחמים תשוב".

יצחק הרצוג: אז תשים לב, מר נתניהו, לא רק ניר ברקת, גם השר הפלסטיני לענייני ירושלים עדנאן אל-חוסייני הודיע בשבוע שעבר שהוא מתנגד לתוכנית ההפרדה שאני הצעתי ומפלגתי אישרה, שתנתק כפרים פלסטיניים מירושלים כדי ליצור רוב יהודי בעיר.

יצחק הרצוג: אז אתם, אתם – אתה, ביבי, ואתה, ברקת – בעצם מסכימים עם אל-חוסייני.

יצחק הרצוג: למנוע הפרדת הכפרים הערביים הפלסטיניים בירושלים זה למנוע רוב יהודי בירושלים, להגיע לרוב ערבי בירושלים, וחלילה – לראש עיר פלסטיני בבירת ישראל.

יצחק הרצוג: אז אחרי שהבטחתם לחסל את ה"חמאס" ואת "דאעש" ולהגן על תושבי עוטף-עזה ומה לא – בקיצור, נכשלתם בחיים עצמם – אנחנו מגיעים לתוצאה שגם כאן, גם כאן בנושא המהותי של חיינו בארץ הזאת – ואנחנו נציין יובל, יובל, למלחמת ששת הימים בעוד שנה וחצי – –

ענת ברקו: מה עם רמת-הגולן?

יצחק הרצוג: – – בשנה הבאה – –

ענת ברקו: מה עם רמת-הגולן?

ענת ברקו: – – –

יצחק הרצוג: – – גם כאן המדינה תקועה.

יצחק הרצוג: המדינה שוקעת וטובעת בבוץ.

יצחק הרצוג: שבע שנים אין תקווה, אין סיכוי.

יצחק הרצוג: רק ייאוש.

יצחק הרצוג: ואין לכם תשובה.

יצחק הרצוג: אז מה בדיוק אתם עושים בממשלה הזאת?

יצחק הרצוג: מה בדיוק אתם עושים?

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מודה לראש האופוזיציה חבר הכנסת יצחק הרצוג.

יולי יואל אדלשטיין: כמעט השתכנעתי שלא חייבים ללכת לכנס הרצליה או למכון ללימודים אסטרטגיים; אפשר לשאת נאום מדיני גם כאן, מסתבר.

יולי יואל אדלשטיין: נקווה שראשי מפלגות יעשו את זה גם בעתיד, אם נשתף עם זה פעולה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, אנחנו עוברים להצבעה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מזכיר לכולנו שמי שמצביע בעד – מאשר את ההודעה המדינית של ראש הממשלה; מי שמצביע נגד – לא מקבל את ההודעה של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: בעד – הצבעה עם הממשלה; נגד – נגדה, מטבע הדברים.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, ההצבעה החלה.

יולי יואל אדלשטיין: הצבעה מס' 16 בעד הודעת ראש הממשלה – 42 נגד – 33 נמנעים – אין הודעת ראש הממשלה נתקבלה.

יולי יואל אדלשטיין: חברי הכנסת, 42 בעד, 33 מתנגדים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קובע כי הכנסת אישרה את ההודעה של ראש הממשלה.

יולי יואל אדלשטיין: הודעה למזכירת הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: ברשות יושב-ראש הכנסת, הנני מתכבדת להודיעכם, כי הונחו היום על שולחן הכנסת – לקריאה שנייה ולקריאה שלישית: הצעת חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 169), התשע"ו–2016, שהחזירה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

ירדנה מלר-הורוביץ: מסקנות ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בעקבות דיון מהיר בהצעתם של חברי הכנסת יעל גרמן, עבדאללה אבו מערוף ומיכל בירן בנושא: מצוקת המעבדות הרפואיות ומעבדות המחקר.

ירדנה מלר-הורוביץ: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה למזכירת הכנסת.

יולי יואל אדלשטיין: חוסר ההצלחה בגיבוש כתבי-אישום בגין התעללות בחסרי ישע

יולי יואל אדלשטיין: נעבור להצעות לסדר-היום בנושא: חוסר ההצלחה בגיבוש כתבי-אישום בגין התעללות בחסרי ישע – מס' 2796, 2826 ו-2874.

יולי יואל אדלשטיין: השר לביטחון פנים, שהוא המשיב, כבר אתנו, ולכן אני מתכבד להזמין את חבר הכנסת איציק שמולי, ראשון הדוברים, ואחריו – יפעת שאשא ביטון וסופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות כל דובר, ולאחר מכן תשובת השר.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, יש כאלה בבית הזה, אדוני היושב-ראש, שעושים את ההפרדה בין מה שהם מכנים "איכות החיים" לבין החיים עצמם.

איציק שמולי: אני כופר בהבחנה הזאת, כי אני חושב שבנושא הזה, ובכלל בעולם החברתי-כלכלי, יש סוגיות מטרידות וכואבות לא פחות מאשר האפשרות שחס וחלילה יקרה לך אירוע ביטחוני, שתיקלע אליו.

איציק שמולי: כי עבור קשיש שסופג כל יום אלימות, או עבור ילד שמטלטלים אותו בגן – מה שנקרא חסרי ישע, שכפי שאמר השופט חשין, זיכרונו לברכה, לא יודעים להתגונן בפני רוע כי הם פשוט לא יודעים לזהות אותו – אני חושב שההפרדה הזאת היא הפרדה מלאכותית שלא עומדת במבחן המציאות.

איציק שמולי: אני בחרתי להביא למליאת הכנסת דיון בחוסר ההצלחה לגבש מדיניות אפקטיבית שתפחית ותרתיע ותמנע את הפגיעה בחסרי הישע.

איציק שמולי: אבל לפני הביקורת, אני רוצה לשבח – אדוני השר לביטחון פנים, אני רוצה דווקא – טלב, אתה יכול לתת לי רגע את הקשב של השר, בבקשה?

איציק שמולי: לפני דברי הביקורת אני רוצה לשבח את הלשכה שלך ואותך.

איציק שמולי: על אף האתגרים העצומים שנמצאים על סדר-היום שלכם, הלשכה שלך היא אחת הלשכות האפקטיביות והטובות ביותר בכל מה שקשור למענה לחברי כנסת.

איציק שמולי: זה לא טריוויאלי – מעבר לשאר הדברים הטובים שאתה עושה, זה לא טריוויאלי שחבר כנסת שולח שאילתה אחרי שאילתה אחרי שאילתה, ואתה טורח לענות הרבה פעמים עוד לפני שעברו 21 יום, ועל כך תבורך.

גלעד ארדן: היושב-ראש נותן לי העלאה.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

גלעד ארדן: אתה נותן לי העלאה בשכר?

יולי יואל אדלשטיין: לא.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט מעיר שהדברים במקום, ויישר כוח, רק שזה אמור להיות טריוויאלי.

יולי יואל אדלשטיין: הייתי מצפה שזה יהיה טריוויאלי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל, לצערי, זה לא.

איתן כבל: ממש לא טריוויאלי.

יולי יואל אדלשטיין: ממש לא טריוויאלי.

גלעד ארדן: בעידן שלנו, גם מי שעושה את המוטל עליו עושה מקבל צל"ש.

יולי יואל אדלשטיין: מה?

גלעד ארדן: בעידן הנוכחי, מי שעושה את המוטל עליו גם מקבל צל"ש.

גלעד ארדן: לא צריך להצטיין.

יולי יואל אדלשטיין: תיכנס אחרי הדיון הדחוף ללשכתי, ונחשוב על איזה צל"ש.

יולי יואל אדלשטיין: אני מוסיף לך זמן, ודאי, על ההערות האלה.

איציק שמולי: כן, שהקומפלימנטים לממשלה לא יבואו על חשבוני, אדוני היושב-ראש.

יולי יואל אדלשטיין: רחמנא ליצלן.

איציק שמולי: טחנות הצדק, אומרים, טוחנות לאט, אבל במקרה של חסרי הישע – ואני מדבר בעיקר על הקשישים ועל הילדים הרכים – הטחנות בעיקר טוחנות אותם.

איציק שמולי: כי אם, אדוני היושב-ראש, בשש השנים האחרונות נפתחו 3,740 תיקים נגד מתעללים בחסרי ישע וב-90% מהמקרים אנשים יצאו עם כלום ושום דבר – לא הגיעו לכתב-אישום וודאי שלא להרשעה – יש פה בעיה קשה מאוד.

איציק שמולי: אם כמעט 1,000 מקרים, 1,000 מקרים, 34% מהמקרים, נסגרו מחוסר עניין לציבור, תסבירו לי בבקשה – איך קשיש, שעכשיו נמצא במצב סיעודי, והמטפל הזר שלו מפגין כלפיו אלימות, מרביץ לו על בסיס יומי, או ילדים במעון, שעכשיו הגננת קמה על צד לא טוב בבוקר ומטלטלת את הילדים – איך תיקים כאלו נסגרים מחוסר עניין לציבור?

איציק שמולי: אני יודע שהפרקליטות והמשטרה הן לא בית-חרושת לכתבי-אישום, אבל תסתכלו על הפרופורציות: 34%, 1,000 מקרים, בחמש השנים האחרונות, שנסגרים מחוסר עניין לציבור.

איציק שמולי: שלא לדבר – ובזה אני אסיים, אדוני היושב-ראש – שלא לדבר על מספר המקרים שנסגרים מחוסר ראיות; אלפי מקרים שפשוט המשטרה לא מצליחה לגבש בהם תשתית ראייתית.

איציק שמולי: אני לא יודע – השר ייתן פה כנראה תשובות – אבל יכול להיות שזה נובע מזה שלא מפגינים שם מספיק אמצעי מודיעין?

איציק שמולי: שלא משקיעים שם מספיק משאבים?

איציק שמולי: אני אגיד לכם רק דבר אחד: אני לא מוכן להשלים עם זה שהמדינה מתרגלת ומפגינה שלוות נפש כלפי אלה שמתעללים בחסרי ישע.

איציק שמולי: אנחנו נבחנים בנקודה הזאת כחברה, ואסור לנו – אסור לנו – להשלים עם התופעה הזאת.

איציק שמולי: תודה רבה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לחבר הכנסת איציק שמולי.

יולי יואל אדלשטיין: חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון – בבקשה, גברתי.

יולי יואל אדלשטיין: אחריה – חברת הכנסת סופה לנדבר.

יולי יואל אדלשטיין: עד שלוש דקות לרשות גברתי.

יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, ראשית, אני רוצה להודות לחברי חבר הכנסת איציק שמולי על העלאת הנושא לדיון במליאת הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה אכן חשוב, ואני רוצה לחדד אותו דווקא למקום של ילדים שנפגעים, ובעיקר להתמקד בנושא שאני מטפלת בו בחודשים האחרונים, שהוא פגיעות מיניות בקטינים.

יפעת שאשא ביטון: אתן לכם את הנתון המזעזע: 2,470 תיקים נפתחים, ומתוכם רק 147 תיקים מגיעים לכדי מיצוי דין.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתבלבלת בנתונים.

יפעת שאשא ביטון: אלה מאות תיקים שבכלל לא מגיעים למיצוי דין; מאות תיקים שנסגרים מחוסר עניין לציבור, כפי שציין גם חבר הכנסת איציק שמולי.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה זה כולל – חוסר עניין לציבור?

יפעת שאשא ביטון: חוסר הבשלה של עדות.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני רוצה לשאול אתכם: איך קטין בן שש או שבע יכול לתאר בצורה בשלה פגיעה מינית?

יפעת שאשא ביטון: איזה כלים יש לו בכלל לתיאור שכזה?

יפעת שאשא ביטון: איזו טרמינולוגיה יש לו בארגז הכלים כדי לבטא בצורה בשלה ומהימנה פגיעה מינית?

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים גם העדות ניתנת אחרי תקופת זמן, כי הילדים לא ממהרים לספר.

יפעת שאשא ביטון: הם נורא חוששים, הם לא יודעים להתמודד עם המציאות.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים, רק אחרי תהליך של טיפול פסיכולוגי, מצליחים להבין מה הילדים האלה בעצם עברו.

יפעת שאשא ביטון: ולכן לא מצליחים להגיע למיצוי דין עם אותם אנשים שפוגעים בילדים של כולנו.

יפעת שאשא ביטון: בשורה טובה בכל הסיפור הזה היא שכבר מהמושב הקודם אני מקיימת שיח עם משרד המשפטים, נציגים של בתי-המשפט ועם המשרד לביטחון פנים, כדי לראות איך אנחנו חושבים בצורה יצירתית, לפחות בכל מה שקשור לילדים שלנו שנפגעים, כדי לראות שאנחנו מביאים למיצוי דין עם כמה שיותר פוגעים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו משימה של כולנו, ואני אשמח שכולם יתמכו בכך.

יפעת שאשא ביטון: בשבוע הבא אני נפגשת עם נשיאת בית-המשפט העליון בדיוק בסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכמה שיותר ילדים יוכלו להגיע גם לבית-המשפט ותהיה להם המעטפת התומכת והמאפשרת כדי שהם יוכלו להעיד בפני שופט, אם בחדר במעגל סגור ואם בחדר שלו עצמו – גם זה חלק מתהליך התרפיה שהם עוברים – כדי שאנחנו באמת נוכל להביא לדין את כל מי שפוגע בהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת שאשא ביטון.

יחיאל חיליק בר: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: אחריה – תשובת השר לביטחון פנים גלעד ארדן.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אני צריכה להגיד שאני הצטרפתי לדיון המהיר של איציק שמולי מפני שהעניין הוא עניין רגיש, עניין שאתה רואה שמתוך 3,740 תיקים שנפתחו, ב-90% לא מצאו עניין, זאת אומרת, אין עניין לציבור.

סופה לנדבר: אלימות נגד קשיש או נגד קטין – איך יכול להיות שתיק נסגר מחוסר עניין לציבור?

סופה לנדבר: אני לא מבינה באיזו חברה אנחנו חיים – באיזו חברה אנחנו חיים, שבעצם יכול להיות שאין מספיק נתונים.

סופה לנדבר: אז המשטרה, לדעתי, צריכה לבדוק ולחקור, אבל לסגור את התיקים מחוסר ראיות, וזה שבעצם רק ב-9% יש כתבי-אישום – זה משהו מוזר, רבותי.

סופה לנדבר: אני רוצה לספר כאן סיפור שקראתי על אלימות.

סופה לנדבר: איש בן 68 הוכה על-ידי אב-בית, ובמהלך הוויכוח איבד את הראייה בעין אחת.

סופה לנדבר: ובעצם, המעצר היה כאן קצר.

סופה לנדבר: בן-אדם איבד עין, רבותי – זה לא ויכוח, איזה ויכוח יכול להיות?

סופה לנדבר: משהו בכלל קורה בחברה הישראלית; אתם יודעים מה, אחרי שהוא עבר טיפול בבית-חולים, אחרי שרופא בדק אותו, אחרי שהייתה פגיעה כל כך קשה – שום דבר.

סופה לנדבר: ואלימות אחרי אלימות, ואלימות מילולית ואלימות פיזית, אבל כאשר זה אלימות נגד אנשים קשישים וקטינים, זה משהו, כתם ענק על החברה הישראלית.

סופה לנדבר: ואם נשארו לי כמה דקות, קודם כול אני מבינה שהשר יעלה ויענה לנו – ומה קרה שרק ב-9% של התיקים יש כתב-אישום.

סופה לנדבר: אבל, אדוני, בדקה שנשארה לי אני רוצה להגיד שאני כל כך מאוכזבת מזה שהקואליציה היום הצביעה נגד פנסיית מינימום, נגד חוק כל כך אנושי.

סופה לנדבר: אני פשוט לא יכולה, לא יכולה לעבור על זה בשקט, אני פשוט סוערת.

סופה לנדבר: לא יכולה, זה נורא כואב לי, עד כמה שאנחנו אדישים בחברה הישראלית.

סופה לנדבר: אני מבינה שהקואליציה, אין לה עניין באנשים האלה, אבל איך יכול להיות שמדינת ישראל אדישה לאנשים שנמצאים במצב של קטסטרופה, לקראת פיצוץ בחברה הישראלית, אנשים שעבדו כל החיים, אנשים שמגיעים לגמלאות?

סופה לנדבר: ואני מסבירה פעם אחרי פעם – אין כסף לאנשים האלה, הם לא הספיקו להרוויח.

סופה לנדבר: ויושב כאן שר הרווחה ומסביר לי שהיו הסכמים כאלה ויש הסכמים אחרים.

סופה לנדבר: נכון שהייתה פנסיה תקציבית, אבל בכמה מקומות אנחנו מכירים את הפנסיה הזאת?

סופה לנדבר: וכאשר עברנו לפנסיה צוברת, לא הרבה אנשים שיוצאים עכשיו לגמלאות – – –

יחיאל חיליק בר: נא לסיים.

סופה לנדבר: אני מסיימת, אדוני.

יחיאל חיליק בר: תודה.

סופה לנדבר: – – – אנשים שיצאו לגמלאות בעצם צברו את סכומי הכסף שמספיקים להם לחיים.

סופה לנדבר: ואז אני אומרת שהאויב הכי גדול של החברה ושל הקואליציה זה אדישות לאנשים, לבני-אדם.

סופה לנדבר: וחשוב לי להגיד כאן – חסר לב, חסר עניין באנשים האלה.

סופה לנדבר: לא יכול להיות שאנחנו חיים בחברה הזאת – וצריכים לעשות הכול שבעצם גם במשטרה אבל גם בחברה יטפלו באלימות כדי שהמקרים האלה לא יחזרו.

יחיאל חיליק בר: תודה, חברת הכנסת לנדבר.

יחיאל חיליק בר: השר ארדן ישיב.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, תודה, חברי חברי הכנסת, אני קודם כול מבקש להודות לחברי הכנסת שהציעו את ההצעות לסדר-היום בנושא, כדבריהם: חוסר ההצלחה בגיבוש כתבי-אישום בגין התעללות בחסרי ישע.

גלעד ארדן: אין ספק שמדובר בנושא חשוב מאין כמותו.

גלעד ארדן: אבל לפני הכול, חשוב לי להדגיש, וצריך לזכור זאת, שהסמכות להגיש כתבי-אישום בעבירות האלה של התעללות בחסרי ישע היא סמכות של פרקליטות המדינה שבמשרד המשפטים.

גלעד ארדן: המשטרה אינה הגוף שמגיש את כתבי-האישום.

גלעד ארדן: ולכן ההתייחסות לעניין מספר כתבי-האישום ועילות סגירת תיקי החקירה, בגדול צריך להפנות אליהם.

גלעד ארדן: אני כמובן לא פוטר לחלוטין את עצמנו – – –

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה שם.

גלעד ארדן: לא.

גלעד ארדן: ברור שהמשטרה היא זו שמנהלת את – – –

יפעת שאשא ביטון: אבל היא ממליצה, והרבה פעמים היא ממליצה לפתוח, ובפרקליטות – – –

גלעד ארדן: בסדר, אז אני צריך לעשות את הבדיקה הסטטיסטית, שאני לא בטוח שיש לי פה, כמה מהתיקים המשטרה המליצה וכמה מהם הפרקליטות סגרה ומהן העילות.

גלעד ארדן: תוצאתית, כשמדובר על 9%, אני יכול להגיד מזיכרוני – זה אכן נראה נמוך, אני לא בטוח שזה נמוך דרמטית מממוצע התיקים שמגיעים בסוף לכתבי-אישום אל מול התלונות שנפתחות.

גלעד ארדן: הרי אתם מבינים שלא כל תלונה שנפתחת נגמרת בכתב-אישום, כן?

גלעד ארדן: יש יחס הרבה יותר גבוה בין כתבי-אישום להרשעות, זה נכון.

גלעד ארדן: בין תלונה – האם נפתחה או לא נפתחה חקירה, האם בעקבות החקירה הוגש או לא הוגש כתב-אישום – סיפור אחר.

גלעד ארדן: אבל מה שכן, אני בכל זאת רוצה לפרט את תמצית פעולות המשטרה בתחום, כיוון שבהחלט מדובר בתחום – באמת, אין הרבה תחומים כל כך חשובים מבחינה חברתית כמו הצורך להגן על חסרי ישע.

גלעד ארדן: אני אומר את זה בכלל – בני-אדם, בעלי-חיים, כל מי שהוא חסר ישע – חברה נבחנת בחוסן של החוליות החלשות שבה, ואין ספק שחסרי ישע צריכים לקבל את ההגנה המיטבית מאתנו.

גלעד ארדן: אז כך: משטרת ישראל פועלת על-פי נוהל חטיבת החקירות – זה נקרא חקירת אנשים עם מוגבלות, יש נוהל מיוחד.

גלעד ארדן: הנוהל מתווה את דרכי הטיפול המשטרתי בעת חקירת אדם עם מוגבלות, תוך הקפדה על ערכי השוויון וכבוד האדם.

גלעד ארדן: הוא כולל הוראות שמקורן בחוק הליכי חקירה והעדה ובתקנות הנגישות, והוא מנחה את החוקרים כיצד ליישמן הלכה למעשה במסגרת עבודתם.

גלעד ארדן: בנוסף, הנוהל מפרט הנחיות בנוגע לחקירת אדם עם מוגבלות שכלית, חקירת אדם עם מוגבלות נפשית, וכן חקירת אדם עם מוגבלות אחרת.

גלעד ארדן: לאור החשיבות והרגישות הכרוכות בחקירות שמעורבים בהן אנשים עם מוגבלויות, מוצע בנוהל להתייעץ בעת הצורך עם הפרקליט הרפרנט במחוז או עם נציגי עמותת "בזכות", המרכז לזכויות אדם של אנשים עם מוגבלויות.

גלעד ארדן: בנוסף, המשטרה מקיימת מדי תקופה השתלמות ייחודית לחוקרים בנושא חקירת אנשים עם מוגבלויות, אם כחשודים ואם כנפגעי עבירה או עדים.

גלעד ארדן: במהלך השנים האחרונות קיימה המשטרה הכשרה אחת כזו בשנה לכל החוקרים, במשך חמישה ימים ובהשתתפות כ-25 שוטרים בכל הכשרה.

גלעד ארדן: החל משנת 2016 יתקיימו שתי הכשרות כאלה מדי שנה, ובכל הכשרה ישתתפו מעל 30 חוקרים.

גלעד ארדן: במסגרת ההשתלמויות מועברים לחוקרים תכנים על אודות המאפיינים של המוגבלויות השונות, כיצד יש בהן כדי להשפיע על המפגש של האדם עם המוגבלות עם ההליך הפלילי, ובהתאם – אילו התאמות והנגשות נדרשות בהליך הפלילי.

גלעד ארדן: תוכני ההשתלמות כוללים היבטים טיפוליים, משפטיים, רגשיים ויישומיים, והם מועברים על-ידי מומחי תוכן מעולם המשפט, הרווחה, המשטרה, השב"ס והבריאות ומארגונים שונים כמו "ג'וינט אשלים", מכון "חרוב" ועמותת "בזכות".

גלעד ארדן: ההשתלמות כוללת גם ביקורים במרכז בריאות הנפש אברבנאל ובהוסטלים.

גלעד ארדן: בשנת 2015 התקיימו ימי עיון, וכך מתוכנן גם לשנת 2016.

גלעד ארדן: ימי העיון התקיימו בכל מחוזות המשטרה בשיתוף פעולה עם עובדים סוציאליים ומכון "חרוב" העוסק בתחום התעללות בילדים.

גלעד ארדן: בימי העיון משתתפים שוטרי המחוז ממגזרים שונים הבאים במגע עם הציבור – סיור, בילוש, מש"קים – וכן חוקרים וקצינים.

גלעד ארדן: בנוסף, קיימת שותפות של נציגי מדור נפגעי עבירה בפורום לקידום יישום חוק הליכי חקירה והעדה.

גלעד ארדן: בראשות הפורום עומדת פרקליטה בכירה ושותפים בו פרקליטים מכל המחוזות המשמשים כרפרנטים לנושא חוק הליכי חקירה והעדה, מנהלת השירות לחקירות ילדים ולחקירות מיוחדות במשרד הרווחה, נציג נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ונציגת מחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.

גלעד ארדן: במסגרת מפגשי הפורום הנערכים מעת לעת, נלמדים מקרים אשר הגיעו להליך הפלילי שבהם מעורב אדם עם מוגבלות ומתקיימת חשיבה כיצד ניתן לשפר את אופן הטיפול של כלל הגורמים במקרים אלו כדי שיהיה אפשר להביא לדין את האחראים לביצוע העבירות.

גלעד ארדן: אז כפי שפתחתי ואמרתי והוספתי פירוט, אני לא חושב שהמצב היה טוב, אבל אני חושב שהמודעות – בדיוק כפי שקיימת המודעות לצורך לטייב את הפעילות של המשטרה אל מול הישראלים יוצאי אתיופיה, גם בהקשר הזה, לאור מה שתיארתי, אני חושב שניתן להבין שהמשטרה הבינה – לא רק המשטרה, גם גורמי הרווחה וגם משרד המשפטים – שצריך לפעול כדי לטפל, לטייב ולייעל את הטיפול בתיקים שבהם מעורבים אנשים עם מוגבלות.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, הנציג של מדור נפגעי עבירה נמצא בקשר מתמיד עם גופי רווחה ועמותות שונות, בדיוק בשביל טיוב התהליך, לרבות למידה והפקת לקחים מתיקים, קישור בין קציני נפגעי עבירה בכל המחוזות לבין עובדים סוציאליים מחוזיים וכדומה.

גלעד ארדן: המשטרה פועלת גם לפיתוח ערכת תקשורת תומכת וחלופית – נציג מדור נפגעי עבירה שותף בוועדת היגוי שמטרתה פיתוח ערכה שתאפשר חקירה של אנשים עם מוגבלות באמצעי תקשורת שונים, כדי לאפשר להם להישמע ולהיות מובנים טוב יותר בעיני מערכת המשפט.

גלעד ארדן: לסיכום, כפי שאמרתי, אנחנו צריכים להשתפר; אני אלווה אישית את תהליך השיפור הזה ואעקוב אחריו.

גלעד ארדן: בהחלט, הצעות כאלה לסדר-היום עוזרות לקיים את הפיקוח שהכנסת, טוב שתעשה על משרדי הממשלה, ואני מקווה שב-2016 התוצאות שלנו יהיו טובות יותר.

איציק שמולי: רק בקשה אחת לגבי הנתון – לא רק של סגירת התיקים – של מספר התיקים שנסגרים מחוסר ראיות, שזה 56%.

איציק שמולי: האם תוכל לבדוק איפה זה עומד ביחס לעבירות אחרות?

איציק שמולי: אם זה יותר גבוה, יכול להיות שצריך להשקיע יותר.

גלעד ארדן: מאיפה הנתון הזה שלך?

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך ממה זה נובע.

יפעת שאשא ביטון: מבירור שעשיתי עם הפרקליטות – יש עניין שצריך ראיה מסייעת, כי הרבה פעמים הפגיעות באנשים האלה, אם קשישים בביתם, או ילדים, לצורך העניין, שנפגעים מינית, זה נעשה במחשכים.

יפעת שאשא ביטון: ואז, אם אין עדות מספקת של הילד או הקשיש, צריך ראיה מסייעת, ואיך תביא ראיה מסייעת כשזה נעשה בחדרי-חדרים?

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר זה גורם לכך שהתיקים לא יכולים להתקדם הלאה לבתי-משפט.

איציק שמולי: הנתונים הם נתונים רשמיים של הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון.

גלעד ארדן: 56% נסגרים מחוסר ראיות.

גלעד ארדן: בינתיים סימסו לי שבעבירות אחרות הסגירה היא 33%.

גלעד ארדן: כלומר, יש פה בהחלט פער שצריך לבדוק את הסיבות שלו ולהתמקד – איך מצמצמים את הפער הזה כמה שיותר.

גלעד ארדן: אם רוצים להעביר לוועדה לדיון מעקב, אני חושב שזו תהיה ההצעה המתאימה.

יפעת שאשא ביטון: אני מטפלת בנושא הילדים בוועדה לזכויות הילד, ואנחנו כבר עושים סדרה של דיונים.

יפעת שאשא ביטון: הייתי רוצה שזה יישאר שם, כי אנחנו כבר – – –

גלעד ארדן: זה לא יוחלט כאן ממילא.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, לאיזו ועדה אתה מציע?

גלעד ארדן: מה שתחליט ועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע עכשיו על העברה לדיון בוועדה, וועדת הכנסת תכריע – רגע, אדוני מציע ועדת הפנים, והיא ביקשה, הוועדה – – –

איציק שמולי: אני מציע ועדת העבודה והרווחה.

בצלאל סמוטריץ': מה?

איציק שמולי: ועדת העבודה והרווחה.

בצלאל סמוטריץ': אתה מציע ועדת העבודה והרווחה?

בצלאל סמוטריץ': ואת מבקשת – – –

יפעת שאשא ביטון: אין לי בעיה לעשות ישיבה משותפת, אבל שהטיפול בילדים יהיה בוועדה לזכויות הילד, כי אנחנו – – –

בצלאל סמוטריץ': לא, לא.

בצלאל סמוטריץ': משותפת זו כבר לא החלטה שלנו.

בצלאל סמוטריץ': משותפת – זה רק ועדת הכנסת יכולה.

בצלאל סמוטריץ': אז אני מציע שנעביר את זה לוועדת הכנסת, והיא תכריע.

בצלאל סמוטריץ': בסדר, אז אנחנו מצביעים עכשיו על – – –

יפעת שאשא ביטון: כל מה שקשור לילדים יהיה בוועדה לזכויות הילד, ומה שקשור לקשישים יהיה בוועדת העבודה והרווחה.

מיקי לוי: ועדת הכנסת צריכה לאשר.

בצלאל סמוטריץ': חברת הכנסת ביטון, נעביר לוועדת הכנסת, והיא תכריע.

בצלאל סמוטריץ': תדבר שם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים עכשיו על העברת ההצעה לוועדה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 17 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 9 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדה שתקבע ועדת הכנסת נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': תשעה בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור לוועדת הכנסת להחלטה.

בצלאל סמוטריץ': שוב פוגרום ביהודים שעלו להר-הזיתים בירושלים

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף הבא שעל סדר-היום, להצעות לסדר-היום בנושא: שוב פוגרום ביהודים שעלו להר-הזיתים בירושלים, מס' 2855 ו-2869.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – חבר הכנסת יואב בן צור.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

יואב בן צור: אדוני היושב-ראש, מכובדי השר, חברי חברי הכנסת, גם אני מצטרף אל השבחים לשר לביטחון פנים על העבודה היעילה של המשרד ועל כך שהפניות נענות מהר.

יואב בן צור: בהחלט יישר כוח על כל העבודה הגדולה שאתם עושים.

יואב בן צור: אנחנו עדים כבר במשך תקופה ארוכה מאוד, ולאחרונה ביתר שאת, לאירועי פח"ע בתחומי הר-הזיתים.

יואב בן צור: רק לאחרונה קבוצת אברכים שעשתה את דרכם להר-הזיתים הותקפה באבנים וסלעים על-ידי פורעים ערבים וניצלה בנס מהמון זועם.

יואב בן צור: חשוב לציין כי המקרה הזה ועוד רבים אחרים אירעו ליד בית-ספר ערבי הממוקם בהר-הזיתים.

יואב בן צור: הגענו למצב מחפיר, שבמדינת ישראל אנשים חוששים לפקוד את קברי יקיריהם הטמונים בירושלים בירת ישראל, באחד מהמקומות הקדושים ביותר לעם היהודי.

יואב בן צור: בעיני זה איבוד שליטה טוטלי על ריבונותנו בירושלים.

יואב בן צור: אני לא אגזים אם אני אומר שזו חלוקה דה-פקטו של ירושלים הריבונית.

יואב בן צור: חברי חברי הכנסת, אני חושב שהמצב היום, אסור לו שיימשך ולו יום אחד נוסף.

יואב בן צור: לא יעלה על הדעת שבתוך ירושלים הריבונית והמאוחדת יהודים יחששו לבקר את קברי יקיריהם.

יואב בן צור: המאבק בתופעה זו צריך להיות בשלושה מישורים: א.

יואב בן צור: תגבור מסיבי של נוכחות כוחות הביטחון במשך כל שעות היממה, והמשטרה אמורה לשם כך להעביר לנו נייר עמדה; ב.

יואב בן צור: ניהול הליך שיפוטי מהיר כלפי אותם פורעים; ג.

יואב בן צור: החמרת הענישה, בהתאם לתיקון לחוק העונשין שעבר בקריאה שנייה ושלישית.

יואב בן צור: רק מאבק משולב, שראשיתו בנוכחות מסיבית של כוחות הביטחון באזור במשך כל שעות היממה, יכול למגר את התופעה הזאת.

יואב בן צור: נקודה נוספת שצריך לשקול היא להידבר עם הנהלת בית-הספר הממוקם בהר-הזיתים, כדי לבחון כיצד ניתן לעצור את ההתנהגות החבלנית של הילדים, תוך הטלת אחריות על צוות הנהלה להתנהגות התלמידים, וכל זאת בשעות הלימודים, לצד הטלת סנקציות עד כדי סגירת בית-הספר במידה שההנהלה לא תצליח להשליט סדר בקרב תלמידיה.

יואב בן צור: לגבי שעות אחר-הצהריים, שאחרי שעות הלימודים, צריך להטיל אחריות כבדה על ההורים, ולדעת שילד שיצא מבית ויפגע באבן או באמצעי אחר במי שבא לפקוד את קברי יקיריו – ידעו ההורים שיינקטו נגדם סנקציות, גם כלכליות וגם אחרות, כדי שילמדו לשמור את ילדיהם בתוך בתיהם.

יואב בן צור: רק פעולה מסיבית ונחושה תוביל לשינוי ותחזיר לאזרחי ישראל את הביטחון הנדרש.

יואב בן צור: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת משה גפני – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': על כן, השר ישיב לנו על ההצעה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מודה לחבר הכנסת על הנושא החשוב שהוא מעלה.

קריאה: – – –

גלעד ארדן: זה שלך ושל גפני, נכון?

גלעד ארדן: טוב, גפני לא הגיע.

גלעד ארדן: אני מודה לחבר הכנסת בן צור על כך שהעלה את ההצעה.

גלעד ארדן: בהצעתו מצוין כי בשבוע שעבר נרגמה באבנים משפחה יהודית אשר באה לפקוד קברי צדיקים בהר-הזיתים.

גלעד ארדן: נטען כי תלמידי בית-הספר הערבי באזור רגמו באבנים את רכבה של אותה משפחה יהודית, ושמשותיו נופצו.

גלעד ארדן: עוד נטען כי רכב אשר היה במקום חסם את נתיב הנסיעה, כך שהרכב המותקף לא יכול היה לברוח מהמקום.

גלעד ארדן: ב-1 בפברואר – אני פשוט מתאר איך המשטרה רואה את זה מהצד שלה – התקבלה במשטרה תלונה מפי אדם אשר מסר כי באותו יום נסע עם בן-דודו לאזכרה של בן משפחתם הקבור בהר-הזיתים, וכי בדרכו חלף ליד בית-ספר ערבי, שיצאה ממנו קבוצה גדולה של נערים אשר החלו לחצות את הכביש, ולכן הוא עצר את רכבו.

גלעד ארדן: רכב מסוג "פורד" שנסע מאחוריו עקף אותו והחל לנסוע לפניו באטיות מכוונת.

גלעד ארדן: המתלונן מסר כי הנערים החלו לתת בעיטות לרכבו, שברו את המראה הצדדית ואת מגבי הרכב.

גלעד ארדן: בשלב זה, על-פי התלונה, ניסה המתלונן למלט עצמו בנסיעה מהירה יותר, אולם אז החל יידוי אבנים לעבר רכבו, וכתוצאה ממנו נופצו שמשות הרכב והוא נפגע בידו.

גלעד ארדן: עוד מסר המתלונן, כי לאחר נסיעה של כ-200 מטרים הוא הבחין ברכב של שוטרי יחידת הסיור המיוחדת של משטרת ישראל ודיווח להם על האירוע.

גלעד ארדן: צוות היס"מ, אשר הוצב במקום לשם מניעת אירועי יידוי אבנים, ביצע סריקות באזור, איתר את נהג הרכב מסוג "פורד" – אשר זוהה על-ידי המתלונן כזה שנסע לפניו באטיות מכוונת – ועיכבו לחקירה.

גלעד ארדן: עדות דומה נגבתה גם מהנוסע השני ברכב, אשר הוסיף כי בציר שבו נסעו היה באותו זמן פקק תנועה.

גלעד ארדן: אירועי ההתנכלות למבקרים בהר-הזיתים מוכרים למשטרה, והיא פועלת בכוחות מיוחדים ומבצעת מדי יום פעולות סמויות וגלויות.

גלעד ארדן: אחת מהן היא הצבת רכב הסיור, שאותו פגש המתלונן כ-200 מטר ממקום התקרית, לשם הרתעת עבריינים פוטנציאליים, מניעת אירועי התנכלות ואכיפת החוק.

גלעד ארדן: כל אירוע המובא לידיעת המשטרה נחקר ומטופל במיטב האמצעים העומדים לרשות המשטרה בניסיון להביא להעמדת העבריינים לדין.

גלעד ארדן: משטרת ישראל – וזה אני מעיד באופן אישי, כי אני מקיים על כך דיונים.

גלעד ארדן: אתה יכול לשאול את הוועד שפועל כדי לחזק את האבטחה ולהגן על הר-הזיתים מפני הוונדליזם של המוסלמים שם באזור.

גלעד ארדן: אז כפי שאמרתי, המשטרה פועלת, והיא תמשיך ותפעל, במוקדי החיכוך במזרח-ירושלים, בדגש על גזרת הר-הזיתים, על מנת לשמור על ביטחונם האישי ושלומם של אזרחי מדינת ישראל.

גלעד ארדן: גם אם לא עלה עדיין בידי המשטרה בשלב זה להביא את העבריינים בתקרית הזו לדין, הרי שלאור האמצעים שנוקטת המשטרה, שחלקם פורט לעיל, אני מאמין ומקווה כי מדובר בעניין של זמן וכי סופו של עבריין להיתפס.

גלעד ארדן: בכל אופן, אני מייחס חשיבות רבה מאוד, וכפי שאמרתי, אני מקיים דיונים גם עם שר הבינוי והשיכון, שמשרדו מופקד על האבטחה; גם עם מפקד מחוז ירושלים היוצא קיימתי לפחות שני דיונים על נושא הר-הזיתים; מפקד המחוז החדש, שאמור להיכנס – המשימה הזו תוגדר לו כאחת המשימות המרכזיות, קודם כול בגלל הביטחון האישי של האזרחים, אבל לא פחות חשוב – גם בגלל החשיבות והסמליות, על כל המשמעויות שלה, של הר-הזיתים ובית-הקברות היהודי בו.

גלעד ארדן: תודה.

בצלאל סמוטריץ': מה אדוני מציע שנעשה עם ההצעה?

גלעד ארדן: אני חושב שכדאי להעביר לוועדה למעקב, לדיון מעקב, גם כן.

בצלאל סמוטריץ': טוב.

בצלאל סמוטריץ': אז ועדת הפנים זו הוועדה, נכון?

גלעד ארדן: כן.

גלעד ארדן: דודי גם אוהב לקיים על זה דיונים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע, אם כן, על הצעתו של השר להעביר את הנושא – ניתן לחברי הכנסת לתפוס את מקומם – אנחנו מצביעים על העברת הנושא לדיון מעקב בוועדת הפנים והגנת הסביבה.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 18 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעה תעבור לדיון בוועדת הפנים.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נעבור לנושא הבא על סדר-היום, הצעה לסדר-היום בנושא: החזרת גופות המחבלים למשפחותיהם.

בצלאל סמוטריץ': ראשון הדוברים – לא?

גלעד ארדן: החברה הערבית.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שטעיתי.

בצלאל סמוטריץ': אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': האלימות בחברה הערבית

בצלאל סמוטריץ': נעבור להצעה לסדר-היום בנושא: האלימות בחברה הערבית, מס' 2863, של חבר הכנסת טלב אבו עראר.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיקי לוי: אבל איך?

מיקי לוי: שיניתם את התור.

מיקי לוי: זה לא לפי התור, אדוני.

גלעד ארדן: זה כן.

איתן כבל: זה כן, זה כן.

טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי חברי הכנסת, אפילו יום אחד לא עובר בלי לקרוא או לשמוע בתקשורת על מקרי אלימות: אירועי ירי, תקיפה, רצח, השחתת רכוש, שוד מזוין, רצח צעיר או תינוק או אישה.

טלב אבו עראר: האלימות הפכה לתופעה הכי חמורה שמתפשטת ומתרחשת בתדירות גבוהה, עד שהיא מסכנת את הביטחון האישי והקולקטיבי ואף גורמת להתפרקות החברה ולחולשתה.

טלב אבו עראר: מכובדי השר, מאז שנת 2000 ועד היום נהרגו כ-1,050 בני אדם בחברה הערבית.

טלב אבו עראר: 65% ממקרי הרצח – של נשים בידי בני-זוגן.

טלב אבו עראר: הפשיעה היא כפולה מחלקם באוכלוסייה; מקרי הרצח בחברה הערבית מהווים כ-45% מכלל אירועי הרצח בארץ.

טלב אבו עראר: אחת הסיבות העיקריות להתפשטות האלימות היא האלימות הפוליטית על-ידי ממשלות ישראל לדורותיהן, כך שאי-אפשר להפריד בין האלימות לבין התנהגות המדינה והרוב היהודי נגד החברה הערבית – תופעות של גזענות, חוקים גזעניים, התקפות על אזרחים, מקומות ציבוריים ומקומות קדושים והריסת הבתים.

טלב אבו עראר: התנהגות זו מהווה קרקע פורה לצמיחתה של תופעת האלימות.

טלב אבו עראר: נוסף על האלימות הפוליטית יש היבטים או סיבות אחרות – אבטלה, עוני והמצב הכלכלי המחמיר, הצפיפות בדיור וכדומה.

טלב אבו עראר: אבל בואו נתמקד בדבר הכי חשוב: כמה פניות, כמה בקשות שהפנינו – אנחנו, כנציגי החברה הערבית, כחברי כנסת – למשטרת ישראל, לשר לביטחון הפנים בעניין איסוף הנשק בחברה הערבית; כמה פעמים דיברנו?

טלב אבו עראר: הרבה בתים במגזר הערבי מלאים בנשקים, מכובדי השר, שמאוחסנים כדי להרוג האחד את השני.

טלב אבו עראר: אני מתפלא: למה לתת לחברה הערבית אוטונומיה?

טלב אבו עראר: האם הם מהווים מדינה, כאילו לאחסן נשק?

טלב אבו עראר: מתי דנה הוועדה, ועדת הפנים, בנושא הזה?

טלב אבו עראר: רק אחרי הרצח של אנשים חפים מפשע בתל-אביב – כמו שאנחנו מגנים כל רצח של חפים מפשע, הן בקרב הערבים והן בקרב היהודים.

טלב אבו עראר: רק אז דנה הוועדה, ולא יצאה בשום מסקנה.

טלב אבו עראר: מה עשתה המשטרה אחרי זה?

טלב אבו עראר: המשיכה בשתיקה.

טלב אבו עראר: לכן הייתי פונה למכובדי השר להכין תוכנית בשותפות הנהגת החברה הערבית – ועדת המעקב העליונה לערבים בישראל – להכין תוכנית למיגור תופעת האלימות, כי המצב בלתי נסבל וכל יום יש הרוגים.

טלב אבו עראר: רק לפני כמה ימים, שלושה ימים, נהרג אדם באזור כסייפה בנגב.

טלב אבו עראר: משפט אחרון, אדוני השר – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט אחרון.

טלב אבו עראר: כולי תקווה שהעניין הזה – התופעה הזו, הגיע הזמן שהיא תמוגר, ולנצח.

טלב אבו עראר: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת אבו עראר.

בצלאל סמוטריץ': השר ישיב, בבקשה.

גלעד ארדן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, בהצעתו לסדר-היום מבקש חבר הכנסת אבו עראר לדון בנושא האלימות בחברה הערבית.

גלעד ארדן: שמחתי לשמוע שהוא מתנגד לכל אוטונומיה שתינתן לחברה הערבית.

גלעד ארדן: אני מברך אותך, קודם כול – אם הבנתי נכון.

טלב אבו עראר: בנשק.

גלעד ארדן: אה, רק בנשק אתה נגד אוטונומיה.

גלעד ארדן: הבנתי, טוב.

טלב אבו עראר: אתה לא נותן לי אוטונומיה, רק בנשק – – –

גלעד ארדן: טוב, בוא נדבר קודם בכללי.

גלעד ארדן: סוגיית הרחבת שירותי המשטרה והאכיפה בקרב החברה הערבית מצויה בליבת המדיניות שלי ושל המשרד לביטחון פנים בעת הזו.

גלעד ארדן: השאיפה הכוללת היא להגביר באופן משמעותי את הנוכחות המשטרתית ביישובים הלא-יהודיים לצורך מתן שירות ולשם הגברת האכיפה.

גלעד ארדן: היום אפילו פורסם על כוונות – וזה פרסום נכון – להקים מינהלת בראשות ניצב, שתרכז את כל הנושא הזה, כי יש גם צורך להקים תחנות במקומות שאין, לגייס שוטרים, כולל שוטרים מוסלמים, למשטרה.

גלעד ארדן: אנחנו נמצאים במחסור מאוד מאוד גדול, כי אי-אפשר לעבוד אל מול החברה הערבית מבלי שאתה, כמשטרה, גם תכיר ותהיה מחובר לציבור ולמנהיגות שלו ותכיר את המאפיינים הייחודיים של כל חברה וכל תרבות.

גלעד ארדן: לצערי, חלקם של בני החברה הערבית בתאונות הדרכים גבוה מחלקם באוכלוסייה, דבר שכמובן משליך על הביטחון האישי ביישובים הערביים ובכלל.

גלעד ארדן: במטרה לשנות את המצב, כפי שציינתי, אנחנו מבקשים להרחיב את הגיוס למשטרה מקרב החברה הערבית וגם את הפריסה של תחנות המשטרה, וכך לייצר אכיפה שוויונית יותר בכל היישובים ברחבי המדינה.

גלעד ארדן: משטרת ישראל התבקשה להכין תוכנית.

גלעד ארדן: התוכנית כבר הוכנה, הוצגה לאוצר, הוצגה לראש הממשלה, ואנחנו למעשה ממתינים היום לאישור סופי שלה כדי לצאת לדרך.

גלעד ארדן: אבל אני חייב לומר שזה לא התעורר רק עכשיו.

גלעד ארדן: נכון ששמתי את זה כאחת משתי המטרות העיקריות שלי בקדנציה הזאת, אבל גם בקדנציה הקודמת, במסגרת אילוצי התקציב, נפתחו מה שנקרא אורגנים, שזה חיזוק, או תחנות מדלגות, שרובן אם לא כולן נפתחו ביישובים ערביים, וזאת, עוד פעם, במטרה להעלות את האכיפה ולמגר את הפשיעה בחברה הערבית.

גלעד ארדן: כפי שאמרתי, עוד יש לנו כברת דרך לעשות, והיינו רוצים מאוד לעשות אותה בשיתוף ההנהגה של ערביי ישראל, גם חברי הכנסת וגם ברשויות המקומיות.

גלעד ארדן: לשם כך נידרש לסיוע, גם כדי להיכנס פנימה אל תוך היישובים, לאתר מקומות שבהם נוכל להקים תחנות משטרה, וגם לסייע לנו לצרף לשורות המשטרה אנשים מוכשרים מקרב החברה הערבית.

גלעד ארדן: אבל אני מאוד מקווה, באמת, שגם האמירות שאתם אומרים בחודשים האחרונים, יהיה להן תרגום מעשי בשטח.

גלעד ארדן: וכשאני אומר תרגום מעשי, הכוונה היא שאני מצפה כשר שנבחרי ציבור יגבו את משטרת ישראל בפעולות אכיפה, גם אם לעתים פעולות האכיפה – אכיפה זה לא דבר נעים, אכיפת חוק, ובטח כשמדובר אל מול עבירות חמורות.

גלעד ארדן: אתה מדבר על איסוף – כן, איסוף זו טרמינולוגיה, זו מילה.

גלעד ארדן: אני עוד לא מכיר מישהו שהתקשר אלינו ואמר, תשלחו אלי ניידת לאסוף את הנשק הלא-חוקי שאני מחזיק, והניידת לא הגיעה.

גלעד ארדן: אז זה לא איסוף, זו תפיסה.

גלעד ארדן: כדי לתפוס נשק בלתי חוקי של אנשים שאו הבריחו אותו את הגבול או קנו אותו מחייל צה"ל או גנבו אותו מחייל צה"ל או לא משנה איך הוא הגיע אליהם – – –

קריאה: – – –

גלעד ארדן: רק רגע.

גלעד ארדן: לא מדובר באנשים ישרי דרך ותמימים שמחזיקים אותו במטבח בבית.

גלעד ארדן: הם מחביאים אותו, אם בחצר או אצל השכן ואם במרחב הציבורי.

גלעד ארדן: זה מצריך איסוף מודיעין מקדים, זה מצריך הגעה לאותו יישוב עם כוחות מתוגברים, כי, לצערנו, לפעמים סביב התפיסה, האיסוף הזה, יש התנגדות, וההתנגדות הזאת יכולה להיות התנגדות אלימה.

גלעד ארדן: ופה בדיוק המבחן, המבחן של כולנו כנבחרי ציבור.

גלעד ארדן: כי אם אנחנו רוצים לבער את התופעה הזאת שמי שמשלם את המחיר עליה זה קודם כול הציבור הערבי, באמת, שניזוק גם מרמת האלימות והפשיעה והשימוש בנשק הזה, לא משנה איפה עושים בו את השימוש – אני יכול להתחייב לדבר אחד: המשאבים יינתנו, התעדוף בטיפול יינתן.

גלעד ארדן: ומפה ואילך, כמה שאנחנו נשתף פעולה יותר ונגבה את המשטרה באכיפת החוק, היא תעשה את העבודה הזאת, אני מתחייב לך.

טלב אבו עראר: שאלה.

גלעד ארדן: שאל, אם היושב-ראש מסכים.

טלב אבו עראר: אם אומרים לך: מכובדי, היישוב הזה כל-כולו נשקים – אתה מבין?

טלב אבו עראר: אין לך האמצעים כמשטרת ישראל – – –

גלעד ארדן: אבל, טלב – חבר הכנסת אבו עראר, קודם כול המשטרה מקיימת – – –

טלב אבו עראר: אתה בא להגיד – – –

גלעד ארדן: – – – המשטרה מקיימת פעילות כזאת – – –

יחיאל חיליק בר: בסדר, השר שמע את השאלה.

גלעד ארדן: – – – המשטרה מקיימת פעילות של תפיסת כלי נשק בלתי חוקיים כל הזמן.

גלעד ארדן: כל הזמן היא מקיימת את זה.

גלעד ארדן: יש מבצעים מעת לעת על בסיס מודיעין שנצבר.

גלעד ארדן: אבל כפי שאמרתי, ואת זה אני אומר ביושר: ככל שיהיה לנו יותר כוח-אדם לנושא הזה, הפעילות תהיה רחבה יותר.

גלעד ארדן: ועכשיו בדיוק אנחנו עושים את התוכנית הזאת.

גלעד ארדן: זה המבחן וההתחייבות שלי; לא עשיתי את זה – נכשלתי.

גלעד ארדן: אז ההצעה שלך לסדר-היום מוצדקת – קצת מקדימה את זמנה, כי בעוד כמה חודשים אני חושב שתוכל לדרוש ממני לראות יותר תוצאות.

גלעד ארדן: אבל אני אומר: נצטרך לעשות את זה ביחד.

גלעד ארדן: ואני לא – – –

טלב אבו עראר: כמה – – –

גלעד ארדן: תראה, השבוע הורשעה חברת הכנסת זועבי בכך שהיא תקפה שוטרים ערבים שעשו את מלאכתם באכיפת החוק.

גלעד ארדן: היא כינתה אותם בוגדים, אמרה שצריך לנגב אתם את הרצפה, וכל מיני ביטויים שאולי אפילו לא הייתי צריך לחזור עליהם.

גלעד ארדן: אז זה בדיוק – כשאנחנו מדברים על שיתוף פעולה, זה בדיוק ההפך משיתוף פעולה.

גלעד ארדן: אי-אפשר מצד אחד להגיד: למה המשטרה לא עושה את זה?

גלעד ארדן: ומצד שני, כשהיא כבר עושה – אין מה לעשות, משטרה היא המייצגת שלנו באכיפת החוק, והתפקיד של חברי הכנסת זה לגבות את המשטרה.

גלעד ארדן: מתי אתה לא צריך לגבות אותה?

גלעד ארדן: אם המחלקה לחקירות שוטרים חקרה וגילתה שהיה מחדל או הייתה פעילות מנוגדת לחוק, או ועדה שאנחנו לפעמים מקימים במשטרה – בסדר.

גלעד ארדן: אבל אי-אפשר להחליט לבד שמכיוון שציבור העבריינים לא מרוצה מפעולות האכיפה ומתנגד ומתלונן, אז אוטומטית – פה המבחן של נבחר ציבור, באיזה צד הוא קודם כול, עד סוף הבירור, מתייצב.

גלעד ארדן: בעיני, קודם כול צריך להתייצב לצד אלה שאוכפים את החוק.

גלעד ארדן: אם יתברר שהם פעלו שלא כשורה, נמצה אתם את הדין, נפטר אותם, נעמיד אותם לדין, כל מה שצריך.

גלעד ארדן: ואני מקווה ששיתוף הפעולה הזה – ניווכח – – –

טלב אבו עראר: ביקשנו להקים תחנות משטרה.

יחיאל חיליק בר: תודה.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע?

טלב אבו עראר: ביקשנו להקים תחנות משטרה ביישובים.

גלעד ארדן: אנחנו הולכים על זה.

טלב אבו עראר: עד עכשיו אין.

טלב אבו עראר: יש נקודות – – –

גלעד ארדן: אני – חצי שנה, תקציב המדינה אושר לפני חודשיים, קיבלנו עכשיו את התקציב, יוצאים לדרך עם התוכנית.

יחיאל חיליק בר: מה אדוני מציע?

גלעד ארדן: מה שחבר הכנסת אבו עראר רוצה.

יחיאל חיליק בר: מה?

טלב אבו עראר: לוועדה.

יחיאל חיליק בר: איזו ועדה?

טלב אבו עראר: ועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: פנים.

יחיאל חיליק בר: אתה מסכים?

גלעד ארדן: כן.

יחיאל חיליק בר: אוקיי, אז אנחנו נצביע מי בעד ומי נגד העברת ההצעה לסדר-היום בנושא האלימות בחברה הערבית לוועדת הפנים.

יחיאל חיליק בר: מי שבעד – להצביע בעד, מי שנגד – להצביע נגד.

יחיאל חיליק בר: נא להצביע.

יחיאל חיליק בר: ההצבעה החלה.

יחיאל חיליק בר: הצבעה מס' 19 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הפנים והגנת הסביבה נתקבלה.

יחיאל חיליק בר: שישה בעד, ללא מתנגדים וללא נמנעים.

יחיאל חיליק בר: אני קובע כי הנושא בעיית האלימות בחברה הערבית יעבור לוועדת הפנים להמשך דיון.

יחיאל חיליק בר: תודה רבה.

יחיאל חיליק בר: החזרת גופות המחבלים למשפחותיהם

יחיאל חיליק בר: אנחנו עוברים עכשיו להצעות לסדר-היום בנושא: החזרת גופות המחבלים למשפחותיהם, מס' 2819, 2860, 2865, 2883 ו-2884.

יחיאל חיליק בר: ראשון המציגים, אף שהמציע הראשי הוא מיקי לוי, יהיה חבר הכנסת סמוטריץ, בשל כך שהוא צריך לחזור לנהל את המליאה.

יחיאל חיליק בר: מייד אחריו אתה, אדוני, אני מתנצל.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה, חבר הכנסת לוי, על ההצרחה.

בצלאל סמוטריץ': יצא טוב, אדוני השר לביטחון הפנים, שאתה יושב כאן, אף-על-פי שעל ההצעה הזאת אמור להשיב חברך שר הביטחון או בא-כוחו הרגיל כאן – אוהבים אותך מאוד, הרב אלי.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה יצא טוב שאתה כאן, כי ההשוואה, אני חושב, היא השוואה מתבקשת, ואתה הנהגת בראשיתו של גל הטרור הזה בירושלים מדיניות נחושה מאוד.

גלעד ארדן: אני רק רוצה לחדד: הדרישה שלי הייתה – והיום אני כבר אומר את זה – בכלל לא להחזיר, אלא לחדש את הקבורה בבית-הקברות למחבלים שיש בעמיעד, של הצבא.

גלעד ארדן: כיוון שזה של הצבא והם לא מוכנים לחדש, בהנחיית שר הביטחון, לא נותרה לי ברירה אלא לפחות להתנות את ההחזרה בכך – – –

בצלאל סמוטריץ': אבל לא רק בעניין החזרת גופות המחבלים, אדוני השר לביטחון הפנים, הנהגת מדיניות נחושה, אלא בכלל, באומץ – – –

גלעד ארדן: טוב, לא אומרים שבחו של אדם בפניו, אז – – –

יחיאל חיליק בר: בפוליטיקה אומרים.

בצלאל סמוטריץ': זה בסדר גמור.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא – – –

אלי בן-דהן: זה רק מקצת, מקצת.

אלי בן-דהן: מקצת אומרים.

גלעד ארדן: בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אני לא רוצה, חלילה, לסבך את השר ארדן עם שר הביטחון.

גלעד ארדן: לא לא.

גלעד ארדן: זה לא שהיחסים שלי עם שר הביטחון הם כאלה – – –

בצלאל סמוטריץ': מי יודע מה.

גלעד ארדן: אין הרבה לאן – – –

בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו לא נגיד את שבחו – נאמר את שבחו של השר ארדן שלא בפניו.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה לא שבחו של השר ארדן, זו שבחה של האמת, מכיוון שהשר ארדן הבין ויישם, בראשיתו של גל הטרור בירושלים, מדיניות חד-משמעית שגבתה מחיר מהמחבלים ומסביבתם התומכת, גם בסוגיה של החזרת גופות המחבלים, אבל גם ובעיקר בכתר – כן, בתוך ירושלים, ובמחסומים ובבידוקים, ובהמחשה שהטרור איננו משתלם, ובהמחשת מחיר הטרור באופן שהוריד מאוד מאוד את גל הטרור בירושלים.

בצלאל סמוטריץ': הייתה ירידה – וחבל אולי שהשר יצא בשלב הזה – הייתה ירידה והייתה הקלה בעקבות זה במדיניות מרקם החיים של ערביי ירושלים, ואנחנו עוד פעם, למרבה הצער, מול עלייה בגרף הטרור בירושלים.

בצלאל סמוטריץ': אני קורא לשר ארדן מכאן לחזור לאותה מדיניות, שכפי שהתברר בעבר, עבדה, יכולה וצריכה לעבוד.

בצלאל סמוטריץ': למרבה הצער, שר הביטחון, ביהודה ושומרון, לא מוכן באופן עקבי לנקוט את המדיניות הזאת; הוא לא סוגר צירים והוא לא מצמצם היתרי עבודה, והוא מחזיר גופות והוא לא גובה מחיר על הטרור מהערבים.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי קודם בנאומי בפני ראש הממשלה, ואני אחדד טיפה – אתה תוסיף לי חצי דקה, כי השר דיבר – אני רוצה רק טיפה להרחיב בנקודה הזאת: הקונספציה שבה שרויה מערכת הביטחון בהקשר הזה נשענת על העובדה שהיא עדיין חייבת לשמר את התקווה של הערבים למדינה.

בצלאל סמוטריץ': זו הדירקטיבה שהדרג המדיני מכתיב לצה"ל.

בצלאל סמוטריץ': צה"ל חייב לשמר אופק מדיני – זו מילה מכובסת ללשמר את הפרטנר, במובחן מלהכריע אותו; לשמר את התקווה שלא במובחן מלנצח אותו.

בצלאל סמוטריץ': וכשהבסיס שלך הוא שאתה צריך לשמר אותו ולשמר את התקווה שלו, אז אתה חייב לצמצם את התסכול מחוסר היכולת לממש את התקווה.

בצלאל סמוטריץ': אמרתי ואני חוזר ואומר: אין סיכוי לממש את התקווה.

בצלאל סמוטריץ': זו תקוות שווא שתתפוצץ לנו בפנים, כי זה לא יקרה, לא תהיה מדינה פלסטינית.

בצלאל סמוטריץ': הנה, גם בוז'י היום כבר הבין את זה והפנים את זה.

בצלאל סמוטריץ': אז אומרת לך מערכת הביטחון: אני חייבת להחזיר גופות, מכיוון שאם אני לא אחזיר גופות, חבר הכנסת לוי, אם אני לא אחזיר את הגופות אז תהיה תסיסה ברחוב הפלסטיני.

בצלאל סמוטריץ': אז אני אומר: כן, לא אכפת לי שתהיה תסיסה.

בצלאל סמוטריץ': אני צריך לגבות מחיר מהטרור; אני צריך להמחיש שהטרור לא משתלם; אני צריך להרתיע, ולכן אני חייב להרוס בתים, ולגרש משפחות, ולא להחזיר גופות, ולסגור צירים, ולשים מחסומים, ולשים כתרים על הערים, ולהמחיש שאם יהיה טרור לא תחיו טוב.

בצלאל סמוטריץ': אני בעד מרקם חיים טוב לפלסטינים.

בצלאל סמוטריץ': בעניין הזה אני מסכים עם ראש הממשלה – שלא יתעסקו בשאיפות לאומיות; שיתעסקו בחיים אישיים טובים.

בצלאל סמוטריץ': אבל מה זה שווה לפתח להם מרקם חיים טוב אם אני לא יודע להציג את השטר הזה לפירעון כשצריך ולהגיד: חברים, יש לכם חיים טובים, יש לכם מה להפסיד, חבל לכם להפסיד.

בצלאל סמוטריץ': תהיו בסדר, אל תבחרו בדרך הטרור – תחיו חיים טובים.

בצלאל סמוטריץ': אם אני לא ממחיש את המחיר של הטרור ולא גובה את התשלום עבורו, אדוני היושב-ראש, אז בשביל מה שיהיה מרקם חיים טוב?

בצלאל סמוטריץ': תודה.

יחיאל חיליק בר: תודה, חבר הכנסת סמוטריץ, סגן היושב-ראש.

יחיאל חיליק בר: חבר הכנסת מיקי לוי – בבקשה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': שלוש דקות, אדוני, לרשותך.

בצלאל סמוטריץ': בבקשה.

מיקי לוי: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, לפני כשבוע היה אירוע קשה בשער שכם: לוחמת מג"ב הדר כהן הסתערה לעבר מחבלים, חיסלה אחד מהם, אולם, לצערי, נפגעה מירי ממחבל אחר.

מיקי לוי: אין לי בכלל ספק שבמעשיה חתרה למגע, היא והצוות שלה, והם סיכלו פיגוע גדול יותר שיכול היה להתרחש – אולי ברובע היהודי, אולי בכותל הקדוש לנו.

מיקי לוי: במותה הצילה אחרים.

מיקי לוי: הדר כהן, בחתירה למגע, הפגינה אומץ לב, תושייה, כאשר היא חתרה למגע.

מיקי לוי: היא שירתה רק שלושה חודשים ובכל זאת לא חת לבה, ועל כך שילמה בחייה.

מיקי לוי: אני קורא למפכ"ל המשטרה – וחבל שהשר לביטחון פנים עזב את המליאה – ולשר לביטחון פנים להעניק לה צל"ש לאחר מותה.

מיקי לוי: היא ראויה לכך.

מיקי לוי: רק לפני כשבוע דיברתי כנגד החזרת גופתו של המחבל שהרג בסכין את שלומית קריגמן, זיכרונה לברכה, השם ייקום דמה.

מיקי לוי: ואני רואה בטלוויזיה עוד פעם את אמו של המחבל ואת אחותו ברחובות רמאללה, אדוני סגן השר, מחלקות סוכריות לאות שמחה.

מיקי לוי: ואתם מגלים אוזלת יד ומוסרים אחרי יומיים את גופתו של המחבל, בלי שום בושה, כשהדם שלה עדיין חם.

מיקי לוי: ואני אמרתי: תפסיקו להחזיר גופות מחבלים.

מיקי לוי: מה קורה לכם?

מיקי לוי: איזה אוזלת יד.

מיקי לוי: אדוני ראש הממשלה, הממשלה הזאת אינה יודעת מה יד שמאל עושה ומה יד ימין עושה.

מיקי לוי: השר לביטחון פנים מסרב להחזיר גופות; שר הביטחון, באיזה תפיסת עולם שלא ברורה לי, מחזיר גופות ולא מאפשר למשטרה לקבור, אדוני, באותו בית-קברות שלכאורה מצוי באחריותכם, לגופות מחבלים; מה, יש לכם אדנות ובעלות על בית-הקברות הזה?

מיקי לוי: אז נפתח בית-קברות חדש.

מיקי לוי: בבקשה, תעביר לי חוק, תאשר לי את זה, אתה הממשלה.

מיקי לוי: יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה.

מיקי לוי: זו הממשלה שאתה נמצא בתוכה.

מיקי לוי: ואני אומר לכם, חברי הכנסת מהרשימה הערבית – וחבל שאבו עראר עזב: אני בז לאותם חברי בל"ד שהלכו למשפחת המחבל ועמדו דום.

מיקי לוי: שמעתי את הטענה המטומטמת שלכם שאומרת: אנחנו רוצים להביא אותם לקבורה.

מיקי לוי: אבל לא שמעתי מילה אחת, אפילו לא אחת, כאשר שתי גופות של חיילינו הקדושים, השם ייקום דמם, של הדר גולדין, זכרו לברכה, ושל אורון שאול, זכרו לברכה – קולכם נדם.

מיקי לוי: בעניין הזה לא שמעתי שאתם עוזרים, חברי הכנסת מהרשימה הערבית, וחבל.

מיקי לוי: פיכם ולבבכם אינם שווים.

מיקי לוי: ביום ראשון ביקרתי ביקור תנחומים אצל משפחת הדר כהן, לוחמת מג"ב שנפלה כאשר הסתערה לעבר המחבלים בשער שכם.

מיקי לוי: והנה, פעם נוספת, הממשלה הרעה הזאת – – –

בצלאל סמוטריץ': משפט סיום.

מיקי לוי: אדוני, אני חייב עוד דקה, ברשותך.

בצלאל סמוטריץ': עוד דקה.

בצלאל סמוטריץ': קיבלת.

מיקי לוי: אני נסער, ואני מבקש ממך.

מיקי לוי: תודה.

בצלאל סמוטריץ': קיבלת, קיבלת.

בצלאל סמוטריץ': אפילו שמתי אותה על השעון.

מיקי לוי: הממשלה הרעה הזאת, שאין לה חוט שדרה, מחזירה את שלוש גופות המחבלים מהאירוע שבו נהרגה לוחמת מג"ב הדר כהן.

מיקי לוי: בעוד המשפחה יושבת שבעה.

מיקי לוי: אביה של הדר כהן מישיר מבטו אלי בזמן הביקור ושואל שאלה אחת: למה?

מיקי לוי: למה כשאני יושב שבעה, מחזירים את שלושת המחבלים שבאו מקבטיה?

מיקי לוי: למה לא יכלו לחכות שאני אסיים את השבעה?

מיקי לוי: האם דמה של הדר לא זועק אליכם?

מיקי לוי: זו השאלה שלו.

מיקי לוי: תתביישו לכם.

מיקי לוי: לא יכולתם לחכות עד סיום השבעה?

מיקי לוי: איפה אתם נמצאים?

מיקי לוי: ואני שואל: מדוע להוסיף על כאבה של המשפחה?

מיקי לוי: למה בזמן השבעה, אדוני סגן שר הביטחון?

מיקי לוי: ומה צריך לעשות?

מיקי לוי: לא להחזיר את גופות המחבלים; לקחת את משפחות המחבלים הירושלמים ולהעביר אותן לשטחי הרשות הפלסטינית; משפחות מחבלים מיהודה ושומרון – להעביר לעזה; להפסיק את תשלומי הביטוח הלאומי; לפוצץ את הבתים; להגביר את הלחץ על השטח ולהגביר מעצרים.

בצלאל סמוטריץ': משפט סיכום.

מיקי לוי: תפעלו ביד קשה, לא באוזלת יד.

מיקי לוי: ואני קורא לכם לעמוד מאחורי הדברים האלה, שיהיה לכם חוט שדרה סוף-סוף.

מיקי לוי: עם ישראל מתמודד מול הטרור הרצחני.

מיקי לוי: תעשו משהו.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת מיקי לוי מהבית היהודי; אופס, התבלבלתי – מיש עתיד.

מיקי לוי: זה כמעט נשמע כמו הבית היהודי.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אביגדור ליברמן – אינו נוכח.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת איתן כבל.

אלי בן-דהן: מיקי, נקבל אותך אצלנו.

איתן כבל: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חברי סגן השר, חברי חברי הכנסת, רשמות פרלמנטריות, אנחנו ככה בסוף הדיון, אבל אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ולך, אדוני סגן השר, אני מנסה לחשוב מה היה קורה אילו יצחק הרצוג היה בימים אלה ראש הממשלה והיה מחזיר את הגופות, בדיוק כפי שהוחזרו בימים אלה, כשהמשפחה יושבת שבעה.

איתן כבל: אתה יודע, כולנו יודעים, שהארץ כולה הייתה בוערת וזועקת חמס.

איתן כבל: ואני אומר לך ממקום שבו – אתה יודע, אפשר להתווכח על הרבה דברים; אני לא מסכים שאני אתווכח אתך בכלל, אתך או עם אף אחד אחר, על אהבת הארץ הזאת.

איתן כבל: אני גם לא מבקש מכם רשות בכלל, לא שואל בכלל.

איתן כבל: לא מבקש רשות.

איתן כבל: אין לאף אחד מונופול על אהבת הארץ הזאת.

איתן כבל: אני אוהב אותה בכל לבי.

איתן כבל: יש בינינו ויכוח על הדרך, ויכוח קשה ונוקב, אבל ראו איך ממשלה, שהיא לאומית, חלקה על גבול הלאומנות, ונושא החזרת השבויים, ובכלל זה גופות המחבלים – אני הייתי בין אלה שהציעו לאהוד ברק בזמנו להקים את הוועדה, כי כל פעם ראיתי את ממשלות ישראל מתבזות, פעם אחר פעם, ומייצרות מצבים בלתי אפשריים במערך ההרתעה שלנו.

איתן כבל: וזה כל כך ברור, וזה חוזר על עצמו פעם אחר פעם, חבר הכנסת מיקי לוי.

איתן כבל: ואתה אומר: ואללה, יושבים שם אנשים שחושבים.

איתן כבל: יושבים שם.

איתן כבל: ובכל פעם שאני פוגש אותם אני נהיה מודאג רטרואקטיבית על כל העשייה שלהם, על היכולת שלהם לחשוב.

איתן כבל: והנושא הזה, שכבר היה צריך להינתן לו פתרון בהתנהלות; תוכנית פעולה.

איתן כבל: זה לא נתון לאיזה סוג של גחמה, זה מורכב מהדברים שאמר מי שאני מתנגד לדעותיו – היושב-ראש.

איתן כבל: אבל יש דברים – איך אומרים?

איתן כבל: גם שעון מקולקל פעמיים ביום מראה את השעה הנכונה, אז בעניין הזה יש בינינו די תמימות דעים.

איתן כבל: זה חלק ממארג שלם.

איתן כבל: זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: וכי מה, איננו רחמנים בני רחמנים?

איתן כבל: אבל מי שמתאכזר אלינו – זה לא עניין; זו לא טקטיקה, זה חלק מאסטרטגיה.

איתן כבל: ראש ממשלה – אין דבר שהוא – ואני אומר את זה לכם, אנשי הימין, שעיניכם טחו.

איתן כבל: באמת טחו.

איתן כבל: הוא כל כך מפחד.

איתן כבל: אין בו טיפת אומץ – לא לעשות את המעשה שאני חושב שצריך שייעשה, ולא את המעשה שאתם חושבים שצריך שייעשה.

איתן כבל: הוא פשוט מקובע, וכל פעולתו – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה.

איתן כבל: אני כבר מסיים, אדוני.

איתן כבל: – – – וכל פעולתו היא הפחדה ושנאה.

איתן כבל: פעם אחת עם ההפחדה והשנאה הוא שבר לכם – לכם, לא לערבים; לכם, כי בסוף הקולות היו על חשבונכם.

איתן כבל: ופעם שנייה – – –

בצלאל סמוטריץ': תודה, חבר הכנסת כבל.

איתן כבל: ופעם שנייה – מה, אתה עושה את זה לפי – אדוני, אני לא ראיתי אותך, התחלתי מאוחר.

בצלאל סמוטריץ': הזמן הוא פונקציה של הגובה, חביבי.

איתן כבל: ואני אומר, אדוני היושב-ראש, באמת, צריך את הבלוף הזה, את השקר הזה של האיש שהוא מר ביטחון, הוא "מר מבטיח", הכול הבטחות.

איתן כבל: הבטחות – צריך להמציא עכשיו, אדוני היושב-ראש, על הקרח.

איתן כבל: הבטחות על הקרח.

איתן כבל: פעם היו אומרים את זה.

איתן כבל: צריך לייצר התאמה.

איתן כבל: פשוט, אני אומר, אם מישהו מכם ובכלל מאתנו, ומייד אני מסיים, היה עובר סעיף-סעיף בהתחייבויותיו לחבריו בליכוד, בהתחייבויות שלו לחברי הקואליציה, בהתחייבויות שלו לעם ישראל – התוצאה הייתה רעה מאוד.

איתן כבל: תודה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה לחבר הכנסת כבל.

בצלאל סמוטריץ': ישיב על ההצעה שר הביטחון, באמצעות שליחו הנאמן, סגן השר הרב אלי בן-דהן.

בצלאל סמוטריץ': הוא יקריא את תשובת שר הביטחון.

אלי בן-דהן: אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, אני מבקש להביא בפני מליאת הכנסת את עמדת שר הביטחון בסוגיה העומדת על הפרק.

אלי בן-דהן: שר הביטחון סבור כי לא נכון לפעול בעניין החזרת גופות מחבלים באופן שיהווה הלכה למעשה סחר בגופות.

אלי בן-דהן: משכך, קבע הקבינט המדיני-ביטחוני ברמה העקרונית כי החזרת גופות מחבלים תתבצע בהתייעצות בין שר הביטחון, השר לביטחון פנים – על-פי העניין – וראש הממשלה, בהתאם לנסיבות העניין והמצב הביטחוני באותה עת.

מיקי לוי: בא לי לבכות, תאמין לי.

מיקי לוי: כי השר לביטחון פנים אמר לו.

מיקי לוי: האם תוכל לענות לי למה בשבעה?

מיקי לוי: למה אני לא יכול מול הפנים של האבא הזה?

אלי בן-דהן: אין לי תשובה.

אלי בן-דהן: מן ההיבט המשפטי חשוב לציין כי לא ניתן למנוע ולעכב תקופה ממושכת את מסירת הגופות למשפחותיהן בהיעדר נסיבות קונקרטיות המצדיקות זאת.

אלי בן-דהן: החזרת גופות מחבלים נבחנת באופן פרטני ביחס לכל מקרה ומקרה, ובשים לב לנסיבות הביטחוניות הקונקרטיות, והכול בכפוף להנחיית היועץ המשפטי לממשלה בסוגיה זו ופסיקת בג"ץ, כפי שהובאה בעת האחרונה בעקבות עתירה שהוגשה בגין השהיה של מסירת גופת מחבל.

אלי בן-דהן: במהלך גל הטרור הנוכחי עוכבה החזרתן של גופות מחבלים שהוחזקו בידי צה"ל לאחר שהתברר שההחזרה גררה בעקבותיה, במקרים מסוימים, הפרות סדר אלימות ועריכת הלוויות המוניות, אשר כללו גילויי הזדהות עם מחבלים והפכו למוקד הסתה.

אלי בן-דהן: מערכת הביטחון בוחנת באופן פרטני ומעת לעת את התנאים להחזרת הגופות.

אלי בן-דהן: כשהתנאים מאפשרים זאת מוחזרות הגופות בתנאים הנקבעים על-ידי גורמי הביטחון.

אלי בן-דהן: תנאים אלו נועדו להבטיח עריכת הלוויות שקטות ככל האפשר, ובכלל זה, בין היתר, נקבעות הגבלות שונות, כגון הגבלת מספר המשתתפים בהלוויות ועריכת ההלוויה בלילה.

אלי בן-דהן: הנה כי כן, המדיניות שבה נוהגת הממשלה הנה מדיניות מאוזנת ואחראית, ובמסגרתה נשמרים העקרונות שפורטו לעיל.

אלי בן-דהן: חשוב לציין כי להשהיית החזרת הגופות יש לעתים השפעות שליליות על האווירה הביטחונית בקרב הציבור הרחב.

אלי בן-דהן: תודה רבה.

מיקי לוי: למה בשבעה?

מיקי לוי: בא לי לבכות.

מיקי לוי: למה בשבעה?

מיקי לוי: אני לא יכול להסתכל על האבא הזה של הדר כהן.

אלי בן-דהן: אין לי תשובה על העיתוי.

אלי בן-דהן: אני מסכים.

אלי בן-דהן: אין לי תשובה, אני לא אמרח אותך.

אלי בן-דהן: אין לי תשובה.

אלי בן-דהן: לא יודע למה.

אלי בן-דהן: מה רוצים המציעים?

אלי בן-דהן: אתם רוצים לקיים דיון על כך בוועדת חוץ וביטחון?

איתן כבל: מה שאדוני יחליט.

מיקי לוי: כן, בבקשה, בוועדת חוץ וביטחון.

איתן כבל: אני כבר לא חבר שם, לשמחתי, אבל – – –

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע על הצעת סגן השר להעביר את ההצעות לדיון בוועדת החוץ והביטחון.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד ומי נגד?

בצלאל סמוטריץ': הצבעה מס' 20 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 5 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת החוץ והביטחון נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': חמישה תומכים, אין מתנגדים ואין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': ההצעות תעבורנה לדיון בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': מניעת ההפרטה של בחינות נהיגה מעשיות

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לנושא הבא שעל סדר-היום – הצעה לסדר-היום מס' 2779 בנושא: מניעת ההפרטה של בחינות נהיגה מעשיות, של חבר הכנסת דוד אמסלם.

דוד אמסלם: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת – –

בצלאל סמוטריץ': אדוני, עשר דקות לרשותך.

יעקב ליצמן: – – –

דוד אמסלם: – – לפני כמה שבועות קיבלתי טלפון מאיזה בחור שאמר לי שהוא רוצה לפגוש אותי.

דוד אמסלם: הוא שייך לוועד משרד התחבורה, וביקש לפגוש אותי בנושא ההפרטה – ששר התחבורה רוצה להפריט את הטסטים.

דוד אמסלם: אני כמובן קבעתי אתו, כמו עם כל פונה, ואז הוא מספר לי את סיפור המעשה: הוא מספר לי ששר התחבורה החליט להפריט את הטסטרים.

דוד אמסלם: אני אומר לו: איך אפשר להפריט את הטסטרים?

דוד אמסלם: הרי יש מקצועות שאי-אפשר להפריט, לטעמי, כמו שאי-אפשר להפריט שופטים, וטסטר זה סוג של שופט.

דוד אמסלם: יש שופט כדורגל, יש שופט בית-המשפט המחוזי, ויש שופט ששופט את הנהיגה וקוראים לו "טסטר".

דוד אמסלם: הוא לא מורה לנהיגה.

קריאה: – – –

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: ולכן באמת התחלתי להיכנס לתמונת המצב ורציתי לברר מה המוטיבציות ולמה.

דוד אמסלם: תראו, כשאני נכנס, אני כל פעם מתבונן על עגל הזהב, סיפור עגל הזהב, ואני שואל את עצמי האם בני ישראל כשהם יצאו ממצרים, למרות שהם היו עבדים – הם לא ראו שהעגל באמת עשוי מזהב ועבדו לו?

דוד אמסלם: אלא שעגל הזהב, לפי תפיסתי, זה רעיון.

דוד אמסלם: בכל דור יש הרעיון של עגל הזהב שאומר שאנשים הולכים כמו עגל אחרי הנושא, בלי לבדוק.

דוד אמסלם: ולצערי, לדעתי, עגל הזהב של ימינו זה סיפור ההפרטות והרפורמות.

דוד אמסלם: אני כלכלן במקצועי כבר למעלה מ-35 שנה, ויש לי תחושה שהרבה אנשים שעושים כל מיני פעולות לפעמים לא מבינים מה הם עושים.

דוד אמסלם: אמרת רפורמה, אמרת הפרטה – כאילו אמרת איזה משהו טוב, ויאללה, תקבל איזו כותרת בעיתון: בואו נצא להפרטה, זה טוב.

דוד אמסלם: רבותי, תבחנו, רוב ההפרטות במדינת ישראל נכשלו; תאמינו לי, במבחן התוצאה.

דוד אמסלם: אבל זה לא הנושא שאני רוצה לדבר עליו.

דוד אמסלם: אני רוצה לדבר על הסיפור של הטסטרים.

דוד אמסלם: איך מעלימים גוף במדינת ישראל?

דוד אמסלם: פשוט מתחילים לפגוע בו, להכפיש אותו, ואז באים לציבור ואומרים: תשמעו, הוא לא נותן את השירות הנכון, חייבים לצאת להפרטה.

דוד אמסלם: אז בדקתי את הנתונים, ובואו, אני אחדש לכם כמה דברים.

דוד אמסלם: קודם כול בדקתי נתונים השוואתיים בנושא התיאוריות.

דוד אמסלם: הרי הנושא הזה הופרט ב-2005.

דוד אמסלם: אז בואו אני אספר לכם מה קורה: ב-2005 היו 258,000 מבחני נהיגה – זה היה בפיזור של 34 ערים – ובכל מבחן עברו כ-50% מהנבחנים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, בממוצע, מי שעשה רישיון נהיגה עשה שני מבחני תיאוריה.

דוד אמסלם: היום, אחרי ההפרטה הדגולה, אנחנו עושים 450,000 מבחני נהיגה.

דוד אמסלם: כמובן, יש גידול גם באוכלוסייה, וגם ירד גיל הנבחנים – זה ב-20 ערים במדינת ישראל – ורק כשליש עוברים, 38%.

דוד אמסלם: זה אומר שהיום הממוצע לנהג הוא שלוש תיאוריות.

דוד אמסלם: מדוע זה קורה?

דוד אמסלם: אספר לכם – מפני שזה סיפור של הפרטה.

דוד אמסלם: מכון התיאוריה תכליתו לעשות כסף; הוא לא גמ"ח, זה לא מוסד לגמילות חסדים – –

בצלאל סמוטריץ': – – –

דוד אמסלם: – – ולכן יש לו אינטרס להכשיל את האנשים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: הוא אומר לילד: תבוא מחר בבוקר, אל תדאג, תבוא מחר, תעשה עוד תיאוריה, אבל רק אל תשכח להביא לנו את הצ'ק מאבא.

דוד אמסלם: וזה מה שקורה בהפרטה שאפילו שר התחבורה מתפאר בה.

דוד אמסלם: בדקתי מה קורה בעולם היום בנושא הנהיגה, זאת אומרת, הטסטים.

דוד אמסלם: אבל לפני כן אתן לכם נתונים לגבי הטסטים: היום יש 149 תקנים, אבל בפועל מאוישים 128.

דוד אמסלם: מדוע?

דוד אמסלם: אמרתי לכם, מפני שמישהו רוצה להפריט אותם, הוא החליט להפריט, ואז – בואו נכפיש אותם, ונפגע קודם כול בנושא של התקנים.

דוד אמסלם: עכשיו אני מקריא לכם נתון שכותב סגן מנכ"ל משרד התחבורה מר פלור.

דוד אמסלם: הוא אומר כזה דבר: בשנת 2014 זמן ההמתנה לתלמיד נהיגה בין כל בחינה מעשית עמד על כשלושה שבועות, אולם ב-2015 הזמן הוארך לבין חמישה לשישה שבועות בממוצע.

דוד אמסלם: לדבריו, מספר תקני כוח-האדם הנדרש על מנת להגיע למצב של שלושה שבועות המתנה עומד על 140, דהיינו, מחסור של עשרה תקנים.

דוד אמסלם: לפי חשבוני, אם אני לוקח את הנתונים של מר פלור ואת הערכת המצב שלו, אם נאייש את כל התקנים, כמעט אף אחד לא ימתין, ויבוא למחרת לעשות את הטסט, או אחרי שבוע.

דוד אמסלם: אבל זה לא חשוב.

דוד אמסלם: שר התחבורה לא נותן לעובדות לבלבל אותו ומתקדם.

דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה להגיד לכם עוד נתון.

דוד אמסלם: שאלתי את עצמי: אתה יודע מה?

דוד אמסלם: אולי הוא בא מהזווית של הכסף?

דוד אמסלם: אולי הוא יגיד: תשמע, טסטר עושה בממוצע כ-14 טסטים ביום, האגרה היא 141 שקלים, בכפולות שנעשה זה בסביבות ה-2,000 שקל ליום, והמשכורת הממוצעת שלו היא בין 600 ל-700 שקל.

דוד אמסלם: מדינת ישראל מכניסה רק מהנושא הזה כ-30 מיליון שקל בשנה מעבר להוצאות.

דוד אמסלם: אז א.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה כל כך לייעל את המחיר – זאת האגרה – תוריד את המחיר.

דוד אמסלם: הרי אתה מרוויח, אז למה להרוויח 30 מיליון?

דוד אמסלם: תרוויח 15 מיליון ותוריד את המחיר.

דוד אמסלם: אבל כמו שאמרתי, כשאתה הולך על המהלך, אתה לא נותן לעובדות לבלבל אותך.

דוד אמסלם: לא משנה מה העובדות.

דוד אמסלם: אתה גם לא בודק אותן מפני שהחלטת שאתה מפריט.

דוד אמסלם: עכשיו, על מה מדובר?

דוד אמסלם: רבותי, מדובר על 130 משפחות.

דוד אמסלם: במעגל הראשוני זה לפחות 1,000 איש; במעגל היותר-רחב זה כמה אלפים שמושפעים מזה ישירות.

דוד אמסלם: אני שואל את עצמי: מה כאב לך, מר ישראל כץ, שקמת בבוקר ואתה רוצה לפטר אותם?

דוד אמסלם: מה כאב לך בבטן?

דוד אמסלם: הרי הם רווחיים, הם עושים 14 טסטים ביום, אין שום בעיה עם זה בכלל.

דוד אמסלם: מה קרה?

דוד אמסלם: אז אני אגיד לכם, רבותי.

דוד אמסלם: אני איש ליכוד, אני איש בית"רי.

דוד אמסלם: אני כל חיי הייתי בליכוד.

דוד אמסלם: לפי תפיסתי זה מעשה לא בית"רי, לא מוסרי ולא ליכודי.

דוד אמסלם: כדי לקבל כותרת בעיתון לא צריך לפטר 130 איש.

דוד אמסלם: תעשה משהו חיובי אחר: תטפל בתאונות הדרכים, תטפל בתשתיות שבתוך הערים.

דוד אמסלם: לא צריך בהכרח לפטר 130 משפחות, לקרוא לזה הפרטה, אחרי זה לעשות מסיבת עיתונאים ולספר לנו כמה אתה גדול.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש קודם כול להסיר את זה – באמת, את החרפה הזאת.

דוד אמסלם: אני מבקש משר התחבורה לעצור את המהלך הזה.

דוד אמסלם: הוא לא יעיל – לא ברמה המעשית של הטסטים, ובוודאי לא בפגיעה במשפחות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': מאחר ששר התחבורה איננו כאן, אז אשאל את אדוני: מה אדוני מבקש לעשות?

בצלאל סמוטריץ': האם להעביר לדיון, אולי בוועדת הכלכלה?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: הייתי מבקש להעביר את הנושא.

איתן כבל: הוא רוצה לעשות דיון משותף.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לעשות דיון משותף בין ועדת – – –

איתן כבל: בוא נעביר לוועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': לא, דיון משותף זה בסמכותה של ועדת הכנסת.

איתן כבל: אמרתי.

איתן כבל: אוקיי.

מיקי לוי: בסדר, תלכו לוועדת הכנסת.

מיקי לוי: הוא יאשר את זה, בוודאי.

דוד אמסלם: אנחנו נבקש מוועדת הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': זה מה שהוא צריך לומר?

בצלאל סמוטריץ': אז אומרים לי שאתה צריך לומר לפרוטוקול שאם יוצע לך להעביר את הדיון לוועדת הכלכלה, אתה מסכים.

דוד אמסלם: אם יוצע לי להעביר את הדיון – על-ידי מי זה אמור להיות מוצע?

בצלאל סמוטריץ': לא, אתה צריך לחזור מילה במילה.

בצלאל סמוטריץ': זה לא ככה, אתה לא יכול להפסיק באמצע.

בצלאל סמוטריץ': עוד פעם: אם יוצע לי – – –

דוד אמסלם: אם יוצע לי להעביר את הדיון לוועדת הכלכלה – –

בצלאל סמוטריץ': אני אסכים.

דוד אמסלם: – – אני אסכים.

בצלאל סמוטריץ': תודה רבה, אדוני.

דוד אמסלם: ואני גם אודה לך.

איתן כבל: אוקיי, ועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נצביע כעת על ההצעה שהוצעה בהיעדר שר משיב, ונעביר את ההצעה לסדר-היום לדיון בוועדת הכלכלה של הכנסת.

בצלאל סמוטריץ': חבר הכנסת אמסלם, שוב למקומך, שתספיק להצביע.

בצלאל סמוטריץ': מיקי לוי (יש עתיד): אם תצליחו לעצור את זה, שאפו.

דוד אמסלם: חייבים לעצור את זה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מצביעים.

בצלאל סמוטריץ': מי בעד?

בצלאל סמוטריץ': מי נגד?

איתן כבל: הסמכות שלנו מוגבלת, אתה יודע את זה.

מיקי לוי: שם הוא הולך על הראש שלהם.

מיקי לוי: הצבעה מס' 21 בעד ההצעה להעביר את הנושא לוועדה – 6 נגד – אין נמנעים – אין ההצעה להעביר את הנושא לוועדת הכלכלה נתקבלה.

בצלאל סמוטריץ': שישה תומכים, אין מתנגדים, אין נמנעים.

בצלאל סמוטריץ': אז ההצעה תעבור לדיון, בעזרת השם, בוועדת הכלכלה.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו עוברים לסעיף האחרון שעל סדר-היום: שתי שאילתות לשר הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': שר הבריאות, אני מזמין את אדוני.

יעקב ליצמן: אין שואל.

בצלאל סמוטריץ': אבל לפי כללי הטקס אני צריך להזמין את אדוני, ואז אנחנו נאמר שאין שואל.

יעקב ליצמן: אני צריך למחות על זה שהוא השאיר אותי עד הלילה – – –

בצלאל סמוטריץ': אני חושב שזה אכן לא ראוי, בעיקר שלא קיבלנו הודעה מוקדמת, ואז אדוני – – –

מיקי לוי: לפי דעתי הוא יכול להגיד: הממשלה השיבה, ובזה לגמור.

בצלאל סמוטריץ': נכון.

בצלאל סמוטריץ': אז מאחר – שתי השאילתות שבפנינו – – –

קריאה: – – –

בצלאל סמוטריץ': סליחה, חבר הכנסת לוי.

מיקי לוי: זה לא מכבד את השר, ואני מתרעם על כך.

בצלאל סמוטריץ': שתי השאילתות שבפנינו: מימון מדינתי לפונדקאות בנסיבות מסוימות; הסדרת נושא קבלת הקהל במחלקות היולדות.

בצלאל סמוטריץ': שתי השאילתות – של חבר הכנסת יואל חסון.

בצלאל סמוטריץ': למרבה הצער – – –.

בצלאל סמוטריץ': שאילתה 339, של חבר הכנסת יואל חסון – אשר איננו כאן – יורדת מסדר-היום; שאילתה 379, גם כן של חבר הכנסת יואל חסון – אשר איננו נוכח ולא מסר לנו הודעה מוקדמת – יורדת מסדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': אדוני, אנו מתנצלים על האי-נימוס.

יעקב ליצמן: כן, מהנימוס.

יעקב ליצמן: לפחות היה מודיע לי קודם – לא לחכות עד מאוחר בלילה – –

בצלאל סמוטריץ': נכון.

יעקב ליצמן: – – על שטויות.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו מתנצלים, אדוני.

בצלאל סמוטריץ': תם סדר-היום.

בצלאל סמוטריץ': הישיבה הבאה תתקיים, ברצות השם, ביום שני, ו' באדר א' התשע"ו, 15 בפברואר 2016, בשעה 16:00.

בצלאל סמוטריץ': ישיבה זו נעולה.